prop · FV0316 · 1972-12-31 00:00:00 — Utredningsmannenanför att det måste beaktas att den rätt till renbetning i som norskasamer enligt konventionsförslaget får inte är någon nyhet. De norska ochsvenska samema har haft en ömsesidig betesrätt över riksgränsen.Den betesrätt som norska samer har i enligt gällande konvention harutnyttjats mycket ojämnt. Anmälningar tiU inflyttning i från både Tromsoch Nordlands fylken har visserligen gjorts regelbundet för renantal som växlatmeUan sammanlagt 9 500 och 3 400. Från vissa av de distrikt som anmälningarnaavser har dock på flera årtionden inte skett någon inflyttning alls och frånandra distrikt har det renantal som förts in understigit det som anmälts. Detförhållandet att den norska betesrätten utnyttjats i såförhållandevis begränsad omfattning kan dock inte anses innebära att man pånorsk sida avstått från några rättigheter som konventionen tUlerkänner norskasamer. Orsaken till det minskade norska betesutnyttjandet är att renskötseln iTroms och Nordlands fylken länge varit av så begränsad omfattning att någotstörre behov av vinterbete i inte förelegat. Utredningsmannen nämner,att renskötseln i fylkena kommer att byggas upp på nytt. Förklaringen tilldetta är att man i Finnmark har ett betydande överskott av renar i förhållandetill betesresurserna och även ett avsevärt större antal renskötande samer änvad som är rimligt i förhåUande till näringsunder- laget.Det har länge varit ett starkt önskemål från norsk sida att bereda plats iTroms och Nordlands fylken för samer från Finnmarks fylke. Eftersomvinterbetesresursema i Troms och Nordland är starkt begränsade föratsätter enuppbyggnad av renskötseln i dessa fylken att vinterbetesmarker ställts tillförfogande i . Det kan därför enligt utredningsmannens mening med fulltfog hävdas att den norska betesrätten i skulle konima att utnyttjas ibetydligt större omfattning än f. n. även om en ny konvention inte hadeaktualiserats. I det läget innebär konventionsförslaget närmast en fördel frånsvensk synpunkt genom att det begränsar det antal norska renar som får föras påbete i , utom nordsamebyarnas område, och i . Utredningsmannenanför att redan enUgt gällande ordning har en vidsträckt skyldighet attta emot norska renar och anvisa betesområden för dem. Vad som inträffar omkonventionsförslaget genomförs är att denna skyldighet blir konkretiserad tillvissa klart avgränsade områden men inte innebär någon ny belastning för densvenska rennäringen i dess helhet. Det finns inte anledning att anta att någotav de föreslagna områdena är större än vad som oundgängligen behövs för attföda det för vederbörande område föreslagna renantalet. För bedömandet avfrågan huravida betestillgångar går förlorade genom den norska renbetningenmåste det därför enligt utredningsmannens mening vara utan betydelse om visstantal norska renar betar inom sådana områden eller, som , anvisasbetesmarker i konkurrens med svenska samer. Utredningsmannenframhåller att om och i vad mån de samebyar som enligt konventionsförslagetensamma skulle få bära den belastning som åvilar samtliga samebyar börkompenseras för betesförlust kan med hänsyn till vad som anförts ses som enintern fördelningsfråga samebyama emellan. Detta gäller också beträffande defyra nordsamebyarna, trots att det högsta tillåtna antalet norska renar därökar från 2 000 till 2 600. En ökning av denna storleksordning kan inte spelanågon väsentlig roll från betessynpunkt, eftersom det finns en reservkapacitetav vinterbete inom dessa byars områden, som kan nyttiggöras genom vissastängselbyggen mellan byarna inbördes samt mellan dessa och sameby.Med det nu anlagda betraktelsesättet saknas enligt utredningsmannens meninggrund för att med statsmedel kompensera samebyarna för betesförlust. Utredningsmannen anför vidare att problemet kanangripas också från en annan utgångspunkt. De områden i som föreslagitsför norsk renbetning har efter långvariga överväganden och undersökningar valtsut med tanke på vad som framstår som lämpligt vid en avvägning mellajQ svenskaoch norska renskötselintressen. Flera av områdena har tidigare utnyttjats avnorska samer eller stämmer överens med vad svenskamyndigheter f. n. anvisar dessa samer. Även om det sedermera harframkommit önskemål om att omlokalisera något område kan det med hänsyn tiU vadnu anförts med visst fog göras gällande att, om den norska renbetningen iSverige skulle öka inom ramen för nuvarande ordning, den skulle konima attbelasta i stort sett samma samebyar inom vUka de gränsbestämda norskabetesområdena nu föreslås skola ligga. Ser man saken på detta sätt innebär denföreslagna nyordningen inte att det sker en omfördelning samebyarna emellanutan att en belastning som i huvudsak vissa byar haft att räkna med konkretiserastill bestämda områden inom samma byar. Även om man bedömer frågan ombetesförlust från denna utgångspunkt blur slutsatsen enligt utredningsmannensmening densamma som tidigare nämnts. Det resonemang som utredningsmannenhittUls fört har avseende på och . I fråga om denföreslagna norska renbetningen i gör sig speciella synpunktergällande. Här föreslås nämligen ett helt nytt betesområde, Leipikvattnet, sominte har någon motsvarighet enligt gällande ordning. Leipikvattnet utnyttjas f.n. regelbundet aV norra sameby. Genom att de norskasamerna får ensamrätt till området minskar samebyns tillgång tUl sommarbete.Utredningsmannen framhåller att den bestämmande faktom för samebyns renantal ärtillgången på vinterbete. Eftersom det finns en betydande överkapacitetbarmarksbete i förhåUande till vinter-betestUIgångarna medför bortfallet avLeipikområdet inte att byns renantal måste reduceras eller att bynsbruttointäkter av renskötseln minskar. Slutsatsen av det anförda blir enligtutredningsmannens mening att en övergång från den ordning som gäller enligtnuvarande konvention tiU det föreslagna systemet med gränsbestämdavinterbetesområden med ensamrätt för norska samer inte innebär att berördasvenska samebyar får vidkännas sådan betesförlust att kompensation härför börutgå av statsmedel. Vadgäller frågan om intrång i renskötseln tUl följd av den norska betesrätten iSverige anför utredningsmannen att de svenska samebyarna redan enUgt nuvarandeordning har att räkna med norsk renbetning inom sina vinterbetesmarker och enviss arbetsinsats för att undvika olägenheter av denna. Man måste emellertidräkna med att den arbetsinsats av svenska samer som föranleds av de norskarenarnas uppehåll i kan komma att öka något om konventionsförslagetgenomförs. Genom att de norska samerna får bestämda betesområden där svenskarenar inte får beta skärps behovet av bevakning av de svenska renama. I de fallen genomflyttning av sådant område inte kan ske utan risk för sammanblandningeller risk för att de svenska renarna tär på betestillgången inom områdettorde av konventionsförslaget följa att renarna inte får flyttas genom området. Detta kan på sina håll inne- bäraatt flyttvägar måste läggas om, vilket kan medföra vissa omställningssvårigheteroch/eller förlängda flyttningar. Utredningsmannen anför vidare att det merarbete somde svenska samema kan komma att få som en följd av norsk renskötsel i Sverigeenligt konventionsförslaget blir tämligen begränsat. Det säger sig självt attdet inte är möjligt att ange arbetsökningen i ett bestämt relationstal utan attdet endast kan bli fråga om en skönsmässig skattning. En viktig utgångspunkt för utredningen har varitatt intrång bör så långt det är möjligt och rimligt motverkas genom åtgärder,t. ex. stängsel, nya flyttningsvägar, arbetshagar o. d. De föreslagnaåtgärderna anges för varje berörd sameby. Ätgärderna är valda med tanke på attunderlätta flyttningar och bevakning för de svenska samerna så att risken föratt svenska renar skall komma in på norska betesområden skall minska. Utöverskadeförebyggande åtgärder föreslår utredningsmannen vissa belopp somersättning för ökat arbete i fråga om flyttningar och bevakning. Dessa beloppbygger på en skönsmässig uppskattning av det årliga merarbete som kvarstårtrots att vissa åtgärder utförts. I de fall flyttningsvägar måste förlängasberäknas merarbetet för flyttningen på grundval av den ytterligare tid som kanantas åtgå och det antal vak- . tare som bedöms normalt för den hjord somflyttas. Vid uppskattningen av tidsåtgången räknas med att flyttningen normaltsker med en hastighet av och att med hänsyn till att det ärfråga om tämligen begränsade sträckor några längre uppehåll inte behöver göras. I defall den förlängda flyttningen är förenad med särskUda svårigheter på grund avatt större vägar och/eller tätare bebyggelse måste passeras beaktas detta. Utredningsmannen framhåller att man inte kan kommafram till något exakt mått på arbetskraftens värde utan är hänvisad till engrov uppskattning. I utredningen beräknas ett belopp av . per dygngenomgående för samtliga berörda samebyar, vilket anses ligga helt på den säkrasidan sett från ersättningstagarnas synpunkt. De årsbelopp som beräknats medtillämpning av angivna faktorer har för konventionens giltighetstid på 30år omräknats tiU engångsbelopp efter en räntefot av 4 o/o. Också häri liggerenligt utredningsmannens mening en marginal till ersättningstagarnas förmån,eftersom det är tveksamt om diskontering numera bör ske efter så låg räntefot. Med utgångspunkt från ifrågavarande värderingar harutredningsmannen för varje sameby redovisat de skadeförebyggande åtgärder somföreslås och beräknade kostnader för dessa samt de ersättningsbelopp somdäratöver förordas. Sammanlagt uppgår de skadeförebyggande åtgärderna till . samt ersättningsbeloppen i övrigt till . Utredningsmannenföreslår alltså aU totalt . Beloppens fördelning på de berörda samebyarna framgår av följandesammanställning. 25 000 25 000 Luokta-Mavas Spärrstängsel inom höstbetesområdetStängsel vid västra delen av Rasthagarmed stugor Rastplats vid allmän väg Tekniska åtgärder inom höstbetesområdet Försvårat skiljningsarbete m. 50 000 25 000 Merarbete för bevakning Förlängd flyttning 35 000 50 000 Merarbete för bevakning Förlängd flyttning 35 000 25 000 Merarbete för bevakning Förlängd flyttning 125 000 50 000 Utredningenom vissa omställningsfrågor m. m. för svensk renskötsel i Utredningsuppdraget har inom lantbruksstyrelsenutförts av den s. k. rennäringsgruppen. Styrelsen har därefter överlämnatgruppens förslag som sitt eget. Rennäringsgruppen är sammansatt avrepresentanter för styrelsen, de regionala rennäringsmyndighetema och derenskötande samerna. Mot gruppens förslag har ledamoten lämnat en blankreservation. Ledamoten har anmält att enligt hans mening hade gruppenvid sina ställningstaganden bort utgå från dagens renskötsel och inte frångällande konventionsbestämmelser. Utredningenhar inledningsvis kartlagt de skUlnader som föreligger mellannuvarande och föreslagen konvention tUl den del dessa skiUnader bör observerasvid fullgörandet av utredningsuppdraget. Medutgångspungt från de värderingar, som renbetesmarksutredning-en (1966: 12) ochden svensk-norska renbeteskommissionen av 1964 har gjort beträffande behovet avsvenskt sommarbete i , konstaterar utredningen att de ikonventionsförslaget för svensk renskötsel anvisade arealerna är tiUräckligaför samtliga berörda byar med hänsyn till att vinterbetesmarkernas kapacitetbegränsar renantalet. Inom byarna norr om har emellertidvinterbeteskapaciteten inte kunnat utnyttjas i fullutsträckning. Detta har medfört en förskjutning av betningen västerut. När detdärför föreslås att betesmarkerna i skall minskas är det enligtutredningens mening viktigt att åtgärder vidtas för att trygga åtkomsten avbyarnas beten i . Anordningama utgörs av ett slakteri med väg inomKönkämä sameby, väg mellan Laxforsen och inom sameby, stängselmellan nordsamebyarna sameby samt mellan Lainivuoma och Saarivuomasamebyar och mellan Saarivuoma och samebyar. Utredningendiskuterar därefter i vad mån den nya konventionen kan medföra merarbete irenskötseln utöver vad som kan krävas enligt bestämmelserna i gällandekonvention. Utredningen kommer till slutsatsen att även om man under de förstaåren av den nya konventionen har att vänta sig ett betydande merarbete för atthålla gränser och tider så utjämnas detta genom den minskade insats, sombehöver göras under återstoden av konventionstiden sedan i konventionen och avutredningen föreslagna tekniska anläggningar uppförts. Utredningenbehandlar varje enskild sameby och föreslår till inlösen vissa anläggningar.Utredningen föreslår i vissa fall ändringar av konventionens förslag i fråga omstängsel eller nya stängsel i skadeförebyggande syfte. För tre byar bedöms denkommande situationen sådan att ersättning för merarbete bör utgå. Frågan ombehov av stängsel mellan norra och södra sameby börenligt gruppen hänskjutas till vederbörande lantbraksnämnder. Försex samebyar bör enligt utredningens mening inlösen av anläggningar ske medsammanlagt . För uppförande av stängsel och gärden för fyra byarberäknas . Dessutom bör till tre byar utgå ersättning för merarbetemed . Totalt föreslås alltså . Beloppens fördelningpå de berörda samebyama framgår av följande sammanställning. Utredningenföreslår även tidigareläggning av vissa stängselbyggen, som inte ärkonventionsbundna, motsvarande . 97 000 97 000 Uppförande av nya anläggningar Luokta-Mavas Kalvmärknings- och skUjningsgärde med ledarmar 100 000 Spärrstängsel mellan Ikis- och Mavas- jaure () 90 000 D:o meUan Eidevatn och Laamivatn () 15 000 Semisjaur-Njarg Stängsel iSmuolevagge (), vilket er sätter stängsel mellan Gujaure och Dypenäga rapporten: A.6.c) () Beräknad merkostnad 50 000 Umbyn Stängsel frän Rr 215 till Rösvandet() i stället för enl. artikel 2.B.4. upptaget stängsel (15km) Beräknad inbesparing 120 000 Förlängningav stängsel enl. rapporten norra punkt 2.B.3. längs Biranseren (4km) 60 000 195 000 195 000 Ersättning för merarbete nuvärde, kr. Saarivuoma engångsbelopp 210 000 Kaalasvuoma /år i efterskott 225 000 Semisjaur-Njarg /år i efterskott 165 000 600 000 600 000 Rapport ) Cunojavvre-Roccokkajokk B.2.a) Rr 215-KaIven 100 000 1975 375 000 1975 . Flertalet remissmyndigheter tillstyrker utredningarnas förslag. Vad utredningsmannen i den förstredovisade utredningen anför om ersättning för betesförlust finnerstatskontoret vara välmotiverat. Statskontoret anser att någon betesförlust,som bör ersättas äv staten, inte uppkommer genom konventionen. Även lantbruksstyrelsenär av samma uppfattning. Vad gäller de av utredningarnaföreslagna ersättningarna och åtgärdema anser statskontoret frågan omersättning för merarbete vid renskötseln vara diskutabel. Särskilt om man, somutredningama föreslagit, så långt möjUgt bekostar stängsel och andraarbetsbesparande åtgärder, förefaller ersättning för merarbete inte motiverad.Statskontoret finner dock att möjlighet ändå kanske bör håUas öppen att ienstaka fall ta upp fråga om ersättning. Kammarkollegiet föreslår att staten svarar för allakostnader för av konventionen föranledda omställningsåtgärder och ersättningar.Kollegiet och anser att föreslagna omställningsåtgärder lämpligenkan utföras som beredskapsarbeten. anför att styrelsenär beredd att efter hänsynstagande till såväl det lokala som det aUmännasysselsättningsläget diskutera att driftsanläggningarna utförs somberedskapsarbeten. Lantbruksnämnderna i , ochNorrbottens län biträder utredningarnas förslag med vissa smärre avvikelser.Lantbruksnämnden i anser att ersättningsbeloppen är för lågthåUna. anför att genom den norska Höyeste-retts dom iAltevatn-målet har de svenska samerna erkänts ha ensamrätt till renbete ochfiske i deras gamla områden i , som de nyttjat . OmSverige i en renbeteskonvention med avstår från att kräva folkrättsligtäckning för områden till vilka de svenska samebyarna har privaträttslig rätt,uppstår s. k. "privaträttsliga överskottsområden". Det är mot denbakgranden naturligt att de svenska samerna kräver ersättnuig av försådana områden. Beträffande det norska vinterbetet i anför förbundetatt, detta bete utövats i tämligen ringa omfattning. De svenska samerna har pågmnd av sedvana rätt till vinterbete på vissa landsträckor. Sedvanerättentillkommer byn och rennäringslag bygger på att samisk rätt får utövasendast inom egen by. Liksom beträffande områdena i måste givetvisersätta de svenska samema värdet av land och vatten, tUl vilka de. har rätt pågrund av urminnes hävd, om man efter ett antal successiva eftergifter villgenomföra det tilltänkta stela vinterbetessystemet för norska renar i Sverige.De svenska samebyarna som har rätt tUI land och vatten, en rätt som intebestrids av någon, har givetvis inte någon skyldighet att tåla inskränkning avannan i byns rätt. Skall renbetesrätt för norska samer förvärvas förgenomförande av konventionen, får svenska staten förvärva rätten i fråga genomöverenskommelse med samebyarna. Svenska staten kan inte annat än måhändaexpropriationsvägen kräva att de svenska samema skall uppge en sedvanerätt avcivilrättslig karaktär som är allmänt erkänd och som när som helst kanfastställas av domstol. Vid sådant förhållande äger svenska staten ej hellerkräva sådant avstående av privaträttslig rätt från de svenska samebyarnas sidasåsom någon sorts vUlkor för att svenska staten skall ingå enrenbeteskonvention. Förbundet menar vidare att början till en positivsamepolitisk handlingslinje lämpligen kan göras genom att utge full ersättningför mistade områden i och i i samband med en nyrenbeteskonvention till de svenska samebyarna. För byama är det ju heltUkgiltigt om de förlorar dessa områden genom en vattenuppdämning som medförfull ersättning el- lergenom bestämmelser i en renbeteskonvention med flankerande svensk lagstiftning.Som slutomdöme anför förbundet att utredningsmannen, som vmdersöktverkningarna för svensk renskötsel av norska betesområden i , inte gjortnågon juridisk utredning av vad rennäringslag ävensom renbeteslagamastadgar och i belysning av förarbetena innebär beträffande svensk samebyscivUrättsliga rätt tUl vinterbeten. Förbundet konstaterar slutligen att desvenska samerna har behov av en renbeteskonvention främst av det skälet att dehyser rädsla för trakasseringsåtgärder från norsk sida, om konventionslösttillstånd skuUe uppkomma. Samema har sedan äldsta tider bedrivit renskötsel ide nordligaste delarna av och . har de svenskarenägarnas uppehåll med renar av året i och de norska renägarnasuppehåll med renar i folkrättsligt reglerats, till en början genom dens. k. lappkodicUlen /. gällande renbeteskonventionenav , som ändrats , sades upp från norsk sida den 15 juni 1961.Därefter har konventionen förlängts i flera omgångar, senaste gången tUl den 1maj 1972. och tillsatte en gemensam kommission för attutreda vissa spörsmål som sammanhänger med den samiska renskötseln. Kommissionenavgav ett betänkande. Maj:t beslöt att ta uppförhandlingar med om ny renbeteskonvention. utsågs enförhandlingsdelegation tiU vilken knöts en grupp experter med representanterför bl. a. samema. Delegationen har tillsammans med motsvarande norskaförhandlingsdelegation överlämnat förslag till konvention mellanSverige och om renbetnuig, m. m. Konventionsförslaget har därefter remissbehandlats.Konventionen har undertecknats i . Konventionen, som jag tidigare utförligt redovisat,innehåUer sju kapitel. I första kapitlet tas upp svensk renbetning i ochi det andra kapitlet norsk renbetning i . Kaphel III innehåller gemensammabestämmelser. Kapitel IV behandlar överträdelser av konventionen. I kapitelV, VI och VII upptas slutUgen särskUda bestämmelser,övergångsbestämmelser resp. slutbestämmelser. Vid konventionen finns fogade dels en gemensam rapportom förhandlingama meUan och , dels ett protokoll om uppförandeoch underhåll av spärrstängsel för renar, dels en skriftväxling mellan de bådaregeringarna om den framtida betesrätten över landgränsen. a. förklarande kommentarer till bestämmelser i konventionen. Den nya renbeteskonventionen har som framgår av vadjag tidigare anfört föregåtts av ett långvarigt och noggrant utrednings- ochförhandlingsarbete. Det resultat som uppnåtts finner jag vara tillfredsställandeför den svenska rennäringen. Renskötseln har sedan 1919 års konventionförbereddes och ingicks genomgått en stark omvandling. Betydande förändringarhar därför kunnat göras i den nya konventionen utan att därför villkoren förden svenska renskötseln försämras. Enutpräglat positiv grandsyn på dessa frågor har även kommit tUl uttryck i denföreslagna skriftväxlingen mellan de svenska och norska regeringama. Densvenska regeringen förklarar därvid att den har för avsikt att, så länge detfinns samer i som för att bevara sin livsform och näring är beroende avrenbete i , upprätthålla betesrätten över landgränsen. Den norskaregeringen ger å sin sida till känna att den delar denna grandsyn och att denkommer att vägledas av samma synpunkter då det gäller svenska samernasframtida rätt till renbete i . Jagövergår härefter till vissa frågor rörande det svenska renbetet i . Dettaär enligt konvention tillåtet på mindre områden än enligt nu gällandekonvention. Även betestiderna har begränsats i förhållande till denna. Jag vUldock framhålla att de enligt den nya konventionen upplåtna betestillgångarna iNorge är fullt tillräckliga för svensk renskötsel av samma storleksordning somenligt 1919/konvention. Enligt den nya konventionen är de svenskabetestillgångarna i geografiskt förlagda på sådant sätt att någon flyttningav svenska samer och renar från en sameby till en annan inte behöver komma ifråga. Norsk renbetning i skall enligt 1972 årskonvention förläggas till gränsbestämda områden. Enligt nuvarande bestämmelseranger vederbörande landshövding var den norska vinterbetningenskall utövas. Man har under förhandlingsarbetet sökt förlägga det norskavinterbetet tUl områden där det åstadkommer minst olägenhet för den svenskarenskötseln. har man sökt tillgodose norska önskemål om attflyttningarna inte skall bli alltför långa. Det finns med hänsyn härtill allanledning räkna med att, om nu gällande konvention fått fortsatt gUtighet, mankommit att i huvudsak anvisa just de konvention angivna områdenaför norsk vinterbetning. Vidareföreskrivs konvention att de norska vinterbetesområdena i bortsett från vissa begränsade undantag inte får användas för svenskrenbetning imder någon tid av året. De svenska barmarksbetena i fårdäremot användas för norsk renbetning. Denna olikhet motiverasav att det är angeläget att lav-förekomstema på norska vinterbetesområdena iSverige inte trampas ned , eftersom laven har en mycket långreproduktionstid. Beträffande de fyra nordligaste svenska samebyarnainnebär konvention en ökning av antalet vinterbetande norska renarfrån 2 000 till 2 600. Dessa byar har emellertid en sådan reservkapacitet avvinterbete att ökningen saknar praktisk betydelse. Inom i övrigtoch begränsas enligt den nya konventionen antalet norskarenar tUl 6 000. Enligt den nu gällande konventionen får ettobegränsat antal norska renar föras på bete i dessa trakter. Denna norskabetesrätt har utnyttjats i relativt Uten omfattning. Jag vill dockunderstryka att man på norskt håll räknar med en utbyggnad av denna del av dennorska renskötseln. Verkan av denna utbyggnad skulle ha drabbat den svenskarenskötseln hårt om nu gäUande konvention fått förlängd giltighetstid. Av remissbehandlingen framgår att framför alltUmbyns sameby anser att norsk vinterbetning enligt den nya konventionen medförstarkt intrång i byns renskötsel. Frågan har med hänsyn härtill tagits upp tillny behandling av de båda ländernas förhandlingsdelegationer den 5 januari 1972.Samtidigt togs också upp ett av VUhelmina norra sameby framfört förslag om attbyta ut det för norsk renbetning upplåtna området Meselefors, som samebynanser sig själv behöva, mot visst annat område. Från norsk sida framhölls attNorge var berett att sedan erfarenheter vunnits om hur den nya konventionenverkade i praktiken seriöst pröva alla svenska ändringsförslag.