prop · FV038 · 1972-12-31 00:00:00 — Omdet skuUe anses nödvändigt att i lag ange under viUca föratsättningarpermutation skaU kunna meddelas, bör 22 § lagen om tryggande avpensionsutfästelse m. m. tjäna som förebUd, En eventueU materieU lag om permutätionskuUe på motsvarande sätt kunna innehåUa en uppräkning av de oftastförekommande i praxis godtegna motiven för medgivande tiU permutetion med tiUäggatt även ändrade förhåUanden i övrigt kan utgöra grund för ändring. Medpermutation bör i lagen avses ett förfarande, varigenom offentUg myndighet vidändrade förhåUanden medger att bestämmelser som har getts av enskUda igåvobrev, testamenten, stiftelseurkunder och liknande handlingar får ändras, eUermedger att undantag får göras för visst faU från vad som är föreskrivet i sådanhandUng, Vad gäUer uttrycket ändrade förhållanden framhåUer uttedningen attden inte har ansett sig böra skUja meUan vad som är att betrakta som en "ureprung-1igbrist" i en stiftelses möjUgheter att verka på det sätt som stifteren har tänktsig och en bristsituation som har uppkommit efter det att stiftelsenhar börjat verka. Även en ursprunglig brist kan anses täckt av uttrycketändrade förhåUanden, nämUgen genom att det föreligger andra föratsättningarför stiftelsen att arbete än dem stiftaren räknade med. Det bör även observerasatt ändrade förhåUanden i och för sig inte behöver ha avseende på viss ellervissa klart preciserade yttre faktorer, t, ex, en viss samhällsreform som hargenomförts efter stiftelsens bUdande, Blötte konsteterandet att stiftelsen intekan verka på det sätt stiftaren har tänkt sig är, oberoende av anledningen, tiUräckUgtför att ändrade förhåUanden skaU anses föreUgga, Det behöver inte heUer aUtidvara fråga om ändrade yttte förhåUanden, Den permu-tationsgrandandeomständigheten kan helt och håUet hänföra sig tUl stiftelsen själv, t, ex, atten byggnad som ingår i stiftelsens egendom inte längre fyUer sm funktion, Ilagen om pemiutetion bör föreskrivas att beslutanderätten ankommer på Kungl.Maj:t eUer myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, om annat inte är särskUtföreskrivet. Av en sådan formulering följer dels attlagen inte påverkar bestämmelsema om permutation i lagen om tryggande avpensionsutfästelse m, m, och lagen om aweckling av fideikommiss, dels att deföreskrifter om permutation som Kungl, Maj:t har meddelat i administtativordning och varigenom beslutanderätten delegerats främst tUl länsstyrelsemainte rabbas av den nya lagen. Den omständigheten att den myndighet tiU vilkendelegation skaU ske inte namnges i lagen medför vidare enUgt uttedningen denfördelen att lagen inte behöver ändras vid ett eventueUt namnbyte eUer eneventuell framtida organisatorisk omläggning som berör myndighetens verksamhet, Uttedningenföreslår vidare att kammarkollegiet i en tiUämpnings-kungörelse får i uppdragatt beslute i sådana ärenden som omfattas av lagen, om annat inte harföreskrivits, I kungörelsen bör också tas in erforderliga bestämmelser omförfarandet och anvisningar som kan tjäna tUl vägledning vid prövningen avärendena, Anvisningama bör ha formen av rekommendationer av övereiktUgkaraktär. Som underlag för en bedömning av vad kungörelsen i den delen eventueUtbör innehåUa i fråga om stiftelseförordnanden tiU förmån för generiskt bestämdadestinatärer har uttedningen gjort följande sammanställning över förhållanden,vilka i Kungl, praxis har ansetts utgöra tillräckUg grand för medgivandetiU jämkning. Sammanställningen har upprättets med ledning huvudsakUgen av 1968åre konseljärenden om permutetion och kan av bl, a. det skälet inte göraanspråk på att täcka aUa faU som möter i den praktiska tiUämpningen, Den tordedock innehåUa de vanligaste motiven för permutetion. 1Ändring av stiftelses ändamålsbestämning a) Ändamålet med den verksamhetsom avses i stiftelseurkunden tUlgodoses i annan ordning, t, ex, genom det aUmännasföreorg, b) Destinatärkretsen har minskat väsentUgti omfattning eUer upphört helt, c) Viss organisation eUersammanslutning, vars medlemmar är stiftelsens destinatärkrets, upplöses,sammanläggs med annan organisation (sammanslutning), byter nanm eUerunderkastas annan Uknande förändring, d) Avannat skäl än som nänms under ac) har efterfrågan (beho vet) av den verksamhet, som skaU bedrivas enUgt stiftelseurkunden, minskat väsentUgt eUer upphört helt, e) StiftelsenstiUgångar räcker uppenbarUgen inte tiU för att driva en sådan verksamhet som avses i lurkunden, f) StiftelsenstiUgångar överetiger avsevärt vad som behövs för att driva en sådan verläamhet som avses i urkunden, g) Stiftelsenssyfte strider mot lag och goda seder, h)Stiftelsens syfte framstår under modema samhäUsförhåUanden som uppenbart otidsenUgteUer onyttigt, i)Fastighet, som är det praktiska underlaget för i stiftelseurkunden avsedd verksannbet,måste av någon oreak säljas (se härom under punkt 2),och det bedöms inte ekononuskt möjligt eUer försvarbart att skaffa enersättningsfastighet för att kunna fortsättä verksamheten i oförändradeformer. j)Omständighet av liknande slag som sagts under ai). Anm.SkaU stiftelsens syfte efter ändringen vara att lämna ekonomiska bidrag tiUsjuka personer, åldringar eUer eljest behövande, föreskrivs i regel, attstiftelsens tiUgångar inte får användas för att täcka behov som skaU tUlgodosesgenom det allmännas föreorg, 2 Arulringav stiftelses verksamhetsföremål a) TUl följd av medgiven jänokning av bestämmelser istiftelseurkunden om stiftelsens ändamålsbestämning upphör ett i urkunden föratsattnära samband meUan ändamålsbestämningen och verksamhetsföremålet, t, ex, att enstiftelses syfte förändras från att med anUtande av viss fastighet ge vård åt integnatiU att lämna ekonomiska bidrag tUl behövande. b) Det aUmänna behöver förfogaöver i stiftelsens egendom ingående mark för industri- eUer bostedsbebyggelse,för framdragande av allmän väg, för anläggande av ttansformatoretation eUer förannat liknande ändamål. c) I stiftelsens egendom ingåendebyggnader, som enligt stiftelseurkunden skall användas för visst ändamål, kanej längre fyUa sin funktion, t. ex. därför att byggnadema på grund av ålder äromoderna eUer i dåligt skick. d) I stiftelsens egendomingående fast egendom, som skaU vara det ekonomiska underlaget för i urkunden avsedd verksamhet, ger ej längre en sådan avkastning, t ex. av skäl som nämnts under c), att det räcker för att driva verksamheten. e) För en stiftelse meduppgift att lämna ekonomiska bidrag, t. ex. stipendier eUer pensioner, finns i urkunden integna sådana bestämmelser om det högste bidragsbelopp, som får utgå i varje särekUt faU, att bi dragen i dagens penningvärde framstår som skäUgen meningslösa, f) Placeringav stiftelsens medel enUgt bestämmelserna i stiftelseur kunden, t. ex. placering i en avkomsttätt, ger ej längre en sådan avkast ning, att den räcker för att driva i urkunden avsedd verksamhet, g) Placering avstiftelsens medel enUgt bestämmelserna i stiftelseur- kunden, t. ex, placering i vissa värdepapper, ger under nuvarande för håUanden en avsevärt sänure avkastning än annan placering som kan bedömas vara lika trygg. Anm.Får efter ändringen endast avkastningen av stiftelsens egendom tas i anspråk,föreskrivs i regel att en tiondel av den årUga avkastningen skaU läggas tiUkapitalet Ärfråga om föreäljning av fast egendom och innehåUer icke ansökningen uppgift ompriset föreskrivs normalt att försäljningen skaU föregås av sakkunnig,opartisk värdering, att köpeskiUingen inte får understiga vdd sådan värderingåsätt saluvärde samt att bUvande köpeavtal skall underetäUas förgodkännande, 3 Ändringav stiftelses förvaltningsbestämmelser (utom sammanläggning av stiftelser) a)Sådan organisation, som enUgt stiftelseurkunden skaU handha förvaltnmgen, gårej att bttda (kan ej fortsätta sm verksamhet), t, ex, där- 1972: 8 14 föratt namngivna personer, som skaU ingå i organisationen, ej längre är i Uvet eUerdärför att pereoner med viss i urkunden angiven kompetens ej finns att tiUgå, b) Organisation, som enUgt stiftelseurkunden skaUhandha förvaltningen, har upphört eUer sammanslagits med annan organisation eUerbUvit föremål för annan organisatorisk förändring, c) Nuvarande organisation av ftUer former i övrigt förstiftelsens förvaltnmg ftamstår som omodema eller bedöms eljest varaopraktiska i tiUämpning, Somalhnänna viUkor för medgivande tiU sammanläggning av stiftelser gäUer ipraxis, att sammanläggningen bedöms främja den verksamhet, som stiftelsernabedriver enUgt sina resp, stiftelseurkunder eUer enUgt av Kungl. Maj:t medändring därav meddelade bestämmelser, att det i aUt väsentUgt föreUggeridentitet meUan stiftelsema i fråga om ändamålsbestämningen samt att det inte inågon av stiftelseurkundema finns UttryckUg föreskrift om att stiftelsen ej fårsammanläggas med annan stiftelse. Ansökningarhärom är ej så ofta förekonunande. FörhåUandena varierar och ärendena måsteavgöras med ledning av omständighetema i varje särskUt faU, Dock böruppmärksammas att en stiftelse, vars medel har förbrukats i sin helhet, ipraxis anses vara upplöst. Ansökningar om upplösning i dyUka faU har därför av Kungl,Maj:t ej ansetts påkaUa någon åtgärd. Uttedningenhar inte ansett det behövUgt att göra en motsvarande sammanställning över permutetionsgrundandeomständigheter när det gäller ärenden om stiftelseförordnanden tiU förmån för individueUtbestämda destinatärer, I de vanUga testements- och gåvobrevsärendena är detoftast fråga om att för visst ändamål te i anspråk egendom utöver vad som angesi testamentet, I tUlämpningen tas härvid stor hänsyn både tiU det ändamål förvilket de frigjorda medlen skaU användas och till rättshavarens ekononuska förhåUanden,Av redogörelsen konseljärenden ftamgår att ärendena förekommer iklart avskUda, enhetUga grupper och att det finns en fast praxis för ärendenasavgörande. Närdet gäUer permutetionsärenden som rör fideikommissförordnanden föreslår uttedningenatt i lagen om aweckling av fideikommiss införe en ny paragraf av innehåU attfideikommissnämnden skaU pröva ansökan om ändring av eUer undanteg frånbestämmelse i fideikommissförordnande. Paragrafen kommer att ereätte 1810 åreförordning i den del förordningen gäUer rättelse eUer förklaring i fideUcommissförfatt-ningar.Förordningen får därför upphävas i den delen, Ianslutning tiU ändringen i fideUcommisslagen bör enUgt uttedningen meddelastillämpningsföreskrifter i form av ett kungl, brev, där bestäm- melserom eventueU samrådsskyldighet och om överlänmande tUl Kungl, Maj:t av ärende avprincipieU räckvidd kan få sin plats, EventueUa anvisningar för fideikommissnänmdenrörande permutationsärendenas prövning i sak torde inte böra göras aUtfördetaljerade. Även fideikommissärendena fördelar sig på klart avgränsade grapper,och det finns en fast praxis i ärendenas prövning. Den av uttedningen lämnaderedogörelsen ärenden torde kunna tjäna som underlag för enbedömning av vad anvisningama till fideikommissnämnden bör innehålla. Promemorieförelagethar allmänt sett fått ett positivt mottagande, SamtUga remissinstanser tiUstyrkeri princip en omläggning av beslutanderätten i permutationsärenden ihuvudsaklig överensstämmelse med förelaget eller lämnar detta utan erinran.Hovrätten för Nedre är dock tveksam om man med ändring av denståndpunkt statsmaktema intog när lagen om aweckUng av fideikommissantogs bör flytta avgörandet i permutationsärenden på fideikommissområdetfrån Kungl, Maj:t, Fideikommissariernas framhåller attsystemet med Kungl, Maj:ts prövning i företa instans av frågor om permutationav fideikommissförordnanden har visat sig fungera bra och anser övervägandeskäl tala för att den nuvarande ordningen bibehåUs, Mot en delegering tiUfideikommissnämnden talar framför aUt att detta skuUe föreena ärendenashandläggning, SamtUgaremissinstanser instämmer med utredningen i att permu-tetionsårendenas sakliga beskaffenhetinte hindrar att de flyttas från Kungl, Maj:t tUl underlydande myndighet, Justitiekanslempåpekar emeUertid att en viktig anledning tiU att permutetionsfram-stäUningamai så stor utsttäckning har kunnat bifaUas torde vara den omfattandeförhandskontakt som sökandena har haft med ämbetet, I många faU har ämbetetkunnat avråda från en framställning när det har funnits anledning att anta att framstäUningeninte skuUe kunna vinna Kungl, Maj:ts bifaU, Hovrätten för betonari detta sammanhang vikten av att ärendena efter besvär kan komma under Kungl, Maj:tsprövning och hovrätten för övre föratsätter att föreskrift ges omrätt och skyldighet för de beslutande myndighetema att underetäUa Kungl. Maj:tärenden av specieUt svår beskaffenhet. i betonarbehovet av rationaUsering av arbetsratinema och pekar på möjligheten att Kungl.Maj:t får besluta om s, k, genereUa permutationer. Deremissinstanser som har tegit upp frågan om de konstitutionella föratsättningamaför delegering är ense med uttedningen omatt en sådan åtgärd inte kräver grundlagsändring och att omläggningen kan ochbör ske genom samfäUd lag, Justitiekanslem anmärker i dette sammanhang att deförändringar som föranletts av kungl, brev om den nyakommunindelningens inverkan på donationer redan torde vara genontförda samt att1968 och 1969 åre kungl, brev inte torde vara att bettakta som beslut om delegeringav Kungl, Maj:ts permutationsrätt utan snarare som av Kungl, Maj:t meddelade genereUaper-mutationsbeslut De där länmade uppdragen åt länsstyrelse att fastställastadgar överensstämmer enligt justitiekanslem med gäUande praxis att stadgarinte beslutas av Kungl, Maj:t utom när det är fråga om mycket stora stiftelser,t. förelag om val av beslutande instans har godtagits vid renussbebandlingen.Kammarkollegiet framhåUer att kollegiet har fått erfarenhet av permutetionsfrågorframför aUt vid handläggningen av indelningsärenden, där kollegiet aUtid haratt framlägga förelag om permutation av donationer som förvaltas av berördakommuner, föreamlingar eller landstingskommuner, I samband medkommunindelningen anbefaUde Kungl, Maj:t koUegiet att verkställautredning och inkomma med förelag rörande den framtida dispositionen avdonationer som berördes av den nya mdelningen. Denna utredning låg tiU grandför Kungl, Maj:ts tidigare nänmda beslut i ärendet. i Skaraborgslän ifrågasätter om det inte bör skapas möjUghet för koUegiet att i vissasmärre ärenden, t, ex, beträffande stiftelsere organisation och yttte stetus,delegera sin beslutanderätt tiU länsstyrelse. i länmotsätter sig visserligen inte uttedningens förelag men ifrågasätter om intebeslutanderätten i andra ärenden är sådana som rör fideikommiss kunde anförtrosåt länsstyrelsema. Förfarandet blir enklare om den myndighet som mottar ärendetfrån sökanden också är beslutande instans, TiU förmån för att läggabeslutanderätten hos länsstyrelsema talar även dessas lokal- och pereonkännedomsamt kunskap om de under tiUsyn StäUda stiftelsemas organisation ochverksamhet. Länsstyrelsema har fått erfarenhet av permutationsärenden somförberedande organ och som remissinstans samt handlägger redan nu vissa sådanaärenden. Risken för oenhetiig tUlämpnmg om länsstyrelsema tUlerkänns beslutanderättentorde vara obetydUg med hänsyn tUl den enhetUga praxis som råder på områdetoch den frånvaro av motsättningar i huvudfrågan som präglar ärendena. Riskenreduceras ytterUgare genom möjUgheten tiU besvär. anser i vart faUatt vissa ärenden av enkel beskaffenhet, framför aUt sådana som avser ändringav organisatoriska föreskrifter, bör avgöras av länsstyrelse. Kammarkollegietoch den sakkunnige för översyn av koUegiets uppgifter och organisation anseratt permutationsärendena inte genereUt behöver avgöras i plenum. intesynes vara mer komplicerade än andra ärenden som koUegiet handlägger. Enbestämmelse om att samtUga permutationsärenden skaU avgöras i plenum skuUetynga arbetet och fördröja handläggningen. Enligt koUegiets instraktion finnsalltid möjUghet att hänskjuta ärende som bedöms vara av särskUd vikt tUlplenum. ifrågasätter om inte fideikommissnämndens instruktionborde ändras så att ärenden av ratin-karaktär kan handläggas utan medverkan av nänmdenssamtliga ledamöter. Sådana ärenden synes rimligen kunna avgöras av ordförandenoch en annan ledamot. Vadbeträffar handläggningen av ärendena ifrågasätter om inte ansökanom ändring av stiftelseförordnande bör ges in direkt tiU kammarkoUegiet närstiftelsen inte är underkastad anmälningsplikt enUgt tUlsynslagen, Fleraremissinstanser går längre och föreslår att alla ansökningar om permutation avstiftelseförordnande skaU ges in direkt tiU kammarkoUegiet, Hit hör Götahovrätt, hovrätten över och , hovrätten för ,hovrätten för Nedre , statskontoret och . a, att det inte finns anledning att frångå den i aUmänhet förekommandeordningen att ansökan skaU ges in tiU den beslutande myndigheten, på vUken detsedan får ankomma att föranstalte om de remisser som anses behövUga. Hovrättenför Nedre påpekar i sammanhanget att varje länsstyrelse årUgen tordekomma att mötte så få ansökningar att det kan ifrågasättas om länsstyrelsemasmedverkan under aUa förhåUanden kan vara värdefuU, Hovrätten för övre Norrlandbefarar att den länsstyrelse som skaU ta emot en ansökan och med eget ytttandevidarebefordra den tiU kammarkoUegiet ofte inte alls kommer att vara denlänsstyrelse som har de bäste föratsättningama för att bereda ärendet förprövning. Sökandens boningsort kan vara belägen långt från det län dit ärendethar naturlig anknytning. Den föreslagna ordningen har emeUertid enligthovrätten den obestridliga fördelen att den är enkel att följa, KammarkoUegietkan ju i sin tur remittera ärendet tiU den länsstyrelse som har den bästekännedomen om förhåUandena, KammarkoUegiet säger sig vara medvetet om att detfinns ärenden, framförallt sådana som gäller stiftelser tiU förmån för enskUda destinatärer,där det saknas anledning att inhämte länsstyrelses yttrande. Det är dock enfördel att ha samma regler för aUa slag av permutationsärenden som skaUhandläggas av koUegiet, och det torde inte innebära någon nämndvärdbelastning, om även ärende som inte ger anledning tUl uttedning ges in tiUlänsstyrelsen för att endast vidarebefordras tUl koUegiet, När ärende rör permutetionberäffande donerad fastighet kan det givetvis inttäffa att fastigheten ärbelägen i annat län än det där stiftelsen har sitt säte, I sådant faU börlänsstyrelsen i det sistnämnda länet endast vidarebefordra ärendet tilllänsstyrelsen i det föret- 2 1972.1 saml. nämndalänet förordar att permutationsärenden bettäffandeuniversitetens donationsfonder skall ges in tUl ämbetet, varvid en förenkladoch snabbare handläggning av ärendena bör kunna uppnås. Deföreslagna reglema om samråd med annan myndighet, om underställning och ombesvär har i aUmänhet godtagits av remissinstanserna. Hovrätten för VästraSverige och hovrätten för framhåUer att det är en förutsättningför delegering att de beslutende myndighetema åläggs att underställa Kungl,Maj:t ärenden av principieU räckvidd resp. av specieUt svår beskaffenhet.Kammarkollegiet föreslår att bestämmelsen om underetällning utformas eftermönster av 22 § lagen om tryggande av pensionsutfästelse m, m.Fideikommissnämnden anser med hänsyn till den föreslagna besvärsrätten attnämnden bör ha befogenhet men inte skyldighet att överlämna fråga som har principieUräckvidd till Kungl. anser att kammarkoUegietbör vara skyldigt dels att före beslut i permutetionsärende regelmässigtsamråda med vederbörande centrala förvaltningsmyndighet, dels att tiU Kungl, Maj:tför avgörande överlänma, föratom ärende av principieU natur, även ärende där koUegietoch den centrala förvaltningsmyndigheten har olika uppfattning.Skolöverstyrelsen å sin sida förutsätter att remiss tiU styrelsen av permutationsärendekommer att ske endast i sådana fall där det kan finnas särskUda skäl attinhämta styrelsens yttrande. Enligt statskontoret bör i anvisningamaföreskrivas att ekonomisk expertis, exempelvis statskontorets fondbyrå, börberedas tiUfäUe att avge yttrande om sådana permutationer som rör stiftelsersekonomiska förhållanden. Länsstyrelseni påpekar att det oftast inte finns någon som i ärendet renodlatförettäder stiftarens intresse. Inte sällan kan sökanden-stiftelsen ha ettsjälvständigt inttesse av att gå längre ifrån stiftarens intentioner än som ärrimligt. Bevakningen av att dessa iakttas får då ankomma på den permuterandemyndigheten. Så länge denna är Kungl, Maj:t får bevakningen anses tUlfredsstäUandefrån stifterens synpunkt Något annorlunda synes det te sig om Kungl, Maj:tsbefattning med permutationsfrågor inskränks tiU besvärsärenden och vissa principfaU,Enligt mening bör det därför övervägas att låta någon frånmyndigheten i viss mån fristående instans, såsom ad-vokatfiskalen ikammarkollegiet, i permutationsärendet bevaka de önskemål som stiftaren hargett uttryck för i stiftelseurkunden. Detta bör gälla handläggningen både hos permutationsmyndighetenoch hos Kungl. Undantag bör göras för sådana fall då stiftaren lever eUerhar insatt viss person att förettäda sig och kanske även då stiftelsenförvaltas av en opartisk institution utan särekUt inttesse i saken såsom banks notariatevdelning. Vadangår de föreslagna författningsändringarna godtas iaUmänhet utredningens förelag att delegeringen skaU ske genom en bestämmelse ilagen om aweckling av fideikommiss, såvitt gäUer fideikommissärendena, ochgenom en särekUd lag om permutation, såvitt äUer övriga ärenden, hovrättanmärker att föreskriften om understäUning i fideikommissärenden bör placerasi lagen och inte i tiU-lämpningsföreskrifteraa som utredningen föreslår.Fideikommissnämnden anser att bestämmelser om delegering svårUgen kan passasin i av-vecklingslagen, som begreppsmässigt behandlar en helt annan företeelseän permutation, Permutätionsbestämmelsema bör i stäUet tas upp antingen i enlag som behandlar även permutetionsområdet i övrigt eUer, kanske helhe, i en särekUdlag, tiU vilken det bör hänvisas i awecklingslagen. Vidare behövs enlagbestämmelse om upphävande i viss del av 1810 åre förordning. Den enklastelösningen synes vara att det i en lag om upphävande av nämnda förordning, i vadden avser huruledes rättelse och förklarmg uti gjorde fideikommissförfattningarmå sökas, föreskrivs att sådana ärenden skaU tas upp och avgöras avfideikommissnämnden. Åsikternai remissyttrandena bryter sig starkt i frågan om omfattningen och placeringenav eventueUa materieUa föreskrifter för prövningen av permutetionsärendena, Justitiekanslem,, hovrätten för , hovrätten för övre ,fideikommissnämnden och ifrågasätter om det över huvudteget är erforderligt eUer ens lämpUgt att i författning närmare ange undervilka föratsättningar permutation får äga rum. Även om sådana regler harkaraktär av anvisningar tUl myndigheten och är integna i en författning avlägre valör än lag, finns enUgt risk för att de kan komma attutöva en mte önskvärd återhåUande effekt på utveckUngen. Hovrätten för VästraSverige är av samma uppfattning och anser att erforderUg ledning vid ärendenasavgörande utan risk för rättsförlust torde kunna hämtas från lagstiftningensförarbeten. Hovrätten för övre uttrycker som sin bestämda uppfattningatt detaljerade regler om viUkoren för permutetion inte bör förekomma i lag.Inte beUer bör sådana föreskrifter tas in i tiUämpningsbestäm-melser. Hovrättenmedger att det finns behov av vägledning i någon form för de beslutande instensemaoch att de rättssökande har ett berättigat intresse av att lätt kunna bUda sigen uppfattning om viUkoren för permutation, Permutetionsärendena har emeUertidså skiften-de karaktär att någon detaljreglering knappast är genomförbar. Det Återetårdå att tiUgripa övereiktiiga rekommendationer, eventueUt åtföljda av exempelpå ett begränsat antal typfaU, Härigenom går emellertid åtskiUigt av det stödsom anvisningarna skaU ge förlorat. Härtill kommer det principieUt betänkUga iatt på dette sätt så att säga bakvägen åstadkomma en kodifiering av permutetionsrätten.Den tiU-lämpande myndigheten kan enligt hovrätten få ett gott stöd genom 2t 1972.1 saml. välgenomtänkta och utförliga motivuttalanden av exempelvis det innehållutredningen har antytt.