prop · FV03122 · 1972-12-31 00:00:00 — Den senasleändringen av djurplågeriparagrafen, vilken förelogs , rörde just detla uttryck.Enligt paragrafens lydelse före ändringen dömdes för djurplågeri om nägon genommisshandel, överansträngning, vanvård eller annorledes utsatte djur för'otillbörligt lidande'. 1 denna lydelse anknöt således otillbörlig-helen tilleffekten, nämligen djurels lidande. Gärningen skulle, enligt uttalande avföredragande departementschefen, ha otvetydigt överskridit gränsen för dettillåtna (prop. 1944:43 s. 74). Detla innebar att man alltid måsle graderalidandel för att fastställa om det uppfyllde kriteriet för straffbarhel. Dennagradering visade sig bereda svårigheter i praktiken och ledde lill en alltförrestriktiv tillämpning av straffbestämmelsen. Vidare kunde det från språkligsynpunkt invändas att del inle var tillfredsställande alt använda ordetotillbörlig för alt utmärka graden av lidande. Däremot ansågs det böra kunnautiäsas av lagtexten atl handlingar som förorsakar djur lidande måsle i vissutsträckning tolereras av hänsyn till legitima intressen, l.ex. För all motverka den alltför restriktiva tillämpningparagrafen hade fått och för att på ett tydligare sätt uttrycka atl del kundefinnas godtagbara intressen som motiv för att utsätta djur för lidande, fickparagrafen genom lagändring den lydelse den nu har. Del är såledesinle längre lidandet som måste framstå som otillbörligt för att straffbarhelskall föreligga. I stället torde straffansvar kunna inträda så snart elt djurhar utsatts för lidande genom handling eller underlåtenhet som inte kan ansesberättigad av elt godtagbart intresse alt förfara med djuret på det säll somskett. Kan gärningen inle ursäktas eller motiveras av elt dylikt legitimtintresse lorde den således få anses ha skett 'otillbörligen'. Någon ändring avparagrafen i denna del anser jag inle motiverad. har i sittyttrande gått in på frågan om förhållandel mellan djurplågeriparagrafen ilydelsen enligt förslaget och vissa bestämmelser i jaktstadgan (1938:279).Förbundet föreslår, på skäl som utvecklas närmare i yttrandet, atl ändringargörs i 29 § 1 mom. och 32 § 4 mom. jaktstadgan. Den som bryter mot 3 § jaktstadgandömes enligt 29 § 1 mom. lill böter, om gärningen inte är belagd med straff ibrottsbalken. I 3 § första punkten föreskrivs, att jakt inte får bedrivas såalt villebrådet onödigtvis tillfogas lidande. Enligt förbundet torde denoaktsamhet som krävs för straffbarhet enligt jaktstadgan i praktiken närma sigden svårhetsgrad som brukar betecknas som grov. Vidare anser förbundet att det intetorde finnas någon påtaglig skillnad mellan 'onödigtvis' och 'olillböriigen'.Förbundet ifrågasätter därför om del efter en ändring av djurplågeriparagrafenfinns anledning att ha kvar den särskilda straffsanktionen i 29 § I mom. såvittgäller 3 § försia punkten. I 24 § 2 mom. jaktstadganföreskrivs atl förare av motorfordon som kolliderat med älg, hjort ellerrådjur, som därvid skadats eller dödals, är skyldig alt möjligl låtaunderrätta närmaste polismyndighet. Den som underlåter alt söka fullgöra dennaunderrättelseskyldighet dömes enligt 32 § 4 mom. lill böter, om gärningen inleär belagd med straff i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott.Förbundet föreslår, all denna straffbestämmelse kompletteras så allunderlåtenhet atl rapportera kan straffas också enligt 16 kap. 13 § BrB. Jag har i dessa frågor samrått medchefen för . Vår gemensamma uppfattning är atl ändringari de berörda bestämmelserna i jaktstadgan inte lorde vara påkallade vid ellgenomförande av föreliggande förslag lill ändring i djurplågeriparagrafen.Såvitt gäller sanktionen i 29 § 1 mom. jaktstadgan belräffande förseelse motbestämmelserna i 3 § försia punkten samma stadga föreligger inte heller efleren utvidgning av djurplågeriparagrafen full identitet, beroende främsl på altdel subjektiva rekvisitet för brott mol jaktstadgan får förutsättas vara uppsåteller oaktsamhet medan djurplågeriparagrafen enligt förslaget kräver minst grovoaktsamhet för straffbarhel. Bestämmelsen i 3 § bör också slå kvar oförändrad.Den fyller där en viktig uppgift som en grundregel för all jaklulövning och etlrättesnöre för våra jägare. Straffbestämmelsen i 32 § 4 mom. jaktstadgan gällerendasl subsidiärl, dvs. om ansvar inle kan ådömas enligt trafikbroltslagen. I 5§ denna lag föreskrivs böter eller fängelse i högsl för s.k. smilningfrån olycksplats. Från allmänprevenliv synpunkt torde del vara tillräckligt meddenna hänvisning lill trafikbroltslagen. Det bör med anledning av elt uttalandei förbundels remissyttrande påpekas, alt 5 § i denna lag lorde vara tillämpligäven efler sammanstötning med hundar och vissa andra lamdjur. Atl 32 § 4 mom.jaktstadgan hänvisar endast till trafikbroltslagen torde inte hindra alt, i defall djur utsatts för särskilt lidande genom försummad underrättelseskyldighet,straff kan ådömas också enligt djurplågeriparagrafen. En sådan rättstillämpninglorde dock bli mindre vanligt förekommande. Någon ändring i 32 § 4 mom.jaktstadgan synes under dessa förhållanden inte vara påkallad. 1 enlighet med del anförda har inomjustitiedepartementet upprättals förslag tiU lag om ändring i . Jaghemsläller atl Kungl. Maj:t föreslår alt antaga förslaget. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten atl tillriksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta prolokollulvisar. PM omstraff för (djurplågeri PM om straff för djurplågeri I Inledning .................................................................... 19 2 Gällande bestämmelser m.m.......................................... . 20 2.1 .......................................................... . 20 2.2 Djurskyddslagen .................................................... 22 2.3 Andradjurskyddsförfallningar i huvuddrag .............. 25 3 Dansk, finsk och norsk rätt ........................................... 27 4 Fråganslidigare behandling ........................................... 28 5 Övervägandenoch förslag ............................................. 31 3 Exempel på fallvari åtal inte väckts 4 Förslag tilllag om ändring i Enligt 16 kap. 13 § (BrB) kan den som genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller påannat sätt otillbörligen utsätter djur för lidande dömas för djurplågeri tillböter eller fängelse i högsl . För straffbarhel krävs alt gärningen begåsuppsåtligen. Vid riksdag behandladesmotioner med hemställan om sådan ändring i lagstiftningen att straffansvar fördjurplågeri skulle kunna ådömas inte bara vid uppsåtligt handlande ulan ocksåvid djurplågeri som förorsakals av vårdslöshet. Tredje lagutskottet (3LU1970:15) fann skäl föreligga alt undersöka möjligheterna all utvidgalagstiftningen om djurplågeri till all avse även vårdslösa handlingar. 1enlighet med utskottets förslag gav Kungl. Maj:l lill känna vadutskottet anfört (rskr 1970:97). I svar på två vid riksdagframställda enkla frågor i ämnet förklarade justitieministern bl.a. alt handelade uppfattningen all en översyn av straffbestämmelsen om djurplågeri varbefogad och atl en sådan översyn skulle komma till stånd så snart arbetslägetinom departementet medgav det. Frågan om djurskyddet togs vidsamma riksdag upp även i några motioner. Vid sin behandling av dessa underströkjordbruksutskottet (JoU 1971:15) viklen av elt effeklivt djurskydd och anfördeall elt av de besvärligaste hindren när del gäller alt verksamt ingripa molfall av djurplågeri uppenbarligen är svårigheterna all åsiadkomma bindandebevisning att uppsåt förelegat. Utskottet förutsatte alt prövningen av dennafråga skulle komma till stånd vid den översyn av straffbestämmelsen omdjurplågeri som justitieministern förulskickat i del nyssnämnda uttalandet iriksdagen. I denna promemoria behandlas fråganom en utvidgning av straffansvaret vid djurplågeri till all omfatta ocksåvårdslösa handlingar. 2 Gällande bestämmelser m.m. Som har nämnts inledningsvis finnsbestämmelsen om straff för djurplågeri i 16 kap. 13 § BrB. Bestämmelsen ärgrundläggande för den rättsliga regleringen av djurskyddet. Dess bakgrund är ikorthet följande. Straff för djurplågeri infördesgenom förordningen angående ansvar för misshandling avdjur. Enligt denna förordning skulle den som i behandling av egna eller andraskreatur visade uppenbar grymhet straffas med böter från fem till och med 100riksdaler riksmynt. Förordningen gällde alltså endast husdjur. Bestämmelsenlogs oförändrad upp i 18 kap. 16 § strafflag. Straffskärpningargenomfördes dels genom lag , då straffmaximum höjdes till 500kronors böter, dels genom lag , enligt vilken straffet kundebestämmas tiU fängelse vid synnerligen försvårandeomständigheter. Tillämpningsområdet utvidgades till atl avse alla djur, bådetama och vilda, när uttrycket 'egna eller andras kreatur' genom lag den 12 juli1907 ersattes med ordet 'djur'. Efter vissa ytterligare ändringar upptogbestämmelsen fram lill som brottsbeskrivning all någon i behandling avdjur 'visat uppenbar grymhet' genom misshandel, överansträngning, vanvårdeller annorledes. Brottsbeskrivningen anknöt alltså till del sinnelaggärningsmannen hade ådagalagt. Genom lag (1944:220), som irädde ikrafl , ändrades lydelsen av 18 kap. 16 § strafflagen.Bestämmelsen fick då den avfatlning den hade när strafflagen med utgången av år1964 upphörde att gälla. Den fördes då ulan ändring i sak över lill 16 kap. 13§ BrB. Enligt paragrafens lydelse vid ikraftträdande förelågdjurplågeri om någon genom misshandel, överansträngning, vanvård ellerannorledes utsatte djur för otillbörligt lidande. Brotlsbeskrivningen anknötsåledes lill effekten, djurets lidande. Straffet var böter eller fängelse ihögsl . Sin nuvarande lydelse fick 16 kap.13 § BrB genom lagen (1965:726) om ändring i , som irädde i kraflden . Bestämmelsen blev då omformulerad i skärpande rikining.Sålunda kan nu för djurplågeri dömas till böter eller fängelse i högsl två årom någon genom misshandel, överansträngning, vanvård eller på annal sällotillbörligen utsätter djur för lidande. Begreppet otillbörlighet hänförsalltså lill den ålgärd som har gett upphov lill djurels lidande i stället föratl som tidigare anknyta till Syftet med denna ändring var enligtdepartementschefen (prop. 1965:138 s. 18) alt motverka den alltför restriktivatillämpning djurplågeriparagrafen hade fått. Del ansågs motiverat atlförtydliga stadgandet så att det gav ett mera lättillgängligt uttryck för detavsedda innehållet. Enligt / kap. 2 § första stycketBrB skall i balken beskriven gärning anses som brott endasl då den begåsuppsåtligen, om ej annal sägs. Eftersom 16 kap. 13 § BrB inle uppställeroaktsamhet som subjektivt rekvisil, måste de objektiva rekvisil lagrummetinnehåller vara täckta av gärningsmannens uppsåt. Gärning som i och för sig innebärdjurplågeri men som skett av oaktsamhet kan sålunda f.n. inle straffas. Begreppet uppsåt (dolus) definierasinte i BrB. 1 rättspraxis och doktrin skiljer man mellan tre former av uppsåt,nämligen direkt, indirekt och eventuellt uppsåt. När del gäller ådömande avansvar är del närmast av intresse att bestämma dessa begrepp med avseende påfrågan huruvida gärningsmannen uppsåtligen har framkallat en viss brottsligeffekt. Direkl uppsåt till viss effektföreligger, om effekten är just del som gärningsmannen vill uppnå genom sinhandling. Sådant uppsåt föreligger också när gärningsmannen betraktar effektensom elt genomgångsled lill vad han främsl önskar uppnå. Indirekt uppsåt lill viss effektföreligger, om gärningsmannen inser att effekten är nödvändigt förbunden medhans handling. Till skillnad mot vad som gäller när fråga är om direkl uppsåtvill gärningsmannen dock inte med sill handlande främsl uppnå denna effekt ochinte heller är effekten etl nödvändigl genomgångsled till vad han önskar uppnå. Slutligen föreligger eventuelltuppsåt till viss effekt om gärningsmannen inser alt effekten är en möjlig, omän inte en nödvändig följd av handlingen, och det kan hållas för visst att hanskulle ha handlat som han gjort även om han insett att effekten skulle inträda.Del krävs alltså att gärningsmannen inser alt det finns en risk för effekten.Dessutom krävs att man kan förutsätta, all han skulle ha handlat som han gjortäven om han vetat all risken skulle förverkligas. Effekten av den brottsliga handlingsom beskrivs i 16 kap. 13 § BrB är del lidande djuret tillfogas. Uppsåt altutsätta ett djur för lidande föreligger om lidandel är vad gärningsmannenönskar eller etl genomgångsled lill vad han främsl vill uppnå. Uppsåtföreligger vidare, om djurets lidande visseriigen inte är vad gärningsmannenvill åstadkomma men, enligt vad han inser, är en nödvändig följd av hanshandling. Slutligen handlar gärningsmannen uppsåtligen, om han inser atl djuretlöper risk atl tillfogas lidande genom hans handlande men inle ens med visshetom all djuret verkligen kommer att lida skulle avhålla sig från att utförahandlingen. Inte heller begreppet oaktsamhet(culpa) är definierat i BrB. används uttrycket utan vare sig graderingeller exemplifiering, såsom i 3 kap. 7 § ('den som av oaktsamhet orsakar annans död'). Engradering förekommer i bl.a. 3 kap. 9 § och 15 kap. 10 §, där det förstraffbarhet krävs grov oaktsamhet. 1 13 kap. 6 § ges exempel på former avoaktsamhet som kan orsaka viss effekt ('den som av oaktsamhet, genom att umgåsovarsamt med eld eller sprängämne eller annorledes, vållar brand' etc). I andralagrum, t.ex. 9 kap. 7 § och 15 kap. 6 och 7 §§, används del uttryckssättet altgärningsmannen 'icke insåg men hade skälig anledning antaga alt' vissomständighet förelåg. Oaktsamhetsrekvisiiel begränsas därvid lill all avseendasl gärningsmannens insikt om etl visst förhållande, l.ex. alt en sak somhan köpt är stöldgods. Vid bedömningen av om oaktsamhetföreligger anses man böra ulgå från gängse uppfattning eller språkbruk blandomdömesgilla personer. Anvisning om vad som är elt rikligt beleende gesemellertid i ganska slor utsträckning av regler i förfallningar ellermyndigheters föreskrifter på del område som är i fråga. Ledning kan även hämtasfrån tekniken eller del faktiskt brukliga tillvägagångssättet bland kunniga ochansvarsmedvetna människor i en situation av ifrågavarande slag. Viss hänsyn lastill gärningsmannens faktiska mojligheter att handla riktigt. Fysiska defekteroch intellektuell undermålighel beaklas i princip. Den ursäktande verkan somsådana omständigheter tiUmäts är dock starkt begränsad. Det anses nämligen ioch för sig vara oaktsamt all någon försätter sig i en situation som han,enligt vad han bort förslå, inte behärskar. Lagen (1944:219) om djurskydd avserenligt I § vård och behandling av husdjur och av andra djur som hålls ifångenskap. Lagen innehåller en allmän reglering av skyddei för sådana djur ochvar vid sin tillkomst den första i vår lagstiftning som, jämtedjurplågeriparagrafen, innehöll allmänl utformade bestämmelser i detla ämne.Ändringar och tillägg har gjorts genom ett flertal lagändringar (1946:865,1958:134, 1965:728, 1968:735 och 1971:1111). 1 2-7 §§ finns vissa aUmännabestämmelser om behandlingen av sådana djur som lagen avser. Djur skall enligt2 § behandlas väl och såvitt möjligt skyddas mot lidande. Stall och annalförvaringsrum skall vara tillräckligt rymligt och skyddal och skall hållastillfredsställande rent. Djur skall förses med erforderligt foder och vatten.Enligt 3 § skall djur som används i arbeie såvitt möjligt inle överansträngas.Djur får inte heller pådrivas eller ägas med redskap som lätt kan sarga ellerpå annal sätt skada djuret. I 4 § föreskrivs att djur inte får hållas bundeteller Ijudrat på ett plågsamt säll eller så all det inte kan få behövlig vila.Paragrafen innehåller också regler avseende djur på belesgång med förbud mol s.k.hållning och klubbning. Djur som har blivU sjukt eller skadat skall enligt 5 §ulan dröjsmål få nödvändig värd, om inte sjukdomen eller skadanär så svårartad alt djuret bör avlivas. 1 6 § finns en allmän bestämmelse omtransport av djur. Transportmedlet skall vara lämpat för ändamålet och djuretskall såvitt möjligl skyddas mol stötar, skavning och dylikt. Närmarebestämmelser i della ämne finns i kungörelsen (1944:781) angående transport avvissa levande djur med motorfordon m.m. samt i kungörelsen (1972:66) omtillämpning av den europeiska konventionen om skydd avdjur under inlernalionella transporter. 1 fråga om slakt av husdjur finns i 7 §djurskyddslagen en hänvisning lill särskilda bestämmelser, nämligen lagen(1937:313) angående slakt av husdjur. Djurskyddslagen reglerar vidare i8-13 §§ en del särskilda förfaranden med djur. 8 § avser förevisning av djur.Djur får inte övas eller användas vid filminspelning, offentlig föreställningeller annan förevisning på sådant sätt all del utsätts för ångest eller annallidande. Närmare föreskrifter meddelas i kungörelsen (1959:486) om offentligförevisning av djur. I 8a § regleras yrkesmässig hunduppfödning m.m. och i 8 b §hållande av bandhund. Den senare paragrafen föreskriver alt hund, som annal äntillfälligt slår bunden utomhus, skall vara kopplad lill löplina om minsl liometers längd och ha tillgång till koja eller annan viloplats som gertillfredsställande skydd mol väder och vind. Närmare föreskrifter härom harmeddelats av lantbmksstyrelsen. 1 9-11 §§ finns bestämmelser om anlitande avveterinär vid kaslrering eller kupering och vid sjukdom eller skada. Enligt 12§ får djur inle ulan lanlbruksstyrelsens tillstånd användas för vetenskapligforskning eller liknande ändamål, om användningen är förenad med operativtingrepp, insprutning eller blodavlappning eller pä annal sätt medför ångesteller annat lidande för djuret. Närmare bestämmelser finns i kungörelsen(1944:771) med vissa bestämmelser om användning av djur för vetenskapligtändamål m.m. Företas operativt ingrepp eller annan åtgärd som avses i 12 §, fårdjuret inte tillfogas större lidande än som är oundgängligt. Om djuret skulleåsamkas avseväri lidande också efter ingreppet eller åtgärden, skall delavlivas möjligt därefter. Dessa bestämmelser finns i 13 §. Enligt 21 § djurskyddslagen kanböter ådömas den som bryter mot 8 a eller 9-12 §§, dvs. i stort sett närföreskrivet tillstånd saknas eller veterinär inle anlitas vid vissa ingrepp.Däremot är bestämmelserna i 2-6, 8,8 b och 13 §§ inte straffsanktionerade i djurskyddslagen. Vid ellsådant åsido sättande av bestämmelserna som medför alt djur otillbörligen utsätts för lidande kan emellertid 16 kap. 13 § BrB (djurplågeriparagrafen) tillämpas. För tillsyn av all de allmännabestämmelserna efterlevs finns elt administrativt övervakningssystem. Deviktigaste reglerna härom finns i 14 och 15 §§ djurskyddslagen. Enligt 14 § 1 mom.gäller som huvudprincip atl hälsovårdsnämnden i orten övar tillsyn över djurens vård och Prop.1972; 122 24 behandling genom en eller flera tillsyningsmän. Vidtillsynen medverkar länsveterinären och distrikts- eller stadsvelerinären.Vidare skall med biträde av länsveterinären vaka över althälsovårdsnämnder och tillsyningsmän saml distrikts- och stadsveterinärerfullgör sina åligganden. Högsta tillsynen tillkommer lantbruksstyrelsen, sommeddelar råd och anvisningar till ledning för övriga tillsynsorgan. Med stöd av14 § 2 mom. kan hälsovårdsnämnden meddela föreskrifter och förelägga vite, omnågon åsidosätter vad som föreskrivs i 2-6 §§ eller 8 b §. Vidtas inle sådanålgärd som nämnden föreskrivit, kan nämnden verkställa åtgärden på denförsumliges bekostnad. Samma befogenheler har länsstyrelse enligt 14 § 4 mom.första stycket En försumlig djurägare kan enligt14 § 4 mom. andra stycket under vissa förutsättningar förbjudas att handha djureller visst slag av djur. Beslut härom meddelas av . Djurägarenkan också åläggas alt avhända sig djur och förbjudas alt anskaffa djur ellervisst slag av djur. Förbud alt handha djur kan också meddelas den som har djuri sin vård ulan alt själv äga dem. Enligt 15 § är den som har djur isin vård skyldig all låta bl.a. hälsovårdsnämnden och tillsyningsmän samtläns-, distrikts- eller sladsvelerinär besiktiga djuret och stall eller annalförvaringsrum, födoämnen, redskap och persedlar som är avsedda för djuret. Vidbehov kan polismyndighet meddela handräckning för atl genomföra sådanbesiktning. Reglerna i 14 och 15 §§ gäller inledjur som används inom försvars-väsendet (16 §). Bestämmelser om rätt alt omhändertaeller döda djur finns i 17-20 §§. Enligt 17 § kan djur omhändertas genompolismyndighetens försorg, om det är utsatt för djurplågeri och rättelse intesker på tillsägelse av polismyndigheten, hälsovårdsnämnden ellerlänsstyrelsen. Beslut om omhändertagande meddelas av . Sådantbeslul kan också meddelas, om djurägare inte iakttar enligt 14 § 4 mom.meddelat åläggande all avhända sig djur eller förbud alt anskaffa djur. Sedandjur omhändertagils får ägaren inle förfoga över det utan polismyndighetenstillstånd (18 §). skall efter värdering låta sälja eller dödadjur som omhändertagits. Koslnaderna för förfarandet förskjuts av allmännamedel men skall återbetalas av den försumlige bl.a. om denne döms fördjurplågeri. Närmare bestämmelser om förfarandet finns i kungörelsen (1968:736)om omhändertagande av djur, m.m. Enligt 20 § får veterinär eller polismangenast döda djur som är så svårl sjukt eller skadat alt det uppenbarligen bördödas . 1 synneriigen trängande fall har även en privatperson sammarätt. Den som i sådant fall avlivar djuret skall genast underrätta ägaren ellerinnehavaren eller, om del inle kan ske, polismyndigheten. I 21 § föreskrivs bötesstraff förbl.a. den som överträder sådant förbud alt handha djur som meddelats enligt 14§ 4 mom. andra stycket eller åsidosätter skyldigheten att bereda tillfälle tillbesiktning enligt 15 § försia stycket. Också underiåtenhet att fullgöraunderrättelseskyldighet enligt 20 § andra stycket är belagd med bötesstraff.Som har nämnts förut straffbelägger 21 § därjämte brott mot bestämmelserna i 8a och 9-12 §§. 2.3 Andra djurskyddsförfattningar i huvuddrag Redan före djurskyddslagen tillkomlagen (1937:313) om slakt av husdjur (slaktiagen). Den innehåller bestämmelserom bl.a. bedövning av djur som skall avlivas. 1 fråga om bedövning vid sådanslakt av ren som inte sker i offentligt slakthus eller konlrollslakteri finnsföreskrifter i kungörelsen (1966:513) med vissa bestämmelser om kaslrering ochslakt av ren. För förseelse mot slaktiagen eller nämnda kungörelse kan enligt 5§ slaktiagen ådömas böter, om inte gärningen skall bedömas som djurplågeri ochstraffas enligt BrB. Som lidigare nämnts hardjurskyddslagen kompletterats med etl flertal särskilda förfallningar ochföreskrifter som utfärdats med slöd av bemyndiganden i lagen. Den i 14 §djurskyddslagen föreskrivna tillsynen avser också efterlevnaden av dessaspecialförfattningar. Genom kungörelsen (1944:781)angående transport av vissa levande djur med motorfordon m.m.(transportkungörelsen) har Kungl. Maj:l meddelat föreskrifter om beskaffenhetoch utrustning av motorfordon eller släpfordon som används för djurlransporl,om lastning av djur, om djurs vård under transport m.m. Åsidosättande av dessaföreskrifter straffas med dagsböter. I fråga om internationella djurtransporlergäller, som har nämnts förut, en särskild kungörelse (1972:66). Med slöd av bemyndigande i 8 §djurskyddslagen har Kungl. Maj:l utfärdat kungörelsen (1959:486) om offentligförevisning av djur (förevisningskungörelsen). All offentlig förevisning avdjur, vare sig den äger rum i zoologisk trädgård, djurpark, cirkus ellervarieté, i föreläsnings-, utställnings- eller affärslokal, på tävlingsbanaeller annorstädes, skall slå under överinseende av lantbruksstyrelsen isamverkan med övriga i djurskyddslagen nämnda tillsynsmyndigheter.Lantbruksstyrelsen skall genom inspektioner låta undersöka hur de djur som delhär är fråga om handhas. Om styrelsen finner all ell djur behandlas i strid medgällande djurskyddsbeslämmelser, kan den förbjuda all djuret förevisasoffentligt eller används vid övning. Innan offentiig tävling med djur äger rumpå tävlingsbana, skall banan besiktigas av veterinär.