prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Till dessa frågor återkommer jag i det följande.Promemorieförslaget har i sina huvuddrag tillstyrkts av bl.a. Göteborgstingsrätt, , bankinspektionen, vattenfallsverket, länsstyrelserna iVästernorrlands och samt . Sålunda anförexempelvis att de föreslagna ändringarna av expropriationsförfarandetinnebär en önskvärd förenkling och att reglerna även synes ha utformats medtillbörlig hänsyn lill rättssäkerheten. är däremot kritiskt mot förslaget och anför atl, liksomvid de revisioner av ExL som skett och senast vid , man även nu avser att tiUskapa regler som försvagar sakägarnasställning gentemot den exproprierande, i vissa fall på ett sådant sätt atlbetänkligheter uppkommer från rättssäkerhetens synpunkt. Enligt förbundelsmening bör lagstiftningsarbetet ta sikte även på att lämna skydd åt den somtvångsvis avhänds sin egendom. Förhållandetmellan den föreslagna expropriationslagsliftningen och annat markpolitisktlagstiftningsarbete, främst på byggnadslagstiftningens område, tas upp avSveriges industriförbund. Förbundet framhåller alt det finns påtagUga sambandmellan de lösningar som väljs, då det gäUer utformningen av planeringen, ochexpropriationsrättens procedurfrågor. Det finns också ett inbördes sambandmellan dessa frågor å ena sidan och spörsmålet om exproprialionsgmnder ochersättningsregler å andra sidan. Strängt taget påverkar samtliga dessakomponenter varandra. För att erhålla en ändamålsenlig lagstiftning på områdetvore det enligt förbundets mening önskvärt med en samlad överblick av skildautvecklingsmöjligheter och hur olika lösningar kan påverka den samladeuppläggningen. Förbundet anser att uppläggningen avlagstiftningsarbetet starkl försvårar en sådan välmotiverad samlad syn. Motbakgrunden av att nya genomgripande förändringar kan vara att vänta ganskasnart i samband med bygglagutredningens arbele ifrågasätter förbundet, om delär särskilt rationellt atl nu lägga fram förslag till en helt genomarbetad nyexpropriationslag. På vissa punkter innehåUer promemorian förslag om angelägnaförbättringar, men dessa torde enligt förbundets mening Uka väl kunnagenomföras som justeringar inom ramen för nuvarande lagstiftning. Sveahovrätt anser, att del inte är alldeles lätt att göra någon slutlig bedömningav de nu framlagda förslagen till regler om expropriationsförfarandet, eftersomnågot samlat förslag till expropriationslag inte föreUgger. Under det fortsattaarbetet kan del vidare bli anledning all arbeta om andra avsnitt av lagen.Detta kan enligt hovrättens mening göra del önskvärt att kommande förslag tUlexpropriationslag blir föremål för ytterligare remissbehandling. ulgår från att en lagrådsremiss med förslag tiU nyexpropriationslag föregås av ett nytt remissförfarande, särskilt med hänsynlill möjligheten av jämkningar i regler som tillkommit genom 1971 årslagslifl-ningsreform. 2.2 Expropriation av särskild rätt till fastighet. Föremåletför expropriation är enUgt ExL inte enbart äganderätten till fastighet. Av 2 §första stycket ExL följer att även nyttjanderätt och servitut kan tvångsvisupplåtas genom expropriation. Expropriation av rättighet kan enligt andrastycket i samma paragraf avse även skyldighet för innehavare av särskild rätttill fastigheten att avstå rättigheten eller underkasta sig inskränkning avden. Även om de nu angivna formerna av rätlighetsexpropriation riktar sig motolika personer i förra fallet mot fastighetsägaren och i det senare moträllighetshavaren brukar de sammanföras under begreppet självständigrällighelsexproprialion. Nären fastighet exproprieras med äganderätt, medför della som regel att ävenbestående särskild rätl till egendomen upphör atl gälla. Om fastighet tUlvilken särskUd rätl innehas av annan än staten avstås på gmnd av expropriation,är enligt 2 § tredje stycket ExL också innehavaren skyldig att avstårättigheten. Sådan expropriation brukar kallas osjälvständigrätlighetsexpropriation. Enligt 49 § andra stycket ExL skall exproprieradfastighet övergå till nye ägaren i princip fri från all särskUd rätt sominnehavaren är skyldig atl avstå enligt 2 § tredje stycket ExL. Dock skall ifastigheten fortfarande gälla särskild rätt som tillkommer sakägareoch som på gmnd av utfästelse av den exproprierande skall lämnas orubbad (jfr30 § första punkten ExL). Denna beslämmelse har kritiserats i doktrinen (seutredningens betänkande s. 57). Enligt uttrycklig föreskrift i 49 § andrastycket senare ledet ExL förändrar expropriationen inte fastighetens ansvar förallmänna utskylder eller fordringar som åtnjuter förmånsrätt enligt 6 § 1förmånsrältslagen (1970:979). Ocksåvid expropriation varigenom nyttjanderätt eller servitut tillskapas kan detinträffa att bestående särskild rätt tUl fastigheten upphör. Enligt 49 § tredjestycket ExL har nämligen den nybildade rättigheten företräde framför all annanrätt till fastigheten. Derättsverkningar som angetts inträder som antytts först i och med attexpropriationen fullbordas. Vid kvalificerat förhandstiUträde övergåremellertid fastigheten tiU den exproprierande med samma räll som omexpropriationen hade fullbordats redan i samband med att föreskriven anmälangörs enligt 40 § ExL. Medsärskild rätl brukar i detta sammanhang förstås varje rättighet som tiU följdav inskrivning eller på annan grund åtnjuter sakrättsligt skydd i den fastigheti vilken den gäller (jfr utredningens betänkande s. 53). Det är alltså härfråga om s.k. begränsade sakrätter av olika slag. Under begreppet inryms början sakrätter som har tillskapats genom avtal eller annars genom frivUligupplåtelse, t.ex. nyttjanderätt, servitut och rätt liU elektrisk kraft somavses i 7 kap. JB (jfr även 35 § lagen 1970:995 om införande av nya jordabalken JP såvitt gäller vissa upplåtelser av rätt tUl andel i samfällt strömfall)saml teslamen-tarisk nyttjanderätt. Vidare får lill särskild rätt räknasrättigheter som har tUlkommit vid fastighetsbUdning eller genom expropriationeller med stöd av liknande tvångslagstiftning, t.ex. vattenlagen (1918:523)(VL), väglagen och, såvitt gäller rätten att utnyttja mark, lagen (1966:700) omvissa gemensamhetsanläggningar (LGA). Med den förul angivna definitionen böruppenbarligen till särskild rätl räknas också panträtt på grundval avinteckning saml möjligen under en övergångstid efter JB:s ikraftträdande den rätt som tillkommer innehavare av fordran som åtnjuter ogulden köpeskiUingsrätt (jfr 5 § JP) och i vissa fall rätt tiU avkomst eUer annan förmån av fastegendom (jfr 8 § JP). Bestämmelsen i 49 § andra stycket senare ledet ExL altfastighetens ansvar för fordringar enligt 6 § 1 förmånsrättslagen kvarståroförändrat efter äganderättsexpropriation har ansetts innebära atl den räll somtillkommer sädana fordringar faller utanför ExL:s begrepp särskUd rätt. Närdet gäUer panträtt på gmndval av inteckning får ovisshet om rättsläget ansesråda. På grund av vad som förekom vid ExL:s tiUkomst har från vissa hållhävdals att panträtten liksom annan särskild rätt kan exproprieras självständigt, dvs. upphävas eller begränsas ulan att fastighetensamtidigt avstås (jfr utredningens betänkande s. 53 och 24 § ExL). AUmänt lordeman emellertid ha utgått från att panträtt inte kan göras till föremål försjälvständig rättighetsexpropriation. Av 49 § andra stycket ExL följer, somnämnts, att panträtt på grundval av inteckning i princip upphör liksom annansärskild rätt till fastigheten, när denna exproprieras med äganderätt. Hurexpropriationen inverkar på inteckning som besvärar den exproprieradefastigheten regleras inte i ExL utan i 6 kap. 14 § JB. Inteckningen är enligllagrummet utan verkan i egendomen, sedan inlösen har fuUbordats. Gällerinteckningen både i fastighet som hell eller delvis exproprieras och i annanfastighet som inte berörs av expropriationen (gemensam inteckning), ärinteckningen såvitt angår den senare fastigheten utan verkan tiU belopp som vidfördelning av medel med anledning av tvångsförvärvet utfallit på pantbrevetsbelopp. Under vissa förutsättningar, bl.a. att innehavare av pantbrevet avstårfrån sin rätt tiU betalning vid medelsfördelningen, gäller inteckningen medoförändrat belopp i gemensamt intecknad fastighet som ej berörs avexpropriaiionen. Av 6 kap. 17 § JB följer att, om inteckning helt eller delvisblir utan verkan, panträttens innehåll påverkas i motsvarande mån. Det skall idelta sammanhang slutligen nämnas alt borgenär som har panträtt i faslighetenenligt uttrycklig föreskrift i 24 § ExL inte räknas som sakägare. Tillsärskild rätl måste otvivelaktigt räknas tomträtt och vattenfallsrätl (jfr 12 §JP). Vid expropriation av tomträtt gäller emeUertid bestämmelserna omexpropriation av fastighet i tillämpliga delar (se 13 kap, 26 § andra stycketJB). En erinran om detta har tagks upp i 2 § fjärde stycket ExL. OcksåvattenfaUsrätt är vid expropriation likställd med fast egendom (jfr 12 § JP och5 kap. 2 § jämförd med 4 kap. 27 § andra stycket lagen 1907:36 s, 1 omnyttjanderätt tiU fast egendom). Av de nu anförda bestämmelserna anses följaatt såväl tomträtt som vattenfallsrätt kan bli föremål endast för självständigexpropriation (jfr utredningens betänkande s. 53). Avden lämnade redogörelsen för begreppet särskild rätt framgår att obligatoriskarättigheter av olika slag inte ryms under begreppet. Det bör i sammanhangetpåpekas att nyttjanderätt som har upplåtits i andra hand närmast torde vara attse som en sådan obligatorisk rättighet som inte utgör särskild räll i ExL:smening. Sålunda har andrahandshyresgäst i mäl om inlösen enligt BL inte ansettsvara sakägare eller ha rätt att inträda som intervenient (NJA 1964 s. 500, jfrutredningens analys, betänkandet s. 54). TiUbegreppet särskUd rätt anknyter det i ExL använda begreppet sakägare. Termensakägare återfinns i ett flertal andra lagar. Dess närmare innebörd bmkar intefastställas i lagtexten. Klart är atl begreppet inte har samma innebörd i allaförfattningar. innehållernågon entydig definition av sakägarbegreppet. Vid lagens tillkomst gjordes ianslutning tiU 22 § andra stycket ExL uttalanden av innebörd att som sakägareborde uppges alla dem som på grund av något sakrättsligt förhållande tiUegendomen kunde ha ersättningsanspråk mot den exproprierande, ExL:s ståndpunkttorde kunna uttryckas så atl innehavare av särskUd rätt till fastigheten är sakägare,om inte lagen föreskriver annat. FrånExL:s sakägarbegrepp görs som nämnts i 24 § ExL ett viktigt undantag. Borgenärsom har panträtt i fastigheten räknas inte som sakägare. På gmnd avövergångsbestämmelserna tiU ändringar i ExL (SFS 1970:1008) somrörde bl,a, nämnda paragraf faller utanför sakägarbegreppet också innehavareav fordran som åtnjuter ogulden köpeskiUings rätt (jfr 24 § ExL i den gamlalydelsen, 5 § JP och prop, 1970:145 s. 174), Med den beskrivning av ExL:ssakägarbegrepp som lämnades vid lagens tiUkomst är det tydligt att inte hellerinnehavare av fordran med förmånsrätt enligt 6 § 1 förmånsrättslagen tiUhörkretsen av sakägare (jfr 49 § andra stycket senare ledet ExL). Gemensamt förpanttättshavare och innehavare av fordringar som nämnts är att derasinttessen tiUgodoses antingen genom att fastighetens ansvar för fordringeninte påverkas av expropriationen eller genom att de får betalt för sin fordranur expropriationsersättningen, Bettäffandeden diskussion som förekommit rörande den närmare innebörden av bl,a, ExL:ssakägarbegrepp hänvisas tiU utredningens betänkande s, 63. TiU komplettering avvad som sägs i betänkandet skall här endast erinras om rättsfallet NJA 1968 s.488 angående bostadshyresgästs rätt att föra talan om olägenhet avexpropriation som berör annan del av fastigheten än den som avses medförhyrningen, RättsfaUet har utföriigt kommenterats i SvJT 1969 s. 362, Inledningsvisanför utredningen att föremålet för expropriation i fortsättningen liksomhittUls bör vara i främsta rummet fast egendom. Vid sidan av sådanexpropriation bör alltjämt expropriation kunna ske i den formen attnyttjanderätt eUer servitut stiftas tiU den exproprierandes förmån. mening finns inte anledning att tUlskapa möjlighet att stiftaandra typer av sakrätter än nyttjanderätt och servitut. Utredningenanför att med termen särskUd rätt även bör förstås uteslutandebegränsade sakrätter. Det saknas anledning att frångå gällande rätts ståndpunktatt expropriation skaU kunna ske för att upphäva eller begränsa beståendesådana rättigheter utan att fastigheten avstås . Enligt utredningenkan viss tvekan hysas om det möjliga och lämpliga i att kunna självständigtexpropriera panträtt på I saml Nr 109 Något större behov av en sädan möjlighet anses inte föreligga.Utredningens överväganden i denna del utmynnar därför i förslaget atlsjälvständig expropriation av panträtt inle bör kunna ske. Den möjlighet förden exproprierande atl direkt överta en befintlig sakrätt frånrättighetshavaren som finns i gäUande räll föreslås slopad. Något sådantövertagande har enligt utredningen veterligen inte förekommit och detförefaller inle som om del skulle föreligga något praktiskt behov av att denexproprierande har denna möjlighet. Dennes behov kan tUlgodoses genom att hanbegär all den befintiiga rättigheten upphävs och atl en ny rättighet med sammaeller liknande innebörd stiftas till hans förmån. Ävende nuvarande bestämmelserna om osjälvständig rätlighetsexpropriation börenligt utredningens mening behållas i huvudsak. Om fastighet exproprieras medäganderätt, skall således i princip all särskild rätt lUl egendomen upphöra.Ulredningen anför alt del från synpunkten att expropriationen inte bör sträckaslängre än som behövs för expro-priationsändamålel dock synes önskvärt atl ihuvudsak behålla den nuvarande undantagsregeln (jfr 49 § andra slyckel förstaledet ExL) så att det också i fortsättningen blir möjligt att lämna vissabegränsade sakrälter orubbade. Bestämmelsen bör emellertid ha sådanl innehållall generell möjlighet öppnas att i samband med att tillstånd ges tillexpropriationen meddela sådant förbehåll som diskuteras här. Frågan huruvidaman bör begränsa möjligheterna atl göra förbehåll om atl rättighet skall beståfår enligl utredningen prövas i annat sammanhang. förslag skall tiUståndsmyndigheten inte vara beroende av denexproprierandes medgivande för att förbehåU skall få meddelas. UtredningenframhåUer atl möjligheten dock måste utnyttjas med stor försiktighet, om denexproprierande motsätter sig att viss rättighet skall bestå efterexpropriationen. Rent allmänt säger sig utredningen förutsätta att frågor omförbehåll om beståndet av begränsade sakrätter inte tas upp annat än efleryrkande från ena parten saml atl förbehåll inte blir aktuella vidtätbebyggelseexpropriation av zonex-proprialions karaktär, där denexproprierande har ell betydande behov av rörelsefrihet. Utredningenframhåller att den föreslagna utformningen av bestämmelsen om generell rättför tUlståndsmyndigheten atl förordna om beståndet av viss rättighet givetvisinte utesluter atl den exproprierande under processens gång skall kunna medgeatt rättigheten får bestå. Däremol skall det vara uteslutet förrättighetshavaren atl mot den exproprierandes vilja utverka sådant förbehåll,sedan expropria-tionstUlståndet har getts. Enligtulredningens mening bör också r en ny expropriationslag upptas bestämmelse om att exproprierad fastighets ansvar för allmänna utskylderoch för ej panträttsskyddade fordringar med förmånsrätt i fastigheten inteförändras genom expropriationen (jfr 49 § andra slyckel sista ledet ExL),Bestämmelsen bör kompletteras med en uttrycklig bestämmelse av innehåll alts,k. jorddelningsservitut inte heller berörs av expropriationen. En sådanföreskrift torde stämma överens med vad som anses gälla . Däremotbehövs enligl utredningen knappast någon särtegel för övriga servitutsformersom nämndes i 3 § lagen (1907:36 s. 25) om servitut, dvs. servitut som hartillkommit och vissa skogsfångs- och mulbetesservitut. Ocksåbestämmelsen i 49 § tredje stycket ExL att genom expropriation tUlskapad rätläger företräde framför all annan rätt bör föras över till den nya lagen. 1enlighet med de överväganden som redovisas i avsnittet 2.3.2 i del följandeinnehåller utredningens förslag tiU bestämmelser om osjälvständigrättighetsexpropriation inle något undantag för det fall alt rättighetentUlkommer staten. Beträffandesakägarbegreppet anför utredningen till en början att del är tydligt att enlegaldefinition av detta måste bli ganska aUmänl håUen för att därunder skallrymmas alla de olika fall då en person har berättigade anspråk på att blitillerkänd talerätt. Finare gränsdragningar måsle överlåtas pårättstillämpningen. Emellertid är enligt utredningens mening värdet av att iden nya lagen ha vissa aUmänna riktlinjer uppdragna så stort att man inte böravstå från det. Utredningenanför att gällande expropriationsrätts inställning tUl sakägarkretsens omfånginle är helt klar. StäUt utom allt tvivel är dock att innehavare avobligatoriska rättigheter konsekvent har lämnats utanför kretsen. Någon ändringi detta föreslås inte. Delta leder lill att andrahandshyresgäst inte heller ifortsättningen kommer all ges sakägarställning. Utredningenkonstaterar härefter att innehavarna av begränsade sakrätter tiU fast egendomkan delas in i två huvudgrupper allt efler graden av del sakrättsliga skydd somtillkommer rättigheten. Ulredningen vill skilja mellan sakrättsinnehavare somåtnjuter elt fullt utbildat sakrättsligt skydd och sådana som inte gör det. Attde förra alltjämt i princip bör föras till kretsen av sakägare är enliglutredningens mening ställt utom allt tvivel. Undantag bör dock liksom hittillsgöras för borgenärer med panträtt på grundval av inteckning och därmedjämställd rättighet. Dessa rättighetshavares intressen bör nämligen också ifortsättningen tiUgodoses på annat sätt. När det gäller innehavare avrättigheter med ej fullt ulbUdat sakrättsligt skydd närmast lorde åsyftasvissa nyttjanderätter och servitut är läget enligt utredningens mening meratveksamt. Utredningens överväganden i denna del mynnar emellertid ut iförslaget att som sakägare bör betraktas varje innehavare av rättighet, som harupplålks i en form som i allmänhet fordras för att rättighetenskall få sakrättsligt skydd, med undanlag för panträtlshavare och liknanderättighetshavare. Ulredningen framhåUer att bestämningen inte innebär någonutvidgning av det nuvarande sakägarbegreppet sådant detta har utformats medledning av förarbeten och praxis. Enligt utredningens mening bör inle, somhävdats i doktrinen, uppställas något krav på att den som vUl uppträda somsakägare också skall vara berättigad till expropriationsersättning. Utredningenavvisar också en av flygbuHerutredningen i betänkandet (SOU 1961:25) Flygbullersom samhäUsproblem framförd tanke att vidga ExL:s sakägarbegrepp videxpropriation av mark för flygplats. Denjuridiska avdelningen vid stadskansliet i och fastighetsnämnden iGöteborg, vars yttrande över utredningsförslaget har bUagts vederbörandekommuns eget ytttande, anför att det för det praktiska arbetet hade varitfördelaktigt om möjligheten att uppträda som sakägare hade begränsats tUl attomfatta bara rättighetshavare som är berättigade liU ersättning. Enligt dennämnda juridiska avdelningen bör denna möjlighet övervägas trots attgränsdragningen kan vara svår alt göra, 2.3 Expropriation av kronojord m.m. 2.3.1 Gällande rätt m.m. Enligt1 § första stycket ExL får fastighet som tUlhör staten inte exproprieras.Detsamma gäller enligt 1 § andra stycket och 2 § tredje stycket ExL i fråga omstaten tUlkommande särskUd rätt till fastighet. Sådan ratt kan således varkenupphävas eller begränsas genom självständig rättighetsexpropriation ellerbringas alt upphöra genom att fastigheten exproprieras med äganderätt.Undantaget torde emellertid inte gäUa panträtt som har upplåtits tUl staten pågmndval av inteckning (jfr 6 kap. 14 § JB och 49 § andra stycket ExL), Någotförbud mot inlösen av kronojord eller staten tUlkommande särskUd rätt tiU fastegendom finns däremot inte i BL, EmeUertid gäller på grund av hänvisning i BLvid inlösen av fastighet enligt nämnda lag bestämmelserna i omosjälvständig rättighetsexpropriation (jfr 137 § BL). SärskUd rätt somtUlkommer staten berörs alltså inte vid inlösen av mark enligt BL, Förbud molexpropriation av kronojord har inte heller tagits in i bestämmelserna omvärdeslegringsexpropriation i I § tredje stycket ExL. Näraanknytning till kronojord har den kyrkliga jorden samt jord tUlhöriguniversiteten och läroverken. Äganderättsförhållandena beträffande sådan jordsom har angetts är delvis oklara. Enligt 3 § lagen (1970:939) om förvaltning avkyrklig jord är emellertid beslämmelse i lag eller annan författning om fastegendom som tUlhör staten inte tillämplig på kyrklig jord. En konsekvens häravär att ExL har blivit tillämplig på aU kyrklig jord som avses i 1 och 2 §§förvaltningslagen (se prop, 1970:168 s, 136), Fråganom behovet att kunna expropriera statens fasta egendom logs upp avmarkpolitiska utredningen i betänkandet (SOU 1966:64) Statens och kyrkansmarköverlåtelser. Markpolitiska utredningens överväganden mynnade ut i ettförslag atl en särskUd nämnd skulle inrättas för att vid oenighet mellanparterna om pris och övriga villkor vid överlåtelse av statens mark tUlkommuner besluta i denna fråga. Med den föreslagna ordningen ansågstillräckliga skäl inte föreligga att göra rent statlig mark exproprierbar. Iöverensstämmelse med markpolitiska utredningens förslag iiuättades den Ijanuari 1968 en statskommunal marknämnd (prop. 1967:99 och 100, SU 1967:100,JoU 1967:23). Närmare bestämmelser om förfarandet när kommun vUl förvärvastatlig mark i vissa fall finns numera intagna i cirkuläret (1971:727) tiUvederbörande statsmyndigheter om försäljning av staten tillhörig fast egendom,m.m. Enligt 15 § i cirkuläret skall Kungl. Maj:t i närmare angivna faU meddelaförhandsbesked tUI kommun om möjligheten att förvärva statlig mark för samhällsbyggnadsändamål.Har förhandsbesked meddelats om att kommun skall få förvärva mark, skaU denmyndighet som förvaltar marken på begäran av kommunen medverka tiU att kommunenfår ta marken i besittning redan före förvärvet (17 §). Om kommunen och denstatliga myndigheten inte kan enas om pris eUer annat vUlkor för överlåtelsen,får kommunen eller myndigheten hänskjuta viUkorsfrågan till stats-kommunalamarknämnden (23 § andra stycket). I cirkuläret anges särskUt, att enligtinstmklionen för marknämnden denna skaU tillse att pris och övriga vUlkor bestämsså att kommunen inte åläggs vidare förpliktelser än sådana som skulle ha kunnaikomma i fråga, om marken i släUet förvärvats genom expropriation (23 § tredjestycket). beslut är bindande för staten och talan får inte förasmot del (23 § fjärde stycket). mening är frågan om expropriationsrätt till kronojord mera ettpraktiskt spörsmål än en principfråga. Vad som bör eftersträvas är ett lämpligttillvägagångssätt, när det gäUer att bestämma prisetför mark som någon önskar förvärva av staten för att användas till ettexproprialionsgmndande ändamål. Utredningenerinrar om att beslut har fattats om etl särskilt tUlvägagångssält vidkommunala förvärv av statlig mark för samhällsbyggnadsändamål när parternainte är ense. Enligt utredningens mening har därigenom skapats etl smidigtinstrument som får anses vara väl avpassat för att med minsta möjligatidsutdräkt avgöra uppkommande prisfrågor m.m. i just dessa fall. Utredningenanför att den kronojord som f.n. avyttras för att användas tiUexpropriationsgrundande ändamål förvärvas huvudsakligen av kommuner. Redanenligt ExL är det emellertid möjligl för enskilda rättssubjekt att i vissutsträckning expropriera fast egendom och särskUd rätt tiU sådan egendom. DessamöjUgheter föreslås av utredningen vidgade i vissa avseenden. Om förbudet motexpropriation av statens mark behålls, är det därför enligt utredningens meningnödvändigt att skapa en särskUd procedur inom vars ram det blir möjUgt allunder hänsynstagande till både statens och den enskildes intressen träffaavgöranden i ersättningsfrågorna. Det tillvägagångssätt som f.n. används närkommun vill förvärva mark av staten är därvid knappast möjligt att använda.