prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — FöreningenSveriges häradshövdingar och stadsdomare anför atl bestämmelsen i 2 kap. 11 § iförslagel om expropriation för diverse ändamål framstår som aUtför allmänthåUen. Utredningens förslagavstyrks av domänverket och . Enligt domänverketinnebär expropriation ell allvarligt ingrepp i markägarens rällssfär. Delta haräven kommil till uttryck i utredningens direktiv. Del synes därför angelägelatl expropriationsrätten inte utsträcks ulöver sådana ändamål som frånsamhällets synpunkt rimligen kan anses nödvändiga. Redan enligt nuvarandelagstiftning är emellertid denna räll mycket omfattande och skulle, omförslaget antas, bli ytterligare utsträckt. Under sådana förhållanden hade detvarit berättigat fordra, att utredningen så klart som möjligl hade avgränsatfömtsättningarna för de skUda tvångsförvärvssituationerna. De av utredningenformulerade kriterierna för att en expropriationsrätt faktiskt skall ansesföreligga är emeUertid enligl domänverket i många fall synnerligen lösliga.Förslagel är därför enligt verkets mening inte ägnat att läggas tiU grund förutformningen av ett liU innehåll och konsekvenser så överskådligtexpropriationsinslitut som rättssäkerheten fordrar.Enligt fastighetsägareförbundet har utredningen genom sitt förslag knappastrealiserat den antagna målsättningen. När det gäller bestämmelsernaselasticitet finns visserligen intet övrigt att önska. 1 fråga om begränsningari expropriationsrätten synes emellertid inte ens mycket blygsamma krav hablivit tUlgodosedda. Förbundet ifrågasätter om någon större skiUnad föreliggermellan utredningens förslag och det radikala grepp utredningen avvisar,nämligen att ersätta alla detalj-bestämmelser med en generalklausul efterfranskt mönster om att expropriation får ske så snart ändamålet tjänar allmäntgagn. Förslagets utformning förefaller enligt förbundet inte heUeröverensstämma med svensk rättstradition. Det är nödvändigt att den enskUdesrätt i vissa fall får vika för ett aUmänt intresse, men det är enligtförbundets mening också nödvändigt att det av lagtext klart framgår i vUka falloch under vUka omständigheter ingrepp i den enskUdes intressen får göras.Förbundet kan inte heller acceptera utredningens skäl att en detaljeraduppräkning av expropriationsandamålen skulle vara förenad med vanskligheter ochmedföra täta lagändringar. När det gäller en tvångsrätt av så genomgripandenatur som expropriation bör den enskilde kunna begära att fömtsättningarna fördess tiUämplighet klart anges i lag. Atl ändringar i lagen på grund avsamhäUsutvecklingen kanske får företas med vissa tidsmeUanrum kan visserligenanses vara en olägenhet. Förbundet betonar att en sådan olägenhet dock ärförbunden med all lagstiftning. Det torde vara svårt att hävda attexpropriationslagsliftningen härvidlag skuUe inta någon särställning.Förbundet yrkar på grund av det anförda att 2 kap. i förslaget får undergå enförnyad bearbetning i syfte att ge reglerna en sådan utformning attexpropriationsgrunderna klart och uttömmande framgår av lagtexten. 3.2 Vissa återstående frågor om expropriation för tätbebyggelseändamål År1971 genomfördes betydelsefulla ändringar i ExL i syfte alt ge kommunema bättremöjligheter att föra en aktiv markpolitik (prop, 1971:122), Reformen tog iförsta hand sikte på reglerna om expropriation för tätbebyggelseändamål och omersättning vid expropriation. Vad gäller expropriationsandamålen ändradesbestämmelserna om expropriation för tätbebyggelseändamål i 1 § första stycket16 och 111 § ExL. I anslutning härtUl infördes i 1 § tredje stycket en nyexpropriations-gmnd, kallad värdestegringsexpropriation. Ändringarna byggde på2 kap. 1 och 12 §§ i utredningens förslag. Som en följd av ändringarnaupphävdes institutet zonexpropriation i BL (tidigare 44 §), Denya bestämmelserna om expropriation för tätbebyggelseändamål ger kommun rätttill expropriation för att få möjlighet att förfoga över mark som med hänsyntill den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmedsammanhängande anordning. Regeln gäller såväl obebyggd som redan tätbebyggdmark. För det senare slaget av mark gäUer dock den begränsningen attexpropriation får ske endasl om del med skäl kan antas att marken inom överskådligtid kommer att beröras av byggnads- eller anläggningsåtgärd, som är avväsentiig betydelse från allmän synpunkt, eller om det tUl främjande avplanmässigt byggnadsskick eller av annan därmed jämförlig orsak är angelägetatl kommunen får rådighet över marken. För att understryka betydelsen avtomträttsinstitutet anges särskilt att expropriation kan ske för att ge kommunmöjlighet atl upplåta mark med tomträtt, Värdestegringsexpropriationkan användas när staten eller kommun avser att inom visst område utföra sådanabyggnads- eller anläggnings-åtgärder som kan föranleda expropriation enligtExL. I sådant fall skall egendom i områdets omedelbara närhet kunnaexproprieras. En förutsättning härför är atl de planerade byggnads- eUeranläggnings-åtgärderna medför väsentUgt ökat värde för egendomen i fråga ellerannars avsevärt ökar möjligheterna att utnyttja egendomen. Vidare fömtsätts atldel med hänsyn till kostnaderna för åtgärderna och övriga omständigheter ärskäligt att expropriation får ske. Vidsidan av dessa centrala bestämmelser finns på åtskilliga håll i lagstiftningenbestämmelser om tvångsinlösen för tätbebyggelseändamål. Enligt1 § första stycket 7 jämförd med 99 § första stycket ExL kan staten eUerkommun, inom vars område marken är belägen, beviljas rätt till expropriationför atl inom bebyggt område vid järnvägsstation, hamnplats eller fiskelägeeller på annan ort med större sammanträngd befolkning åstadkomma tryggadebostadsförhållanden. Bestämmelsen är enligt 99 § andra stycket tillämpligendast på område bebyggt med boningshus som tillhör annan än markens ägare.Sedan expropriation har skett har husets ägare rätt att förvärva eller fånyttjanderätt till den mark som hör till huset. Frågorom bebyggande av mark hänger intimt samman med frågor om anordnande avtrafikleder och andra allmänna trafikplatser som skall betjänabebyggelsefastigheterna. På detta område finns i gällande rält bestämmelser isåväl ExL som BL. Enligt1 § första stycket 2 ExL kan expropriation ske bl.a. för allmän väg och förjärnväg eller spårväg för aUmän trafik. Bestämmelser om expropriation förtrafikleder och andra allmänna platser inom tätbebyggelseområden finnsemellertid främst i BL, Enligt 18 § första stycket och 41 § första stycket BLfår kommun när den begär det lösa in mark som enligt fastställd generalplaneller stadsplan är avsedd tUl trafikled, gata eUer annan allmän plats. Enligt andra slyckel ivardera paragrafen får kommunen vidare lösa lill sig annan mark som enliglsamma slags planer inte är avsedd lill enskilt bebyggande. Som förutsättninghärför gäller dock alt markens användning för avsett ändamål inte ändå kananses säkerställd. Skulle marken redan tillhöra kommunen kan denna vid behov istället enligl 18 § Iredje stycket och 4] § tredje stycket lösa särskild rättsom besvärar marken. Enligl 19, 20, 42 och 43 §§ BL har kommun rätt att undervissa förutsättningar ta i anspråk allmän eller enskUd väg, som regel utanersättning, om vägen ingår i mark som enligl faststäUd generalplan ellerstadsplan skall användas till trafikled, gata etc. Slutligen kan kommun enligt18 a och 41 a §§ BL lösa lill sig servitut eller nyttjanderätt till mark somenligt fastställd generalplan eller stadsplan skaU utnyttjas för aUmäntrafikanläggning eller allmän ledning men som inle får lösas enligt 18 § förstastycket eller 41 § första slyckel. Ulöver de nu berörda fallen kan nämnas attdet enligt 70 § BL finns viss möjlighet atl la i anspråk mark inom planlagt områdeutan ersättning i de s.k. markexploalörsfallén, dvs. när stadsplan läggs överområde som är i en ägares hand. Även beträffande område under byggnadsplanfinns liknande möjligheler (112 och 113 §§). Bestämmelserna avser främsl marksom behövs för gata eller annan allmän plats. 47 § BL innehåller vissa beslämmelser som syftar till allsäkerställa all faststäUd lomlindelning verkligen blir genomförd. Tillhörsålunda enligt tomtindelning särskilda delar av tomt olika ägare och har ejfastighetsbildning i överensstämmelse med tomtindelningen kommit till stånd pågrund av ansökan som gjorts senast efter lomtindelningens fastställande,är kommunen berättigad lösa tomldelarna. Har ägare av tomtdel ansökt omfastighetsbildning, innan kommunen väckt talan om inlösen, förfaller kommunenstalan, om fastighet bildas i överensstämmelse med tomlindelningen. Utredningen anför, att dess förslag till aUmännabestämmelser om expropriation för tätbebyggelse som senare lades lill grundför reform torde väl täcka expropriationsrätten enligt bl.a. I §första stycket 7 ExL. De föreslagna bestämmelserna kan emellertid enligtutredningens åsikl inte ulan olägenhet ersätta reglerna i 18, 18 a, 41, 41 aoch 47 §§ BL. Dessa innebär att inlösen i stor utsträckning kan ske sä snarldet har konstaterats att marken.enligt plan (18, 18 a, 41 och 41 a §§) eUerfastställd tomtindelning (47 §) är avsedd för del ändamål som anges ilagrummet. Någon prövning av det kommunala behovets styrka i det särskUdafallet görs alltså inte. Det är följaktiigen enklare atl tillgripa ellinlösningsförfarande enligt dessa lagrum än att söka expropriation enligt de föreslagna allmänna bestämmelserna. En strävan i utredningsarbetet har, anför ulredningenvidare, varil att så långt som möjligt sammanföra bestämmelserna omtvångsinlösen av fast egendom i en lag. De beslämmelser som det nu är fråga omkan enligt ulredningens mening utan olägenhet brytas ul ur sill nuvarandesammanhang och föras över till den allmänna expropriationslagen. I sambanddärmed kan de i viss mån förenklas och göras mer överskådliga. Bestämmelsernai 18, 18 a, 41 och 41 a §§ BL är enligl utredningen otvivelaktigt av storbetydelse för de kommunala strävandena all enkelt och smidigt skaffa mark föråtskilliga anordningar som hänger samman med en ändamålsenlig tätbebyggelse. Debör därför infogas i den nya lagen på sådant sätt all expropriation anges fåske även om de föreslagna allmänna bestämmelserna inle är liUäfnpliga så snarten kommun begär att inom sitt område få expropriera mark som i fastställdgeneralplan eller stadsplan avsetts för annal än enskilt byggande eller someljest enligt beslämmelse i planen skall kunna användas för allmäntrafikanläggning eller allmän ledning. 1 sistnämnda båda fall börexpropriationen i likhet med vad som f.n. gäller få avse endasl förvärv averforderUg nyttjanderätt eller servitutsrätt till området. 18 a och 41 a §§ BLinnehåUer också vissa regler om rätt för fastighetsägare att påfordra inlösen.I likhel med övriga regler av samma slag bör de slå kvar i BL. Ävenbestämmelserna i 47 § BL är enligt utredningen otvivelaktigt av väsentiigbetydelse för kommunens möjligheter alt genomföra sina intentioner inomtätbebyggt område och bör därför lämpligen infogas bland reglerna omtätbebyggelseexpropriation. De nu behandlade speciella expropriationsgrundernahar tagits upp i 2 kap. 2 § första Slyckel I och 2 i utredningens förslag. Utredningens betänkande innehåller också förslag till etlnytt institut som ulredningen benämner värdeuljämningsexproprialion. Förslagellar sikte på det förhållandet att enligt ulredningens förslag mark som inlösesenligt BL för allmänna ändamål skall ersättas bara med del värde som marken harom den används för samma ändamål som förul eller för annatändamål som är förenligt med tidigare gällande beslämmelser. För att undanröjaolikhet som härigenom kan uppstå mellan olika fastighetsägare föreslårutredningen att kommunen och markägarna erhåUer rätt att efterdel detaljplan första gången fastställts för ett område påyrka inlösen, varvidlöseskiUing för sådan mark i huvudsak skall baseras på planområdels värde eflerplanfaststäUelsen och fördelas mellan de ingående fastigheterna efler derasareal. 3.2.3 Remissyttrandena Till en början hänvisas i detlasammanhang till de remissyttranden angående samordningen mellan byggnadslagstiftningen och den nyaexpropriationslagen som har redovisats i avsnittet 2.1. I eltpar remissyttranden över utredningens förslag berörs frågan om expropriationför tätbebyggelseändamål till förmån för landstingskommun och kommunalförbund.Dåvarande kommunalförbundet för och läns regionala frågoranför, att om numera ges uppgifter inom området, detbör likställas med primärkommun i expropriationshänseende. Landstingsförbundethävdar att landstingskommun bör generellt ges rätt till expropriation medhänsyn tUl landstings då planerade uppgifter, som på vissapunkter avsågs komplettera primärkommunernas när det gäller bl.a.bostadsförsörjning, men också till likartad samhällsplanerande verksamhetbedriven av andra landsting. Isamband med att de allmänna bestämmelsema om expropriation förtätbebyggelseändamål behandlades lagstiftningsärende berördes ocksåde förslag tUl speciella bestämmelser beträffande expropriation förtätbebyggelse som utredningen lagt fram och som har redovisats i föregåendeavsnitt. Vidare behandlades frågan om värde-utjämningsexpropriation. 1fråga om de speciella bestämmelserna om expropriation för tätbebyggelseanfördes att utredningsförslaget innebar endast alt vissa bestämmelser i tUl den nya expropriationslagen. Under hänvisning lill atl 1971 årslagändring utgjorde endast en partiell reform av ExL togs inte förslaget idenna del upp till närmare prövning (prop. 1971:122 s. 155). Vidare anfördesatt det vid en sådan reform inte syntes lämpligt att upphäva den särskUdaexpropriationsregeln i 1 § första stycket 7 ExL, som lar sikte på situationerav mycket speciell typ (prop. 1971:122 s. 160). Ifråga om utredningens förslag om elt värdeutjämningsinstitut anfördes i 1971års lagstiftningsärende att mycket talade för atl ett sådanl behövdes. Detfanns emellertid anledning överväga om inte frågan borde lösas efter andravägar än den utredningen följt. Eftersom frågan krävde ytterligare utredningoch hade nära samband med de frågor som prövades av bygglagutredningen, ladesnågot förslag till värdeuljämningsregler inte fram i 1971 årslagstiftningsärende (prop. 1971:122 s. 198). Imotioner till riksdag (1971:1502 och 1513) hemställdes attexpropriationsbefogenheterna för tätbebyggelseändamål utvidgades till att gällaockså landsting och kommunalförbund. Motionei'na behandlades av civilutskottet, som i betänkande (CU 1971:27) anförde att det allmännasyftet alt möjliggöra en aktiv markpolilik i förening med det ansvarför bostadsbyggandet soiii ålagts kommunerna kan göra den i propositionenföreslagna begränsningen av expropriationsrätten tUl enbart primärkommunnaturlig. Emellertid har, anförde utskottet vidare, kommunalförbund ochlandsting vissa godtagna intressen av att medverka i bostadsbyggandet och skapafömtsättningar för friluftslivet m.m. i anslutning därtiU. Enligl utskottets mening torde dock ytterligare böra prövas ivUken utsträckning expropriation för angivna ändamål enligt I § första stycket3, 4, 6 eller 16 ExL bör medges för landstingskommun eller vissa kommunalförbundutan att den principiella ansvarsfördelningen därigenom rubbas. Riksdagenbiföll utskottets förslag (rskr 1971:310) och gav som sin mening Kungl. Maj:ttUl känna vad utskottet anfört i anledning av motionerna. 3.3 Expropriation för samfärdsel, transport och annan kommunikation Isvensk rätt finns åtskUliga bestämmelser om expropriationsrätt för samfärdsel-och transporländamål. Enligt I § första stycket 2 ExL får expropriation ske förbl.a. allmän väg, järnväg eller spårväg för allmän trafik, bro, hamn,lastningsplats, kanal, telegraf- eller telefonanläggning eUer annan anläggningför den allmänna samfärdselns främjande. för allmän väg kan las i anspråkockså enligt väglagen. Rätt att ta i anspråk mark för enskUd väg kan erhåUasenligt lagen (1939:608) om enskilda vägar. För linbana och oljeledning finnsinlösningsregler i ExL (1 § första stycket 13). Bestämmelser om expropriationför allmän farled, hamn och flottled finns i både 1 § första stycket 2 ExL samt5 och 6 kap. VL. Anläggning och åtgärder för enskild hamn, farled eUer flottledkan komma under bedömande enligt 2 kap. VL, Slutligen bör i sammanhangetuppmärksammas om tvångsinlösen av mark för vissa trafikändamål. Föratt expropriation för allmän väg med stöd av I § första stycket 2 ExL skallkunna komma till stånd fordras enligt 76 § att ansökningen åtföljs av enfuUständig beskrivning över det tUlämnade företaget med avfattning på karta avvägens sträckning, styrkt uppgift på ägare och innehavare av den fastighet övervilken vägen skall dras fram samt redogörelse för överenskommelse som möjligenkan ha träffats i något avseende. Enligt 77 § har Kungl, Maj:t möjlighet att,utan att närmare beslämma området för expropriationen, ge den som skall utföravägarbetet rätt att expropriera härför erforderlig mark, 1 79 a § har intagits enbestämmelse, enligt vilken markägaren berättigas att utan lösen förfoga övermarken, om en allmän väg, för vilken nyttjanderätt lill mark exproprierats,dras in. I samma paragraf föreskrivs slutligen atl väghållaren i sådant fallfår inom viss lid föra bort vad som anbragls på marken för vägändamål, om inle länsstyrelsenbestämmer annat. Vägrällsinstitutelenligl väglagen är annorlunda utformat än expro-priationsinstilutet. Enligt 15§ väglagen skaU för byggande av väg upprättas arbetsplan. I denna skaU bl.a.anges den mark som behöver tas i anspråk för företaget. Arbetsplanen faststäUsav siatens vägverk efter samråd med . Har ochlänsstyrelsen olika uppfattning, hänskjuts frågan om fastställelse av planentill Kungl. Maj:ts prövning (18 § första stycket). Vägrätt uppkommer enligt 31 §genom att väghållaren tar i anspråk mark med slöd av upprättad och, när detbehövs, fastställd arbetsplan. Marken anses tagen i anspråk, när vägenssträckning över fastigheten tydligt utmärkts och vägarbetet enligl arbetsplanenpåbörjats på fasligheten. Fastighetens ägare är enligt huvudregeln i 55 §berättigad till intrångsersättning och ersättning för annan skada lill följd avvägens byggande eller begagnande. Vid ersättningens bestämmande gäller 7, 8, 10och 11 §§ ExL i tillämpliga delar. Om vägen senare dras in upphör enligt 32 §vägrätten. Väghållaren har då rätt att föra bort allt som för vägändamålanbragls på marken, om inte bestämmer annal med hänsyn tiU attfråga uppkommit om att i fortsättningen begagna marken som enskild väg. Enligl6 § lagen om enskilda vägar gäller atl om del för en fastighets ändamålsenligabrukande är av synnerlig vikt all en väg för denna byggs över en annanfastighets område, så skall från sistnämnda fastighet upplåtas erforderlig markom detta inte förorsakar märkligt men. I stort sett detsamma gäUer enligt 7 §om en redan befintlig väg skulle visas vara av synnerlig vikt för ettändamålsenligt brukande av en fastighet, lill vilken vägen inte hör. Vidareinnehåller BL föreskrifter om skyldighet att avslå mark lill kommunen förtrafikleder, gator och andra allmänna platser och trafikanläggningar. Ävenbestämmelserna i 2 kap, VL om byggande i vatten är av visst intresse iförevarande sammanhang. Under begreppet byggande i vatten faller nämligenenligt 1 § bl.a. uppförande av bro och brygga i vatten eller på land så närastrandbädden att inverkan kan ske på vattenståndet. berörda bestämmelsergäller enligl 40 § även i fråga om uppförande av bro eller annat byggande ivatten för aUmän väg eller för järnväg (statiig eller enskild), tUl varsanläggande Kungl. Maj:t lämnat tUlstånd. SärskUdabestämmelser om del närmare förfarandet vid expropriation för järnvägsändamålenligt 1 § första stycket 2 ExL har meddelats i 80 och 81 §§ ExL. I dessa görsi viss utsträckning åtskillnad mellan å ena sidan själva banlinjen och å andra sidan mark utanfördenna (stationer, last- och hållplatser m.m.). Enligl 80 § skall renslakning avbanlinjen äga rum innan expropriationsrätt söks och vid ansökningen skall fogasen karta med däröver upprättad beskrivning. Belräffande mark utanför banlinjenskall Kungl. Maj:t bestämma ett visst område för expropriationen, medan försjälva banlinjen skall medges rätl all expropriera mark på ömse sidor om denrenstakade linjen intill visst avstånd från denna. Om banUnjens sträckningdärefier ändras enligl vad som är tillåtet, skall avståndet räknas från denlinje som renstakats för ändringens genomförande (81 § första och andrastyckena). Slutligen lämnas i 81 § tredje stycket vissa föreskrifter omutvidgning av expropriationen. Fast egendom som behövs för allmän farled, aUmän hamn ochallmän flottled kan tas i anspråk tvångsvis med stöd av antingen VL eller ExL.Viss inlösenmöjlighet föreligger även enligt BL. För expropriation enligl I § första stycket 2 ExL förinrättande eller förändring av farled ges i 87 § ExL vissatiUämpningsföreskrifter. Dessa överensstämmer i allt väsentiigt med vad somenligl 81 § ExL gäller om expropriation för järnvägsändamål i vad avser markutanför banlinjen. Kungl, Maj:t skall sålunda'bestämma ett visst område förexpropriationen. Viss möjlighet ges emeUertid all ta i anspråk mark ävenutanför det bestämda omrädet, 5 kap. VL innehåller bestämmelser om allmän farled. Dessabestämmelser är tiUämpliga också beträffande allmän hamn. Om vattendrag, sjöeller annat vatten, där det inte finns någon allmän farled, kan användas fördetta ändamål, kan Kungl. Maj:t förordna att där skall vara aUmän farled, omdel prövas vara nödigt eller nyttigt för den allmänna samfärdseln. Ansökan gesin till , som efter vederbörlig utredning överlämnarhandlingarna i ärendet saml eget yttrande tUl Kungl. Maj:tmeddelat beslul i ärendet, åleriämnas detta tiU för vidareprövning enligt VL av förekommande ersättningsfrågor m.m. Om det förinrättande osv. av allmän farled befinns nödvändigt att leda bort vatten övervilkel annan råder ur sjö eller vattendrag eller annars ta i anspråk annantillhörig egendom, är ägaren enligt 5 kap. 4 § VL skyldig att avslå allt sombehövs för att ändamålet skall kunna genomföras. om allmän flottied återfinns i 6 kap.Enligt 2 § kan förordnas att vattendrag, sjö eller annat vatten skall varaallmän flottled under förutsättning all det prövas vara av nöden och kunnamedföra väsentligt gagn för orten eller eljest lända tiU nytta för detallmänna. Samma regler gäUer beträffande inrättande av allmän flottled genomall ny vattenled tas upp. I fråga om expropriation enligt 1 § första stycket 2 ExLför eleklriska svagströmsledningar lämnas i ExL vissa särskUda beslämmelser. förstastycket anger vilken utredning som skall förebringas vid ansökan omexpropriation. Enligt andra stycket samma paragraf fordras inte Kungl. Maj:tstillstånd, om faslighetens ägare förklarat sig villig atl upplåta nyttjanderättför ändamålet och expropriationen därav medför endast ringa men. 1 sådanl fallskall utredningen i stället ges in till fastighetsdomstolen. Enligl 90 § får ifråga om gata, torg, allmän plats eller vattendrag inom område, för vilket'byggnadsstadgan för rikets städer' äger tiUämpning eUer inom fastställthamnområde expropriationen ej avse egendoms avslående utan endasl upplåtelseav nyttjanderätt. I 95 § ges särskilda regler om överenskommelse omexpropriationsersättning och fördelning därav när expropriaiionen avser endastnyttjanderätt. För fall då utrymme för ledning upplåtits med nyttjanderättinnehåUer 96 § vissa bestämmelser om ändring, flyttning eller borttagande avledningen, om denna bl.a. hindrar samfärdsel eller annan anläggning eller ärsynnerligen vanprydande. Detsamma gäller om ledningen på gmnd av ändradeförhåUanden medför betydande olägenhet för den ianspråktagna fastigheten. Iparagrafen ges också fastighetsägaren vissa möjligheter att på egen bekostnadfå en på fastigheten framdragen ledning flyttad. Vidare föreskrivs i paragrafenatt, om egendom upphör att vara av sådan beskaffenhet som anges i 90 §, förutförvärvad rätl att ha ledning framdragen där inte längre skall gälla.