prop · FV03120 · 1972-12-31 00:00:00 — Om de skäl kommitlén anförtskulle vinna beaktande lorde man få räkna med i och för sig berättigade kravfrån rörelseidkare på lika förmånlig avskrivning av speciella markanläggningar. Även i anseralt övervägande skäl talar för atl avskrivningsunderlaget förtäckdikningsanläggningar bestäms till av den faktiskaanskaffningskostnaden och den årliga avskrivnmgen till . Eventuelltskulle hela kostnaden kunna utgöra avskrivningsunderlag och den årligaavskrivningen beräknas efter med hänsyn tiU varaklighetstiden försådana arUägg-ningar. Andra omständigheter än den fysiska och ekonomiskavaraktighetstiden bör enligt inte få bestämma avskrivningsprocentensstorlek. I undantagsfall kan dock förekomma att anläggningar t. ex. på grandav markens beskaffenhet har kortare varaktighelstid än . EnUgtlänsstyrelsen bör avdragsreglerna därför ulformas så att högreavskrivningsprocenl än kan medges, om sådan kortare varaktighelstid kanvisas föreUgga eller göras sannolik. i anser alt urrättvisesynpunkt intet hindrar alt samtliga kostnader för markanläggningarskall få skrivas av. En avskrivningsrätt, som omfattar helaanläggningskostnaden, förordas även av lantbrukshögskolan.Hushållningssällskapens förbund. Lantbrukets skattedelegalion, och lantbruksnämnden i län, vUkensistnämnda uttalar bl. Vid bedömning av frågan om storleken avavskrivningsunderlaget och den årliga avskrivningen för olika slag avmarkanläggningar bör beaktas, alt dessa kunna bli av mindre värde i företagetav andra orsaker än av älder och förslitning. Den tekniska och ekonomiskaulvecklingen inom jordbmket har framtvingat allt större enheler och driften hari många lall specialiserats. 1 samband med sammanslagning av jordbruk måsleinte sälian nya markvägar anläggas och andra borttagas, broar flyttas ellerändras. Jordbruksmaskinernas alll större bredd och de alll tyngre transporternahar i många fall lett till atl befintiiga markvägar fått breddas och ges störrebärighel. Maskindrift ställer stora krav på fältens storlek och form.Förekomsten av stengärdesgårdar har ofta i det mekaniserade jordbmket ansettsutgöra ett så svårt brakningshinder atl borttagande av desamma har ansettslika angeläget som att lägga igen öppna diken med rör. Stenröjning är förövrigt någonting som inle är avslutat utan måste upprepas om fälten skola kunnaanvändas för maskinell drift. Intensifierad animaUeproduktion medför ofta, attvattenbehovet ökas i sådan utsträckning, att borrningar måste företagas ibefintlig brann eUer helt ny vattentäkt anläggas. Möjligheter tUl anslutningför vattenfrågans ordnande föreligger som regel inte eftersom djurstallama urmiljöskyddssynpunkt mäste lokaliseras på betydande avstånd frän tätort. i påpekar atl vissamarkanläggningar har en relativt begränsad varaktighetstid. En möjUghet bör isådana fall finnas all som avskrivningsunderlag få ta upp helaanläggningskostnaden. Detta gäUer enUgt nämnden i synnerhet invaUningsförelagdär marksätiningen i vissa fall kan vara betydande och nödvändiggöra kostnadskrävandefördjupningar av företagets dikessyslem. Några remissinstanser anser atl mindreinvesleringar i markanläggningar bör kunna hänföras tUI omedelbartavdragsgilla kostnader. i /an bör dettaur förenklingssynpunkt gälla smärre om- och nytäckdikningar, förslagsvisunderstigande 5 000 kl. Dessa finansieras normalt med löpande inkomster.Lantbruksnämnden i ullalar sig för alt smärrekompletlerings-läckdikningar av praktiska skäl bör kunna dras av somdireklkoslnad. framhålleratt många jordbmk är så belägna alt jordbrakarna inte kan utnyttja kommunalavattentäkter ulan tvingas ha egna bmnnar. Ofta är det en kännbar investeringatt återställa vattnet i en sinad brann. Förbundet anser därför alt avdrag förhela kostnaden för dessa ålgärder bör medges det år den är nedlagd. i anser alt koslnaderför fördjupning och djupborming av bmnnar som smal m. m. inte skall ingå iavskrivnmgsunderiagel för markanläggningar. framhåUer atl anläggningarav detta slag delvis och i många fall huvudsakligen betjänar bostadsbyggnader.En fömtsättning för rätt till avskrivning bör vara att anläggningen är avseddför jordbmket. detsig dock knappast göra att vid en uppdelning av kostnaderna nå en riktigavvägning. En rätt atl förskjuta värdeminskningsavdragen itiden ifrågasätts av . framhåUer all godamöjligheter till resultatutjämning bör finnas i förvärvskällanjordbruksfastighet med hänsyn till bl. a. väderleksbetingade skördevarialioner.Slor flexibUilet i fråga om avskrivningar behövs vid gårdar med uteslutandeväxtodling där lagren är förhållandevis små. Styrelsen anser att förskjutning itiden bör möjliggöras i fräga om sådana avskrivningar som i förvärvskällanrörelse är bundna tUl en bestämd plan. i länanför i sammanhanget. Nämnden ifrågasätter om inte rätt till förskjutningav avskrivningen borde införas. Via lantbruksnämnderna kan statUgalånegarantier erhållas med upp till amortering. Det är vanligt allstörre investeringar på detta område finansieras med lån löpande på 2030 år.För atl kunna bygga upp ett välkonsoUderat företag ulan stora latenta skatteskulderär det önskvärt att lantbrukarna får möjlighet till synkronisering avavskrivning och amortering. Kommitténs förslag om att nya avskrivningsreglerför markanläggningar bör omfatta endasl koslnader som nedlagts efler dentidpunkt då den skaltskyldige övergått tUl bokföringsmässig redovisning har föranlettpåpekanden och invändningar från några remissinstanser. Lantbrukshögskolananser del rimUgt att jordbrakare, som eller senare år dåkontantprincipen tillämpas gör nyinvesteringar i markanläggningar av annat slagän läckdiken och skogsvägar, får tillgodoräkna sig etl ingångsvärde för dessamarkanläggningar motsvarande den erkliga anskaffningskostnaden när de gåröver lill bokföringsmässig redovisning. i anser att störredel än 1/3 av kostnaden för skogsvägar nedlagda före den av kommitténföreslagna övergången tUl bokföringsmässiga grander bör få föras upp påavskrivnmgsplan. i , och Svenska revisorsamfundet uttalar sig för att de föreslagnaavskrivningsreglerna bör gäUa även för markanläggningar tUl-komna efter år 1969men före förslagels genomförande. Förbundet hänvisar tiU alt UksläUighel medrörelseidkare eftersträvats och kan därför inte fmna skäl varför särskildaövergångsbestämmelser inte skall gäUa också för markanläggningar i jordbmk.Lantbrukets skattedelegation anser att nedlagda kostnader förmarkanläggningar skall beaktas. LänsstyrelserrM i och samt Örebrolän förordar att nya avskrivningsregler för markanläggnmgar i jordbruk uiförsförst fr. o. m. taxering med nya avskrivningsregler förbyggnader. 1972: 120 144 Avdragvid utrangering av byggnad och markanläggning Kommitlén har föreslagil den ändring av gällandeavdragsiegler att rällen till avdrag inte skall omfatta utrangering avmangårdsbyggnad. Kammarrätten ifrågasätter emellertid om det av kommitténanförda skälet för att vägra utrangeringsavdrag beträffande mangårdsbyggnad nämligen alt denna bör jämställas med bostadsbyggnad i förvärvskäUan annanfastighet är tillräckligt bärande för att slopa den nuvarande avdragsrälteni della hänseende. Kammarrätten pekar på att kommittén i annat sammanhanguttalat atl mangårdsbyggnaden på fastigheter där omfattande jordbraksdriflförekommer åtminstone till viss del kan anses jämställd med driflbyggnad. Ävenlänsstyrelsen i ifrågasätter om tillräckliga skäl kan ansesföreligga att utesluta mangårdsbyggnader från rällen till utrangeringsavdrag. Lantbrukets skattedelegation ger uttryck föruppfattningen att ett schablonmässigt beräknat ingångsvärde också beträffandeutrangeringsavdrag bör likställas med verklig anskaffningskostnad och såledesbör få utgöra underlag för beräkning av avdrag. Den av kommittén intagna ståndpunkten i fråga omutrangeringsavdrag på schablonmässigt beräknat ingångsvärde är aUtförrestriktiv. Det framstår enligt delegationens mening som rimligt attutrangeringsavdrag medges om ingångsvärdet kan uppdelas på det aktuellabyggnadsbeståndet efter skälig grand. I praktUten kan fall förekomma där delschablonmässiga värdet hänför sig tiU två byggnader eller rentav endast enbyggnad. Att då i det försia fallet inle godta en uppdelning som underlag förutrangeringsavdrag resp. i det andra fallet inte medge avdrag för deltaxeringsmässiga restvärdet är uttryck för en aUtför fiskal syn. Allmänna ombudet för mellankommunala mål delarkommitténs uppfattning att schablonmässigt beräknat ingångsvärde inte fårutgöra underlag för avdragsberäkning. Ombudet anmärker i fortsättningen. Däremot synes mig de sakkunnigas uttalande attkompensation för utrangering i sislnämnda fall bör kunna komma i fråga i formav fortsalt avskrivning på det urspmngliga avskrivningsunderlaget icke varain-vändningsfrilt. Det torde nämUgen strida mot allmänna beskattningsprinciperalt medgiva värdeminskningsavdrag å en tUlgång som inte längre finns. I anledning av kommitténs uttalande angående avdiagi det fall byggnad utrangerats före försäljning av byggnad anför länsstyrelseni . I motiveringen tUl de nya reglema har kommitténanfört, alt utrangering av byggnad fömtom i rivningsfallen ansetts börakomma i fråga vid försäljning av byggnad, om det visas att byggnaden utrangeratsföre försäljningen och den erhålLaa köpeskUlingen är mycket låg och närmastmotsvarar rivningsvärdel. EnUgt mening saknas anledning att förjordbmket införa andra regler än som gäUer för rörelse. Avdrag skulle därför ilikhet med vad som gäUer i förvärvskäl- lan rörelse medges endast om byggnaden säljes för rivningelkr är helt förbmkad. 1971 årsfastighetstaxeringsutredning anser att utrangeringsavdrag vid försäljning avfastighet med byggnad kan ifrågakomma endast i sällsynta undantagsfall. Avdrag för reparation och underhåll av byggnad ochLantbrukets skattedelegation förordar alt den utvidgning avreparationsbegreppet som kommittén föreslagit i fråga om ekonomibyggnaderskall omfatta även jordbmkets personalbostäder. Delegalionen godlar attbostadsbyggnader utnyttjade av ägare eller bmkare inte omfattas av del nyareparationsbegreppet men anser i motsats liU kommittén att personalbostäder börlikställai med ekonomibyggnader. En sådan gränsdragning överensslämmer med densom föreslagits gäUa för primäravdrag. Delegationen erinrar i sammanhanget omatt personalbostäder i rörelse inte har uteslutits från det utvidgadereparationsbegreppet. I övrigt har kommUténs förslag idenna del lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Avdrag för värdeminskning av inventarier I remissyttrandena redovisas en ihuvudsak positiv InstäUning till kommilléns förslag om att införa ylleriigareen avskrivningsmetod som komplettering till gällande regier om planenlig ochräkenskapsenlig avskrivning. Det stora flertalet remissinstanser ansluter sigdärvid till den motivering för den föreslagna restvärdeavskrivningen somkommittén framfört, nämligen att många mindre jordbraksföretag behöver enenklare form av avskrivning än de nuvarande metodema erbjuder. Del finns emellertid även någraremissinstanser som anser att en restvärdemetod kan undvaras. Ett parmyndigheter avstyrker således förslaget under åberopande av främstkontrollsynpunkter. Flera remissinstanser invänder atl restvärdeavskrivningeni kommitténs utformning inte är tillräckligt attraktiv och därför kan befarasinte komma tiU någon slörre användning. Några av dessa instanser föreslår iförsta hand att den räkenskapsenliga avskrivningsmetoden görs tillgänghg församtUga jordbrakare utan nuvarande krav på särskUd bok-föringsmeiod. I fleraremissyttranden diskuteras även i övrigt möjligheterna att begränsa antaletalternativa avskrivningsmetoder. Den föreslagna metoden att beräknavärdeminskningsavdraget på inventariebeståndets bokförda restvärde anses iprincip vara enkel och lätthanterlig. i uttalar attdenna metods förtjänster är uppenbara. I saml Nr 120 Genom reslvärdemetoden får frågan om etl alternativtUl den planenliga avskrivningen anses ha lösts på ett tillfredsstäUande sättför det förmodligen stora antal jordbrakare, som inle kommer att ha dubbelbokföring. Dessa får genom ett enkelt förfarande möjlighet tillresultatutjämning på det sätt som eljesl endast den räkenskapsenliga avskrivningenerbjuder. Indirekt har metoden den fördelen alt det inle blir nödvändigl attföra de mera komplicerade räkenskaper, som krävs, om man vUl undvika denplanenliga avskrivningen. Anledning lill invändningar mol den föreslagnareslvärdeavskrivningen finns enligt mening inte. Motsatt uppfattning har i Stockholmslän som inle anser sig kunna lUlstyrka att särbestämmelser införs endast för engrapp skattskyldiga. Varje form av räkenskapsenlig avskrivning och såledesäven den förenklade form, som restvärdeavskrivningen utgör, bör enligtlänsstyrelsens uppfattning förbehållas jordbrakare och rörelseidkare somredovisar sina inkomster enligt bokföringsmässiga grander medräkenskapsavslutning medelst vinst- och förlustkonto. För de mindre jordbmkenlorde mångfalden av inventarier och omsättningen av desamma inte vara så omfattande.Dessa jordbrakare torde enligt ej heller vara i behov av deliberalare avskrivningsmeloder som den föreslagna reslvärdemetoden för avskrivning innebär. Länsstyrelsenanför vidare bl. Erfarenhetsmässigt kan konstateras atl rörelseidkare,som redovisar utan räkenskapsavslutning medelst vinst- och förlustkonto, i storutsträckning underlåter att ingiva föreskrivna balansräkningar. FörtUl-lämpning av den föreslagna restvärdemetoden synes ur konlrollsyn-punktbehovet av balansräkningar, gmndade å under inkomståret kontinuerligt fördaanteckningar, mycket stort. För de jordbmkare, som önskar komma i åtnjutande avbättre avskrivningsmöjligheter än vad den planenliga avskrivningsmelodenmedger, bör såsom alternativ endasl föreligga den med krav på dubbel bokföringförenade rätlen lill räkenskapsenlig avskrivning. Detta krav torde i reaUteteninte medföra alltför stora svårigheter för de skattskyldiga. Kommitténsfarhågor för jordbrakarnas förmåga att bemästra den nu gällande planenliga avskrivningsmelodeneller en dubbel bokföring synes överdrivna. Liknande synpunkter framförs av iGöteborgs och län som likaså avstyrker förslaget. anmärkeralt om överensstämmelse alllid skall råda mellan del taxeringsmässiga restvärdetoch bokfört värde krävs givetvis atl det finns en bokföring, som lämnarredovisning för ingående värde, inköp, försäljningar, avskrivningar ochutgående värde, med andra ord elt inventariekonto. Ett sådant konto finnsvanligen inte i en enkel bokföring. De krav som uppstäUs för räkenskapsenligavskrivning i KL torde i lika hög grad böra gälla för den föreslagnarestvärdeavskrivningen. Dessa krav tUlgodoses enligt mening integenom all man i en fristående balansräkning tar upp inventariema tUl dettaxeringsmässiga restvärdet. Länsstyrehen i anser attinförandet av en ny av-skrivningsmeiod, som inle tillämpas inom annanförvärvskälla, i och för sig kan äckabetänkligheter men vill med hänsyn lill de speciella förhåUanden som råder inomjordbruket inte motsätta sig alt restvärdeavskrivningen genomförs. En närmast negaliv inställning intar 1971 ärsutredning om bokföringslagstiflningen som synes anse atl reslvärdemetodenknappast är ell önskvärt komplement. Utredningen anför atl skiUnaden kan varaobetydlig mellan restvärdeavskrivning och den räkenskapsenliga avskrivningensom kräver dubbel bokföring avslutad med vinst- och förlustkonto. Det är ipraktiken inte särskilt komplicerat all vid räkenskapsarbetet fortiöpandeeller i efterhand göra sådana fördelningar på konton att räkenskaperna kanavslutas med vinst- och förlustkonto. Det är knappast enklare att i efterhandplocka samman de uppgifter som enligt reslvärdemetoden och i övrigl vid enkelbokföring skall redovisas på jordbruksbUagor. Till delta kommer, påpekarutredningen, atl högre åriigl avdrag kan göras vid räkenskapsenlig avskrivningän vid reslvärdeavskrivning. Den som använder reslvärdeavskrivning kan när somhelst skaffa sig bokföring med vinst- och förlustkonto och därmed skapafömtsättningar för alt gä över lUl räkenskapsenlig avskrivning. En jordbrakarekan ha anledning att vid varje årsbokslut överväga vilken avskrivnings-metodsom ställer sig förmånligast för hans förhållanden. Han kan då finna detlämpligl alt i efterhand bygga ut sina räkenskaper till en dubbel bokföringmed vinst- och förlustkonto. Ett införande av restvärdemetoden kan sålunda härge en del inle närmare belysta komplikationer. Utredningen uttalar i fortsättningen att störrejordbmk, varmed utredningen åsyftar de med högre årsbrutloomsältning än 30 000kr., enligt utredningens mening genomgående bör vara bokföringsskyldiga och hadubbel bokföring med vinst- och förlustkonto. Reslvärdemetoden får därförantas sakna intresse när det gäller dessa jordbrak. Även i fråga om de mindrejordbrukarna anmäler utredningen tveksamhet om reslvärdemetoden behövs.Ulredningen utgår från alt inventarieförhållandena kan vara andra än förstörre jordbruk och anför vidare. Dyrbarare maskiner kanske hyrs från maskinstation.Del är i övrigl närmast sannolikt alt inventarievärdel i huvudsak uppbärs avnågra få större objekt med lång användningstid medan de regelbundna års-inköpenavser obetydliga belopp. Reslavskrivningsmeloden kan för en sådaninventariehållning vara onödigt komplicerad och ge elt föga tillfredsstäUanderesultat. Enldare och mera ändamålsenligt kan här vara atl begagna direktaavdrag för de årliga småinköpen och fördela utgifterna för de få stora objektengenom lika stora avskrivningar under elt bestämt antal år. En sådan ordning ärvisserligen tillåten redan enligt förslaget planenlig avskrivning).Reslvärdemetoden kan emellertid vid sådana förhållanden vara överflödig ocksåför de mindre jordbruken. Att den skjulils i förgrunden kan sålunda onödigtkomplicera förhållandena för den skattskyldige. Prop.1972: 120 143 I fråga om den närmare utformningen avrestvärdeavskrivningen riktas kritiken främst mot kommitténs val av somden högsta till-låtna avskrivningsprocenten. En grupp remissinstanser somuttalar sig för en avskrivning med högsl beslår av ,länsstyrelserna i , och , lantbruksnämndernai , , , , och Västerbottenslän, , . Lantbruketsskattedelegation och Svenska revisorsamfundet. En avskrivning med högst 25 %förordas av Kooperativa förbunde:. Man åberopar i dessa yttranden i allmänhetatt en högre procentsats än den föreslagna bättre motsvarar inventariernasgenomsnittliga livslängd. EnUgt i synes kommitténej helt ha dragU konsekvensen av sitt uttalande att den genomsnittliga varaklighetstidenför inventarier och maskinell utrustning i ett modernt jordbmk kan uppskattastill högst . påpekar att av en anskaffningskostnad på . kvarstår vid en 20-procentig årlig avskrivning enligt restvärdemetodenett belopp av . oavskrivei , medan endast 2 824 kr.återstår om man medger en årlig avskrivning . Andra skäl framförs avlänsstyrelsen i län. Den som t. ex. vid påbörjande av jordbruk inte kanutnyttja hela den tillåtna avskrivningen torde, anför , få svårtatt inon: rimlig tid inhämta eftersläpningen trots de härvid uppkomna högrerestvärdena. anser att en högre maximal procentsats, förslagsvis30 %, bör fastställas för all göra metoden mera attraktiv och för atl motverkaen allmännare användning av den planenliga metoden som enligt ärmera komplicerad bl. a. irän kontrollsynpunkt. anserrestvärdemetoden vara värd att tillstyrka i förenklingssyfte. Den föreslagnavärdeminskningsprocenten synes förbundet emellertid väl låg för att i stortsätt motsvara en 10-procentig lineär avskrivning. Förbundet anser en25-procentig avskrivning vara atl föredra från denna synpunkt. Eftersom valfrihet kommer alt rådamellan samtliga tre metoder har ej heller Lantbrukets skattedelegation i ochför sig något atl invända mot införandet av en restvärdemetod enligt kommitténsmodell. Delegationen vUl dock ifrågasätta om reslvärdemetoden kommer attanvändas i den utsträckning, som kommitlén fömtsätter. Metoden ger i avsaknadav kompletteringsregel ingen möjlighet att beakta utrangeringar. Dessanvändbarhet i resultatreglerande syfte begränsas vidare starkt genom attavskrivningen maximerats tiU , vilken avskrivningsprocent valts utifrånantagandet att den genomsnittliga varaktigheliliden för jord-bmksuiventarierutgör högsl . För delegalionen framstår det dock som naturUgt attavskrivningsmaximum bör vara detsamma som. vid den räkenskapsenliga metodenshuvudprincip, nämligen 30 'o. 1972: J20 149 a. att ett 20-procentigt avdrag inte täcker den faktiska vär-öenedgängen'pz nya maskiner . Svenska revisorsamfundet framförliknande synpunkter och framhåller atl en lantbrukare, som inte kunnat göraavskrivningar under resultatmässigt svaga är inte kan tillgodogöra sig dekvarstående avdragen under ett mycket cou skördeår. En fräga om restvärdemetodens tekniska utformningberörs av i som anmärker att avskrivning enligtreslvärdemetoden i vissa fall synes kunna medföra beskattnincsresultat som inteiir konsekventa. Om tillgäng som anskaffats under beskattningsåretavyttras eller förloras under medges inte till skillnad från vadsom gäller i fråga om inventarier som anskaffats före beskattningsåret avdragför oavskriven del av anskaffningsvärdet trots alt erhållen ersällning skalllas upp scm intäkt. Följden härav synes bli att den skattskyldige definitivtförlorar möjligheten att göra avdrag för en del av kostnaden förjnvertarieanskaffningen. Förlusten motsvarar beloppsmässigt den er-säftning somskall redovisas som intäkt. Denna inadvertens bör enligt meninginte godtas. anser därför att bestämmelsen i punkl 4 sjundestycket av anvisningama till 29 § bör få tillämpas iiven vid restvärdeavskrivning. i län påpekarlämpligheten av alt värdeminskningsavdrag för personbil i jordbruk utförsseparat på jordbruks-bilagait för att avdraget skal! kunna uppdelas påjordbruksdriften och privat bruk. i anser att helafrågan om uppdelningen av bilkostnader på driftkostnader och privata levnadskostnaderbör utredas närmare. Ett par länsstyrelser har vidare framhållit somönskvärt all särskild inventarieredovisning bifogas deklarationen närrestvärdemetoden används. Yttranden av denna innebörd har avgivits avlänsstyrelserna i och . räknarmed alt många jordbmkare på mindre gårdar i likhet med många mindrerörelseidkare inle kommer att bokföra någon avskrivning i räkenskaperna ävenom skyldighet införs att lämna balansräkning med varje års deklaration.Länsstyrelsen anför vidare. anser emellertid atl restvärdemetodenpå gmnd av sin enkelhet har så avsevärda förtjänster att den bör få användasulan all någon överensstämmelse föreligger meUan i räkenskaperna bokförda avskrivningaroch skattemässigt restvärde. För all ge taxeringsnämnderna möjlighet till enbättre kontroll av skattemässigt restvärde bör den föreslagna av&krivningsrättenkompletteras med skyldighet att lämna specifika uppgifter om varje inköp ochförsäljning under årel. Det blir härigenom även möjligl för taxeringsnämndemaatt ulan större omgång kontrollera att dubbelavdrag ej verkställs och atteventuella försäljningar inte redovisas både på inventariekontot ochintäktssidan i jordbruksbil a e an. Flera remissinstanser ifrågasätter om inte denräkenskapsenliga avskrivningsmeloden borde göras tillämplig också förjordbrukare som inte har dubbel bokföring. TUl dessa instanser hör bl. Lantbrukets skattedelegation ochSvenska företagares riksförbund förordar i första hand en sådan regel. i anser att denna möjlighet bör prövas innanman går in för den föreslagna reslvärdemetoden. i Gollands länanför att reslvärdemetoden med den ändring föreslagil skiljer sigfrån räkenskapsenlig avskrivning endast i fråga om avskrivningsprocenten ochkompletteringsregeln. För at: inte öka antalet avskrivningsmetoder kan då somett altemativ övervägas all medge räkenskapsenlig avskrivning för allajordbrukare. Härigenom uppnås även slörre likformighet i avdragsrätten vilkellänsstyrelsen anser ha väsentlig belydelse. Atl också jordbrukare med enkel bokföring fårmöjlighet att tillämpa komplelteringsregeln torde i och för sig inte behövamedföra några komplikationer.