prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Följdenav att rättshjälpen upphör är enligt tredje stycket alt den rättssökande skallsjälv bära kostnadema för rättshjälpen. Av punkt 3 framgår att rättshjälpen skall upphöraom sökanden uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnat oriktig uppgift, somvarit ägnad att leda till befrielse från eller för lågt slutiigtkostnadsbidrag. Enligt andra stycket inträder inte denna påföljd, om dettaskulle vara uppenbart obilligt. För att uppgiften skall anses ha varit ägnad attleda tUl befrielse från eller för lågt slutligt kostnadsbidrag bör krävas attdet är sannolikt att det slutliga bidraget skulle ha påverkats av den oriktigauppgiften. Är det alldeles klart att det slutliga bidraget inte skulle ha påverkats,kan sålunda påföljden inte tillämpas. Uppenbarligen saknar en oriktig uppgiftbetydelse för det slutliga bidraget om kostnaderna i ärendet kan beräknas blilåga och det från början faststäUda maximibeloppet ligger klart över deberäknade kostnadema. Om det är sannolikt att det slutUgakostnadsbidraget skulle ha påverkats men endast i mindre mån, kan det framståsom uppenbart obilligt att låta rättshjälpen upphöra. Detsamma gäller omrättshjälpen avser sådana ärenden där den rätlssökandes intresse av rättshjälpär utomordentligt framträdande, t. ex. vissa familjemål. Att rättshjälpenupphör skulle också kunna vara uppenbart obUligt om det ärende som rättshjälpenavser är i det närmaste slutfört, t. ex. om endast huvudförhandling återstår iett mål inför domstol. Verkningarna av att rättshjälpen upphör anges i tredjestycket. Enligt punkt 4 skall vidare rättshjälp upphöra omdel framkommer att sökanden inte längre har befogat intresse att få sin sakbehandlad. Inte heller här inträder denna påföljd om det är uppenbart obilligt.Avser rättshjälpen ett förfarande inför domstol eller annan myndighet kan detnågon gång vara lämpligast att rättshjälpen får fortsätta fram till och meddomstolens eller myndighetens beslut så att sökanden genom beslutet fårfastslaget alt hans anspråk är obefogat. Även andra speciellaundantagssituationer torde kunna förekomma. Har rättshjälp en gång beviljats,kan det framstå som obilligt mot den som har rättshjälp att förmånen skulleupphöra på den grunden att anspråket anses gälla ett obetydUgt ekonomiskt värdejämfört med kostnaderna. Upphör rättshjälpen skall kostnaderna ersättas iprincip endast intUl maximibeloppet. Enligt punkt 5 skall rättshjälpen alltid upphöra omde ekonomiska förhållandena ändrats i sådan mån att sökanden är be- Upphör rättshjälpen skall enligt tredje stycketrättshjälpskostnaderna bäras av den som haft rättshjälp, självfallet utanbegränsning tUl maximibeloppet Rättshjälpåt misstänkt i brottmål I fråga om den form av rättshjälp som består i attoffentiig försvarare kan förordnas för misstänkt i brottmål eller underförundersökning hänvisas i denna paragraf tiU bestämmelserna i . I 3640 §§ regleras annan rättshjälp åt misstänkt ibrottmål än den som består i att offentlig försvarare kan förordnas. I motsatstill vad som gäller beträffande offentiig försvarare utgår denna rättshjälp endastsedan åtal har väckts för brottet. Bestämmelserna gäller misstänkt såväl i målvari åklagare för talan som i mål om enskilt åtal. I36 §, som har motsvarighet i 34 § i promemorieförslaget, angesföratsättningarna för att rättshjälp skall kunna beviljas. I fråga om dessabestämmelser hänvisas till den allmänna motiveringen. Regeln att rättshjälpinte får beviljas, om det är uppenbart att sökanden själv kan svara för kostnaden,har tiUkommit för att rättshjälp inte skall sökas i fall där det inte ärpåkallat, t. ex. när fråga endast är om obetydliga resekostnader. Förslagetinnehåller inte, som vid allmän rättshjälp, några föreskrifter omrättshjälpens upphörande. Har den misstänkte lämnat oriktiga uppgifter som letttill alt rättshjälp beviljats eller ändras hans ekonomiska förhållanden isådan mån alt han är berättigad lill rättshjälp, kan detta beaktasnär rätten tar stäUning till omfattningen av den ålerbetalningsskyldighet somskall åläggas den misstänkte. Detkan förekomma att en misstänkt i brottmål behöver rättshjälp utöver denrättshjälp som kan lämnas honom i hans egenskap av misstänkt i brottmålet EttenskUt anspråk kan ha framställts mot honom och han kan själv ha ställning avbåde målsägande och tiUtalad. Det ytterligare rätlshjälpsbehov som kanföreligga i sådana faU får tillgodoses genom allmän rättshjälp. Har enskUtanspråk framstäUts mot den tilltalade och har offentiig försvarare förordnatsför honom, torde f. ö. gälla att försvararen biträder den misstänkte även ifråga om denna del av rättegången och att försvararen är berättigad tillersättning av allmänna medel för detta arbete. Behov av kompletterande allmänrättshjälp för sådana situationer torde därför föreligga endast i sällsyntaundantagsfall. 1972: 4 344 I denna paragraf, som har motsvarighet i 35 och 36§§ i promemorieförslaget, anges förmånema vid rättshjälp åt misstänkt ibrottmål. Paragrafen har motsvarighet i 36 § andra stycket ipromemorieförslaget. Reglerna om skyldighet för misstänkt eller annanatt i mål om allmänt åtal ersätta statsverket för rältshjälpskostaad harutförligt behandlats i den allmänna motiveringen och berörs även i anslutningtUl 31 kap. 1 § RB. Beträffande ersättningsskyldighet för misstänkt i mål omenskilt åtal hänvisas tUl vad som anförs i anslutning tUl 31 kap. 11 § RB. I denna paragraf behandlas de frågor som regleras i37 § andra stycket och 38 § i promemorieförslaget. Av första stycket framgår att rättshjälp beviljaspå ansökan av den misstänkte och att en sådan ansökan tas upp av den domstoldär målet är anhängigt. I andra stycket har tagits upp en motsvarighet till bestämmelseni 21 kap. 4 § RB beträffande offentlig försvarare. Ansökan om rättshjälp skall enligt denna paragraf,som motsvarar 39 § i promemorieförslaget, vara skriftlig och innehållauppgifter i de hänseenden som Kungl. Paragrafenöverensstämmer i denna del med 18 § första stycket. Förevarande paragrafinnehåller emellertid en undantagsregel, som innebär att ansökningen får görasmuntligen. Som exempel på fall när muntlig ansökan bör kunna godtas kan nämnasatt saken är mycket brådskande. En föratsättning är givetvis att tillförlitligutredning föreligger när domstolen skall pröva ansökningen. I denna och följande paragrafer finns bestämmelserom konsultation. Paragraferna har motsvarighet i 14 och 22 §§ samt 28 § andrastycket i promemorieförslaget. I 41 § första stycket anges vad som enligträttshjälpslagen utgör konsultation, nämligen kortare rådgivning eller därmedjämförlig åtgärd i rättslig angelägenhet. Som framhållits i den allmännamotiveringen torde den närmare utformningen av konsultationsbegreppet fåöverlämnas åt tiUämpningen. Bortsett från vad som föreskrivs i andra 1972: 4 345 punktenuppställs inte några begränsningar i tillämpningsområdet för konsultation.Konsultation kan sålunda lämnas åt alla, oavsett om de i övrigt kan fårättshjälp eller ej, vilket bl. a. innebär att denna form av rättshjälp iprincip står öppen för alla fysiska personer oavsett inkomst och juridiskapersoner. Konsultation kan vidare i princip avse alla slags ärenden. I andrapunkten görs dock den begränsningen att som konsultation skall inte ansesåtgärd i självdeklarationsärenden och sådana massärenden som har lagits undanfrån allmän rättshjälp efter förordnande av Kungl. I första stycket regleras konsultationsavgiflen ochkonsullationsarvodet. Konsultation enligt rättshjälpslagen lämnas mot enavgift som motsvarar en etthundratjugofemtedel av basbeloppet, jämnad till närmastlägre tiotal kronor. Avgiften fär sättas ned eller efterges, om särskilda skälföreligger. För vad som har nedsatts eller eftergetts utgår ersättning avallmänna medel till den som har lämnat konsultation. Liksom grandavgiften kan konsultationsavgiftensättas ned eller efterges. Denna bestämmelse har såvitt gäller grundavgiftenberörts i den allmänna motiveringen och jag får hänvisa till vad som har anförtsdär. Befogenheten att sätta ned eller efterge konsullationsavgift ankommerenligt 43 § på den som lämnar konsultation. Uppkommer fråga om nedsättningeller eftergift av avgiften torde undersökningen av sökandens ekonomiskaförhållanden kunna göras myckel enkel. I viss utsträckning torde en förklaringav sökanden att han saknar möjlighet att erlägga avgiften kunna godtas ulan närmareundersökning av de ekonomiska förhållandena. Av bestämmelsen i första stycket framgår indirektatt konsultationsarvodet uppgår till samma belopp som konsultationsavgiften.Normalt kommer alltså biträdet att få ersättning för konsultationen genom atthan uppbär konsultationsavgiften. Har han begagnat sig av sin befogenhet attnedsätta eller efterge konsultationsavgiflen, får han hos rätlshjälpsnämndenbegära ersättning av allmänna medel för vad som har nedsatts eller eftergetls.Framställning torde få göras hos den rältshjälpsnämnd, hos vilken denrättssökande enligt 18 § andra stycket har att göra ansökan om allmänrättshjälp. Meningen är inte att rättshjälpsnämnden rutinmässigt skallundersöka om nedsättningen eUer eftergiften har varit befogad. Det är hellerinte nödvändigt att biträdet skickar separata räkningar för varje gång somnedsättning eller eftergift har skett Lämnas efter konsultation allmänrättshjälp skall biträdet, när han begär ersättning för sitt arbete meduppdraget, givetvis göra avdrag för vad han kan ha uppburit av sin huvudman ikonsullationsavgift Enligtandra stycket skall konsullationsavgift avräknas vid bestäm- mandeav kostnadsbidrag vid allmän rättshjälp. Koslnadsbidraget är bestämt så att denrätlssökandes förmåga att bidra till kostnaderna i den rättsliga angelägenhetentas i anspråk i skälig omfattning. Härav följer alt konsultationsavgiflen skallavräknas från koslnadsbidraget SkaU den rättssökande i kostnadsbidrag betalaenbart gmndavgiften, medför avräkningsregeln att något koslnadsbidrag inteskall tas ut. Har konsultationsavgiflen satts ned eller eftergetts, bliravräkningsregeln inte tillämplig eftersom sökandens ekonomiska förhållanden dåär sådana att något kostnadsbidrag inte skall utgå. I denna paragraf regleras behörigheten att lämnakonsultation enligt rättshjälpslagen. Konsultation får enligt paragrafen lämnasav advokat eller biträdande jurist vid advokatbyrå utan beslut avrättshjälpsnämnden. Beslut om nedsättning eller eftergift avkonsullationsavgift meddelas av biträdet. Beträffande frågan om behörighetenliksom också frågan när konsultation skall anses lämnad inom ramen förrättshjälpssystemet hänvisas tUl den allmänna motiveringen. Anlitar den rättssökande annat biträde än advokateller biträdande jurist vid advokatbyrå är reglema om konsultation intetillämpliga. Inte heller är reglerna om allmän rättshjälp utan beslut avrättshjälpsnämnden tiUämpliga. Detta innebär att ansökan om aUmän rättshjälp isådana fall alltid måste göras hos rättshjälpsnämnden. Under denna rabrik finns i 4446 §§ samlatbestämmelser om bl. a. fullföljd mot beslut i rältshjälpsfråga. Bestämmelsemahar delvis motsvarighet i 40, 41 och 43 §§ i promemorieförslaget. Enligt första stycket första punkten i dennaparagraf får talan mot rätlshjälpsnämndens beslut föras hos centralmyndighetengenom besvär. Som har framhållits i den aUmänna motiveringen skall samtligarättshjälpsnämndens beslut enligt lagen kunna överklagas till centralmyndigheten. Någon regel om vem som har besvärsrätt ges inte irättshjälpslagen. En allmän regel finns emellertid i förvaltningslagen. Enligt11 § förvaltningslagen får talan mot sådant beslut av myndighet som kan överklagasgenom besvär föras av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. Ipropositionen (1971: 30 s. 399) framhöll jag att syftet med en allmän regel ombesvärsrätt främst borde vara att klargöra kravet på saklegitimalion hos densom anför besvär över myndighets 1972: 4 347 beslut.Den närmare bestämningen av de besvärsberättigades krets torde liksom hittUlsfå ankomma på rättstUlämpningen. I aUmänhet torde endast den rättssökande varaberättigad att klaga över rättshjälpsnämndens beslut. I vissa fall, t. ex. närfråga är om beslut om ersättning tiU biträde eller den som har medverkat vidutredning, får givetvis biträdet eller den som har medverkat vid utredningbesvära sig mot beslutet. Eftersom bestämmandet av kostnaderna för rättshjälpenhar betydelse för det slutiiga kostnadsbidraget, bör i prmcip även denrättssökande kunna överklaga dessa beslut. I sammanhanget bör framhåUas att entalan mot beslut om slutligt kostnadsbidrag på den granden att ersättning tUlbiträde eller den som har medverkat vid utiredning bestämts för högt avrättshjälpsnämnden inte kan leda tUl ändring i beslutet om slutiigtkostnadsbidrag, om rättshjälps-nämndens ersättningsbeslut har vunnit laga kraftDen rättssökande blir aUtså hänvisad alt klaga mot själva ersättningsbesluten.Delsamma gäller givetvis domstolsbeslut om kostnad för rättshjälpen. I mål eller ärende vid förvaltningsmyndighet ellerförvaltningsdomstol skall som har nämnts myndigheten eller domstolenbesluta om fördelning av kostaaderna mellan parterna medan rättshjälpsnämndenskall pröva ersättning tUl biträde som förordnats enligt rätlshjälpslagen. Harmotpart till part med rättshjälp förpliktats att ersätta statsverket kostnadenför rättshjälpen, bör givetvis själva fördelningsbe-slulet kunna överklagastill överordnad myndighet eller förvaltningsdomstol inom ramen för vanligafullföljdsregler. Är motparten missnöjd med ersättningen till den rättshjälptepartens biträde, bör han kunna överklaga rättshjälpsnämndens beslut härom tillcentralmyndigheten. I 12 § förvaltaingslagen finns bestämmelser omordningen för anförande av besvär över myndighets beslut. Enligt första stycket första punkten får vidaretalan mot annan förvaltningsmyndighets beslut i rättshjälpsfråga föras hoscentralmyndigheten genom besvär. Bestämmelsen har berörts i den allmänna motiveringen. I första stycket andra punkten föreskrivs alt talanmot centralmyndighetens beslut inte får föras. Bestämmelsen har berörts i denallmänna motiveringen. Där har också behandlats centralmyndighetens sammansättningvid prövning av besvärsärende. Sistnämnda fråga torde få regleras i instruktionför centralmyndigheten. I andra stycket hänvisas i fråga om talan motallmän domstols, krigsrätts eller förvaltningsdomstols beslut, till vad som iallmänhet gäller om talan mot sådan myndighets beslut. Hänvisningarna, somsjälvfallet endast gäller beslut i rättshjälpsfrågor, avser bl. a. RB, militärarättegångslagen (1948: 472) och förvaltningsprocesslagen (1971: 291). Enligt 19 § andra stycket lagen (1946: 804) ominförande av nya skall vad i nya ärföreskrivet om brottmål, om inte annat är stadgat, i tillämpliga delar gällanär mot någon, som har blivit dömd för brott, vid domstol inleds förfarande,som avser undanröjande av påföljd och ådömande av annan påföljd för brott ellerockså annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd. Är vederbörande intagen ifångvårdsanstalt, skall han anses som häktad för brottet Har offentligförsvarare förordnats för den dömde, skall ersättning till försvararen alltidgäldas av statsverket. I fråga om annan rättshjälp än offentlig försvarare i destraffrättsliga ärenden som avses i nämnda bestämmelse bör bestämmelserna i 36,37, 39 och 40 §§ rättshjälpslagen ha motsvarande tUlämpning. I Ukhet medkostnad för offentlig försvarare bör sådan rättshjälpskostnad alltid stanna påstatsverket Bestämmelserna i 45 § rättshjälpslagen har avfattats i enlighetmed det anförda. I promemorian återges bl. a. en framställning frånFöreningen enUgt vilken det ivissa större städer har etablerats juridiska bjråer, som i sina firmanamn ochsina annonser i dagspressen klart anger att de vänder sig till de kategorier,som bör vara berättigade att söka hjälp på rättshjälpsanstaltema eller hos deprivatpraktiserande advokater som lämnar rättshjälp enligt jämtlandssystemet.Firmanamn som Privata rättshjälpen, och Svenskrättshjälp har etablerats och registrerats. Föreningen framhåller attförväxling ofta kan ske mellan rättshjälpsanslalterna och byråer med liknandefirmanamn och alt allmänheten lätt kan förledas alt vända sig till en juridiskbyrå i tro alt rättshjälpen är utan kostaad. Kostnaderna för klienterna kandock bli högst avsevärda. Rättsförluster kan också uppstå då byråerna oftadrivs av personer utan någon som helst juridisk utbildning. Föreningenhemställer om lagstiftningsåtgärder för att komma till rätta medmissförhållandena. Frågan har också behandlats av . Sålunda harriksdagen (3LU 1970: 46, rskr 245) hemställt om åtgärder till skydd förbegreppet rättshjälp. Mot bakgrund av det anförda uttalas i promemorianatt begreppet rättshjälp för allmänheten framstår som den hjälp det allmännalämnar i rättsliga angelägenheter. Risk för förväxlingar mellan de offentUgarättshjälpsanstalterna och privata byråer, i vars firmanamn ordet rättshjälpingår, har visat sig föreligga till skada för de rättssökande. Del är därförangeläget att begreppet rättshjälp skyddas. Begreppet bör i fortsättningenförbehållas den verksamhet som bedrivs vid rättshjälpsmyndighet bör skegenom en straffbestämmelse. Prop.1972: 4 349 Enligt den i promemorian föreslagnastraffbestämmelsen straffas den med böter, som i yrkesmässig verksamhetuppsåtligen använder benämningen rättshjälp på sätt, som är ägnat att leda tUlförväxling med den verksamhet, som bedrivs vid rättshjälpsmyndighet.Bestämmelsen syftar på obehöriga användningar av begreppet rättshjälp i firma,annonser, cirkulär och på skyltar, brevpapper och liknande. Den berördabestämmelsen kompletteras med en regel, enligt vilken straff kan följa förockså den som i annat fall obehörigen utger sig för att lämna rättshjälpenligt rättshjälpslagen. Den föreslagna straffbestämmelsen har lämnats ulanerinran av det stora flertalet remissinstanser. Också de instanser som berörtfrågan närmare är i regel positiva till en straffbestämmelse. Enligt ett par remissinstanserkan det dock råda någon oklarhet om vUka förfaranden som omfattas av denföreslagna bestämmelsen. Även enligt min mening är det påkallat att enstraffbestämmelse tas in i rätlshjälpslagen till skydd mot förväxling medrättshjälpsverksamheten och mot utnyttjande av den goodwill som är förbundenmed denna verksamhet. Enligt den i promemorian föraisatta ordningen skullerättshjälp lämnas av rättshjälpsmyndigheter. Vid rättshjälpsmyndighet skullefinnas rältshjälpsnämnd och allmän advokatbyrå. Ordet rättshjälp skullesåledes ingå som ett led i benämningen på det organ som handhar det aUmännasrättshjälp, på samma sätt som ordet ingår i namnet på de nuvaranderättshjälpsanstaltema. Enligt det nu föreliggande förslaget skall rättshjälpenhandhas av rätlshjälpsnämnder. Dessa har emellertid rent administrativauppgifter. Sådan rådgivnings- och biträ-desverksamhet i juridiska ting, som iallmänhet brakar förknippas med begreppet rättshjälp, skall däremot enligt detnya förslaget utföras av jurist vid advokatbyrå enskUd eller allmän ellerav annan som särskilt förordnats därtUl av rättshjälpsnämnden. Likställdhet pårätlshjälpsområdet skall råda mellan de allmänna och de enskUda advokatbyråerna.Den inom nämnden bedrivna administrativa verksamheten är enligt min mening intei behov av något speciellt straffrättsligt skydd, utöver det skydd som möjligenkan följa av bestämmelserna i 17 kap. 15 § första stycket omförbud mot föregivande av allmän ställning. Emellertid torderättshjälpsverksamhelen vid advokatbyråerna, allmänna eller enskilda, vara ibehov av visst skydd mot förväxling. Även om ordet rättshjälp inte ingår ibenämningen på advokatbyrå, torde begreppet rättshjälp i allmänhet komma attförknippas med den verksamhet som skall bedrivas på advokatbyrå. Jag förordarsålunda en bestämmelse som innebär att den som i firma eller annars i yrkesmässigverksamhet som inte är advokatverksamhet uppsåtligen använder benämningenrättshjälp på sätt som är ägnat att leda tUl alt verksamheten förväxlas medden rättshjälpsverksamhet som bedrivs vid advokatbyrå, skaU dömas tiU böter.Bestämmelsen tar liksom motsva- randebestämmelse i promemorieförslaget sikte på obehörig användning av begreppeträttshjälp i firma, annonser, cirkulär och på skyltar, brevpapper o. dyl.Benämningar vari ordet rättshjälp ingår torde i de allra flesta fall varaägnade att leda tUl förväxling. En följd av den föreslagna bestämmelsen bliratt de som driver verksamhet med enligt bestämmelsen otiUåtet firmanamn måsteändra sina firmor. Utöver det skydd som sålunda bör finnas förrättshjälpsverksamheten vid advokatbyråerna i allmänhet är det enligt minmening angeläget att införa en särskUd straffbestämmelse tUl skydd för deallmänna advokatbyråerna, I andra punkten har därför tagits upp en bestämmelseom att straff inträder även för den som uppsåtligen i firma eller annars i yrkesmässigverksamhet obehörigen använder benämningen allmän advokatbyrå eller benämningsom kan förväxlas därmed. Bestämmelsen kan bli tillämplig inte bara motjuridiska byråer i allmänhet utan också mot advokat som använder benämning somkan förväxlas med allmän advokatbyrå. Som jag anfört i den allmänna motiveringen kommerden närmare tidpunkten för reformens ikraftträdande alt anges i propositionen.När den nya lagen träder i kraft skall LFR upphöra att gälla. Har ansökan om fri rättegång gjorts före den nyalagens ikraftträdande, skaU äldre bestämmelser fortfarande tUlämpas, Den föreslagna övergångsregleringen innebär atträttshjälp kan komma i fråga vid ikraftträdandet föratsatt att frirättegång inte redan bevUjals eUer sedermera bevUjas på grand av ansökan som inkommitföre ikraftträdandet. Det sagda innebär att ena parten i ett mål vid allmändomstol kan ha fri rättegång medan den andra parten har rättshjälp. NågrasärskUda komplikationer synes inte behöva uppstå med en sådan ordning. Rättshjälp kan givetvis inte utgå för tiden föreikraftlträdandet, inte heller den form av rättshjälp som enligt förslaget kanlämnas ulan beslut av rätlshjälpsnämnden. Kostnader som uppstått föreikraftträdandet skall således inte behandlas som rättshjälpskostnad. Iförhållande till motpart får rätlshjälpslagens regler tillämpas i fråga om dekostnader som uppstått efter ikraftträdandet. I det föregående har föratskickats viss ändring iutsökningslagstift-ningen. I olika lagar och andra författningar vid sidan avRB och nyssnämnda lagstiftning finns bestämmelser som anknyter tUl att frirättegång beviljas. Frågan om ändringar i sådana författningar med anledningav den nya rätlshjälpslagstiftningen torde komma att tas upp i samband med altställning tas lUl kommande förslag av de sakkunniga för utredning av frågan omrättshjälp i förvaltningsärenden. gångsbeslämmelsernalUl rätlshjälpslagen har emellertid tagits upp en föreskrift att bestämmelse ilag eller annan författning som avser fri rättegång i stäUet skall avserättshjälp. Bestämmelsen avser endast rättshjälp som beviljats avrätlshjälpsnämnden. 19.16.2Förslaget till lag om ändring i I 8 kap. 5 § finns bestämmelser om skyldighet föradvokat att åta sig uppdrag som offentlig försvarare för misstänkt ellerbiträde åt part som åtnjuter fri rättegång. Förutsättningen är att sådanförsvarare eller sådant biträde inte kan erhållas efter frivUligt åtagande ochatt uppdraget avser domstol i det län där advokaten har sitt kontor. Bestämmelsema torde redan nu ha ytterst begränsadbetydelse. Efter tiUkomsten av de allmänna advokatbyråema synes något behov avbestämmelserna inte föreligga. Det föreslås därför att paragrafen upphävs.Motsvarande bestämmelse i stadgarna för bör som en följd häravupphävas. I paragrafen regleras förutsättningarna för att bliledamot av . I tredje stycket anges att lagfaren domarei eller befattningshavare vid allmän domstol eller allmän åklagare eller utmätningsmanär obehöriga att vinna inträde i samfundet Annan anställning i statens ellerkommuns tjänst medför ej ovillkorlig obehörighet. kan idetta fall medge undantag. Det övervägande antalet befattningshavare medjuridisk examen vid lättshjälpsanstalterna är f. n. advokater.