prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — I fråga omutformningen av bestämmelserna om expropriationsandamålen har ulredningenövervägt om det är lämpligast att behålla nuvarande detaljerade uppräkningeller all övergå tiU det motsatta systemet, nämligen att ge föreskrifterna formav en allmänt hållen regel av innehåll exempelvis att expropriation får ske närKungl. Maj:t prövar det nödigt för ändamål som är tUl allmänt gagn. Som jagskall redovisa har ulredningen på denna punkt vall en medelväg. Vidremissbehandlingen har ulredningens förslag fått ett övervägande positivtmottagande. Ingen har motsatt sig en översyn av ändamålsbestämmelserna. Föregen del vill också jag ansluta mig till uppfattningen alt det finns behov avatt reformera bestämmelserna om expropriationsandamålen. Visserligen tordeefter ändringar i ExL expropriationsmöjUgheterna i gällandelagstiftning i de flesta avseenden vara i stort sett väl avpassade tiU de behovsom finns. Beträffande vissa ändamål har emellertid reglerna en alltför snävräckvidd. Del gäller bl.a. samhällsviktig näringsverksamhet och allmänhetensbehov av anläggningar för idrott eller friluftsliv. Jag återkommer till fråganom vad som bör gälla i dessa hänseenden, I tekniskt hänseende är ocksåkalalogen över expropriationsändamål föråldrad och behöver moderniseras. Frågani vUken omfattning bestämmelser om tvångsinlösen av mark i andra författningarbör överföras tiU den nya ExL har, som redovisats i avsnitt 3.1.1, närmareundersökts av ulredningen. Sammanfattningsvis innebär utredningsförslaget atltUl ExL bör föras över inlösenbestämmelserna ellag, lagen omtvångsinlösen av vanhävdad jordbruksegendom samt de regler i BL som avser rättatl inlösa annans mark för samfärdsel-, transport- och tätbebyggelseändamål. IBL bör däremot enligt utredningen kvarstå bestämmelserna om lösningspUkl och omskyldighet att avstå mark utan lösen. Vidare bör enligt utredningen inlösenbestämmelsernai VL samt väg-, gruv- och försvarslagstiftningen stå kvar. Vissafördelar skulle otvivelaktigt vinnas genom att i största möjliga utsträckningtiU en lag föra samman de olika regler om tvångsinlösen som finns i skildaförfatlningar. En genomgripande reform i della hänseende skulle emellertidberöra väsentliga delar i större lagkomplex och kräva ett mycket omfattandeutredningsarbete. Ett flertal bestämmelser skulle komma alt ryckas ut ur sittnaturliga sammanhang. Jag delar utredningens uppfattning att en samordning nukan företas bara beträffande vissa lagar. Jag återkommer i samband medbehandlingen av deolika expropriationsandamålen tUl frågan om denna samordning. Jag vUlemellertid framhåUa att jag inte finner tUlräckliga skäl föreligga att i vidaremån än som har skett genom lagstiftning föra över bestämmelser omtvångsinlösen i BL tiU den nya expropriationslagen. Ifråga om den närmare utformningen av bestämmelserna om expropriationsandamålenavvisar ulredningen tanken på en generalklausul efter franskt mönster avinnebörd att inlösen får ske så snart ändamålet tjänar allmänt gagn. En sådanskuUe enligt utredningen sannolikl dra med sig så mycket avtiUämpningssvårigheter och följdbestämmelser att de fördelar som en sådanradikal förenkling av lagen kunde synas innebära skulle gå förlorade ipraktiken, Å andra sidan anser utredningen att ändamålen inte bör anges alltfördetaljerade. Med dessa utgångspunkter föreslår utredningen en modifieraduppräkningsmelod, dvs. atl de olika expropriationsandamålen sammanförs i skildahuvudgrupper där ändamålet inom varje grupp anges så vidsträckt att likartadelösningsfall ryms under samma regel. De olika huvudgrupper utredningen föreslårär följande, 1, Expropriation för tätbebyggelseändamål 2, Expropriation för samfärdsel- och transportändamål 3, Expropriation för drivkraft, vatten och avlopp m.m. 4, Expropriation för viktig näringsverksamhet 5, Expropriation för skydds- och säkerhetsområden m.m, 6, Expropriation för försvarsändamål 7, Expropriation av vanskött egendom ' 8, Expropriation för kultureUa ändamål 9, Expropriation för naturvård och fritidsändamål 10, Expropriationför diverse ändamål 11, Expropriationmed anledning av väntad värdestegring m,m. Denav utredningen föreslagna metoden för angivande av expropriationsandamålen hargodtagits eller lämnats utan erinran av det alldeles övervägande antaletremissinstanser. Från vissa håU riktas dock kritik mot förslaget. Starkast ärden som kommer från domänverket och fastighetsägareförbundet. anseratt de av utredningen formulerade kriterierna för rätt att expropriera i mångafall är synnerligen lösa. ifrågasätter om det ärnågon störte skillnad mellan utredningens förslag och metoden att ersätta alladetaljbestämmelser med en generalklausul. Det är enligt förbundets meningnödvändigt att det av lagtexten klart framgår i vUka fall och under vilkaomständigheter ingrepp i den enskUdes intressen får göras. Olägenheten attändring måste göras med vissa tidsmellanrum är förbunden med all lagstiftning. Föregen del vUl jag instämma i utredningens uppfattning, att den nuvarandeuppräkningen i ExL av expropriationsandamålen inte bör ersättasmed någon generalklausul. Från principiell synpunkt är det rinUigt att krävaalt de olika expropriationsandamålen framgår direki av lagen. En generalklausulskuUe också som utredningen framhåller medföra praktiska svårigheter vidrättstiUämpningen, Den kritik som riktats mot utredningens förslag såsomalltför generellt utformat finner jag å andra sidan obefogad. De skUdaexpropriationsgmnderna i ulredningens förslag är visserligen mera aUmäntbeskrivna än i ExL, Det har dock visat sig möjligt atl tUlräckligt klartavgränsa de situationer i vilka det är motiverat att expropriation skall kunnaäga rum. Rättssäkerhetens krav blir därigenom väl tillgodosedda.Remissinstanserna hade i förevarande sammanhang också att yttra sig över denparagraf i utredningens förslag där kommuns rätt tUl expropriation förtätbebyggelseändamål behandlades. Som redan berörts togs emellertid den fråganupp lagstiftningsärende. Därvid uppnåddes en bred anslutning iriksdagen till den utformning av bestämmelserna som föreslogs i prop. 1971:122.Jag bortser därvid från den särskilda frågan om tomträttsexpropriationbeträffande mark som inte är tätbebyggd. - Enligt min mening har utredningenfunnit en god medelväg mellan de metoder som står till buds för angivande avexpropriationsandamålen. Jag återkommer till avgränsningen av de olikaändamålen men jag vUl redan nu framhålla att enligt min mening ger utredningensförslag fullt tUlräcklig ledning för rättstiUämpningen, Detförhållandet att reglerna om expropriationsandamålen utformas relativt allmäntbör emellertid utöver i fråga om valet av tillstånds-myndighet beaktas iden nya expropriationslagen i annat hänseende. Även om ett företag som avsesmed en expropriationsansökan i och för sig faller in under ett i lagen angivetändamål, bör del ankomma på tiUståndsmyndigheten att göra en allmän behovs- ochlämplighetsprövning. Vid denna bör inte minst angelägenheten av att företagetkommer tiU stånd på den avsedda platsen vägas mot motstående intressen. I lagenbör utttyckligen föreskrivas att sådan behovs- och lämplighetsprövning skalläga rum. Till frågan om den närmare utformningen av en bestämmelse i ämnetåterkommer jag i det följande. avgränsning av expropriationsandamålen i förhållande tillvarandra resp, till tvångsinlösen enligt andra författningar har hovrättriktat viss kritik. Självfallet delar jag hovrättens uppfattning attöverlappning meUan olika lagar eller lagrum såvitt möjligt bör undvikas. Jagåterkommer till denna fråga vid behandlingen av de olika ändamålen.Ölägenheterna av en överlappning i fråga om ändamålen bör dock inte överdrivas,under förutsättning att ersättningsreglerna och formerna för att prövaersättningsfrågan är i huvudsak likformiga. Jag finner det inte lämpligt altsom hovrätten ifrågasatt föreslå en bestämmelse i den nya expropriationslagenav innebörd att, när tvångsinlösen är I saml Nr 109 möjligockså enligt annan lag, denna skaU uteslutande tillämpas. Jaggodtar sålunda i stort utredningens förslag till utformning av expropriationsandamålen. I76-115 §§ ExL ges ell stort anlal delaljbestämmelser som anknyter till de olikaexpropriationsandamålen. En del av dessa ger för specialfall uttryck förprinciper som mera generellt bör gälla i expropriationsärenden. Utredningen harlagil upp sådana generella regler framför aUt i 3 kap. i sitt förslag somhandlar om tillståndsprövningen. Andra bestämmelser i de förut nämndaparagraferna är av ren tillämpningskaraktär. Detta gäller framför aUl reglemaom innehållet i ansökningshandlingar m.m. I den mån del över huvud tagetföreligger behov av en författningsreglering av dessa frågor anser jag i likhetmed ulredningen att de bör tas upp i en tUlämpningskungörelse. Andra regleråter innehåUer detaljerade föreskrifter om vad Kungl. Maj:t har alt iaktta iskilda situationer vid prövningen av ansökningar om expropriationstillstånd.Eftersom huvudregeln, som jag skall återkomma till, också ifortsättningen bör vara atl expropriationsansökningar prövas av Kungl. Maj:t,finns inte något behov av sådana föreskrifter för atl trygga en enhetligrättstillämpning i överensslämmelse med lagstiftarens intentioner. Eftersomdetaljbestämmelserna i 76-115 §§ dessutom sammantagna gör ExL svåröverskådlig,anser jag liksom utredningen atl någon direkt motsvarighet till flertalet avdem inte bör las med i den nya expropriationslagen. TUl placeringen av vissabestämmelser som bör behållas i huvudsak oförändrade (79 a § andra stycket, 89§ andra stycket, 96, 111, 111 a och 115 §§ ExL) återkommer jag i det följande. 8.2.2 Vissa återstående frågor om expropriation för tätbebyggelseändamål AUmännabestämmelser om expropriation för tätbebyggelseändamål finns intagna i ExL (I §första stycket 16 och 111 §). Bestämmelserna fick sin nuvarande lydelse i sambandmed reformarbete. Bestämmelserna ger kommun rätt tUl expropriation föratt få möjlighet att förfoga över mark som med hänsyn till den framlidautvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning.Regeln gäller såväl obebyggd som redan tätbebyggd mark. För del senare slagetav mark gäller dock den begränsningen alt expropriation får ske endast om detmed skäl kan antas att marken inom överskådlig lid kommer att beröras avbyggnads- eller anläggningsåtgärd, som är av väsentlig betydelse från allmänsynpunkt, eller om del lill främjande av planmässigt byggnadsskick eller avannan därmed jämförlig orsak är angeläget att kommuneii får rådighel övermarken. För att understryka betydelsen av tomlrättsinstitutet anges särskiltall expropriation kan ske föratt ge kommun möjlighet att upplåta mark med tomträtt. Delfinns självfallet inte anledning att nu ompröva de grundläggande principerna i1971 års reform i fråga om expropriation för tätbebyggelseändamål. Denuvarande reglerna i I § första stycket 16 och 111 § bör därför föras över tillden nya expropriationslagen. Vissa frågor rörande tätbebyggelseändamålenåterstår dock att närmare överväga. Enliglgällande rätt får expropriation för tätbebyggelseändamål genomföras endast tUlförmån för primärkommun. Under remissbehandlingen och vid riksdagensbehandling av lagförslag har uttalats att också landstingskommun ochkommunalförbund bör ha sådan rätt. gav som sin menirig Kungl, Maj:ltUl känna att man ytterligare borde pröva i vUken uisträckning expropriationför bl,a, tätbebyggelseändamål borde medges för landstingskommun eller vissakommunalförbund utan att den principiella ansvarsfördelningen därigenomrubbades. De önskemål som sålunda framkommit anknyter i första hand till desärskilda förhåUandena i , landslingskommun harbl.a, till uppgift all i samverkan med berörda kommuner främjabostadsförsörjningen i . För fullgörande härav kan landstingskommunenförvärva mark för bostadsbebyggelse och övrigt samhällsbyggande i anslutninghärtiU. Landstingskommunen har möjlighet atl få tomträllslån ochmarkförvärvslån. Ävenjag anser att landstingskommun bör få rätt all expropriera för tätbebyggelseändamål.En ulvidgning av förutsättningarna för expropriation för tätbebyggelse bördärför göras i detta hänseende. Om förhållandena inom annan landstingskommuneller inom kommunalförbund blir likartade med dem som råder ifråga om landstingskommun, bör expropriationsrätt kunna utanlagändring medges landstingskommunen resp. kommunalförbundet i fråga. Huruvidaden av mig nu angivna förutsättningen föreligger bör kunna prövas avtUlståndsmyndigheten inom ramen för den allmänna behovs- och skälighelsprövningsom skall ske i ett expropriationsärende. Laglekniskt torde avgränsningen fåanges så, att expropriation får ske till förmån för landstingskommun ellerkommunalförbund som handhar sådan angelägenhet som avses i bestämmelserna omtätbebyggelseexpropriation. Ipunkten 7 i 1 § första stycket ExL tas upp vissa speciella faU av expropriationför bebyggelse. Bestämmelsen ger slalen eller kommun rätt till expropriationför att åstadkomma tryggade bostadsförhållanden inom bebyggt område vidjärnvägsstation, hamnplats eller fiskeläge eller på annan ort med störresammanträngd befolkning. Bestämmelsen är enligt 99 § ExL tillämplig endast påområde bebyggt med boningshus som tillhör annan än markens ägare, och sedanexpropriation har skell har husets ägare rätt att förvärva eller fånyttjanderätt lill den mark som hörtill hans hus. Enligt utredningen torde regeln väl täckas av den allmännaexpropriationsrätten för tätbebyggelseändamål och kan därför upphävas. Underremissbehandlingen har inte framkommit något som lyder på att denna ståndpunktskuUe vara felaktig. Jag delar uppfattningen alt expropriationsbefogenhetenför tätbebyggelseändamål efler den senast vidtagna reformen har en såvidsträckt utformning att samhällets behov av mark blivit tiUgodoselt ocksåinom nu avsedda områden. borttagande av punkten 7 i I § första stycket ExLinnebär således inle någon inskränkning av kommuns möjlighet att förfoga överbehövlig mark. Inte heller från den enskUde husägarens synpunkt tordebestämmelsen ha någon betydelse. Genom bestämmelserna om bostadsarrende i JB ärhusägare, som enbart har nyttjanderätt till tomtplatsen, i tUlräckliguisträckning skyddad i sin besittning tUl marken. Jag tiUstyrker därför vad utredningenföreslagit på denna punkt, Isamband med den allmänna rätten att expropriera för tätbebyggelseändamål ochtomträttsupplåtelse aktualiseras frågor om anordnande av trafikleder m,m, somskall betjäna bebyggelsefastighelerna. Bestämmelserna i I § första stycket 2ExL öppnar möjlighet att expropriera för trafikleder och andra anläggningarför den allmänna samfärdselns främjande. Av störte praktisk betydelse när detgäller lätbebyggelseområden är emellertid bestämmelserna i , särskilt 18, 18a, 41 och 41 a §§, Dessa ger kommun rätt att lösa in mark som enligt fastställdgeneralplan eller stadsplan är avsedd till trafikled, gata eller annan aUmänplats. Kommunen får lösa tiU sig också annan mark som enligt samma slags planerinte avsetts tiU enskilt bebyggande, om markens användning för avsett ändamålinte ändå kan anses säkerställd. I de s.k. markexploatörsfallen har kommunenenligt 70 och 113 §§ BL möjligheter att ta mark inom planlagt område i anspråkutan ersättning. Så är fallet beträffande mark som behövs för gata eller annanallmän plats eller för allmän byggnad. Slutligen kan kommun enligt 47 § BL lösadelar av tomt, om det krävs för att få tomtindelning genomförd. bör den nya expropriationslagen innehålla bestämmelser motsvarandede nu angivna speciella reglerna om expropriation för tätbebyggelseändamål.Utredningsförslaget innebär endast en i och för sig välbehövUg sammanstäUning av bestämmelserna i och en överföring av dem tillexpropriationslagsliftningen. Jag kan hålla med om alt omanordnande av trafikleder m.m. hänger nära ihop med övriga tätbebyggelsefrågoroch att skäl kan anföras för atl föra samman sådana bestämmelser i en enda lag.En samlad översyn av byggnadslagstiftningen pågår emellertid f.n. inombygglagutredningen. Med hänsyn härtiU bör inte utan tvingande skäl ändringargöras i BL, En sådan samordning som utredningen föreslagit har betydelse endastfrån systematisk synpunkt. Jag anser därför att utredningensförslag på denna punkt inte bör genomföras . betänkande ingick också förslag till etlvärdeutjämningsinstitut. Om detta anförde jag lagstiftningsärendebl.a., att myckel talade för att elt sådanl institut behövs i samband medplanläggning men att frågan kräver ytterligare utredning och även har närasamband med de frågor som prövas av bygglag-utredningen (se prop. Jag har inte fått anledning alt ändra uppfattning på denna punkt. Jaganser mig därför inte böra föreslå att några regler om värdeutjämning f.n. tasupp i den nya expropriationslagen. 8.2.3 Expropriation för samfärdsel, transport och annan kommunikation Expropriationför att tillgodose behovet av allmänna anläggningar för samfärdsel, transportoch annan kommunikation har gammal hävd i svensk rätt. Sålunda får enligt I §första stycket 2 ExL fastighet tas i anspråk genom expropriation för allmän vägpå landet eller i stad, järnväg eller spårväg för allmän trafik, bro, hamn,lastningsplats, kanal eller annan farled, flottled, telegraf- ellertelefonanläggning eller annan anläggning för den allmänna samfärdselnsfrämjande. Enligt punkt 13 samma pargaraf får expropriation ske för linbanaeller oljeledning, som är behövlig för företag av större gagn för orten. Ocksåannan lagstiftning tillvaralar intresset av att mark finns tillgänglig för nuavsedda ändamål. För allmän väg kan mark tas i anspråk enligt väglagen.Molsvarande rält beträffande enskild väg ges i lagen om enskilda vägar. Vidareinnehåller byggnadslagstiftningen föreskrifter om skyldighet att avstå mark tiUkommun för trafikleder, gator eller andra allmänna platser samt förtrafikanläggningar. Vad gäller allmän farled, hamn eller flottled innehåller 5och 6 kap, VL bestämmelser härom. Anläggningar och åtgärder för enskild farled,hamn eller flottled kan komma under bedömande enligt 2 kap, VL, Tilltransportändamål kan ocksä räknas ledning och anläggning för distribution avdrivkraft, vatten, värme och liknande eller för bortförande av avloppsvattenoch annan orenlighet. Utredningen framhåller emellertid att sådana ledningarofta står i ett intimt samband med själva produktionskäUan, reningsverket ellerliknande anläggning och tjänar i första hand andra syften än samfärdsel ochtransport. Utredningen anser därför att dessa ledningar bäst behandlas i ettsärskUt avsnitt tUlsammans med själva huvudanläggningen. Medhänsyn tUl dessa överväganden föreslår utredningen att i en generell regelmedges rätt tiU expropriation för att bereda utrymme för anläggning som tiUgodoser allmänt samfärdsel- eUer transportbehov. Vidareföreslås alt rätl lill tvångsinlösen för allmän farled, hamn eller flottledskall regleras uteslutande i VL, Innebörden av utredningsförslaget är därföralt med samfärdsel och transport avses enbart kommunikationsanläggningar tilllands och för lufttrafik samt alla sådana telekommunikationer som omhänderhasav , dvs. telegraf-, telefon- och andra svagströmsanläggningar somingår i ell nät för den allmänna samfärdselns främjande. Dettorde vara uppenbart all möjlighet till expropriation mäste föreligga för atttillgodose behovet av mark för samfärdsel och transport. Liksomremissinstanserna ansluter jag mig därför till förslagel. Vid remissbehandlingenhar uttalats att utredningens definition av begreppet transport erhåUit enkonstlat snäv innebörd. Jag delar inle denna uppfattning. Som uttedningenanförl bör sådan ledning som är knuten till anläggning för drivkraft, vatteneller avlopp m.m. i expropriationshänseende behandlas på samma sätt som självahuvudanläggningen. Del torde i praktiken inte föreligga någon större svårighetatt dra gränsen meUan de båda expropriationsandamålen. Till förmån förutredningsförslaget talar också den synpunkten all större klarhet och överskådlighetuppnås i lagen. Jag tiUstyrker därför den av utredningen förordadeavgränsningen av begreppet transportändamål. Jagansluter mig också liU förslaget alt expropriation skaU medges endast för alttiUgodose etl aUmänt samfärdsel- eller transportbehov. Något anspråk på en meravidsträckt expropriationsbefogenhet i delta avseende har heller inte framförtsunder remissbehandUngen utom såvitt avser ledning för transport av vegetabiliskolja eller liknande till en industri. Ledningar av detta slag syftar emellertidtUl att tillgodose viss näringsverksamhet. Frågan om expropriation för sådanaledningar får avgöras efter de regler om expropriation för näringsverksamhetsom jag ämnar föreslå i det följande. Som utredningen har anfört torde behovetav mark för enskUda vägar vara tillfredsställande tiUgodoselt genom densärskilda lagstiftningen i ämnet. Det är sålunda inle min avsikt alttvångsinlösen för detta ändamål skall kunna ske enligt den nu föreslagnaexpropriationsgrunden. Däremol bör liksom hittiUs expropriation få ske förjärnväg eller spårväg för allmän trafik, oavsett vem som svarar för driften. har i sitt remissyttrande diskuterat bedömningen av enexpropriationsansökan, när alternativa platser står tUl buds för det avseddaändamålet, TUl den frågan återkommer jag vid behandlingen av den allmännabehovs- och skälighetsprövningen. Tillden del utredningens förslag medger expropriation av mark för aUmän väg kanbehovet härav i stäUet tillgodoses genom reglerna i väglagen om ianspråktagandeav mark med vägrätt. Regelmässigt torde det senare institutet, som erbjuder åtskUliga fördelar, komma liU användning.Vidare omfattar förslaget också anläggningar för vilka inlösen kan ske enliglBL. Det kan möjligen invändas att förslaget innebär en dubblering i förhållandetill väglagen och BL. Jag anser dock inte att någon olägenhet uppkommer pågrund därav. För markägaren måste det i stort sett vara likgiltigt om hans marktas i anspråk enligt den ena eller andra lagen eftersom samma ersättningsreglergäller i båda fallen (55 § väglagen och 137 § BL). När tvångsinlösen kan skeenligl både ExL och väglagen eller BL bör väghållaren ha valrätt i fråga omvilket institut han viU tillämpa. Medhänsyn lill del anförda vill jag tillstyrka utredningens förslag allexpropriation skall få ske för att bereda utrymme för anläggning somtillgodoser ett allmänt samfärdsel- och transportbehov. Beteckningen'samfärdsel' kan dock möjligen framstå som mindre egentiig när det gällertelekommunikationer och liknande. För atl förebygga risken för missförståndförordar jag att expropriationsändamålet anges vara allmänt behov avsamfärdsel, transport eller annan kommunikation. Bestämmelsen motsvarar igällande lagstiftning I § första stycket 2 och 13 ExL. Under förstnämnda punktfaller också rätt tiU expropriation för allmän farled, hamn och flottled.Enligt utredningens mening bör rätl till inlösen för dessa ändamål reglerasuteslutande genom reglerna i VL. Jag är dock inte beredd att nu förordagenomförandet av delta förslag. Med hänsyn tiU att bestämmelserna i f.n. sesöver av valtenlagsutredningen synes det mig inte lämpligt att upphävaexpropriationsmöjligheten. 8.2.4 Expropriation för drivkraft, vatten och avlopp m.m. Lagreglernaom expropriation för drivkraft m.m. finns intagna främst i VL, ExL, BL och 1902års ellag. I VL regleras vallenkraftens användning för produktion av elektriskström samt för andra ändamål. Bestämmelser om produktion och distribution avelektrisk ström i övrigi finns ellag. Rätt tiU tvängsinlösen medgesenligt denna lag tUl förmån för station för alstrande av elektrisk kraftannorledes än medelst vattenkraft, för elektrisk starkströmsledning samt förelektrisk stark-slrömsanläggning i övrigt. Som förutsättning för atttvångsinlösen skaU kunna komma till stånd uppställs i första hand att åtgärdenär nödvändig för att förse någon ort med belysning eller för liknande ändamåleller för beredande av drivkraft åt sådan industriell anläggning som är avstörte betydelse för det allmänna.