prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Bl,a,anser att den föreslagna begränsningen bör tas bort ochframhåller särskUt atl förslagel skuUe medföra dubbla värdenivåer ochobefogade skiUnader i expropriationsersättningen. Motden begränsning av presumtionsregeln som föreslås i promemorian talar ett avregelns huvudsyften, nämligen att dämpa markvärdestegringen. Detta syftetillgodoses effektivast om presumtionsregeln tillämpas också när enskildexproprierar. Om kommunerna bedriver en fast och konsekvent markpolitik, kommerpresumtionsregeln otvivelaktigt att få den dämpande effekt på prisstegringarnapå fastighetsmarknaden som varit avsedd. Men är detta riktigt blir resultatetför fastighetsägaren i stort setl detsamma när enskUd exproprierar, vare sigpresumtionsregeln tUlämpas eller ersättningen bestäms enbart med hänsyn tiUfastighetens marknadsvärde. Det finns då så mycket mindre skäl att göra undantagfrån presumtionsregeln för dessa ganska ovanliga fall. Från principiellsynpunkt kan jag inte se något hinder mol att göra presumtionsregeln tiUämpligöver hela fältet. Tvärtom finns goda skäl för en sådan ändring. Expropriationsker ju regelmässigt för att tillgodose ett allmänt behov och det är därförrimligt att den som exproprierar får göra det tiU samma markpriser som delaUmänna, Det måste i princip vara riktigt, alt värden på grund av förväntningarom ändring i markens tiUåtna användningssätt inte i något fall ersätts annat äninom ramen för presumtionsregeln, dvs, när de uppkommit före presumtionstidensbörjan. Som huvudregel kommer i så faU marken att värderas efter sitt aktueUaanvändningssätt fritt från spekulativa inslag. Jag förordar därför attpresumtionsregeln utvidgas också på så sätt att den blir tUlämplig oberoende avvem som exproprierar. Någraremissinstanser anser atl presumtionsregeln inte bör tUlämpas vid expropriationav mark. Jag är emellertid inte beredd alt förorda någonspecialreglering för detta mycket speciella fall. Enfråga som inte särskilt behandlats i promemorian men som har tagits upp underremissbehandlingen gäller presumtionstidens längd. LO och föreslår en 25-årig presum-tionstid från den 1 juli1971. Motiveringen härför är att riksplaneperspektiven inte ryms inom dennuvarande tioårstiden. Jag medger gärna att det från denna synpunkt kan te siglogiskt och rimligt att sträcka ut presumtionstidens längd. En sådan ändringhar emellertid den nackdelen att man vid värderingen tvingas att gå mycketlångt tillbaka i tiden, vUket torde medföra tillämpningssvårigheter. Jag ärdärför inle beredd att nu ompröva den lösning som valdes i 1971 årslagstiftningsärende. Om presumtionstiden senare skulle visa sig varaotiUräcklig, får frågan tas upp på nytt. Därvid bör emellertid också andraalternativ än en förlängning av presumtionstiden övervägas närmare. Avsiktenmed att presumtionstidpunkten enligt ExL övergångsvis angavs tiU den 1 juU 1971var att då redan etablerade förväntningsvärden skulle lämnas orörda men ocksåatt fastighetsvärdena i viss utsträckningskulle låsas vid nivå. I promemorian föreslås som nämnts att detsammaskall gälla vid tillämpning av presumtionsregeln när expropriation sker förannal ändamål än tätbebyggelse eller värdestegring. Förslaget har kritiseratsav några remissinstanser på grund av att den utvidgade presumtionsregelndärigenom skulle komma att tillämpas i fråga om värdestegring som inträtt innanlagändringen trätt i kraft. Deninvändningen har knappast tillräcklig bärkraft. Fördelarna med en enhetligpresumtionstidpunkt är uppenbara. Mot bakgrunden av atl förslaget om införandeav presumtionsregeln blev offentligt förhåUer det sig dessutomotvivelaktigt rent praktiskt så att alla fastighetsägare efter den 1 juli 1971haft att räkna med att tätbebyggelsevärden inte skulle komma atlersättas vid expropriation. För vilket ändamål expropriationen sker eller vemsom exproprierar saknar emellertid i detta perspektiv betydelse. Övrigaändringar i markanvändningen som är underkastade tillståndstvång har hittUlsinte varit av sådan betydelse att man behöver räkna med att nämnvärdaförväntningsvärden uppkommit meUan den och lagens ikraftträdande.Rälls-säkerhetsintressena tiUgodoses i behörig utsträckning om den nya regelninte görs tillämplig i expropriationsmål som anhängiggjorts föreikraftträdandet. 1övrigt finner jag inte skäl atl föreslå några ändringar i fråga om innehållet ipresumtionsregeln. Vid bestämmande av löseskUling skall sålunda sådan ökning avfastighetens marknadsvärde av någon betydelse som ägt mm från dagentio år före ansökningen om expropriation, dock högsl femlon år före talansväckande vid domstol, räknas ägaren tUlgodo endast i den mån del blir utrettatt den beror på annat än förväntningar om ändring i markens tiUåtnaanvändningssätt. Avser expropriationen del av fastighet, skall det sagdatillämpas i fråga om värdet före expropriationen. Värderingen skall ske medhänsyn till fastighetens skick när ersättningsfrågan avgörs eller, om den exproprierandedessförinnan tillträtt marken, vid tiden för tUlträdet. Omstadsplan eller byggnadsplan, enligt vHken marken avsetts för enskiltbebyggande, har fastställts före ansökningen om expropriation, skaUpresumtionsregeln enligt sin nuvarande utformning tillämpas endast påvärdestegring som inträffat efter det att planen fastställdes. Detta bör gällaockså om presumtionsregelns tillämpning utvidgas att avse all expropriationoavsett ändamålet eller vem som exproprierar. Densärskilda garantin för fastighet som innehas i huvudsakligt syfte att beredabostad åt ägaren och honom närstående bör gälla också när presumtionsregelntUlämpas vid expropriation för annat ändamål än tätbebyggelse. De förslag omutvidgning av garantin som framförts av några remissinstanser anser jag intevara möjliga att genomföra. Vadangår den praktiska tUlämpningen av presumtionsregeln kan jag hänvisa till vadjag anförde i motiveringen tiU de nya ersättningsreglerna i 1971 årslagstiftningsärende (prop. 1971:122 s. 182 f, 184 f, 191). Principerna förtillämpningen av presumtionsregeln vid expropriation för tätbebyggelse börsålunda i allt väsentligt gälla också för tiUämpningen av regeln videxpropriation för annat ändamål. Kan det antas atl värdestegring på grund avförväntningar om ändring i markens tillåtna användningssätt inte alls ellerendast obetydligt har gett utslag i marknadsvärdet för måletsavgörande, saknas anledning att tUlämpa presumtionsregeln. Har däremolmarknadsvärdet faktiskt påverkats av förväntningar om ändring i markens tUlåtnaanvändningssätt, är det utan betydelse vilken användning som förväntningarnaavser. Innebörden av presumtionsregeln är just att så snart det föreligger envärdestegring , det ankommer på fastighetsägaren attvisa, att denna inte beror på förväntningar om ändring i markens tiUåtnaanvändningssätt. Somexempel på tiUämpning av presumtionsregeln vid expropriation för annat ändamålän tätbebyggelse kan under förutsättning att förslaget om reglering avglesbebyggelsen genomförs nämnas, att ett område där förväntningar om rätttill glesbebyggelse har förelegat exproprieras för att användas somnaturreservat, där någon bebyggelse inteskall få förekomma. De förväntningsvärden som uppkommit på grund avförväntningarna om kommande glesbebyggelse faller då bort. Enligt huvudregeln iExL skall markägaren ha ersättning för dessa förväntningsvärden, efiersomlöseskUlingen skaU bestämmas på grundval av det marknadsvärde fastighetenskulle ha haft, om det företag för vars genomförande fastigheten exproprieratsinte medfört inverkan på marknadsvärdet. Med tiUämpning av presumtionsregelnskall man emellertid vid värderingen bortse från sådan under presumtionstidenuppkommen värdeökning som beror på förväntningar om ändring i markens tillåtnaanvändningssätt, dvs. i exemplet förväntningar som gmndas på att den mark somfaktiskt tas i anspråk för naturreservatet i StäUet skulle ha fått användas förglesbebyggelse och därigenom tagit ål sig ett högre värde. Marken skall istället värderas med ledning av den prisutveckling som skett i fråga om mark avliknande beskaffenhet och faktisk användning, där någon ändring i fråga ommarkanvändningen uppenbarligen inte kan förutses inom överskådlig tid, dvs,regelmässigt efter priset för mark som används och även i fortsättningen skallanvändas för jordbruk eller skogsbmk. Näringslivetsbyggnadsdelegation efterlyser uttalanden om värderingen, när underpresumtionstiden fastighetsanvändningen inskränkts genom exempelvisgeneralplanebestämmelser men den tillstånds-krävande verksamheten påbörjatsinnan förbudet meddelades. Jag vill understryka att presumtionsregeln tar sikteendast på förväntningsvärden. Har en viss markanvändning kommit tiU stånd närersättningsfrågan avgörs, skall fastighetens nuvarande skick givetvis läggas tUlgrund för värderingen. Del framgår uttryckligen av presumtionsregeln, 1ExL anges att presumtionsregeln tUlämpas när mark exproprieras. Eftersompresumtionsregeln enligt gällande lag kan användas endast vid expropriation förtätbebyggelseändamål och vid värdestegringsexpropriation, saknar frågan omtillämpning av regeln vid expropriation av särskild rält till faslighet f.n, ipraktiken aktualitet, även om också särskild rätt till fastighet i och för sigkan exproprieras för dessa ändamål. Om däremot presumtionsregeln skall kunnatillämpas oavsett för vilket ändamål expropriationen sker, uppkommer frågan ompresumtionsregeln bör göras tillämplig även på expropriation av särskild rätttill fastighet. Vid expropriation av en redan upplåten rätt, t.ex, en hyresrätt,lär förhållandena så gott som aldrig vara sådana att något utrymme i praktikenfinns för tiUämpning av presumtionsregeln. 1 den delen har frågan enbartteoretiskt intresse. Om däremot särskUd rätt tUl fastighet, t.ex. ettkraftledningsservitut, tiUskapas genom expropriation, bör möjlighet finnas attberäkna fastighetens marknadsvärde före expropriationen med hjälp avpresumtionsregeln, så att den exproprierande inte skall behöva betalaeventuella förvänlningsvärden. Medhänsyn härtiU bör presumtionsregeln såsom föreslås i promemorian görastillämplig också vid rättighetsexpropriation. Icivildepartementets promemoria har lagts fram även förslag till nyaersättnings- och inlösenbestämmelser i bl.a. BL och NVL. EnUgt förslaget skallpresumtionsregeln tiUämpas vid inlösen enligt dessa lagar. Dessalagstiftningsfrågor kommer att las upp av chefen för isamband med övrig lagstiftning om fysisk riksplanering. Fråganom presumtionsregelns tiUämpning i VL kommer jag atl ta upp i samband medbehandlingen av vattenlagsutredningens betänkande (SOU 1972:14) Revision avvattenlagen. Ersättningar, avgifter m.m. Detta betänkande är f.n,föremål för remissbehandling. 8.5 Förfarandet i expropriationsmål Gällandeordning innebär all expropriationsmålen i sin helhet handläggs vid domstol.Före år 1972 skedde handläggningen i första instans vid särskildaexpropriationsdomstolar, av vilka del fanns en i varje domkrets för aUmänunderrätt. Fr.o.m, handläggs expropriationsmålen i förstainstans vid fastighetsdomstol, I princip skaU det finnas en sådan domstol ivarje län. Domstolen skall i regel bestå av fem ledamöter, varav två lagfarnadomare, en ledamot med teknisk sakkunskap och två nämndemän, I fråga omrättegången vid fastighetsdomstol gäUer i tiUämpliga delar vad som ärföreskrivet om aUmän domstol, i den mån inte annat följer av lagen omfaslighets-domstol eller annan författning. SomframhåUits i promemorian har det vid upprepade tiUfällen riktats kritik motförfarandet i expropriationsmål. Kritiken har framför aUt gått ut på attförfarandet är alltför omständligt och kostsamt. Från kommunalt håll harhävdats all tidsutdräkten och hänsynen lill kostnaderna försattde exproprierande i lägen som tvingat dem att medge ersättningskrav som deannars skulle ha motsatt sig. Sådana oförmånliga uppgörelser har fåttåterverkningar bl.a, i fråga om den aUmänna prisnivån på mark och bidragit tiUatt skruva upp denna. I promemorian framhålls därför det angelägna i attexpropriationsförfarandet utformas så att det blir snabbare och merkoncentrerat. Enligtmin mening finns det fog för kritiken mol expropriationsförfarandet.Statistiken visar att handläggningen i expropriationsmålen tenderar att draaUlför långt ut . kostnadernai många fall blivit betydande. Självfallet behöver, som tingsrättframhållit i sitt remissyttrande, en i och för sig lång handläggningstid intealltid betyda atl förfarandet varit alltför omständligt och kostsamt. Iblandligger det i båda parternas intresse att domstolen dröjer med att sätta utmålet lill huvudförhandling, och det utrymme detta kan ge för en väl planeradoch genomförd handläggning kan kanske också bidra tUl att minska kostnaderna.Även andra skäl kan åberopas som stöd för att det inte alltid är en althandläggningen påskyndas. Del kan dock inte bestridas attexpropriationsförfarandet i aUtför många faU inte motsvarar de krav på snabbhetoch effektivitet som man har rätt att stäUa inte bara från kommunalt håll. Ävenfastighetsägaren har ett intresse av att den tid under vUken expropriationsfråganhålls öppen blir så kort som möjligt. Del är aUtså enligt min uppfattningangeläget alt få tUl stånd regler för expropriationsförfarandet som genereUtsett garanterar en mindre omständlig och mer koncentrerad handläggning än somalltför ofta nu sker i expropriationsmålen. Ipromemorian diskuteras frågan om alt införa ett system med någon form avförrättning, som skulle föregå domstolsprövningen. Tanken på ett sådanl systemavvisas emellertid. Som skäl härför anförs bl.a. att de tekniska inslagen iexpropriationsmålen inte överväger i sådan utsträckning att förtättningsformenhelt skuUe komma tiU sin rätt. Den översyn som pågår beträffandebyggnadslagstiftningen anses också tala mot alt man nu skulle genomföra någramer genomgripande ändringar i expropriationsförfarandet. I promemorian föreslåsi stället att expropriationsmålen även i fortsättningen i sin helhet skallhandläggas av domstol. Härvid bör enUgt promemorian beaktas att överflyttningenav expropriationsmålen tiU fastighetsdomstol sannolikt kommer att ha gynnsammaeffekter i fråga om snabbheten i förfarandet. Motde uttalanden som sålunda gjorts i promemorian har det inte riktats någonkritik vid remissbehandlingen. Del anses bland remissinstanserna allmänt åtminstone inte f.n. bör göra någon mer genomgripande ändring iexpropriationsförfarandet ulan att handläggningen också i fortsättningen börske vid domstol. Förmin del anser jag att vissa skäl talar för att ett förrättningsförfarandeinförs. Onekligen skulle man därvid i många fall få en smidig och säkerhandläggning. De erfarenheter som hittiUs vunnks av domstolarnas handläggningav expropriationsmål motiverar dock inte att man nu övergår tiU ett annatsystem. Som framhåUits i promemorian finns det anledning räkna med att dehittiUsvarande bristerna rätt mycket har berott på svagheter i organisationen.Bl.a. har frekvensen av expropriationsmål uppenbarligen växlat ganska starktbåde vid samma domslol och mellan olika domstolar, och detta har haft tillföljd att man vid åtskiUiga domstolar inte har kunnat få den önskvärdaerfarenheten ochmtinen i handläggningen av expropriationsmål. Åandra sidan finns det anledning anta att föreliggande brister iexpropriationsförfarandet inte bara kan föras tUlbaka på den tidigareorganisationen av domstolarna. Det finns därför behov av att göradomstolsprövningen mer effektiv även genom reformer av olika momenl avförfarandet. Jag kommer i det följande att ta upp olika punkter där del kanfinnas skäl att genomföra förändringar. Givetvis måste man vid utformningen avdomstolsförfarandet se tUl inte bara att man så långt möjligt undvikeromständlighet utan också att tiUbörliga krav på rättssäkerhet inte eftersatts.Jag vUl tiUägga att, om de nu föreslagna ändringarna i förfarandet inte ledertiU åsyftat resultat, frågan om ett förrättningsförfarande iexpropriationsärenden får övervägas på nytt, 8.5.2 Processledning och rättegångskostnader m.m. 1promemorian framhålls att expropriationsmålen ofta rör betydande ekonomiskavärden och att det är fullt förståeligt att parterna för att tatill vara sin rätt önskar verkställa undersökningar, som kan bli bådetidsödande och kostsamma. Emellertid har det enligt promemorian ofta ansettsatt sakägarna utför omfattande undersökningar, som har ringa eUer intet värdeför prövningen men som medför att målen drar långt ut och atträttegångskostnaderna blir oproportionerligt höga. För att komma tiU rätta meddessa problem bör man enligt promemorian få tUl stånd en aktiv materiellprocessledning vid förberedelsen och en restriktiv tiUämpning av rättegångskostnadsreglerna. Attdel behövs en aktiv processledning i expropriationsmål torde det råda aUmänenighet om. Behovet understryks av samtliga remissinstanser som har yttrat sigi frågan, och även jag anser att den aktiva processledningen är ett viktigtmedel för att få tUl stånd en snabb och effektiv handläggning och begränsarättegångskostnaderna. Vad som kan diskuteras är hur processledningen närmareskall utövas och behovet av nya bestämmelser i frågan. Somframhålls i promemorian följer redan av gällande regler att domstolen har attunder förberedelsen ägna uppmärksamhet åt frågan om inriktningen ochomfattningen av den utredning som behövs för att bestämma värdet av den egendomsom skall exproprieras. Överflödig utredning kan avvisas med stöd av 35 kap, 7§ RB, Domstolen kan vidare enligt 18 kap, 6 och 8 §§ RB förordna att sakägareskaU ersätta kostnad som vållats genom försumlig processföring och att han inteskall få ersättning för kostnad som inte skäligen värk påkaUad, I promemoriankonstateras emellertid att det finns skUda meningar i vilken omfattningdomstolen skall vara aktiv under förberedelsen. Vidare torde det enligt proniemorian sällan förekomma an domstolarna avvisarbeuMung ellei föiordnar all eisattning för iitjedningskostndd skall utg;i mtdlagii belopp än som yrkats. Med hän.syn imtili finns del enligi p..>nn inmum skäl att införa kompletterande be-tär''meisei som gei domsioiiii im si.hi för en aktiv materiellprocessledning oih Jkärpei sakägarnas aiis\iti In rättegångskostnader. Promemorieförslagel innebär all domstolen till en böi janskall sokb hm diskussionsvisåstadkomma enighet i fråga om inriktningen oth omiaii ningen av den utredningsom skall förebringas i målf I vckd rnit- del. skaU domstolen besluta omriktlinjei i dessa hänseenuen, \ i mU hansvnbör tas bl.a. tiU det värde egendomen prelimmait kar beräkni'- ha och niiskiUnaden mellan erbjuden och yrkad ersättning liieonm-kosiniideinn bör stå irimlig proportion härtiU. Utredningen bör vidare i pi mcip mie g utöver syftetatt fastställa vissa gränser inom vilka egendomens \aidi skaUligga. De riktiinjer som domstolen sålunda beslutar skall enligipromemorieförslaget inte vara bindande på det sättet att sakägaren skulle varaförhindrad att förebringa utredning som faller utanför riktlinjerna Visar detsig emellertid att utredningen, som domstolen utgått från, blir utan egentligbetydelse för prövningen, bör sakägaren själv få stå kostnaden för den. Vad som sålunda föreslagits i promemorian har godtagits avåtskUliga remissinstanser. Från flera håll har man emellertid fört framkritiska synpunkter. Bl,a, har det sagts att parterna skulle bli låsta på ettolämpligt sätt, om domstolen på ett tidigt stadium skuUe besluta om vUkenutredning som får förebringas i målet. Det skuUe dessutom enligt fleraremissinstansers uppfattning bli svårt för domstolen att redan i början avförberedelsen dra upp riktlinjer på ett klart och riktigt sätt. Från flera hållhar man också vänt sig mot uttalandena i promemorian om att det generelltskulle vara sakägarna som ger anledning till onödiga utredningar och attdomstolens processledande verksamhet därför bör rikta sig enbart eller i förstahand tUl dem. Även förslaget om begränsning i sakägarnas rätt atterhålla ersättning för utredningskostnader har utsatts för kritik underremissbehandlingen. Bl,a, har det sagts atl, även om de nuvarande reglerna omkostnadsersättning behöver skärpas, del inte är nödvändigt att knyta an tillett beslut av domstolen om hur utredningsarbetet skall bedrivas. För min del vill jag till en början framhålla att denuvarande rättegångskostnadsreglerna, som i princip innebär bl,a. att denexproprierande alltid får stå sina kostnader i första instans, i allmänhetmedför att den exproprierande är mer återhåUsam när det gäller att förebringautredning än sakägarna, som enligt nuvarande ordning i regel får alla sinautredningskostnader ersatta. Givetvis kan del dock i enskilda fall förekomma att även den exproprierande föranstaltar om en alltför 16 1972.1 saml. vidlyftigutredning och därigenom orsakar att handläggningen av expropriaiionsmålet taronödigt . Domstolens processledande verksamhet bör därför rikta siginte bara till sakägarna utan också till den exproprierande. Självfallet är detockså av största vikt att domstolen inte handlar så, att den kan ge intryck avalt på förhand ha tagit slällning för en av parterna. Enligtmin uppfattning finns det starka skäl som talar för alt man inför en uttryckligregel som inskärper vikten av en aktiv materiell processledning. Inte minst ären sådan regel behövlig med hänsyn tUl atl del råder skilda meningar i vilkenomfattning domstolen bör vara aktiv under förberedelsen. Regeln bör ha denallmänna innebörden att domstolen under förberedelsen skall verka för attutredningen i målet får den inriktning och omfattning som är lämplig med hänsyntill målels beskaffenhet. Vidare bör föreskrivas att domstolen såvitt möjliglskaU se tUl att onödig utredning inte förebringas i målet. Föratt handläggningen skaU bli så effektiv som möjligl är del otvivelaktigt avstor betydelse att del på ett tidigt stadium blir klariagi vilken utredning sombör förebringas i målet. Det bör därför åligga den exproprierande att istämningsansökningen dels ange grunderna för sin talan och för sitt erbjudandeom ersättning, dels så långt möjligt uppge de skriftliga bevis som hanåberopar. För det faU att sakägare väcker talan bör han ha motsvarandeskyldighet att i stämningsansökningen ange grunderna för sin talan och deskriftliga bevis som åberopas. Sedan domstolen genom stämningsansökningen ochsvaromålet har fåll en första uppfattning om parternas ståndpunkter i utredningsfrågorna,är det naturligt att domstolen vid etl förberedelsesammanträde diskuterar dessafrågor med parterna. Domstolen bör härvid söka åsladkomma enighet i fråga omutgångspunkterna för bestämmandet av ersättningen, t,ex. val av värderingsmetodoch bestämmande av vissa värdefaktorer. Det bör inte föreligga något hinder fördomstolen att diskussionsvis ta upp sådana frågor som normalt förekommer vidvärdering av ifrågavarande fastighets typ, även om parterna inte fört frågornapå tal. Domstolen bör vidare självmant kunna föreslå utredningar på sådanapunkter där parterna inte är eniga. Detmåste vara av stort värde för den fortsatta handläggningen atl, så snart dennainledande diskussion har avslutats, domstolen ger besked om sin syn på vilketutredningsarbete som bör utföras. För att beskedel skall kunna fårättsverkningar bör det ges formen av ett uttryckligt beslut. Imånga fall torde domstolen ha samma uppfattning som parterna i fråga om vilkenutredning som är av betydelse i målet. Det måsle emellertid också inträffa faUdå domstolen, sedan den inledande diskussionen har avslutats, klart kan fömtseatt viss utredning som part viU förebringa inte kommer att ha nämnvärdbetydelse. hållilsi promemorian kan det gälla kalkyler med hypotetiskt underlag i fall dåutredningsarbetet lämpligen bör inriktas direkt på att utröna marknadsvärdet,exempelvis genom prisstatistik. Någon av parterna kan också vilja görajämförelser med prisläget i andra orter än den där expropriationsfastigheten ärbelägen, trots att tiUfredsställande prisstatistik från den aktueUa ortenantingen föreligger eller lätt kan anskaffas.