prop · FV0333 · 1972-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1972 Prop. Kungl.Majrts proposition med förslag till riktlinjer för och organisation m. m.; given . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokolletöver handelsärenden, föreslå att bifalla de förslag om vars avlåtandetill föredragande departementschefen hemställt. Ipropositionen förordas vissa riktlinjer för en utbyggd och förnyadkonsumentpolitik. Det huvudsakliga målet för denna bör vara att stödja konsumenternaoch förbättra deras ställning på marknaden. Detta mål kan i första hand nåsgenom att hushållen ges bättre möjlighet att planera den egna verksamheten bl.a. genom att de får bättre information om marknadens utbud och om olika sättatt tillgodose de egna behoven. Informationsflödet från konsumenterna tillproducenterna bör ökas och förbättras så att produktionen anpassas bättre tillkonsumenternas behov. 1 många fall kan vara rationellt att de konsumentpolitiskaorganen samverkar direkt med producenterna. Informationentill konsumenterna bör inriktas på hushållens större planeringsfrågor.Utbildning i konsumentkunskap nämns som ett pä sikt effektivt konsumentpolitisktmedel. Företagen bör i ökad utsträckning svara för informationen om olikaprodukter. Detta kan ske bl. a. genom varudeklarationer. Innehållet ivarudeklarationerna bör i större utsträckning än f. n. ange produkternasbruksegenskaper. Ipropositionen föreslås att ett konsumentverk inrättas den 1 januari 1973.Därvid förutsattes, att verksamheten vid , statens institutför konsumentfrågor och varudeklarationsnämnden upphör. Det nya verket bördelta i försöksverksamheten med programbudgetering. Verksamheten bör indelas iett program för utredning Prop.1972: 33 2 ochproducentkontakt och ett program för information och utbildning. Enhuvuduppgift för det förstnämnda programmet bhr att skaffa kunskaper omkonsumenternas förhållanden i olika avseenden samt att ange möjligheter tillett resursutnyttjande som ger konsumenterna bättre förutsättningar atttillfredsställa de egna behoven. En annan uppgift blir att påverkaproducenterna i samma syfte. Slutligen bör en uppgift vara att fästauppmärksamheten vid sådana problem som faUer inom andra mydighetersansvarsområde och som bör behandlas av dessa myndigheter. För programmetinformation och utbildning blir det huvudsakliga målet att ge konsumenternaden information som blir resultatet av utredningsverksamheten. Härutöver böräven annan information lämnas som är av intresse för konsumenterna. Konsumentverketföreslås få en styrelse med sju ledamöter. Styrelsen bör få en sammansättningsom säkerställer att verkets arbete inriktas på att tillvarata konsumenternasintressen. Personer med skiftande erfarenhetsbakgrund bör beredas plats istyrelsen. Förverksamheten inom programmet utredning och producentkontakt förordas tvåutredningsavdelningar, den ena för mathållning och bostad m. m. och den andraför beklädnad, fritid och resor m. m. Vidare föreslås en teknisk enhet, eninformationsenhet, en administrativ enhet samt ett planeringssekretariat. beräknas 142 tjänster. För verkets förvaltningskostnader underandra hälften av /73 beräknas ett an-anslag av ca 6,7 milj. kr.Medelsanvisningen beräknas möjliggöra en ökning av antalet anställda med ca 20.Särskilda anslag förs upp till forskning m. m. ochtill som t. v. förutsätts arbeta i nuvarandeformer (. 1propositionen berörs vissa möjligheter för verksamhet på detkonsumentpolitiska området. I den mån en sådan verksamhet kommer till stånd börkommunerna kunna påräkna bistånd av de regionalt verkande hemkonsulenterna. Detföreslås att antalet hemkonsulenter ökas med sex. Utdrag av protokollet över handelsärenden, hållet införHans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockhohns slott . Närvarande: Statsministern , ministern för utrikesärendena , statsråden , , , , ,, , , , , , , , ,. Chefen för , statsrådet , anmälerefter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om riktlinjerför och organisation av samhällets konsumentpolitik och anför. I årets statsverksproposition (prop. 1972: 1 bil. 12 s.32) har Kungl. Maj:t föreslagit att, i avvaktan på särskildproposition i ämnet, för /73 föra upp anslag som berörs avomorganisationen av den statliga verksamheten på konsumentområdet med beräknadebelopp. Beredningen av de organisations- och anslagsfrågor som sammanhänger medomorganisationen är nu avslutad och jag anhåller att få redogöra för demnärmare. Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 30 juni 1967tillkallade min företrädare sakkunniga med uppdrag att utreda riktlinjerna förden statliga konsumentupplysningen samt därmed sammanhängande forsknings-,provnings- och undersökningsverksamhet. utvidgadesuppdraget till att omfatta konsumentupplysning om personbilar. Desakkunniga, som tog namnet konsumentutredningeni, avgav en lägesrapport(Ds H 1969: 5) Synpunkter på den framtida koti-sumentpolitiken samt år 1971betänkandet (SOU 1971:37) Konsumentpolitik riktlinjer och organisation(huvudbetänkandet) och betänkandet (SOU 1971: 86) Bilen och konsumenten(bilbetänkandet). I betänkandena föreslås dels en ny statlig organisation, ettkonsumentverk, för samhällets konsumentpolitiska verksamhet, dels åtgärder föratt förbättra informationen om bilar och stärka konsumentskyddet på ' Ledamöter: , ordförande,kanslirådet , hovrättsrådet , civilekonomen , redaktören , direktören , ekon. lic.Leif , avdelningschefen och studierektorn . 1972: 33 4 området.Riksdagen har vid behandling av proposition med förslag till livsmedelslag (prop.1971: 61, JoU 1971: 41, rskr 1971: 218) funnit starka skäl tala för att Kungl.Maj:t i samband med prövningen av konsumentutredningens förslag även prövarfrågan om utvidgad besvärsrätt enligt livsmedelslagen för tillvaratagande avkonsumenternas intressen. Remissyttrande överhuvudbetänkandet har avgetts av , statskontoret,, (), ,kommerskollegium, marknadsrådet, (),konsumentombudsmannen (KO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), , , statens institut förföretagsutveckling (SIFU), statens provningsanstalt, styrelsen för tekniskutveckling, länsstyrelserna i , , , ,och , och , delegationen förlokalisering av statlig verksamhet, ,varudeklarationsnämnden (VDN), , , , , , , och Umeåkommuner, , , , hantverks- och industriorganisation (SHIO), , , (), Svenska annonsörers förening. ,(), , Radioaktiebolag, för TV och radio i utbildningen, (), akademikers centralorganisation (), ,hemkonsulenters förening, Moderata samlingspartiets kvinnoförbund,. , , hem och samhälle, . (),(), Hyresgästernas Sparkasse- ochByggnadsföreningars u. p. a. (HSB) samt (), () och Landsorganisationeni (LO) har avgivit ett gemensamt yttrande.1 harbifogat yttranden från vissa handelskamrar. Flera länsstyrelser har bifogatyttranden av kommuner. Personalen vid konsumentinstitutet har inkommit medsärskilt uttalande. Överbilbetänkandet har yttranden avgetts av , statenstrafiksäkerhetsverk, statens väg- och trafikinstitut, bilregisternämnden,kommerskollegium, marknadsrådet, NO, KO, SPK, statens institut förkonsumentfrågor, , , statens prov- ' Ifortsättningen används förkortningen KF-LO-TCO. 1972: 33 5 ningsanstalt,styrelsen för teknisk utveckling, , AB ,, , , , , , korrosionsinstitutet, (), MRF, bilindustri- och bilgrossistförening.Kungliga automobilklubben (KAK), (),(), TCO, LO och Svenska transportarbetareförbundet.Kooperativa förbundet (), ek. (OK) och Folksamhar avgivit ett gemensamt yttrande, även och har avgivit ett gemensamt yttrande. Kommerskollegiumhar bifogat yttranden från vissa handelskamrar. harbifogat yttrande från och LO har bifogat yttrandefrån . Vidberedningen inom departementet av vissa förslag i huvudbetänkandet haröverläggningar hållits med . Konsumentforskningoch konsumentupplysning bedrivs av , statens institut förkonsumentfrågor och SPK. Varudeklarationer utarbetas av VDN, som fårstatsunderstöd. Statenskonsumentråd har till uppgift att bl. a. främja och stödja initiativ tillforskning, upplysning eller andra åtgärder tiU nytta för konsumenterna. Rådetfördelar statsmedel för sådana ändamål samt övervakar att medlen kommer tillavsedd användning. Det åligger rådet att samarbeta med konsumentorganisationer,näringslivsorganisationer samt vetenskapliga institutioner och sammanslutningarpå de områden som berörs av rådets verksamhet. Rådet består av ordförandeoch 14 ledamöter, som representerar såväl företagarintressen som aUmännakonsument- och löntagarintressen. Inom styrelsen finns ett arbetsutskott.Rådets kansli förestås av en sekreterare. Hos rådet finns f. n. ca 30anställda, varav 14 vid . Rådet administrerar ochfinansierar , som arbetar på försök sedan januari1968 med uppgift att pröva tvister angående konsumentvaror och avgerekommendationer i sådana ärenden. Nämnden, vars ledamöter utses av statenskonsumentråd, är sammansatt av företrädare för näringsliv samt allmännakonsument- och löntagarintressen. Isammanhanget bör nämnas att konsumentrådet är representerat i det centralarådet för lokala konsumentkontmittéer, i vilket också ingår 1972: 33 6 företrädareför LO, TCO, ABF, Tjänstemännens bildningsverksamhet (TBV), och hem och samhälle. Lokalakonsumentkommittéer är inrättade på försök i , ,, , och . Kommittéerna sprider allmänkonsumentupplysning och bistår i övrigt konsumenter t. ex. vid reklamationer. verkar för att arbetsförhållandena i enskilda hemoch kollektiva hushåll rationaliseras samt för att produktion och konsumtioninriktas på goda och ändamålsenliga konsumentvaror. 1 detta syfte bedriverinstitutet forsknings-, undersöknings-och provningsverksamhet samt upplysningom egna och andra institutioners resultat av sådan verksamhet. a. tidskrifterna och meddelar samten icke-perio-disk publikation. Institutet leds av en styrelse, sombestår av institutets direktör samt sex andra ledamöter, som Kungl. finns f. n. ca 90 anstäUda. Institutets verksamhetdrivs på två undersökningsavdelningar, en teknisk avdelning, en upplysningsavdelning,en hemkonsulentsektion och ett kansli. Arbetet på undersökningsavdelning 1 ärinriktat på livsmedel och kökets utrustning. Undersökningsavdelning 2undersöker och provar textilier samt granskar redskap m. m. för hemvård. Dentekniska avdelningen undersöker och provar bl. a. konsumtionsvaror som faller utanförde båda andra undersökningsavdelningarnas arbetsområden samt ger viss serviceåt dem. Institutet handläggercentralt frågor rörande de 33 statliga hemkonsulenternas verksamhet. Dessa ärfrån anställda vid länsstyrelserna och samarbetar medpriskontoren. Hemkonsulenterna ger råd och upplysningar till enskilda hushållgenom föredrag, kurser, besök, demonstrationer, utställningar, skrifter ochmassmedia. Samarbete sker med olika regionala och kommunala instanser. VDNutarbetar varudeklarationer och kontrollerar användningen av dem. Nämnden hartill uppgift att verka för ökad användning av upplysande varudeklarationer förkonsumtionsvaror samt att därvid särskilt tillse, att deklarationerna blirvederhäftiga och i lämplig omfattning enhetligt utformade. Deklarationernaupptar sådana materiella och funktionella egenskaper hos en vara som kan mätasoch är av betydelse, s. k. VDN Fakta. Verksamhetenfinansieras genom bidrag från staten och vissa organisationer samt från deföretag som utnyttjar deklarationerna. Nämndenbestår av 14 ledamöter, vilka representerar näringslivet och konsumenterna.Ordföranden tiUsätts av Kungl. Maj:t efter förslag av . Antalet anställda är f. n. ca 20. Nunämnda organ och deras verksamhet berörs direkt av förslagen i konsumentutredningenshuvudbetänkande. I sammanhanget bör emel- Prop.1972: 33 7 lertidockså nämnas vissa andra myndigheter, som fullgör betydelsefulla uppgifterinom konsumentpolitikens ram. Marknadsrådethandlägger ärenden enhgt lagen (1953: 603) om motverkande i vissa fall avkonkurrensbegränsning inom näringslivet. Rådet är vidare dömande instans vidtillämpning av lagen (1970: 412) om otillbörlig marknadsföring och lagen (1971:112) om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor. NOprövar frågor om konkurrensbegränsning inom näringslivet och gör framställningtill marknadsrådet om förhandling för undanröjande av skadlig verkan avkonkurrensbegränsning. Det åligger honom särskilt att bl. a. ta upp tillbehandling konkurrensbegränsningar, som är av betydelse för störrekonsumentintressen. KOhandlägger ärenden om otillbörlig marknadsföring och otillbörligaavtalsvillkor. Det ankommer på honom att genom förhandlingar söka undanröjasådana marknadsföringsåtgärder eller avtalsvillkor, som han anser varaotillbörliga. Om rättelse ej sker, kan KO hos marknadsrådet föra talan omförbud. Det åligger honom särskilt att granska områden, där otillbörligaåtgärder eller villkor kan antagas vara till särskilt men för konsumenterna. SPKför kartell- och storföretagsregister samt verkställer, till betydande del förNO:s räkning, utredningar rörande pris- och konkurrensförhållanden inomnäringslivet utom bank- och försäkringsväsendet. SPK bedriver vidare löpandeprisövervakning samt konsumentupplysning i prisfrågor. Vidsamtliga länsstyrelser utom den i finns priskontor, somregionalt biträder nämnden vid insamling av material för utredningsverksamhetenoch prisövervakningen. Konsumentutredningensförslag angående riktlinjer och organisation för konsumentpolitiken Bedömningav nuvarande verksamhet och organisation Konsumentutredningenanför att statsmakterna nu har gjort insatser på konsumentområdet i tredecennier. Den hittillsvarande verksamheten tillhör väsentligen ett inlednings-och försöksskede. har en ökad överblick och ett växandeintresse för konsumenternas situation aktualiserat ett mera samlat grepp påkonsumentfrågorna. Utredningenkonstaterar att , , SPKoch VDN med begränsade resurser gjort betydande insatser och på ett avgörandesätt bidragit till att skapa gott anseende för statlig verksamhet påkonsumentområdet. Samtidigtfinner utredningen att bl. a. den splittrade organisationen inneburitsvagheter. Enligt utredningen har det inte varit möjligt att 1972: 33 8 Grundläggande förhållanden på konsumentsidanhar inte undersökts i större omfattning. De organisatoriska förhållandena har,anser utredningen, gjort det svårt att bygga upp ett samordnat och välintegrerat system av konsumentpohtiska åtgärder. Detta har försvårat arbetetatt planera, styra och prioritera. har i praktiken haft alltförbegränsade medel att utöva den samordnande funktion som varit avsedd. Utredningenanför att varudeklarationerna kommit att i huvudsak få en utpräglat tekniskinriktning som minskat deras värde för konsumenterna. Det har i olikasammanhang hävdats att konsumenterna i stor utsträckning saknat insikter i vamdeklarationssystemetsfunktioner och uppfattat deklarationerna som kvalitetsgarantier. Arbetet medvarudeklarationer har bl. a. samband med konsumentinstitutets arbete beträffandeprovningsmetoder för olika varuområden. Varudeklarationernahar inte samordnats med informationen i stort på konsumentområdet. Inte helleri övrigt har de ofta påvisade behoven av att samordna upplysningsverksamhetenpå konsumentområdet kunnat tillgodoses tillräckligt. Utredningen anser att detär nödvändigt med en genomgripande organisatorisk omdaning. Utredningenslägesrapport har behandlat målsättning och verksamhetsformer för en nykonsumentpolitik. I huvudbetänkandet sammanfattas rapportens analyser ochbedömningar. Enligt utredningen berör frågor om hur konsumenterna köper ochanvänder produkter endast en begränsad del av konsumentproblemen.Konsumentpolitiken måste grundas på en bredare och ingående analyserad bild avkonsumenternas hela situation. Intresse måste ägnas frågorna hur konsumenternaoch särskilda konsumentgrupper använder sina resurser i pengar, arbetskraft ochtid. Detta har betydelse i välfärdshänseende. Detkan i vissa fall ha begränsad betydelse hur ett konkret köpval träffas. Utredningenkonstaterar att val mellan olika varianter av viss produkt i viss mån kanbetraktas som ett sista, förhåUandevis okomplicerat steg i en inveckladbeslutsprocess. Andra beslutssituationer kan ställa konsumenter inför svårareoch mer betydelsefulla avgöranden. Som exempel nämner utredningen val avbostad, konsumtionsmönster, former och inköpsställe för löpande inköp samtarbetsfördelning och arbetsmetodik i hushållets arbete. Andraför konsumenterna ytterst betydelsefulla frågor hänger samman med den miljösom medverkar till att forma konsumenternas situation. Det är ett konsumentpolitisktintresse att följa och analysera denna miljö och dess förändringar. De senarekan gäha hushållens storlek och Prop.1972: 33 9 sammansättning,bostadsstandard, särskilda bygders karaktär eller stadsdelars och ortersstruktur i servicehänseende. Enligt utredningen måsteman se hushållens resursanvändning i ett samhällsekonomiskt sammanhang. Densamhällsekonomiska verksamheten kan sägas ha som mål att skapa välbefinnande ifysisk, psykisk och social bemärkelse åt individerna. Samarbete och samordning mel-lan den offentliga verksamheten, näringslivet och hushållen erfordras för attnå bästa möjliga resultat. Hushållen utgör produktionsenheter i densammanhängande arbetsprocessen och medverkar aktivt i verksamheten för atttillgodose kraven på välbefinnande. Man måste därför analysera hushållens rolloch problem i produktionskedjan. Samspeletmellan offentlig verksamhet, näringsliv och hushåll har ofta främst bedömtsfrån företagsekonomiska utgångspunkter. Hushållens reaktioner har därvidtilldragit sig intresse men inte frågor om deras grundläggande behov ochresurser. 1 samspelet mellan den offentliga verksamheten, näringslivet ochhushållen har de senare enligt utredningen i många hänseenden en svagställning. De är väsentligen hänvisade till en extrem smådriftsform. Konsumentpolitikensuppgifter blir därför att på olika vägar kompensera svagheter som hängersamman med hushållens smådriftsform. Åtgärder kan avse att söka avlasta hushåUenuppgifter som den offentliga verksamheten eller näringslivet kan fullgöra irationellare former. En annan uppgift kan vara att söka lösa generella internahushållsproblem, som de individuella hushåUen saknar resurser att lösa.Smådriftsförhållandena kan vålla särskilda svårigheter för speciellakonsumentgrupper. Enligt utredningen måste särskild uppmärksamhet fortlöpandeägnas åt resurssvaga grupper som låginkomsttagare, pensionärer och handikappade. Detsaknas i betydande utsträckning grundläggande uppgifter och analyserbeträffande hushållens och olika hushållsgruppers faktiska situation. Ävenmetoder för undersökningar och analyser saknas. konsumentpolitiska verksamheten måste man samla in och systematisera etttillförlitligt kunskapsunderlag. En viktig uppgift blir att göra grundläggandehushållsekonomiska undersökningar och att utveckla lämpliga metoder för dessa.Förebilder för arbetsmetodiken bör sökas i bl. a. de systemanalytiska metodersom används inom de ekonomiska vetenskaperna. Resultaten måste kunna mätas.Undersökningarna kan inte begränsas till traditionellt hushållsarbete.Intresse har t. ex. också vilken tid och transportkapacitet som används för förvärvsarbeteutanför bostaden. Det har också intresse vilka resurser som finns för andraaktiviteter i hemmet och hur dessa resurser fördelas. Undersökningarnamåste enligt utredningen klarlägga hur hushållen fungerar somproduktionsenheter i samspel med andra enheter i sam- 1972: 33 10 hällsekonomin.Resultaten får sedan analyseras och enligt utredningen konfronteras med densamhälleliga målsättningen på olika områden. Brister i måluppfyllelsen utvisarkonsumentproblem. Uppgiften för de konsumentpohtiska institutionerna blir attavhjälpa dessa brister. I den mån ansvaret härför faller på andra myndigheterfår de konsumentpolitiska organen väsentligen en undersökande, problemställandeoch förmedlande roll. Bedömning avkonsumentproblem innefattar frågor om konsumenters och konsumentgruppers behov.Dessa formuleras normativt med utgångspunkt i samhällets ambitioner när detgäller de enskildas välfärd. När man bedömer hushållens behov kan man enligtutredningen inte i någon avgörande grad gå ut ifrån konsumenternas faktiska anspråkoch deras efterfrågan av produkter. Anspråksnivån kan av olika skäl varaalltför låg. Det är sålunda väl känt att stora grupper har ett kosthåll sominte fyller rimliga krav på näringsriktighet. UtredningenframhåUer att avsikten inte är att beskära konsumenternas egen valfrihet. Detkonsumentpolitiska arbetet skah på olika vägar skapa ökat medvetande om dennavalfrihet och bidra till mera gynnsamma möjligheter att använda dem. har man enligtutredningen i hög grad litat till upplysningsverksamheten, när det gäht attstärka konsumenternas position. På grundval av ett konkurrensekonomiskt synsätthar konsumenternas val av varor antagits påverka olika produkters framgång påmarknaden och produktutvecklingen. Därjämte har provning och information antagitsdirekt påverka producent- och distributionsledet. Utredningen anser att detråder åtskilhg osäkerhet om hur effektiv upplysningsverksamheten tillkonsumenterna är. Möjligheterna att påverka konsumenterna med information ärbegränsade. Långtgående krav på objektivitet och försiktighet iupplysningsverksamheten för ofta med sig att informationen blir vidlyftig,tekniskt komplicerad, reservationsrik och svårtillgänglig. Den får därmedminst betydelse för grupper, som kanske har störst behov av information. Stora hushållsgmppersaknar resurser att ta emot och använda information av använt slag. Detär därför nödvändigt att i konsumentpolitiken i ökad grad använda också andramedel att hävda hushållens och särskilda gruppers intressen. Insatserna kanavse antingen att söka öka kunskaperna eller förbättra arbetsmetoderna hoshushållen eller att på olika sätt söka medverka till förändringar i hushållensyttre miljö. Tillde olika åtgärderna hör att väcka debatt och skapa opinion kring väsentligakonsumentproblem. Viktiga insatser kan göras också när det gäller att förstärkaskyddet för konsumenterna genom att påvisa behov av och skapa underlag förlagstiftningsåtgärder. Konsumentpolitiska organ kan också på olika vägarpåkalla överväganden och åtgärder frånandra organs sida. Insatser kan också göras över utbildningsväsendet och genomintensifierat samarbete med olika organisationer som företräderkonsumentintressen. Ettviktigt inslag blir att på olika vägar söka påverka förhållanden påproducentsidan. Enligt utredningen måste producentledet se som en uppgift attlämna information i sådana former och på sådant sätt att hushållens planerings-och kontrollmöjligheter underlättas och att kraven på de enskilda konsumenternaminskas. Till uppgifterna för samhällets konsumentpolititik måste enligtutredningen höra att förmedla uppgifter om hushållssidans förhållanden tiUnäringsliv och offentlig verksamhet. Genomett förtroendefullt och väl fungerande samarbete med näringsliv och offentligverksamhet måste man finna vägar att förbättra produktutveckling,produktinformation, politik avseende sortiment, service, pris samtreklamationer. Företagen måste ges bättre möjligheter att bygga sin politik påtillförlitliga analyser av vilka väsentliga resurser som behövs ikonsumentledet. harundersökningsverksamheten enligt utredningen tiU betydande del koncentrerats tilljämförande varuprovningar på begränsade områden samt publicering av resultaten.Ofta är det dock så att informationen inte är lätt tillgänglig när ett köpblir aktuellt. Att ta fram information kan nu kräva ett avsevärt arbete frånkonsumenternas sida. Utredningen anser att det är ett konsumentpolitisktintresse att inrikta undersöknings- och upplysningsverksamheten så långtmöjligt på bredare frågor. HushåUen behöver upplysning som kan ge hjälp vidplanering och beslut när det gäller mera gmndläggande problem. Verksamhetenkan exempelvis inriktas på upplysning om kompletta matprogram eller skildasatt att lösa hushållens tvättproblem. Information om produkterbör enligt utredningen i ökad omfattning ges genom deklarationer som är tiUgängligavid köptillfället.