prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — är på barnavårdens område detsamhällsorgan som i första hand har den direkta kontakten med de enskilda ochsom på olika sätt skall sörja för att barn och ungdomar får nödig vård.Bar-navårdsnämmndens kontakt med den enskUde är inte en engångsföreteelse.Nämnden måste ofta under långa perioder upprätthålla kontakt med de barn ochungdomar, för vUkas bästa nämnden skall sörja, och med dessas vårdnadshavare.Barnavårdsnämndens strävan går ut på att hjälpa och stödja dem på bästa möjligasätt. Detta är en förutsättning för ett förtroendefullt samarbete mellanbarnavårdsnämnd och enskilda parter, utan vilket nänmden har svårt att uppnåframgångsrika resultat. Mot denna bakgmnd skulle det te sig främmande, om man iärenden hos bamavårdsnämnd tUlsatte ett offentiigt biträde med uppgift att verkaför att den enskUdes rätt tUlvaratas. På motsvarande sätt skulle strävandenaefter ett förtroendefullt samarbete mellan ledningen för ung- domsvårdsskola och eleverna och deras föräldrar kunnamotverkas genom förekomsten av offentligt biträde. Från socialvårdssynpunktkan det inte vara lyckligt att ge förfarandet hos ellerstyrelse för ungdomsvårdsskola en rättegångsliknande prägel. När det gällerärendena rörande omhändertagande för samhällsvård tillkommer den ytterligareomständigheten, att det ofta inte förrän på ett sent stadium av ärendetshandläggning hos blir klart att nämnden inte kan begränsa sigtill en eller flera förebyggande åtgärder. angivna förhållanden torde utgörabärande skäl för att ej införa institutet offentligt biträde redan vidbarnavårdsnämnds och ungdomsvårdsskolstyrelses behandling av förevarandeärenden. Möjlighet att förordna offentiigt biträde torde böra öppnas förstsedan sådant ärende underställnings- eller besvärsvägen anhängiggjorts hoslänsrätten. från rättsskyddssynpunktsynes det vara tillräckligt att offentiigt biträde kan förordnas först ilänsrätt. Den föreslagna ordningen medför nämligen alt möjligheten tiUoffentiigt biträde står öppen i samtliga kontroversiella ärenden av förevarandeslag. Det bör i detta sammanhang erinras om att länsrätten har att se tUl attutredningen i underställnings- och besvärsärendena är fullständig och har attföranstalta om den komplettering av utredningsmaterialet som behövs för enobjektiv bedömning av ärendena. Brister i utredningen, vUka det offentligabiträdet påtalar, kan således lätt avhjälpas under länsrättens handläggning.Den ordning som här föreslås med avseende på BvL är i mycket likartad med densom tidigare förordats beträffande PsykL och NvL. Utredningens förslag om offentiigtbiträde i ärenden enligt BvL har allmänt tillstyrkts eller lämnats utan erinranunder remissbehandlingen. Den av utredningen föreslagna närmare avgränsningenav området där offentligt biträde skall kunna förordnas har dock utsatts förkritik. Sålunda har några remissinstanser föreslagit att offentligt biträdeskall kunna förordnas även när ärende handläggs i . Till dennagrapp hör JK, RÅ, kammarrätten i , socialutredningen. , föreningen , rättshjälpsanstalternai och samt föreningen , kammarrätten i och några länsstyrelser tUlstyrkeremellertid utredningens förslag. i uttalartveksamhet i denna fråga. JK har förståelse för utredningenstvekan beträffande offentligt biträde i fall varom nu är fråga men anser dock,att de skäl, som motiverar införandet av offentligt biträde vid administrativafrihetsberövanden, kräver möjlighet till sådant biträde även innanvederbörande barnavårdsärende kommit under länsrättens prövning. erinrarJK att redan enligt gällande lagstiftning den som för talan i nu förevarandefall äger anlita ombud eller biträde. Är det hos nämnden eller styrelsenaktualiserade ärendet föranlett av brottslig handUng från den unges sida tordedenne biträdas av offentlig försvarare. Den unge kan vidare få biträde enligt rätlshjälpslagen.Part har rätt att utveckla sin talan och förebringa bevisning införbarnavårdsnämnd och det torde enligt JK mot bakgrunden härav inte kunna resasnågra avgörande invändningar mot att även beträffande nu förevarande ärendeninföra offentliga biträden. En sådan möjlighet lill hjälp vid barnavårdsnämndför den enskilde framstår enligt JK som desto mer angelägen som i vissa fall ejobetydlig tid kan komma att förflyta innan ett nämndbeslut om omhändertagandekommer under länsrätts prövning. Föreningen anmärker att BvL iförsta hand syftar tUl att vara en vårdlagstiftning och föreningen villunderstryka att de behandlingsmässiga fömtsättningarna bör göras så gynnsammasom möjligt. I detta sammanhang uppkonuner dock i ett antal fall fråga omtvångsomhändertagande. Möjligheter att förordna offentligt biträde skulle varaägnade att öka rättssäkerheten och stärka förtroendet försocialvården. Vid handläggning inför är det som regel inteförenat med någon nämnvärd administrativ omgång att tillgodose en begäran omkomplettering av utredningen och ett offentligt biträde skulle enligtföreningen i vissa ärenden kunna ha en viktig roll att fylla. Det offentligabiträdet skulle även kunna lämna barn och föräldrar råd om ställningstagandetill samtycke tUl verkställighet och biträdets betydelse frånrättssäkerhetssynpunkt belyses också av att barnavårdsnämndsomhändertagandebeslut ofta sätts i verkställighet och intUllänsrätts beslut består , som väl kan jämföras medhäktningstid. RÅ, och kommunsrättshjälpsanstalt delar inte utredningens uppfattning att offentiiga biträdenskulle motverka ett förtroendefullt samarbete mellan den enskilde och myndighetenutan anser tvärtom att ett offentligt biträde ofta torde kunna för den unge ochdennes föräldrar klargöra förhållandena på elt sätt som för dessa framstår somobjektivt varigenom möjligheterna att nå en lösning i samförstånd skullefrämjas. För att ett offentligt biträde skall kunna förordnas även för prövninghos talar enligt dessa remissinstanser samt kammarrätten iStockholm och rätts-hjälpsanslalten i även följande skäl. Den ungesm.öjligheter att få biträdeshjälp genom rättshjälpslagen är beroende av ansökanmen i länsrätt skall offentligt biträde kunna utses ex officio. Den senareordningen framstår som mer följdriktig för prövning i barnavårdsnämnden.Ärendena är i många fall av högst ingripande karaktär och nämnderna saknar iregel juristmedverkan. Ärendena är vidare av exakt samma slag som de somhandläggs vid länsrätten. barnavårdsnämndsbeslut hänskjuts till länsrätt, när det inte godtas av den eller dem det rör,kan inle medföra annat synsätt. Bristande förmåga att tUlvarata sin rätt kanjust leda till att man godtar beslut som inte är materiellt underbyggda.Biträde i ärenden rörande omhändertagande enligt BvL anlitas redan nu i ökadutsträcloiing. Stundom förekommer ingripanden enligt BvL mot barn medföräldrar av utländsk härkomst. Dessa föräldrar och barn har inte sällanspråksvårigheter som medför att de kan ha svårt att på ett tillfredsställandesätt ta till vara sin rätt. Om den unge inför nämnden utpekas för brottsUggärning men bestrider gämingen kan han ofta vara i trängande behov av biträde.Skulle åtal ha väckts inför domstol hade han obetingat erhållit offentligförsvarare. Det bör vidare beaktas att det kan innebära stora svårigheter attåterföra ett bam sedan det varit omplacerat genom nämndensförsorg. JK och RÄ anser att vissa likartade skäl gäller föratt offentiigt biträde skall kunna förordnas även i ärende hos styrelsen förungdomsvårdsskola. tar upp frågor om behovet avoffentligt biträde i andra ärenden än omhändertagande för samhällsvård ochutskrivning från ungdomsvårdsskola som också kan medföra en väsentliginskränkning i den enskUdes rörelsefrihet och nämner särskilt meddelande avföreskrift, förbud för föräldrar att besöka omhändertaget barn, återupptagandeav samhällsvård efter vUlkorUgt upphörande och ärenden angående fosterbarn.Det synes styrelsen inte uteslutet att i sådana fall offentiigt biträde börkunna bidra till att stärka den enskildes rättssäkerhet i ärendets behandlinghos länsrätten. Även i ärenden hos kammarrätt som avser besvär översocialstyrelsens beslut om intagning i ungdomsvårdsskola borde offentligtbiträde enligt styrelsen kunna förordnas. Sådana beslut innebär nämligen enligtstyrelsen onekligen ett väsentligt ingripande i den personligarörelsefriheten. i anser praktiskaskäl tala för att man inte skall skilja mellan viUkorligt och slutiigtupphörande av samhällsvård. Offentligt biträde i samband med polismyndighetsbeslut om förvarshållande behandlas av LO, som inte finner den korta tid detrör sig om utesluta behov av offentligt biträde. LO framhåller att det rör sigom ungdomar och att varje form av frUietsberövande kan få betydande ochallvarUga följder och föreslår att offentligt biträde skall utses även i frågaom förvarshållande om föräldrar eller andra vårdnadshavare ej kan eller vUlföreträda den underårige. 2.3.6Utlänningslagstiftningen 2.3.6.1 Nuvarande ordning EnUgt UtlL är rätten för utlänning att vistas iriket i vissa fall beroende av uppehållstillstånd eller bosättningstiUstånd.Beslut om uppehållstillstånd meddelas i allmänhet av polismyndighet och annarsav den centrala utlänningsmyndigheten. Om uppehåUstUlståndet skall avslås pågrund av utlänningens vandel eller förenas med skyldighet att utresa skallcentrala utlänningsmyndigheten före sitt beslut inhämta yttrande frånutlänningsnämnden. Uppehållstillstånd som innebär rätt att vistas endast inomett mindre område får inte gälla än utan attutlänningsnämndens yttrande inhämtats. I UtlL finns fyra former av utlännings avlägsnandeur riket, nämligen awisning, förpassning, förvisning och utvisning. För varjeform är i lagen uppställda vissa särskilda rekvisit. Förvisning och utvisningär alltid förbundna med ett förbud att återvända till riket . Sådantförbud kan meddelas även vid förpassning. Avvisning skall ske vid utlännings ankomst tillriket eller därefter. I visst undantagsfall får dock awisning skeintiU efter ankomsten. Beslut om awisning meddelas avpolismyndigheten. Finner polismyndigheten skäl till awisning m.en påstårutlänningen att han genom awisning skulle löpa risk för politisk förföljelseoch är påståendet inte uppenbart oriktigt skall ärendet underställas dencentrala utlänningsmyndigheten. Denna har, att efler utiänningsnämndens hörande,besluta i ärendet. Är ärendet synnerligen brådskande får den centralautlänningsmyndigheten meddela beslut även om yttrande inte föreligger.Utlänningen kan även få ärendet av de angivna myndigheterna prövat efterbesvär. Utlänning, som uppehåller sig i riket utan att dåså fordras inneha pass och tillstånd att vistas här får förpassas ur riket.Beslut om förpassning meddelas, efter hörande, av dencentrala utlänningsmyndigheten. 1 de fall nämnden redan yttrat sig över beslutom uppehållstillstånd fordras dock i allmänhet inte dess yttrande även iförpassningsärendet. Beslutom förvisning meddelas av domstol i brottmål. Beslut om utvisning meddelas av länsrätt. Omutiänning påstår att han är politisk flykting skall detta prövas först isamband med verkställighet av beslutet. Mot länsrätts beslut kan talan förashos allmän förvaltningsdomstol. När det finns påkallat för rikets säkerhet ellereljest i statens intresse får Kungl. Maj:t utvisa utiänning (s. k. politiskutvisning) eller föreskriva inskränkning och vUlkor för hans vistelse i riket. Verkställighet av förpassning, förvisning ochutvisning ankommer på länsstyrelse. Påstår utiänning att han därigenom skuUelöpa risk för poUtiskförföljelse eller icke åtnjuta trygghet mot att bU sänd tUl land i vUket hanlöper sådan risk och är ej påståendet uppenbart oriktigt eller tidigare prövati avlägsnandeärendet underställs ärendet den centrala utlänningsmyndigheten,som även i detta faU i aUmänhet skall inhämta yttrande från utlänningsnämnden.Beslut om awisning går i allmänhet i omedelbar verkställighet genompolismyndighetens försorg. Uppkommer fråga om utlännings avlägsnande kanutlänningen tas i förvar eller ställas under uppsikt. Om det finns anledningatt hålla utlänning i förvar än en månad skall frågan därom underställasKungl. Maj;t. I normala fall får ingen kvarhållas än tre månaderutan att Kungl. Maj:t finner synnerliga skäl därtill. Före sådant beslut skaUutiänningsnämnden höras. I ärende hos förvaltningsdomstol om utvisning gällerdock efter en lagändring som trätt i kraft att utiänning kankvarhållas högst och om synnerliga skäl föreligger. I flera fall kan talan mot den centralautlänningsmyndighetens beslut föras hos Kungl. I de flesta ärenden kan förhör eller muntligförhandlmg hållas. Förhör kan även i vissa fall ske inför domstol. Annarsskall förhör normalt hållas av den myndighet som handlägger ärendet.Myndigheten kan, då det finnes erforderUgt, uppdra åt polismyndighet eUersärskUt utsedd person att vara allmänt ombud vid förhöret. Saknar utlännmgen lämpligt biträde och finnes hansrätt inte utan biträde kunna tillvaratas skall förhörsmyndigheten förordnabiträde åt honom vid förhör. Är utlänningen ej på fri fot skall även eljest, omhan begär det, biträde förordnas. Utlänningen skall underrättas om sin rätt idetta avseende. Utiänning, som är intagen i fångvårdsanstalt, häkte ellerpolisarrest har rätt till det biträde som behövs, om han vUl anföra besvär.Ersättning till allmänt ombud och biträde utgår av allmänna medel efter beslutav förhörsmyndigheten. Om utlännning har varaktigt behov av socialhjälpeUer omhändertagande för samhäUsvård skall enligt kungörelsen (1956: 492)angående anmälan om socialhjälp åt utlänningar m m vederbörande kommun anmäladetta till länsstyrelse som har att pröva om framställning om ut-läimingenshemsändande bör göras hos Kungl. Enligt kungörelsen (1966: 585)angående tillämpningen av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård kan påframställning av utlänning som är intagen för sluten psykiatrisk vård, eUer avanhörig till honom eUer av vederbörande överläkare besluta attutlänningen skall hemsändas. Enligt stadgan (1968:146) angående omsorger omvissa psykiskt utvecklingsstörda kan motsvarande hemsändning göras för sådanautlänningar som vårdas med stöd av OmsorgsL. Även beträffande nu angivnakungörelse gäller specialregler angående politiska flyktingar. En närmare redogörelse för bestämmelserna i ochförarbetena tUl utlänningslagstiftningen återfinns i betänkandet s. 141153. Utlänningslagstiftningen är ett av de fåförfattningskomplex på förvaltningsrättens område som innehåller bestämmelserom skyldighet för myndighet att i vissa fall förordna biträde åt enskild partsom anses vara i behov av sådan hjälp. Granden tiU att i utlänningslagstiftnmgen införtsregler om offentUgt biträde torde vara att en utlännings avlägsnande ur landetkan för honom vara ett ingrepp av det mest djupgående slag. Det har därför ansettsangeläget att bl. a. på denna väg åstadkomma garantier för atträttsskyddssynpunktema bUr väl tUlgodosedda. Parallellen med lagstiftningen omutiämning av förbrytare har också spelat en roU i sammanhanget (prop. 1914;55). Det synes uppenbart att utiänningslagstiftningenäven bör innehåUa regler om förordnande av offentiigt biträde i vissafall. Den fråga som här skall övervägas är om de nuvarande bestämmelsema iämnet är ändamålsenliga. Eftersom utredningen lägger fram förslag om attinstitutet offentligt biträde skall finnas på ett flertalförvaltningsrätts-liga områden, där allvarliga ingrepp görs i den enskildesfrihet och självbestämmanderätt, torde det böra tillses att institutet överhela linjen konstraeras på samma sätt, såvida inte på något eller några områdensärskUda omständigheter gör en specialreglering motiverad. I utvisningsärenden har alltsedan vår förstautlänningslagstiftning möjlighet funnits att i vissa fall förordna offentiigtbiträde. Utvisningen utgör ett allvarligt ingrepp och kan komma tUl användningäven mot personer som vistats här . Rättssäkerhetshänsyn talar därförstarkt för att offentiigt biträde bör kunna förordnas i utvisningsärenden äveni fortsättningen och att detta bör gälla i fråga om både vanlig utvisning ochpolitisk utvisning. Förpassningen innebär liksom utvisningenavlägsnande ur riket av en utlännmg som i princip inte är nyanländ utan vistatshär längre eller . Förpassningsbeslut kan meddelas då en utlänninguppehåller sig här utan att, då så fordras, inneha pass och tUlstånd attvistas här. Förpassningen är den sanktion som garanterar iakttagandet av vårtpass- och tillståndssystem, vilket är den viktigaste länken i den generellautiänningskontroll som vi upprätthåller för att kunna reglera tUlströmningen avutiänningar från sådana alhnänna synpunkter som tUlgången på arbete, bostäder,livsmedel m. m. används emellertid också som ett led iden individuella uttänningskon-troUen, vars syfte är att hindra sådanautiänningar att vistas i vilka med hänsyn tUI sin person inte ärönskvärda här. Avslag på ansökan om uppehåUstUlstånd samt därefter meddelatförpassningsbeslut kompletterar sålunda i praxis utvisningsinstitutet.Såtillvida är förpassningen lindrigare än den vanliga utvisningen att den intebehöver för- bindasmed något förbud att återvända hit. gripit in påutvisningsinstitutets område framgår av tUlgängliga uppgifter rörandeutvisningsinstitutets användning. Av de 359 utiännningar som utvisades underåren 19661970 var 342 eller nordbor, som är undantagna från skyldighetenatt ha uppehåUstUlstånd, och bara 17 personer eller 5 %uppehållstillståndspliktiga utiännningar, fastän de senares andel i totalantaletutlänningar i landet utgjorde . Eftersomförpassningen innefattar ett avlägsnande ur riket av en person, som vistats härnågon tid och som därigenom fått i varje fall någon anknytning till vårt land,talar rättsskyddssynpunkter för att möjlighet bör finnas att förordnaoffentligt biträde också i förpassningsärenden. Detta torde gälla vare sig enförpassning tillgodoser den generella eller den individueUautlänningskontrollens intressen. Förvisningen innefattar också ett avlägsnande av enutlännning som kan ha vistats i . Något behov av särskildaregler rörande offentligt biträde finns emellertid inte i förvisningsfallen,eftersom förvisning beslutats av allmän domstol och utlänningens behov av rättshjälpi dessa fall tUlgodoses genom rörande offentlig försvarare ibrottmål. I awisningsärenden är det fråga om att avlägsna enutlänning som är alldeles nyanländ eller som vistats här blott en mycket korttid efter ankomsten. Det rör sig därför i regel om personer som inte har någonanknytning tUl vårt land. Awisningsärendena är i allmänhet av enkelbeskaffenhet och har därför också tUl största delen kunnat anförtros åt delokala polismyndigheterna. De kräver regelmässigt en snabb behandling. Underdessa förhållanden torde anledning inte finnas att öppna möjlighet tillförordnande av offentligt biträde i awisningsärenden, som avgörs avpolismyndighet. Sådana awisningsärenden, som enligt UtlL skall underställasden centrala utlänningsmyndighelens prövning är av mera kompliceradbeskaffenhet. Detta gäller i första hand de ärenden, i vilka utlänningen påståratt det föreligger ett politiskt verstälUghetshinder. Men detsamma gäller iviss grad även övriga awisningsärenden som underställs den centralautlänningsmyndigheten. Från rättssäkerhetssynpunkt kan det vara av värde attdet i underställningsärenden finns möjlighet att förordna offentligt biträde.I enlighet härmed föreslås att i awisningsärende, som underställs den centralautlänningsmyndigheten, biträde åt utlänningen skall kunna utses men attmotsvarande inte skall gälla awisningsärende som polismyndighet avgör. Anförsbesvär över polismyndighets awisningsbeslut, torde det inte böra vara uteslutetatt besluta om offentligt biträde åt utlänningen. När det gäller ärenden om uppehållstiUståndtiUgodoses rättsskydds-synpunkterna tiU stor del därigenom att en utlänning,som vistas i , inte utan beslut om förpassning kan avlägsnas härifrånom uppehåUstUlstånd vägras eller upphör att gäUa. I förpassningsärendet tas i realitetenslutUg stäUning tUl uppehållstillståndsfrågan och i förpassningsärendet finnssom nämnts möjUghet att förordna offentligt biträde. Detta kan synas varatUlfyllest. I fråga om uppehållstillståndsärendena måste emeUertid beaktas attUtlL särbehandlar två typer av ärenden, nämligen dels sådana ärenden i vUkabeslut om uppehåUstUlstånd förenas med utresebeslut och dels sådana ärenden ivUka ansökan om uppehållstillstånd lämnas utan bifall på grund av någotförhållande som är att hänföra till utlänningens vandel. Beslut av dessa tvåslag får enligt UtlL inte meddelas utan att utiänningsnänmdens yttrandedessförinnan inhämtats. I faU av avvikande mening hos nämnden eller någon dessledamot får besvär anföras i ärendena. Föreligger ett beslut av nu angivet slagäger vidare den centrala utlänningsmyndigheten meddela förpassningsbeslut utanatt hörs och utan att den enskilde under några omständigheterfår besvärsrätt. Eftersom UtlL sålunda i dessa två fall förbinder dehuvudsakliga rättssäkerhetsgaran-tiema inte med förpassningsbeslutet utan medutresebeslutet respektive beslutet att avslå ansökan om uppehåUstUlstånd, synesdet ändamålsenligt att i ärenden av nu ifrågavarande slag möjlighet införs attförordna om biträde åt utiänningen redan i uppehåUstillståndsärendet. Ienlighet med det anförda föreslås att offentligt biträde skall kunna förordnasi uppehållstUlståndsärenden, i vUka yttrande på angivengrund skall inhämtas. En speciell typ av uppehållstUlståndsärenden ärsådana i vilka fråga uppkommer om att begränsa uppehållstillståndet geografisktså att det medför rätt att vistas blott inom en kommun eller ett polisdistrikt.En sådan begränsning av en utlännings rätt att vistas i kan innebäraen avsevärd beskärning av hans handlingsfrihet. Det ligger därför i och för signära till hands att föreslå att offentligt biträde skall kunna förordnas iärenden av denna typ. Något förslag i denna riktning framläggs dock inte här.Detta sammanhänger med att under nu rådande förhåUanden en så snäv geografiskbegränsning av uppehållstillstånden inte tUlämpas. Det sagda innebär emellertidinte att bestämmelsen i ämnet är en död bokstav. Erfarenheter från förflutentid ger vid handen att krisförhållanden av olika slag kan göra det nödvändigtatt genomföra en stark begränsning av utlänningarnas vistelseområden. Härvidspelar i stor utsträckning generella utlänningskontrollsynpunkter av oUka slagen viktig roll. Från rättssäkerhetssynpunkt synes det vara tUlräckligt med enbestämmelse i UtlL om att yttrande skaU inhämtas innan ettsålunda begränsat uppehållstillstånd meddelas än ellerförlängs utöver nämnda tid samt att frågan skall underställas Kungl. finner att inskränkningen i utlänningens rätt att välja vistelseortinte är behövlig. Något framträdande behov av möjlighet för den centralautlänningsmyndigheten att förse utiänningen med offentiigt biträde i ärendenav denna typkan i varje fall inte anses föreligga. Skulle situationenförändras så att det blir aktuellt att begränsa uppehållstillstånden på nuifrågavarande sätt, torde frågan om offentiigt biträde böra omprövas pågrundval av de förhållanden som då råder. När fråga uppkommer om verksläUighet av awisning,förpassning, förvisning eller utvisning finns det i allmänhet inte någotstarkare behov av att förordna offentligt biträde. Rättssäkerhetssynpunkternatorde i tillräcklig grad ha tUlgodosetts genom att offentligt biträde elleroffentUg försvarare kunnat förordnas i det bakomliggande ärende eller mål somlett fram till det meddelade beslutet. Det nu sagda äger dock inte alltidtUlämpning. I de fall verkstälUghetsfrågan skaU understäUas den centralautiänningsmyndigheten på grund av politiskt verkställighetshinder torde detfrån rättssäkerhetssynpunkt vara i hög grad befogat att möjlighet finns attutse biträde åt utlänningen. Därför föreslås att offentligt biträde skall kunnaförordnas i sådant verkställighetsärende. Uppkommer fråga om awisning, förpassning ellerutvisning eUer om verkställighet av sådan åtgärd eller av förvisning, kanenligt UtlL vederbörande utlänning tas i förvar. Fråga är om ärendena rörandeutlännings tagande eller kvarhåUande i förvar bör tas upp bland de ären-aen, ivUka offentligt biträde kan förordnas.