prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Den utvidgning av regelnslUlämpningsområde som följer av första stycket har utförligt motiverats iavsnittet 8.4 i den allmänna motiveringen. Tredjepunkten i första stycket innehåller en bestämmelse om värderingen med hänsyntUl fastighetens skick. I fråga om den tidpunkt som därvid är avgörande haräganderättsövergången vid kvalificerat förhandstillträde jämställts medfaktiskt besittningslagande. Andra-fjärdestyckena i paragrafen är i sak oförändrade i förhållande tiUllla§ExL. Paragrafeninnehåller bestämmelser om värdetidpunkten vid förhandstUlträde. Bestämmelsernautgör undantag från en underförstådd huvudregel, att värderingen skall hänförastUl förhåUandena då expropriaiionsmålet slutligt avgörs.Frågan om värdetidpunkten vid expropriation behandlades i 1971 årslagstiftningsärende (prop. 1971:122 s. 174-177), Enligt 33 § ExL som då ficksin nuvarande lydelse skall, om den exproprierande har tagit fastigheten ibesittning, vid bestämmande av expropriationsersättningen hänsyn inte tas tiUsådan ändring i fastighetens värde som uppkommer efter tUlträdet. Har höjning iallmänna prisläget skett efter tiUträdet, skall ersättningen jämkas med hänsyndärtUl, Bestämmelserna i 33 § ExL har förts över till förevarande paragraf. Omförhandstillträde har ägt rum endast beträffande en del av den egendom somskall exproprieras, kan man rimligen inte som regel använda sig av två skildavärdetidpunkter, tillträdesdagen och den tidpunkt då ersättningsfrågan avgörs.Man skulle i så fall tvingas att dela upp expropriationsersättningen på deolika delarna av fasligheten och i fråga om fastighetens marknadsvärdeförebringa utredning om faslig-helspriserna vid två skilda tidpunkter. 1stället bör gäUa att, även om fastigheten har tillträtts endast delvis,tillträdesdagen får utgöra värdetidpunkt för fastigheten i dess helhet. Förundanröjande av tvekan har en bestämmelse härom tagits upp i paragrafen.Motsvarande reglering föreslås i fråga om ränteberäkningen i 6 kap, 16 § förstastycket. Givetvis måste man dock om inle annat följer av 5 § i förevarandekap, vid värderingen ta hänsyn tUl substansändringar som efter tillträdesdageninträffar i fråga om annan del av fastigheten som skall exproprieras men sominte har tUlträtts, Ett uttryckligt förbehåll härom har gjorts i paragrafen.Vidare har äganderättsövergång vid kvalificerat förhandstillträde jämställtsmed faktiskt besittningstagande. Bestämmelsernai förevarande paragraf blir tUlämpliga både när förhandstillträde har skett pågrund av domstols förordnande och när tillträde har ägt rum enligt parternasöverenskommelse. Har den exproprierande före eller under expropriaiionsmålettillfälligt utfört arbeten på fastigheten utan att tUlträde kan anses ha skett,dvs. är fastigheten i sin helhet fortfarande i ägarens besittning, blir däremotparagrafen givetvis inte tillämplig. Förstastycket överensstämmer i sak med 10 § ExL. I11 § ExL anges att vad som i 7-10 §§ ExL föreskrivs om fastighet skall ägamotsvarande tillämpning beträffande särskild rätt till fastighet, som avstås pågmnd av expropriation. Denna bestämmelse blir nu obehövlig, eftersom redan i 1kap, 2 § andra stycket utsägs, att bestämmelserna om expropriation av fastigheti tUlämpliga delar gäller även när särskild rätt till fastighet exproprieras,om inte annat anges, I 11 § ExL har emellertid också på initiativ av lagrådet(prop, 1971:122 s, 254 f) tillagts en bestämmelse att 10 § ExL videxpropriation av särskild rätt skall, i fall då åtgärd vidtagits avfastighetens ägare i avsikt som anges i paragrafen, tillämpas så att denexproprierande erhåller gottgörelse genom minskning av ägaren tiUkommandeersättning. Denna bestämmelse har överförts till andra stycket av förevarandeparagraf, Rättegången i expropriationsmål m.m. Idetta kapitel har tagits upp bestämmelser om domstolarnas hand- Kapitlet innehåller också bestämmelser om bl.a.förhandstillträde. Kapitlet svarar mot 5 kap. i justitiedepartementetspromemorieförslag. Bestämmelsernahar f.n. sin motsvarighet i 14 och 20 §§ ExL. När det gäller expropriation avfastigheter, som är belägna inom olika fastig-helsdomstolars områden och somlämpligen bör behandlas som en enhet vid bestämmandet avexproprialionsersättningen, har öppnats möjligheter för Kungl. Maj :t att låtaunderordnad myndighet besluta vid vilken fastighetsdomstol frågan omexpropriation skall tas upp, Ipromemorian påpekas att det vid expropriation av en del av en fastighet kaninträffa att den del av fastigheten som ej tas i anspråk drabbas av olägenheteri form av t,ex, buller eller sprängningsskador genom arbeten på den anläggningför vUken expropriation sker. Sådana olägenheter torde intevara att anse som expro-priationsskada. Det kan emellertid , sägsdet i promemorian, vara arbetsbesparande och även från andra synpunkterlämpligt att bl,a, yrkande om ersättning för sådana olägenheter prövas isamband med att expropriationsersättningen bestäms. Den möjlighet som vattendomstolhar enligt II kap, 22 § VL att i vattenmål pröva yrkanden som har samband medden ansökan eUer talan som målet huvudsakligen gäller har visal sigändamålsenlig. Med hänsyn till det sagda föreslås i promemorian att yrkande somhar samband med expropriationen får prövas i expropriaiionsmålet, även om detrör rättsförhållande som inle skall prövas enligt expropriationslagen. Enförutsätining bör emellertid vara att yrkandet lämpligen kan prövas iexpropriationsmålet. Härvid bör beaktas bl.a, det intresse den exproprierandekan ha av all avgörandet av målet inte fördröjs. Detnu berörda promemorieförslaget har allmänt godtagits vid remissbehandlingen,och även jag anser att det bör genomföras. I förevarande paragraf har därförtagits upp en bestämmelse om att yrkande som har samband med expropriationenfår, om det är lämpligl, prövas i expropriationsmålet, även om yrkandet rörrättsförhållande som inte skall prövas enligt expropriationslagen. Medstöd av ifrågavarande bestämmelse bör fastighetsdomstolen kunna ta upp ävenfråga som annars inte hör till fastighetsdomstols kompetensområde. Det äremellertid självklart att frågan skall ha sådanl samband med expropriationenatl det ter sig naturligt och ändamålsenligt att behandla den medexpropriationsfrågorna. Som framhåUs i promemorian bör domstolen också beaktaden exproprierandes intresse avatl avgörandet av expropriationsmålet inte fördröjs. Attfråga som i och för sig faller under annan lagstiftning än expropriationslagenlas upp i expropriationsmålet bör inle innebära att expropriationslagensbestämmelser skall tillämpas på frågan. 1 stället bör de regler tillämpas somgäller på det ifrågavarande rättsområdet, bl.a. reglerna om rättegångskostnad. Paragrafeninnehåller bestämmelser om vem som har rält all väcka talan iexpropriationsmål. Frågan har behandlats i avsnittet 8.3.3 i den allmännamotiveringen. Bestämmelserna överensstämmer i sak med 21 § första stycket ExL. Iparagrafen har tagits upp föreskrifter om vad stämningsansökan skall innehålla.Uppräkningen har för tydlighetens skull gjorts uttömmande. Den motsvarar aUtsådelvis bestämmelserna i 42 kap, 2 § RB om vad som i allmänhet skall anges istämningsansökan i tvistemål. Fördet fall att den exproprierande väcker talan föreskrivs i paragrafens förstastycke under punkterna 1 och 2 att stämningsansökningen skall innehållauppgifter om de omständigheter som talan grundas på och det eller de yrkandensom framställs, FöreskrUlerna motsvarar punkterna I och 2 i 42 kap, 2 § förstastycket RB, I expropriationsmål torde den exproprierandes yrkande vanligen gåut på all fastighetsägaren skall avstå viss egendom till den exproprierande.När område som skall exproprieras utgör del av fastighet, kan yrkandet inte ansestillfredsställande preciserat med mindre områdets sloriek och läge noggrantangetts. Särskild föreskrift om att stämningsansökan skall innehålla uppgift idessa hänseenden torde inle behövas. Någon motsvarighet till den bestämmelse iämnet som finns i 21 § tredje stycket andra punkten ExL har därför intetagits upp i förslaget. Enmotsvarighet till den nuvarande bestämmelsen i 21 § andra stycket ExL om altkäranden skall uppge namn och adress på samtliga för honom kända sakägare hartagits upp i punkten 3. I21 § tredje stycket första punkten ExL föreskrivs f.n. all den exproprierandeskall uppge den ersättning han erbjuder. Regeln har under remissbehandlingenkritiserats av några inslanser som företräder kommunala intressen. För min delfinner jag emellertid uppenbart att regeln alltjämt bör gälla. En motsvarighettiU den har lagils upp i fjärde punkten i första stycket av förevarandeparagraf. Regeln bör tolkas så, att budet skall avse den totala ersättningen.Vid expropriation av hel fastighet skall budet sålunda omfatta inte baralöseskUlingen utan också ersättning för fastighetsägarens personliga skada ocheventuell ersättning till sakägare. Detpåpekas i promemorian att det i expropriationsmål är vanligt all denexproprierande erbjuder visst belopp i exproprialionsersältning ulan attnärmare redovisa hur det beräknats. För den fortsatta handläggningen av målettorde del emellertid vara av stort värde, sägs det i promemorian, om sakägarnaoch domstolen på ett tidigt stadium får klart för sig den exproprierandeshuvudsakliga inställning i värderingsfrågan. Sakägarna kan på så sätt lättareta stäUning till den erbjudna ersättningen och domstolen får ett bättreunderlag för förberedelsen. Önskvärt är också att den utredning som denexproprierande anser behövlig görs före målets anhängiggörande. Med hänsyn tUldet sagda föreslås i promemorian att den nya expropriationslagen skallinnehåUa en uttrycklig föreskrift om att den exproprierande istämningsansökningen skall redogöra för de omständigheter varpå han gmndar sitterbjudande om ersättning och uppge de skriftiiga bevis som han åberopar. Vadsom sålunda föreslagits har godtagits av flertalet remissinstanser, och ävenjag anser att förslaget är lämpligt. Skyldigheten för den exproprierande attuppge de omständigheter varpå erbjudandet om ersättning gmndar sig har tagksupp i första stycket fjärde punkten i förevarande paragraf, medan skyldighetenatt uppge skriftliga bevis har tagits upp som punkt 5. VidtUlämpningen av nyssnämnda bestämmelser måste domstolen naturligtvis, somframhåUits i promemorian och understmkks av Föreningen , ta hänsyn lill all den exproprierande kan ha svårt attredan innan målet inleds få fram erforderliga uppgifter. Vid värdering av enrörelseskada kan del exempelvis behövas utredning om tUlgångar, omsättning etc.i rörelsen. Sådana uppgifter måste det åligga expropriaten att tillhandahålla.Om den exproprierande i stämningsansökan upplyser att han inle har tillgång tiUutredning av detta slag och att det erbjudna beloppet grundar sig påskönsmässiga beräkningar, får han anses ha uppfyllt föreskriften. Även sådanaupplysningar har sitt värde för den fortsatta handläggningen. Fören ändamålsenlig handläggning torde det ofta vara värdefuUt alt domstolen redanvid målets anhängiggörande får besked om när den exproprierande önskar tUlträdaegendomen. Handläggningen av målet kan på så sätt planeras tidsmässigt på ettbättre sätt än som är möjligt. Även för fastighetsägaren ochandra sakägare, t.ex. hyresgäster, torde besked i detta hänseende vara lUlfördel. Har tillträde redan skett bör uppgift härför lämnas.Föreskrifl all den exproprierande skall lämna besked om tUlträde har tagils uppi första styckets sjätte punkt. Somen sista punkt, såvitt gäller den exproprierandes skyldigheter, har tagits uppen motsvarighet tUl 42 kap, 2 § första stycket fjärde punkten RB, Sakägaresom väcker talan får enligt promemorian redan enligt nuvarande regler ansesskyldig att i stämningsansökningen ange del ersättningsyrkande han framställer,de omständigheter varpå han gmndar sitt yrkande och de skriftliga bevis som hanåberopar. Ä andra sidan, sägs del i promemorian, är det med hänsyn till rättegångs-koslnadsreglernaoftast lämpligt att den grundläggande utredningen utförs genom denexproprierandes försorg. Vidare bör sakägare inte kunna kringgåpromemorieförslagets regler om materieU processledning genom atl redan föremålels anhängiggörande verkställa vidlyftig utredning. Han riskerar i sådantfall att inte få ersättning för kostnaderna för utredningen. Enligt promemorianhar sakägare därför anledning att på detta stadium visa återhållsamhet iulredningshänseende. Vadsom i denna del uttalas i promemorian har lämnats utan erinran av flertaletremissinstanser. Från några håU har dock kritiska synpunkter förts fram.Sålunda anser alt man inte behöver införa någrabegränsningar i sakägarnas skyldighet att ange den utredning som åberopas lillslöd för yrkandet om expropriationsersättning. Farhågorna för att en sakägaregenom atl förebringa utredning till stöd för sitt yrkande skulle kringgåreglerna om materiell processledning och om kostnadsersättning är enligttingsrättens mening överdrivna. Även anser attsakägarna bör ha rätt att göra aU den utredning som behövs för bestämmande aversättningsyrkandet. Jagfinner det till en början självklart att sakägare i stämningsansökningen skallange sina yrkanden, dvs. bl.a. yrkandet om ersättning. I andra stycket avförevarande paragraf har därför gjorts en hänvisning till punkt 2 i förstastycket. Vidare är det givetvis av värde för den fortsatta handläggningen, omsakägaren så långt möjligt anger de omständigheter varpå han grundar sinayrkanden och de skriftliga bevis som åberopas. Emellertidkan det ibland, för att de sammanlagda kostnaderna skaU nedbringas, varalämpligare att den grundläggande utredningen utförs genom den exproprierandesförsorg. Vidare medför reglerna om ersättning för rättegångskostnad attsakägaren har anledning till viss återhållsamhet, när det gäUer att utförautredningsarbete före målets anhängiggörande. Om det nämligen visar sig atlviss utredning inte skäligen varit påkallad, kan domstolen med tillämpning av18 kap. 8 § RB förordna att sakägaren inle skall få ersättning förutredningskostnaden. Ävenom domstolen sålunda ibland kan få ställa lägre krav på sakägare än på denexproprierande, när det gäller skyldigheten att ange grunder och bevisning, börparterna i princip vara likställda. I andra stycket av förevarande paragraf hardärför gjorts en hänvisning till punkterna 1 och 5 i första slyckel. Vidare har, såvitt gäller sakägarens skyldigheter, hänvisats lUl bestämmelsernaom angivande av dels namn och adress på samtliga kända sakägare, dels deomständigheter som betingar domstolens behörighet, Paragrafeninnehåller bestämmelser om utfärdande av stämning m.m. Den motsvarar 22 §första och tredje styckena samt 23 § första stycket ExL. Närstämning utfärdas på den exproprierande, bör denne anmodas att lämna uppgifleri de avseenden som anges i 5 § första stycket 3-6, härom har tagitsupp i andra stycket. Bestämmelsernai 23 § första stycket ExL om sättet för kallelse på okända sakägare har ersattsmed en bestämmelse om att kungörelsedelgivning skall äga rum. Härvid skall 17§ delgivningslagen (1970:428) gälla i tiUämpliga delar, Sveahovrätt har vid remissbehandlingen tagit upp frågan om och i vad mån domstolenbör vara verksam för att utröna vilka som är sakägare. Enligt min mening bördomstolen inte vara skyldig att företa någon undersökning på denna punkt. Enundersökning av vilka som är sakägare kan ta i anspråk, särskilt närdet gäller servitut som omfattar fastigheter inom etl större område. Skulledomstolen vara skyldig att göra en undersökning, t.ex, med hjälp avfastighetsböckerna, kan följden bli all den exproprierande och fastighetsägareni vissa fall hell avstår från att själva utföra några omfattandesakägamtredningar. En annan sak är atl, om domstolen får kännedom om ensakägare, det är självklart att han stäms eller kallas, även om ingen avparterna har lämnat uppgift om honom. ExLtyngs av en mängd föreskrifter om anmälningar och underrättelser olikamyndigheter emeUan, som exempelvis bestämmelsen i 23 § andra stycket omunderrättelse tUl inskrivningsmyndigheten när stämning utfärdas. Föreskrifterav detla slag torde lämpligen kunna meddelas av Kungl. Maj:t. MotsvarigheterlUl ExL:s bestämmelser om anmälan eller underrättelse mellan myndigheter saknasdärför på något undantag när i förevarande förslag, Paragrafeninnehåller föreskrifter om skyldighel för fastighetsägaren atl uppge för honomkända sakägare och om påföljd för underiålenhet att lämna sådan uppgift.Motsvarande bestämmelser finns i 22 § andra stycket ExL. Paragrafeninnehåller en bestämmelse om förfarandet då sakägare blir kändsedan stämning har utfärdals. Motsvarande regel finns nu i 22 § fjärde stycketExL. Paragrafeninnehåller bestämmelser om företeende av gravationsbevis. Den motsvarar 26 §första stycket ExL med den ändringen att det helt lagts i domstolens hand altavgöra om gravationsbevis skall företes, när egendom som skall exproprieras ärsamfälld för två eller flera fasligheter med skilda ägare. Paragrafen,som motsvarar 26 § andra stycket ExL, innehåller bestämmelser om upprättande avkarta och utmärkande av gräns m.m., när expropriation innebär att fastighetsindelningenändras eller all nyttjanderätt eller servitutsrätt bildas, upphävs ellerbegränsas. Enligt22 § första stycket ExL skaU, om stämningsansökan gjorts av den exproprierande,stämning utfärdas på fastighetsägaren. Huruvida denne har lagfart påfastigheten torde härvid sakna betydelse. Rätt svarande är därför den verkligeägaren även om en tidigare ägare alltjämt har lagfart på fastigheten. I 25 §första stycket ExL föreskrivs alt, om tvist råder om fastighet som skallexproprieras, den av de tvistande som innehar fastigheten är berättigad atl medlaga verkan tala och svara för den, lUl dess den lagligen vinns från honom.Enligt 25 § andra slyckel ExL får ny ägare ej rubba vare sig överenskommelsesom förre ägaren ingått eller annan åtgärd som varil bindande för denne.Stämning eller kallelse på nye ägaren fordras inte, om förre ägaren varit stämdeller kallad eller ändå kommit tiUstädes i målet, Iallmänhet torde ändringar i äganderättsförhållandena komma till denexproprierandes kännedom. kan emellertid äganderätten till en fastighetvara svår all fastställa. Detta kan leda till att avgörandena iexpropriationsmålen avsevärt försenas. Svårigheter att avgöra vemsom är rätt svarande i mål som rör fast egendom möter också på andrarättsområden än expropriationslagstiftningens, I JB (18 kap, 9 §) harlagfarten tillagts legitimerande verkan. Det synes vara ändamålsenligt att låtasamma princip gälla i expropriationsmål. Efter mönster av 18 kap, 9 § JBföreskrivs således i första stycket av förevarande paragraf att talan iexpropriationsmål kan med laga verkan riktas mot den för vUken lagfart senastär beviljad eller sökt, även om denne före talans väckande överlåtkfastigheten. Den tUl vUken fasligheten sålunda överlåtits skaU i målet ha sammastäUning som om överlåtelsen skett under rättegången, Detla betyder att bl,a,bestäm- melserna i 13 kap. 7 § RB om överlåtelse av tvisteföremåloch reglerna i 14 kap. RB om intervenients deltagande i rättegång blir tillämpliga. Som en kompletterande regel föreskrivs i första stycketsista punkten av förevarande paragraf att, om tvist angående äganderätten ärantecknad i fastigheisboken, talan kan riklas mot den som innehar faslighetenmed äganderättsanspråk. I paragrafens andra stycke har lagils upp en motsvarighetlill 25 § andra stycket första punkten ExL. EnUgt 13 kap. 7 § andra stycket RB får utbyte av part påsvarandesidan ske endast om käranden samtycker lill det. Jag finner inte skälatt, som föreslagit, frångå denna regel för expropriationsmålensvidkommande. Del bör påpekas alt, om käranden inle samtycker tiU bytet påsvarandesidan, successorn kan inträda som intervenient i målet enligt 14 kap. 9§ RB. Paragrafen innehåUer bestämmelser om den materiellaprocessledningen. Bestämmelserna har behandlats i avsnittet 8.5,2 i denallmänna motiveringen, I enlighet med vad jag har anfört skallfastighetsdomstolen normak vara skyldig att under förberedelsen meddela beslutom vilken utredning som enligt domstolens mening bör förebringas i målet, s,k,utredningsbeslut, Mol sådant beslul skall särskild talan inte kunna föras. TiU utredningsbeslutet är knutet en särskUd beslämmelsesom inskränker sakägares rätt tiU ersättning för utredningskostnad. Bestämmelsen,som har tagits in i 7 kap. 1 § andra stycket i lagförslaget, innebär attkostnaden för utredning som har förebringats i strid mol utredningsbeslutersätts endast i den mån utredningen haft betydelse för utgången i målet. Såväl bestämmelsen om utredningsbeslut som den särskildaregeln om inskränkning i rätten tUl ersättning gäller endast rättegången iförsta instans. Högre rätt är alltså inte bunden av fastighetsdomstolens utredningsbeslutpå del sättet att utredning som förebringas i överrätten och som står i stridmot utredningsbeslutet måste ha haft betydelse för målets utgång för att kunnaersättas. Emellertid gäller i överrätten bl.a. den aUmänna regeln i 18 kap, 8 §RB om att ersättning inte utgår för kostnad som inte skäligen varit påkalladför tillvaratagande av partens rätt. Det ligger i sakens natur atl överrättenofta måste göra den bedömningen att utredning som förebringats i strid motfastighetsdomstolens utredningsbeslut inte skäligen har varit påkaUad. Paragrafen innehåUer en bestämmelse om undersökning påplatsen. Frågan har behandlats iavsnittet 8.5.2 i den allmänna motiveringen. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 26 § Iredje stycket ExL. Paragrafeninnehåller regler om återkaUelse av expropriationsanspråk m.m. Frågoma harbehandlats i avsnittet 8.5.4 i den allmänna motiveringen. Nuvarandebestämmelser i ämnet finns i 61 och 63 §§ ExL, Enligt3 kap. 8 § första stycket i förslaget har fastighetsägaren vid delexpropriationrätt att begära utvidgning av expropriationen, om en återstående del avfastigheten lider synnerligt men genom expropriationen eller genomanvändningen av den exproprierade delen. Återkallar den exproprierande sittexpropriationsanspråk beträffande en dél av den egendom anspråket omfatiar, börfastighetsägaren ha samma rätt att begära utvidgning av expropriationen.Anspråket bör i sådant fall prövas utan hinder av återkallelsen. härom har inte ansetts behövlig. Innehavareav begränsade sakrätter i en fastighet torde i allmänhet inte lida men av atten del av fastigheten exproprieras utan att de får fuU täckning genomexpropriationsersättningen. De har i aUt fall inte enligl ExL rätt att påkaUautvidgning av expropriationen. Det synes inte finnas anledning all bedömafrågan om återkaUelse av en del av expropriationsanspråket i fråga omfastigheten efter andra riktlinjer. Innehavare av begränsade sakrälter börsålunda inte få motsätta sig sådan återkaUelse, Av 1 kap, 2 § andra slyckelföljer däremol att vid partieU självständig expropriation av bestående särskildrätt till fastigheten rättighetshavaren har möjlighet att begära utvidgning avexpropriationen, I sådant faU har vad som sagts om återkaUelse av del avexpropriationsanspråk i fråga om fastighet motsvarande tUlämpning, Pågrund av det anförda har i förevarande paragraf inte tagits upp någonmotsvarighet till den nuvarande bestämmelsen i 61 § andra stycket ExL om attåterkaUelse av expropriationsanspråket inle får ske beträffande del avfastighet, om den återstående delen skulle lida synnerligt men genomexpropriationen eller genom användningen av den exproprierade delen, Bestämmelsernamotsvarar nuvarande 62 § ExL, ÅterkaUelseav expropriationsanspråk är ofta en följd av att överenskommelse har träffatsmellan den exproprierande och samtliga sakägare. Den nu gällande skyldighetenför den exproprierande att ställa panteller borgen, innan återkaUelse sker, har kommit till som skydd för sakägarnasanspråk på ersättning för skada som uppstått på grund avexpropriationsyrkandet. Om emellertid, vilket synes vara del vanliga, ingensakägare har sådant ersättningsanspråk, bör del inte av den exproprierandekrävas att han ställer säkerhet. Tredje stycket har utformats i enlighethärmed. Paragrafeninnehåller bestämmelser om förhandstillträde.