prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Haraktieägare-------- skuld och omständighetema i övrrigt prövas skä ligt. Nedsättning efter vad nu är sagt äge ej rum, om denersättningsskyldiges förfarande innefattade brottslig handling. Denna lag träder i kraft . 616 Kungl Maj:ts proposition nr 5 år1972 om ändring i lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar Härigenom förordnas, att 108 § lagen (1951:308) omekonomiska föreningar skall ha nedan angivna lydelse. (Nuvarande lydelse) (Föreslagen lydelse) 108 § ÄvUar ersättningsskyldighet------ storlek och omständigheterna i öv rigt prövas skäligt. Har medlem------ skuld och omständigheterna i övrigtprövas skäligt. Nedsättning efter vad nu är sagt äge ej rum, om den ersåttningsskyl-digesförfartmde innefattade brottslig handling. Denna lag träder i kraft . . . I-ag om ändring i lagen (1955:183) om bankriwelse Härigenom förordnas, att 180 § lagen (1955:183) ombankrörelse skaU ha nedan angivna lydelse. (Nuvarande lydelse) (Föreslagen lydelse) Avilar ersättningsskyldighet '- storlek och omständighetemai öv rigt prövas skäligt. Har aktieägare-------- skuld och omständigheterna i övrigtprövas skä ligt. Nedsättning efter vad nu är sagt skall ej äga rum, om denersättnings-skyldiges förfarande innefattade brottslig handling. Denna lag träder i kraft . Maj:ts propositioii nr 1972 617 om ändring i lagen (1955:416) om sparbanker Härigenom förordnas, att 93 § lagen (1955: 416) omsparbanker skall ha nedan angivna lydelse. (Nuvarcmde lydelse) (Föreslagen lydelse) Har ersättningsskyldighet--- i övrrigt. Nedsättning efter vad hu år sagt må icke äga rum, om denersättningsskyldiges förfarande innefattade brottslig handling. Denna lag träder i kraft . om ändring i lagen (1916:312) angående ansvarighet förskada i följd Härigenom förordnas, att 3 § lagen (1916: 312) angåendeansvarighet för skada i följd av automobUtrafik skall ha nedan angivna lydelse. (Nuvarande lydelse) (Föreslagen lydelse) 3 § Äro både ägare och förare enligt Äro både ägareoch förare enligt 2 § pliktiga att ersätta skada, skola 2 § pliktiga attersätta skada, skola de sig emellan taga del i ersättning- de sig emeUantaga del i ersättningens gäldande med hälften vardera. ens gäldandeefter vad som prövas skäligt med hänsyn till omständigheterna. Denna lag träder i kraft . 618 Kungl Maj:ts proposition nr 5 år1972 Härigenom förordnas, att 3 kap. 3 § *skall ha nedan angivna lydelse. (Nuvarande lydelse) (Föreslagen lydelse) 3 KAP. 3 § -------------- eUer revisionssekreterare. är i övrigt första domstol i mål,beträffande vilka så föreskrives i lag. Denna lag träder i kraft . i Senaste lydelse av 3 kap. 3 {se 1965:585 1972: 5 619 Utdragav protokoUet, hållet i lagrådet Närvarande:f. d. justitierådet , regermgsrådet , justitierådet , justitierådetHOLMBERG. tillhandakommet utdrag av protokoU över justitieärenden,hållet inför i statsrådet hade Kungl. Maj:tförordnat, att lagrådets udåtande skulle inhämtaa över upprättade förslag till 1) skadeståndslag, 2) lag om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1), 3) lag om ändring i sjömanslagen (1952: 530), 4) lag om ändring i luftfartslagen (1957:297), 5) lag om ändring i lagen (1948:451) angåendeinförande av lagen om ändring i strafflagen m. m., 6) lag om ändring i lagen (1944: 705) om aktiebolag, 7) lag om ändring i lagen (1948: 433) omförsäkringsrörelse, 8) lag om ändrmg i lagen (1951: 308) om ekonomiska föremngar, 9) lag om ändring i lagen (1955: 183) om bankrörelse, 10) lag om ändring i lagen (1955: 416) om sparbanker, 11) lag om ändring i lagen (1916: 312) angåendeansvarighet för skada i följd av antomobiltrafik, 12) lag om ändring i . Förslagen,som finns bilagda detta protokoU, hade inför lagrådet föredragits avrättschefen , professorn och hovcättsassessomErland Strömbäck. Förslagenföranledde följande yttrande av lagrådet. Ihögre grad än inom andra rättsområden av större betydelse har rättsutvecklingenpå skadeståndsrättens område överlämnats till rättspraxis. På grund avskadeståndsmålens frekvens föreligger ett stort antal avgöranden av principieUbetydelse. Rättspraxis har belysts icke blott genom referat i av högstadomstolens domar utan även genom andra rättsfaUssamlingar och irättsfallsöversikter. Av samma värde för utvecklingen som domstolarnas praxishar varit den uppmärksamhet som den juridiska doktrinen ägnat åtsammanställning ocb analys av rättspraxis och de principer som gjort sig gäUande.Tack vare denna samverkan mellan rikhaltig praxis och doktrin har utvecklingen letttill att skadeståndsrätten vunnit avsevärd stadga och nyansering. Attutvecklingen fått fortgå utan lagstiftning annat än på specialområden framståringalunda såsom beklagansvärt. I större utsträckning än som varit möjligt omtidigt lagfästa grundsatser funnits har ändrade samhällsförhållanden ochåsikter kunnat få inverka på rättstillämpningen. Möjligheten härtiU är emeUertidi vissa hänseenden begränsad. Det kan exempelvis svårUgen antagas att utveckUngenpå försäkringsområdet utan stöd av lagstiftning kan bUva tiUbörligt beaktad.Ehuru det är påkaUat att en lagreglering kommer tiU stånd, kan stäUas fråganhuruvida det l>ör ske just . Det föreUggandeförslaget kinebär vissa nyheter som i och för sig framstår såsom önskvärda.Detta är faUet med utvidgningen av skadeståndsansvaret för artietsgivare ochdet aUmänna samt begränsningen för arbetstagare ävensom hänsynstagande vidskadeståndsansvar för bam m, fl, tiU försäkringar och andra ekonomiskaomständigheter. Om vad nu sagts talar för genomförande av lagen, föreUggerandra skäl som talar i motsatt riktning. I enintresseväckande inledning tiU förslaget har departementschefen skisserat hurhan tänker sig att skadeståndsrätten skaU gestaltas i samordningmed social och enskild försäkring. Han framhåUer emeUertid att en sådanutveckling är en fråga på lång sUa. MeranäraUggande torde vara de reformer på vissa områden som kan bUva följden avpågående eUer förestående utredningsarbete. pågår utredning omersättning tiU oskyldigt dömda m. fl. och det är att förvänta att trafUcskadeansvaretinom ej aUtför upptages till behandling. Det är icke uteslutet attreformer på dessa områden kan föranleda följdändringar i den nu föreslagnalagen. Avstörre betydelse är det utredningsarbete som utföres av skadeståndskommittén.Dess uppdrag omfattar att utarbeta förslag tiU regler om ersättning förpersonskada och enUgt tiUäggsdhektiv har kommittén nyUgen hamlagt förslag tiUen allmän regel om jämkning av skadestånd och angående vissa därmedsammanhängande frågor. Därefter skaU kommittén upptaga spörsmål omförsäkringsgivares regressrätt. Införandet av en allmän jämkningsregel inverkarpå utformningen av vissa bestämmelser i lagförslaget varför dessa får ansesvara av provisorisk natur. Andringar i fråga om regressrätten har storbetydelse för tiUämpningen av regler om verkan av försäkring påskadeståndsansvaret i vissa faU. För lagrådet har upplysts att proposition betiäffandejämk-ningsiegehi avses skola framläggas , möjligen tiU och med innanden nu föreslagna lagen kan träda i tiUämpning. Nämnda förhåUanden innefattarvägande skäl tiU uppskov med förevarande lagstiftning. Härvid är också attuppmärksamma vUcten av att skadeståndsregler icke ofta ändras, tiU olägenhetför rättstillämpningen vid domstolama och skaderegleringen inomförsäkringsväsendet. Aandra sidan måste beaktas värdet av aUt det förtjänstfuUa art>ete som underlång tid ägnats de frågor förslaget avser inom utredningama och viddepartementsbehandlingen. Ett uppskov kan medföra att detta värde skulle kunnamer eUer mindre bUva tiUspiUogivet. Trots förut antydda betänkUgheter anser siglagrådet icke böra avstyrka att den föreslagna lagstiftningen genomföres. Förden händelse en aUmän jämkningsregel kan införas inom närmare tid, förordarlagrådet att det får anstå med skadeståndslagens ikraftträdande så att jämkningsregelooch vad därmed sammanhänger kan inarbetas däri. Ett visst anståndkan också vara motiverat för att bereda myndigheter och försäkringsanstalter tiUfäUeatt sätta sig in i lagens bestämmelser, som delvis icke ingått i degrundläggande utredningsförslagen, samt de utförUga motiv och kommentarer somdepartementschefen knutit tUl desamma. Såsomförut sagts består en av nyheterna i den föreslagna lagen i att föreUggande försäkringsförhåUanden,i synnerhet ansvarsförsäkringar, i större utsträckning än hittUls skaU beaktasi skadefaU, HänsynstagandetiU försäkringar ingår som ett led i realiserandet av Önskemålet att bereda skadeUdandeersättning utan att skadevåUare OtiUbörUgt betungas. Innebörden är att framföraUtansvarsförsäkring på skadevåUarens sida skaU veika tiU förmån för skadeUdande,samt att i viss ehuru mindre mån även skaU beaktas försäkringar på den skadeUdandessida. Mot de grunder vara förslaget härutinnan vUar synes lagrådet ingenerinran vara att göra, lämte syftet att bereda ersättning harskadeståndsansvaret allniänt ansetts ha en preventiv funktion, ibland har dennafunktion t, p, m, betraktats såsom skadeståndets vUc-tigaste rättsgrund. Fråganom betydelsen av den preventiva funktionen beröres av departementschefen iflera sammanhang. Såsom därvid framhåUits kan det kanske antagas att i frågaom personskador den preventiva effekten av skadeståndsansvaret är mindre änbeträffande sakskador på grund av att vid personskador ofta andra påföljderinträder. Beträffande sakskador viU lagrådet något bestämdare ändepartementschefen miderstryka värdet från allmän synpunkt av skadeståndsskyldighetför dem som förstör eUer skadar egendom, VisserUgen har ansvarsförsäkringenmedfört att betalningsskyldigheten fått mindre betydelse men genom förekomstenav självrisk torde dock en viss verkan ha bibehål-Uts; över huvudtaget torde denpreventiva effekten av ansvaret tåla att avsevärda jämkningar sker i fråga omskadeståndet. De föreslagna bestämmelsema utesluter ej ett tUlbörligtbeaktande av preventionssyn-punkten, och vad som anförts föranleder i dettasammanhang ej annat än att lagrådet framhåUer såsom angeläget att synpunktenicke förbises vid fortsatt lagstiftning. Vadangår ansvarsförsäkrings inverkan på skadeståndsansvaret är att märka,att utfaUandet av försäkringsbelopp i princip är knutet tiU förutsättningenatt skadeståndsskyldighet föreUgger enUgt gäUande skadeståndsregler. Medhänsyn härtiU är av vikt att konstatera att förslaget får anses fasthåUa dennaprincip. Förekomsten av ansvarsförsäkring kan få inverkan på storleken avutgående skadestånd; åtminstone i privata förhåUanden torde ofta ett av motiventiU att taga ansvarsförsäkring vara att därigenom bU i stånd att gottgöraåsamkade skador, och härmed står i god överensstämmelse att försäkringenutnyttjas för detta ändamål. Däremot iimebär förslaget icke att skadestånd kanutdömas enbart därför att ansvarsförsäkring föreUgger. Beträffandeutvidgmngen av arbetsgivares ansvar för skada genom fel eUer försummelse avarbetstagare bör blott understrykas, att förslaget i denna del innebäranslutning tiU vad som gäUt i och samt ett flertalandra länder. Utformningenav de särskUda bestämmelsema är i allmänhet sådan att stort utrymme lämnas föratt skUda åsikter kan göra sig Ilande beträffande vikten av de olikaomständigheter som skaU eller kan beaktas. Det är dock uppenbart att lagreglerpå detta område mäste vara aUmänt hållna för att kunna tiUämpas pä de mycketskiftande skadefaU som lagen omspänner, I stort sett anser lagrådet att bestämmelserna,som i språkUgt hänseende synes väl utformade, får godtagas; endast på någrapunkter föreslås jämkningar. Bestämmelsernasallmänna avfattning medför att motiven får större betydelse än eljestDepartementschefens anföranden om förslagets aUmänna gnmder och om de särskUdabestämmelsemas mnebörd är synnerUgen UtförUga, även i detaljer. Det arbete somnedlagts härpå är värt det största erkännande. I allmänhet är vad som anföresövertygande. I en del detaljer, t, ex. om iimebörden av uttrycken >i änsten>och >vid myndighetsutövning), synes det vara tveksamt om argumenteringen i aUastycken är bäUbar. Lagrådet har icke ansett sig böra taga ställning tiU aUa deolika toUcningsfrågor som departementschefen behandlat Det får som aUtidankomma på tiUämpningen att, under beaktande av de aUmänna motiven, pröva tolkmngsfrågomai särskilda faU. Denföreslagna lagen upptager behäffande skadeståndsskyldighet dels en allmän regelom ansvar för den som vållar skada dels bestämmelser om ansvar för arbetsgivareoch det allmäima. övriga bestämmelser i lagen handlar om begränaiingar iansvaret samt om skadeståndet. Iförevarande paragraf angives ett vidare tiUämpningsområde för lagen därigenomatt de inledande orden talar om skyldighet över huvud attutge skadestånd, HärtiU fogas dels förklaring att jämte lagen skaU tiUämpasallmänna skadeståndsrättsUga grundsatser dels förbehåUet att lagen och dessagrundsatser icke skaU tiUämpas om annat är särskUt föreskrivet eUer föranledesav avtal eUer i övrigt följer av regler om skadestånd i avtalsförhåUanden. Bortsettfrån dessa förbehåU iimebär paragrafen, att lagen får gUtighet även för andra faUav adeståndsskyldighet än som avses med bestämmelsema om ansvar för vållandesamt för arbetsgivare och det allmänna. TiUämpningsområdet omfattar ocksåsådana skadefaU, i viUu objektivt skadeståndsansvar ansetts föreligga irättspraxis, t, ex. ansvar för skada vid särskUt farUga miUtära övningar eUergenom större sprängningsarbeten. TiUämpningenav aUmänna skadeståndsrättsUga grundsatser innebär främst att vidansvarsfrågors bedömande skaU iakttagas vissa i rättspraxis utbUdade regler omkausaUtet och adekvans, passiv identifikation, ersättning för indirekt skada m.m. Beträffandeovan åsyftade faU av objektivt ansvar iimebär hänvisningen tiU grundsatsernadessutom att nuvarande rättraxis fortfarande skaU kunna gälla. Föreskriftenom tiUämpning av sådana grundsatser synes emeUertid icke kunna givas vidareinnebörd än att därmed avses de allmänna regler som vid lagens tillkomst bUvitutbUdade och vunnit sådan stadga att de kan betecknas som grundsatser.Föreskriften skuUe i enlighet härmed medföra att rättsutvecklingen i viss män bindes.I flera sammanhang uttalar departementschefen, att meningen icke är attförhindra ytterUgare rättsutveckling vid sidan av lagen och att dess bestämmelsericke får toUcas motsSttningsvis. Departementschefen antyder sålunda - ehuru enUgthans mening stor återhåUsamhet bör iakttagas i fråga om utsträckning avobjektivt ansvar - såsom tänkbart att sådant ansvar kan böra stipuleras även iandra faU än hittiUs skett Såsom ytterUgare tänkbara områden för dylikt ansvarkan anföras förhåUanden som sammanhänger med produktansvar och datateknik.Vidare berör departementschefen möjUgheten att t ex. frågan om ansvar för indirektskada kan bUva föremål för ändrad bedömning i praxis. Medhänsyn tiU det nu anförda synes det vara bäst att lagen icke innehåUer någonföreskrift om tiUämpning av allmänna skadeståndsrättsUga grundsatser. Attdessa skaU tillämpas synes ändock vara stäUt utom tvivel. Lagrådetförordar att paragrafen får följande lydelse: I denna lag meddeladebestämmelser om skadestånd tiUämpas, såvida ej annat etc, Ifråga om förhåUandet meUan skadeståndslagen och skadeståndsrättsUg speciaUagstiftninguttalar departementschefen, att de allmänna reglernaom skadeståndsansvar är tiUämpUga i den mån inte regler i speciaUagstiftningenmedför modifikationer i en éUex annan riktning. Detta bar uttryckts så attskadeståndslagen skaU tiUämpas om ej annat är särskUt föreskrivet Bestämmelsen tiUgodoserenUgt departementschefen ett pedagogiskt syfte och är, sägs det av enbartinformativ karaktär. I olika sammanhang framhåUer departementschefen, att prövningenhuruvida i ett särskUt faU speciallagen innebär en modifikation av de allmännaskadeståndsreglerna får ske under beaktande av de rättspoUtiska motiveringarsom Ugger tiU gnmd för de olika regelsystemen. Uttalanden härom förekommer bl,a, i fråga om möjUgheten att grunda ersättningsanspråk på allmännaskadeståndsregler vid sidan av anspråk enUgt speciaUag, i håga om tiUämpningenav de allmänna bestämmelserna om begränsning av skadeståndsskylcUgheten i faU,då speciaUag innehåller särskUda jämkningsregler eUer stadgar skärpt skadeståndsansvarför vissa rättssubjekt samt i fråga om innebörden av särskUdapreskriptionsregler inom speciaUagstiftningen. Lagrådetansluter sig tiU att den nya lagen skaU tiUämpas, om inte särskUda lagregler iimebäravvikelse. Det måste emeUertid ifrågasättas om man kan få tillräckUg vägledningför lösning av uppkommande konfliktsituationer genom ätt söka utröna de rättspoUtiskaövervägandena bakom en viss bestämmelse. Bortsett hån att någon öitydig motiveringofta inte står att finna, kan för länge sedan gjorda överväganden knappast aUtidge någon ledning för ståndpunktstaganden . Avfattningen av 1 kap, 1 § gerenUgt lagrådets mening inte heUer utrymme för att låta regelsystemensmotiveringar inverka på bedömningen i den utsträckning departementschefen synesutgå från. När, såsom ofta är faUet i viss bestämmelse anges att skadan skaUersättas torde därmed, om annat inte sägs, avses att fuU ersättning skaU utgå.Hänvisningen tiU vad som >är särskUt föreskrivet» kommer därför, om inteannat följer av aUmänna skadeståndsrättsUga grundsatser, att betyda attskadeståndslagens bestämmelser om begränsad skadeståndskyldighet inte bUr tiUämpUga.Vidare är att märka att åtskiUiga av bestämmelsema i skadeståndslagen for sin tiUämpningförutsätter att våUande Ugger någon tiU last. Dhekt tiUämpning bettäffandeskadeståndsansvar som enUgt speciaUagstiftning grundas på annat än vållande ifrågakommerdärför inte. Ifråga om fall då det är önskvärt, att skadeståndslagens regler skaU tiUämpas, mendetta inte går att förena med det nuvarande innehåUet i speciaUag, sådant detkan faststäUas med tiUämpning av gängse toUi-ningsregler, måste enUgt lagrådetsmening beed lämnas för rättstiU-lämpningen genom att specialbestämmelsen ändraseUer upphäves eUer skadeståndslagen utformas så att det tydligt anges att den gäUeräven på det speciaheglerade området Mednu angivna utgångspunkt får lagrådet anföra följande beträffande tiUämpningenav den skadeståndsrättsliga speciaUagstiftningen, Rörandedet skadeståndsansvar på objektiv grund som stadgas för vissa specialsubjekt -t, ex, i 5 § lagen ang, ansvarighet för skada i följd av järnvägs drift, 1 §lagen ang, ansvarighet för skada i följd av luftfart, 4 § lagen iimefattandevissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 3 kap, 4 § nya jordabalken, 4 §lagen om tiUsyn över hundar -blir förslagets bestämmelser i 2-4 kap, angåendebegränsning av skadeståndsansvar inte tiUämpUga i faU då skadeståndsanspråket grundaspå speciaUagen, Detsamma gäller i fråga om det skärpta ansvar, som stadgas förägare och förare av bil i 2 § lagen ang, ansvarighet för skada i följd av automobUtrafik,och även beträffande det ansvar för företagare varom stadgas i 2 och 6 §§ jämvägsansvarighetslagen,för redaransvaret enligt 8 § sjölagen och beträffande ansvar för fastighetsägareenUgt 3 kap, 3 § jordabalken. Vad här sagts torde överensstämma med denståndpunkt tUl vilken departementschefen kommit från sina utgångspunkter. Lagrådetdelar departementschefens uppfattning att en skadelidande har möjlighet attgrunda ersättningsanspråk på aUmänna utomobUgatoriska skadeståndsregler äveninom områden som täcks av speciaUagstiftning om annat ej följer av meddeladebestämmelser. Om skadeståndsanspråk på sådan grund riktas mot någon som bärspecialansvar, torde även förslagets regler i 2 kap. 2 och 3 §§ samt 4 kap, 1 §om begränsning av skadeståndsskyldigheten bU tiUämpliga; lUeaså kan, om enföretagares ansvar grundas på 3 kap, 1 §, den skadeståndsskyldige åberopa 3kap, 6 §, Då den skadeståndsberättigade får förmodas grunda sitt anspråk på denför honom förmånUgaste grunden, torde emeUertid tillämpningen avskadeståndslagens bestämmelser inte få någon större betydelse i fråga om skadorav förévarande slag, annat än då möjUgheten att åberopa speciaUagen bortfaUit,Såsom departementschefen uttalat torde de särskUda regler om kortarepreskriptionstid som finns på vissa håU i speciaUagstiftningen, om annat ejframgår, avse endast det skadeståndsansvar lagen stadgar och inte anspråk somgrundar sig på allmänna skadeståndsregler. Detta torde gäUa t, ex, 10 § järnvägsansvarighetslagen,9 § bUansvarighetslagen och 11 § el-anläggningslagen. Skadeståndslagens regler skaUnaturligtvis också tUlämpas när skadeståndsanspråk riktas inte mot den som bärspecialansvar utan mot annan person, t, ex, mot en anstäUd vid järnvägsföretagsom våUat skada eUer mot arbetsgivare för skada som arbetstagare våUat itjänsten vid förande av egen bU (i fall som ej omfattas av förslagets 3 kap, 8 §). mening medför hänvisningen i 1 kap, 1 § tUl vad som är särskUtstadgat, att sådana bestämmelser om begränsning av skadeståndsansvaret somupptages i 67 § sjölagen, 50 § sjömanslagen 40-Bihangtill protokoll 1972. 1972: 5 626 och10 kap. 3 § luftfartslagen blir att tUlämpa i stället för skadeståndslagensregler, om inte uttryckliga bestämmelser meddelas om annat. De i remissprotokoUetföreslagna ändringarna av nu nämnda paragrafer är därför nödvändiga om, såsomåsyftats, skadeståndslagens stadgande i 4 kap, 1 § om arbetstagaresskadeståndsansvar skaU bU tUlämpligt, TiU den närmare utformningen av stadgandenaåterkommer lagrådet i det följande, SärskUdabestämmelser om jämkning av skadestånd upptages även i 211 § aktiebolagslagenoch i 8 § ttedje stycket koUektivavtalslagen jämte flera närstående lagar.Dessa bestämmelser och icke 4 kap, 1 § i förslaget blir, om annat inte stadgas,att tiUämpa om skadeståndsanspråk med stöd av de särskUda lagama riktas motnågon, som har stäUning som arbetstagare. Någon ändring har inte föreslagits ifråga om koUektivavtalslagen; den ändring som föreslås i 211 §aktiebolagslagen, 323 § lagen om försäkringsrörelse, 108 § lagen om ekonomiskaföreningar, 180 § lagen om bankrörelse och 93 § lagen om sparbanker innebärinte stöd för en tiUämpning av skadeståndslagens bestämmelse, tvärtom, Isamband med stadganden om skadeståndsansvar för vissa rättssubjekt på annangrund än våUande förekommer stundom uttryckUga bestämmelser om att den som erlagtskadestånd enUgt det särskUda stadgandet äger söka åter vad han utgivit av densom våUat skadan. Exempel på sådana stadganden är 11 § järnvägsansvarighetslagen,11 § bUansvarighetslagen, 4 § lagen om tiUsyn över hundar, 20 § atomansvarighetslagen.Enligt departementschefens mening konuner de föreslagna bestämmelsema ombegränsning av skadeståndsansvaret i 2 kap. 2 och 3 §§ samt 4 kap, 1 § att bli tUlämpUgapå regresskrav av det slag som är i fråga. Ståndpunkten grundas bl, a. påatt den regressberättigade inte kan göra gäUande bättre rätt mot den som harvållat skadan än den skadeUdande själv skuUe ha haft. Lagrådet delar uppfattningenatt de nämnda begränsningarna bör gäUa i nu angivna situationer. Utan UttryckUgtstadgande härom torde emeUertid den föreslagna lagstiftningen inte ge tydUgtvid handen att så skaU ske. Därest ifrågavarande regressregler icke ändras,synes såsom skadeståndskommittén föreslog ett särskilt stadgande böraupptagas i skadeståndslagen. Det kan placeras i 5 kap, och ges följandelydelse: Bestämmelserna i 2 kap, 2 och 3 §§ samt 4 kap, 1 § skaU, utan hinderav vad som föreskrives i 1 kap, 1 §, tiUämpas då enUgt vad därom är stadgat iannan lag utgivet skadestånd sökes åter från den som våUat skadan. Såsomdepartementschefen uttalat torde även utan uttryckUgt stadgande gäUa, att densom erlagt skadestånd på annan grund än eget våUande får söka åter vad hanutgivit av den som våUat skadan. Denna huvudprincip kommer att gäUa ävenbeträffande arbetsgivare som utgivit skadestånd enUgt stadgandet i 3 kap, 1 §i förslaget. 1972: 5 627