prop · FV03142 · 1972-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Majrts proposition angående godkännande av avtal mellan , ,, och om handräckning i skatteärenden; given Stockholmsslott . Maj:t vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagenatt bifalla det förslag om vars avlåtande lill föredragandedepartementschefen hemställt. I propositionen föreslås att godkännerett multilateralt avtal mellan de nordiska ländema om handräckning iskatteärenden. Avtalet avses för del ersätta de bilateralahandräckningsavtal som gäller i förhållande till , och Norge.Mellan och finns f. n. inte något sådant avtal. Det nya avtalethar ett vidare tillämpningsområde än såväl de gällande avtalen med ,och som övriga internationella handräckningsavtal som Sverigeträffat. Detta gäller både i fråga om den personkrets som avtalet omfattar ochde skaller och offentliga avgifter för vilka handräckning får ske. Så harexempelvis i det nya avtalet tillskapats möjlighet alt indriva vissa indirektaskatter samt socialförsäkringsavgifter. Avtalet tillämpas på ärenden som inkommer fr. o. m.den 1 januari året efter det att samtliga avtalsslutande stater meddelat detsvenska att man genomfört de konstitutionella åtgärder somkrävs för att avtalet skall träda i kraft. 1 1972.1 saml. Utdragav protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:statsministern , statsråden , , , ,, , , , , , , ,. Chefen för finansdcpanemcntct, statsrådet ,anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga omgodkännande av avtal mellan , , , och omhandräckning i skatteärenden och anför. beslutat attavtalet mellan , , , och om handräckning iskatteärenden skulle undertecknas, har det undertecknatsför del av chefen för . Underen lång följd av år har mellan , , och bedrivitsett omfattande samarbete i fråga om handräckning i skatteärenden på grundval avbilaterala handräckningsavtal. För del gäller i förhållande tillDanmark elt sådant avtal av , vilket godkändes av (prop. 1953: 237, BeU 61, rskr 406). Kungörelser angående förfarandet för atterhålla handräckning enligt avtalet utfärdades (SFS 1954: 503och 504). Avtalel ändrades genom tilläggsavtal (prop.1962; 8, SFS 1962: 164). Del gällande avtalet mellan och omhandräckning i skatteärenden slöts och godkändes av (prop. 1943:171, rskr 183). Kungörelser om förfarandet utfärdades den 28 maj1943 (SFS 1943: 286 och 287). Kungö relserna har sedermera ändrats, se SFS1950: 113, 1952: 563 och 564 samt 1956: 575. Avtalet har kompletterats genomnoteväxling (SFS 1951: 12). godkände avtalet (prop. 1950; 13,rskr 19) och kungörelser angående förfarandet utfärdades (SFS 1950: 591 och 592). Kungörelserna ändrades genom SFS 1952: 565 och 566. Som framgått av redogörelsen är de nu gällandesvenska avtalen med , och av ganska gammalt datum. lerockså de bilaterala avtal som träffats inbördes mellan , ochNorge. Dessa avtal dalerar sig från mitten aV 1950-lalet. Med hänsyn tillerfarenheterna av tillämpningen av avtalen liksom till utvecklingen av de olikastaternas interna lagstiftning på skatte- och handräckningsområdet har mansedan ganska lång tid inom samtliga stater varit överens om att avtalen behövderevideras. Man har vidare varit enig i den nordiska kretsen om atlavtalsreglering på della område borde tillskapas även med . Fråganupptogs vid etl möte i mellan represenlanler för denordiska ländernas finansdepartement, då man enades om att gemensaml sökautarbeta etl modellavtal som kunde tjäna som mönster för bilaterala handräckningsavtalmellan de nordiska staterna. Utkast till etl sådant modellavtal diskuteradesvid ett möte . Diskussionen gav vid handen, atl de sinsemellanlikartade reglerna i existerande handräckningsavtal och den i många avseendenenhetliga nordiska lagstiftningen på handräckningsområdet motiverade etl försökatt åsiadkomma ell nordiskt multilateralt avtal om handräckning iskatteärenden. Inledande förhandlingar om etl sådant avtal ägde rum iStockholm . Förhandlingarna fortsattes i den3 och 1971, varvidenighet nåddes om etl på svenska språket avfattat förslag till avtal mellan , , , och om hand räckning i skatteärenden. Avtalsförslaget remitterades till kammarrätten ochriksskatteverket. I remissvaren framfördes vissa anmärkningar mot förslaget avi huvudsak formell art. Med anledning härav och då även de övriga nordiskaländerna uttryckte önskemål om vissa ändringar av avtalsförslagetsbestämmelser, ägde fortsatta förhandlingar rum och Manenades därvid om vissa ändringar i avtalsförslaget. Vid efterföljande skriftväxling nåddes överenskommelse om dansk, finsk, isländsk resp. norsk avtalstext samt en på svenska språket upprättad avtalstext för . Avtalsförslagel har numera godkänts av de nordiskaländernas regeringar och har som jag tidigare nämnt undertecknats den 9november 1972. Samtliga texter till avtalet torde få fogas som bilaga lillstatsrådsprotokollet i delta ärende. Den viktigaste nyheten med det nya avtalet iförhållande till tidigare intemationella skatteavtal är givetvis att det fåttmultilateral form. Överläggningar inom EFTA åren 196469 i syfte att få tillstånd ett multilateralt avtal för undvikande av dubbelbeskattning ledde inletill avsett resultat bl. a. på grund av svårigheter att åstadkomma en avtalsmekanismsom kunde överbrygga eventuella motsättningar mellan de avtalsslutande staternai tolknings- och tillämpningsfrågor. I det nya avtalet har infogats en regelsom torde lösa frågor av denna karaktär. Med hänsyn lill det nära samarbete ihandräckningsfrågor som före- kommermellan de nordiska länderna och den gemensamma grundsyn man har på detta område,finns det anledning atl antaga atl lolknings-och tiUämpningsfrågor inte kommeratl vålla alltför stora svårigheter mellan dessa länder. I sakligt hänseendeinnehåller det nya avtalet flera nyheter i förhållande såväl lill de gällandehandräckningsavtalen med , och som lill övriga svenskahandräckningsavtal. I första hand kan nämnas utvidgningen av den krets avpersoner mot vilka handräckning kan riktas. Enligt gällande avtal medges handräckningvanligen endast mot personer som är medborgare eller, i fråga om bl. a. definska och norska avtalen, bosatta i den stat som begär handräckningen. Enligtdet nya avtalet har, i likhet med det nuvarande danska avtalet, varkenmedborgarskapet eller bosättningen någon betydelse. Det är t. ex. tillräckligtför indrivning, att den som resterar för skatt har i den stat ditindrivningsframslällningen riktas egendom, som kan tas i anspråk för att täckaskattekravet. En annan viktig nyhet i förhållande lill gällande avtal äromfattningen av de skatter och offentliga avgifter på vilka avtalet skalltillämpas. I motsats till vad som vanligtvis gäller innefattas i det nyaavtalets tillämpningsområde bl. a. indirekt skatt av lyp mervärdeskatt samtsocialförsäkringsavgifter. Även i andra hänseenden finns i det nya avtaletsakliga skillnader i förhållande till gällande avtalsreglering med såvälDanmark, och som med andra länder. Jag avser emellertid attbehandla dessa skillnader i samband med redovisningen av de bestämmelser tillvilka de hör och då även ta upp elt par anmärkningar som framställts avriksskatteverket i samband med remissförfarandet. Angående del huvudsakliga innehållet i avtalet fårjag anföra följande. Enligt art. 1 åtar sig avtalsslutande stat attlämna handräckning, förutom i den form som sedvanligcn förekommer ihandräckningsavtal, nämligen delgivning av handlingar, utredning och utbyte avupplysningar i skatteärenden samt indrivning av skatt, även genom alt tillhandahållavissa blanketter och medverka till uppbörd av annan avtals-slutande statsskatt. Sistnämnda åtagande kan, som jag skall återkomma till, bliaktuellt bl. a. i fråga om skatt som skall erläggas av s. k. gränsgångare, dvs.person som bor nära i ett land och som har sitt dagliga arbeteförlagt lill grannlandet och som regelmässigt återvänder till bostaden efterarbetets slut. 2 anges vilka skatter och avgifter somavtalel gäller. Genom del nya avtalet har som jag lidigare nämnt skapatsmöjligheter att få handräckning i ärenden rörande skatter och avgifter på vilkagällande avtal iivte kan tillämpas. Detta gäller framför allt vid en jämförelsemed avtalen med och , vilka avser endast de skatter som omfattasav bestämmelserna i resp. dubbelbeskattningsavtal med dessa stater, dvs. skatter på inkomst, förmögenhet, arv och kvar- 1972:142 i,; 4 5 låtenskap.Del nya avtalet gäller förutom sådana skaller även gåvoskatt, saml, i denomfaitning som anges i särskild överenskommelse enligt art. 20,motorfordonsskatt, mervärdeskatt eller annan allmän omsättningsskatt,socialförsäkringsavgifter och andra offentliga avgifter. Avsiklen är alt isådan överenskommelse för varje land ta in beteckningarna på de skatter och avgifterpå vilka avtalel skall tillämpas. Överenskommelsen skall ses över kontinuerligtmed hänsyn bl. a. till de ändrade beteckningar som skatterna eller avgiftemakan få genom ändrad lagstiftning och till eventuella önskemål om all få avtalettill-lämpligt på nya skatter eller avgifter, överenskommelsen avses för Sverigesdel komma alt innehålla den årliga bilskatten, mervärdeskatten samtsocialförsäkringsavgifter såsom exempelvis avgifter enligt lagen (1962: 398) omallmän försäkring och folkpensionsavgiften. Vidare kommer all ingå den allmännaarbetsgivaravgiften och den överlastavgift som beslutades av ivåras. Beträffande den sistnänmda avgiften framhöll föredragandedepartementschefen vikten av att systemet med överlastavgift fick effekt ävenbeträffande utländska särskilt nordiska fordon (prop. 1972: 81 s. 74).Ikraftträdandet av lagen (1972: 435) om överlaslavgifl skulle därför anslå iawaktan på det nordiska handräckningsavlalet. Art. 3 försia stycket, första meningen, harutformats efter mönster av motsvarande bestämmelse i det svensk-danskahandräckningsavtalet och innebär, som jag tidigare berört, atl i förhållandetmellan exempelvis och resp. möjlighetema att få handräckningutvidgas lill personer på vilka nuvarande bilaterala avtal inte kan tillämpas.Del blir sålunda möjligt att i fortsättningen indriva svenska skaller i t. ex.Norge om egendom som kan tas i anspråk för skatt finns där. Detla är falletäven om den skattskyldige är utom-nordisk medborgare som aldrig varit bosatt iSverige eller i . Som jterligare exempel kan nämnas, att del nya avtaletmedger indrivning av svensk skatt i resp. beträffande skattekravsom åvilar finsk resp. norsk medborgare som inle är eller har varit bosalt iSverige. har ansett, alt möjlighelerna lillhandräckning för alt la ut skaller och avgifter bör begränsas i enlighet medvad som gäller enligt avtalen med och , om bestämmelsen i detnya avtalel kan anses strida mot internationell praxis påhandräcknings-området. I denna fråga vill jag framhålla, att någonintemationell praxis knappast kan sägas ha utvecklats i detla avseende. FörSveriges del finns, som också påpekat, etl tidigare exempel ihandräckningsavlalet med . Vid förhandlingarna mellan de nordiskaländerna har man strävat efler all i avtalet uppnå överensstämmelse med deregler som gäller för indrivning av egna skatter i det egna landet. Förindrivning av svenska skatter i existerar som ti 1972.1 saml. bekantinte några krav på att den skattskyldige skall vara medborgare eller bosatt häri landet. Med hänsyn härtill förordar jag att bestämmelsen får den föreslagnalydelsen. Andra meningen av art. 3 försia stycket har sambandmed avtalets multilaterala karaktär och avser att klargöra atl handräckningbehöver medges endast i sådant ärende angående skatt eller avgift som omfattasav dubbelbeskattningsavtal med den stat som begär handräckningen. Sverigebehöver exempelvis ej medge handräckning för indrivning av isländsk skatt somväl omfattas av det dansk-isländska dubbelbeskattningsavtalet men inte av detsvensk-isländska. I art. 3 andra stycket föreskrivs skyldighet föravtalsslutande stat att medge handräckning inle endast i fråga om krav somriktar sig mol skattskyldig utan även mot den som är skyldig iimehålla skattvid utbetalning av lön o. dyl. och mot annan som är ansvarig för skatt. Genomdenna regel har man tillgodosett elt gammalt önskemål från svenska och norskamyndigheters sida att inom ramen för handräcknings-avtal få möjlighet atl hosarbetsgivare indriva skatt som deime innehållit för arbetstagares räkning menunderlåtit att redovisa. I art. 4 anges vem som är behörig myndighet enligtavtalet. För del handhar normalt tillämpningen av degällande nordiska handräckningsavtalen. Detta bör bli fallet också i fråga omdet nya avtalel. Sådant bemyndigande torde därför böra lämnas riksskatteverketi samband med att avtalet träder i kraft. Art. 58 innehåUer i huvudsakhandläggningsföreskrifter som i sak har sina motsvarigheter i gällandehandräckningsavtal. Bestänunelserna om delgivning i art. 9 och 10överensstämmer i sak med de regler som vanligen återfinns i vårahandräckningsavtal. Art. 11 och 12 innehåller regler om utbyte avupplysningar i skatteärenden. Art. 11 behandlar utbyte av upplysningar ienskilda fall och förutsätter en särskild begäran från avtalsslutande stat.Dess sakliga innehåll överensstämmer i princip med motsvarande bestämmelse idel svensk-danska avtalet. Regler om årligt utbyte av tillgängliga uppgifter iskatteärenden ulan särskild framställning finns i gällande svensk-danska ochsvensk-norska handräckningsavtal men saknas i det svensk-finska avtalet. 12 i det nya avtalet skapas ett sådant utbyte också med , vilketenligt min uppfattning är särskilt tillfredsställande med hänsyn bl. a. tilldet omfattande utbytet av arbetskraft mellan och . Omfattningenav de upplysningar som skall lämnas enligt art. 12 är något vidare än enligtavtalen med och . Som exempel kan nämnas att upplysningar omutbetald royalty och vissa försäkringsersättningar inle omfattas av dessaavtal. Den allmänna förutsättningen om skyldighet att överlämna endasttillgängliga uppgifter kvarstår dock. I detta sammanhang kan nämnas att detnumera är möjligt att få upp- lysningarfrån om bl. a. bankräntor och banktillgodohavanden i dansk bank. Sådanaupplysningar var dansk bank tidigare skyldig att lämna endast om vederbörandeperson var eller kunde antas vara skattskyldig i . De regler om indrivning av skatt som intagits iart. 1317 i det nya avtalel överensslämmer i huvudsak med de bestämmelser somåterfinns i gällande avtal med , och . Det bör emellertidpåpekas, att i art. 13 försia stycket uttryckligen har angetts att den indrivningsordningoch de preskriptionsregler som gäller i den stal där verkställighet skall skeär normgivande för indrivning av den utländska skatten. Denna regel är ettuttryck för den allmänna princip som man vid förhandlingarna om avtalel varense om, nämligen all lagstiftningen i den stat där verkställigheten skerskall vara bestämmande för handläggningen av indrivningsärendel. På en punkt föreligger en väsenilig olikhet mellandet nya avtalets bestämmelser och gällande svenska avtal med övriga nordiskaländer. Enligt gällande avtal medges i regel inle handräckning för indrivningav skatt, om indrivningen skulle medföra dubbelbeskattning i förhållandetmellan staterna i fråga. Någon sådan föreskrift finns inte i del nya avtalet.Riksskatteverket har i sitt remissvar framhållit, att man anser ett sådant kravböra upprätthållas också i det nya avtalet och alt en bestämmelse härom in som ett tredje stycke i art. 13. Vid förhandlingarna rådde enighet om atldubbelbeskattning inte borde utgöra hinder för indrivning av skatt. Man ansåg,atl dubbelbeskattning i förekommande fall skulle undanröjas enligtbestämmelserna i de existerande avtalen för undvikande av dubbelbeskattning ochinte påverka möjlighelerna alt indriva i laga ordning debilerad skatt. Jagdelar denna uppfattning och tillstyrker atl art. 13 godkänns i föreslagenutformning. Art. 16 saknar visserligen formellt motsvarighet igällande avtal men den anmälningsskyldighet som där föreskrivs torde dock ändåha iakttagits vid handläggningen enligt dessa avtal. Art. 18 innehåller bestänunelser om sekretesskyddmedan arl. 19 reglerar ansvaret för kostnadema för handräckningsförfarandet. Idessa avseenden gäller i slort sett samma principer enligt det nya avtalet somenligt existerande bilaterala a'vtal. Enligt art. 20 första stycket kan avtaletkompletteras med överenskommelse mellan behöriga myndigheter omdetaljföreskrifter. Som jag tidigare nämnt kan dessa avse bl. a. vilka skatteroch avgifter som inom den ram som anges i art. 2 skall omfattas avavtalsbeslämmelsema. De kan även innehålla regler om uppbörd av skatt. Dettagäller som jag berört vid redogörelsen för art. 1 särskilt i fråga om de s. k.gränsgångarna. Dubbelbeskattningsavtalen föreskriver regelmässigt, allarbetsinkomst skall beskattas i den stat där arbetet utförts. medFinland och gäller dock bl. a. beträffande gränsgångama att arbetsinkomstbeskattas endast i inkomstlagarens hemvislstat. I sådant fall kunde det varapraktiskt om arbetsgivaren ålades alt verkställa avdrag för preliminär skattför hemvislstatens räkning. För etl sådant förfarande krävs dock särskildaregler, vilka lämpligen kunde ingå i en överenskonmielse enligt art. 20.Överenskommelsen kan omfatta även de särsldlda belopp som utgår i samband medbeskatming och indrivning. Avgift som utgår vid försummelse av uppgifts- ellerredovisningsskyldighet i fråga om skatt eller offentlig avgift avses sålimdakomma att las med i överenskommelsen, varigenom avtalets bestämmelser förSveriges del kommer att omfatta även förseningsavgift samt skatte- ochavgiftstillägg. I art. 20 andra och tredje styckena fiims regler omhur tolknings- och tillämpningsfrågor skall lösas. Bestämmelserna är betingadeav avtalets multilaterala karaktär och innebär, alt de stater som närmastberörs av del aktuella problemet skall söka lösa frågan genom gemensamma överläggningar.Lyckas detla skall man underrätta övriga stater om irmehål-let i denöverenskommelse som träffats. Lyckas man ej träffa överenskommelse ellergodkänner någon av de övriga staterna inte den träffade överenskommelsen, stårdet varje stat fritt att begära, att överläggningar i frågan skall äga mmmellan samtliga stater. Som framgår av art. 20 tredje stycket föreliggerobligatorisk skyldighet för avlalsslutande stat atl delta i sådanaöverläggningar. 21 gäller avtalet i territoriellthänseende inte för vissa lill och knutna områden. Avtalet träder enligt art. 22 i kraft med ingångenav det kalenderår som följer på det år då samtliga stater meddelat det svenskautrikesdepartementet att man genomfört de konstitutionella åtgärder som krävsför avtalets ikraftträdande. A'vtalets bestämmelser skall tillämpas på ärendensom kommit in efter denna tidpunkt. Det nya avtalet ersätter sex bilateralaavtal mellan , , och . Art. 23 ger föreskrifter om upphörande av gällandebilaterala hand-räckningsa'vtal. Art.24 innehåller uppsägningsbestämmelser. Sammanfattningsvis får jag anföra följande.Gällande svenska avtal med , och om handräckning iskatteärenden daterar sig . Mellan och Islandfinns inte något sådant avtal. En modernisering av de gällande avtalen bådeformellt och materieUt har länge varit etl önskemål. Vidare har det ansettssom en brist att dubbelbeskattningsavtalet med , som ingicks ,inte kompletterats med ett handräckningsavlal. Med del nu föreslagna avtaletkommer båda dessa önskemål att realiseras, något som måste hälsas medtillfredsställelse. Genom den multilaterala for- mennår man dessutom fördelen att i etl enda dokument få enhetliga regler förhandläggningen av inter-nordiska handräckningsfrågor, vilkel medförobestridliga vinster på det praktiska planet i form av förenkladadministration. försök alt skapa multilaterala skaltea'vtal, t. ex.inom EFTA, har strandat på de svårigheter av både materiell och formell nalursom är förbundna med denna avtalsform. Även om dessa svårigheter givelvis ärmindre inom en så relativt homogen grupp som den nordiska än inom EFTA, måstedock tillskapandet av avtalet betraktas som ett utmärkt exempel på praktisktnordiskt samarbele. I materiellt hänseende sker genom det nya avtalet enväsentlig utvidgning av bl. a. möjligheterna atl driva in skatter och avgiftersamt utbyta upplysningar i skatteärenden. Härigenom tas elt viktigt steg motetl fullständigt undanröjande av det hinder för sådana åtgärder som gränsernamellan de nordiska ländema ulgör. Under åberopande av det anförda hemsläller jag altKungl. Maj;t föreslår alt godkänna avtalet mellan , ,, och om handräckning i skatteärenden. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Maj;t Konungen att till skall avlåtasproposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar. Aftalemellem , , , og om bistand i skattesager Regeringerne i , , , ogSverige er, foranlediget af 0nskel om at indgå en aftale om bisland iskattesager, blevet enige om f0lgende be-stemmelser: Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan välinen sopimusvirka-avusta vero-asioissa Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskanhallitukset oval, haluten teh-dä veroasioissa annetlavaa virka-apua koskevansopimuksen, sopineet seuraa-vista määräyksistä; Avtalmellan , , , och om handräckning i skatteärenden Regeringarna i , , , ochSverige har, föranledda av önskan att ingå ett avtal om handräckning iskatteärenden, överenskommit om följande bestämmelser; De konlraherende stater forpligter sig til al ydehin-anden bistand i skattesager på den nedenfor angivne made. Bistand if0lge denne aftale omfatter: a) forkyndelse af doku-menter, b) oplysning i skattesager, såsomtilvejebringelse af selvangivelser eller andre meddelelser og udveksling afoplysninger uden sa3rlig be-gsring eller efter anmod-ning i det enkeltetilfaelde, c) fremskaffelse af selv-angivelsesblanketterog andre skatteblanketter, samt d) opkraevning og inddri- velse af skat. Som skat anses i denne aftale: a) skat, på hvilken aftale mellemde konlraherende stater til undgåelse af dob-beltbeskatning for så vidt angårskatter på indkomst,, formue, arv eller efterla-denskaber i 0vrigt finderan-vendelse; b) gaveafgifter; Sopimusvalliot sitouluvat antamaan toisilleen virka-apua veroasioissa jäljempäna mainitulla lavalla. Tämän sopimuksen mu-kainen virka-apu voi kos-kea: a) asiakirjain tiedoksian-loa, b) selvitystäveroasioissa, kuten veroilmoitusten tai muiden ilmoilusten hankki-mista jatielojen vaihtamista ilman erityistä pyynlöä tai yksittäistapauksessa tehdys-läesityksestä, c) veroilmoitus- ja muiden verolomakkeiden saatavana pilämistä, sekä d) veron kantoa ja perin- tää. Verolla tarkoitelaan tässä sopimuksessa: a) veroa, johonsovelle-taan sopimusvaltioiden vä-listä, tulo-, omaisuus-, perin-lö- taijäämistöveroa koskevan kaksinkertaisen veroluk-sen välttämiseksi tehlyäsopimusta; b) lahjaveroa; De avtalsslulande staterna förbinder sig att lämnavarandra handräckning i skatteärenden på sätt nedan anges. Handräckning enligt detta avtal kan avse; a) delgivning av handlingar, b) utredning i skatteärenden,såsom införskaffande av deklarationer eller andra uppgifter och utbyte av upplysningarutan särskild begäran eller efler framställning i del enskilda fallet, c) tillhandahållande av deklarationsblanketter och andra skatteblanketter, samt d) uppbörd och indriv ning av skatt. Med skatt avses i detta avtal: a) skatt, på vilken avtal mellande avtalsslutande staterna för undvikande av dubbelbeskattning beträffandeskatter på inkomst, förmögenhet, arv eller kvarlå-lenskap äger tillämpning; b) gåvoskatt; , Dan-merkur, Finnlands, Noregs og Svipjödar um adstoö iskatta-mälum Danmerkur,Finnlands, Noregs og )jöSar, sem öska aÖ gera meö sér samning um aÖsloS iskatlamålum, hafa orSiS sammåla um ef-tirfarandi äkvaeöi: Avtalemellom , , , og om bistand i skattesaker Regjeringene i , , , ogSverige som 0nsker å inngå en avtale om bisland i skallesaker, er blitt enigeom f0lgende bestemmelser; Avtal mellan , ,, och om handräckning i skatteärenden