prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Även Cykel- och mopedfrämjandetanser att ersättningsregeln vid expropriation måste vara sådan attfastighetsägaren har möjlighet att för ersättningsbeloppet kunna förvärva annanjämförlig fastighet, villaägare förbund föreslår en undantagsregel avsamma innebörd som i förköpslagen (1967:868), varigenom egnahemsfastigheteroch fritidshus av normal omfattning, t,ex, med ett taxeringsvärde av högst300.000 kronor och en ytvidd av högst , undantas från den nyalagstiftningen. 6 Förfarandet i expropriationsmål 6.1 Inledande synpunkter 6.1.1 Gällande ordning m.m. Somtidigare nämnts innebär den nuvarande ordningen att expropriationsmålen i sinhelhet handläggs av domstol. skedde handläggningen i förstainstans vid särskilda expropriationsdomstolar. En sådan domstol fanns i varjedomkrets. Den bestod av ägodelnings-domaren i orten som ordförande, två särskUtutsedda expropriations- I saml Nr 109 teknikeroch två nämndemän i orten. Fr.o.m.den handläggs expropriationsmålen i första instans vidfastighetsdomstol (SFS 1971:535). Enligt lagen (1969:246) om fastighetsdomstolskall det i princip finnas en sådan domstol i varje län. Den tingsrätt somKungl. Maj:t bestämmer skall vara fastighetsdomstol. Domstolen skall i regelbestå av fem ledamöter, varav två lagfarna domare, en ledamot med teknisksakkunskap och två nämndemän. Fastighetsdomstol handlägger förutomexpropriationsmål bl.a. fastighetsbildningsmål, arrende- och hyresmål samt målom enskilda anspråk enligt miljöskyddslagen. Angående fastighetsdomstol samlrättegången vid sådan domslol gäUer i tiUämpliga delar vad som är föreskrivetom allmän domstol, i den mån inte annat följer av lagen om fastighetsdomstoleller annan författning. Nämnda lag innehåller vissa allmänna bestämmelser omförfarandet. Kompletterande föreskrifter finns i de olikaspecialförfallningarna. Enuppställning över antalet mål som handlagts av exproprialionsdomstolarna underåren 1967-1970, grundad på den officiella statistiken över domstolarnasverksamhet, torde få fogas till StatsrådsprotokoUet i detla ärende som bilaga4:1. Statistikenöver handläggningen av expropriationsmålen visar att målen i många fall kräveråtskUlig lid. Den statistik som redovisats av expropriationsutredningen ibetänkandet Förtida tillträde, expropriationskostnad m.m. ger vid handen bl.a.att av de avgjorda målen tog etl år ellerlängre lid i första instans. var motsvarande procenttal högre ellernära . I fråga om mål som fullföljts till högre rätl och där prövats i sakunder åren 1952-1958 redovisades genomsnittliga processtider på 3 månaderi första instans, 9 månader i andra instans och 10 månader i tredjeinstans. EnuppstäUning över handläggningstider för mål som avgjorts avexproprialionsdomstolarna på annat säll än genom avskrivningtorde få fogas tiU statsrådsprotokoUet i detta ärende som bilaga 4:2. 1promemorian framhåUs att kritik har riktats mot ExL:sförfaranderegler. Kritiken har framför allt gått ut på att förfarandet hosdomstolarna är alltför omständligt och kostsamt. Enligt promemorian kan detinte förnekas att kritiken delvis är befogad, något som visas bl.a. avstatistiken över handläggningsliderna. Uppenbarligen motsvarar förfarandet,trots gjorda ändringar, ännu inte de krav på snabbhet och effektivitet som manframför alll från kommunall håll anser sig böra stäUa. För att uppfylla dessakrav, framhålls det i promemorian, måste förfarandetvara utformat så, alt expropriation framstår som etl realistiskt alternativtUl förvärv under hand. Tidsutdräkten och hänsynen till kostnaderna försätternu de exproprierande i lägen där de nödgas medge ersättningskravsom de skulle ha motsatt sig om de haft friare händer. Sådana oförmånligauppgörelser får återverkningar i fråga om den allmänna prisnivån på mark ochbidrar lill atl skruva upp denna. Ölägenheterna härav är uppenbara. Del ärdärför angeläget all expropriationsförfarandet utformas så all del blir mersnabbt och koncentrerat. Ipromemorian diskuteras tiU en början om det är möjligt att på annat sätt ängenom handläggning vid domstol fä tUl stånd en prövning av ersättningsfrågornasom tiUgodoser kraven på snabbhet och effektivitet. Del skulle härvid närmastkomma i fråga alt införa ell system där någon form av förrättning föregickdomstolsprövningen i expropriationsmål. TUl förmån för förrältningsformen talarenligl promemorian bl.a. att den ger en ram för förhandlingar mellan parterna,som förrält-ningsmyndigheten genom egna initiativ kan påverkaförrättningen och dennas resultat. Å andra sidan är det tydligt attförrättningsformen kommer bäst tiU sin rätt i sammanhang där de tekniskainslagen överväger, såsom fallet är exempelvis vid fastighetsbUdning. Införsett förtällningsförfarande i expropriationsärenden, aktualiseras vidare fråganhumvida det nuvarande systemet med tre domslolsinstanser i expropriationsmålenbör behållas. Denna fråga hänger i sin tur samman bl.a. med spörsmålet hurfastighetsdomstolarnas överinstans lämpligen bör vara beskaffad, något somkommer all undersökas närmare i annat sammanhang. Medhänsyn tiU det anförda, sägs det i promemorian, bör man åtminstone inte f.n.införa ett förrättningsförfarande i expropriationsmål. Elt ytterligare skäl motatt nu genomföra några mer genomgripande förändringar i expropriationsförfarandetär att det pågår en samlad översyn av byggnadslagstiftningen och att resultatetav översynen sannolikt kommer att beröra grundläggande förutsättningar förexpropriationsrätten. Åandra sidan, framhålls det vidare i promemorian, talar starka skäl för all ävendomstolsförfarandet skall kunna tillgodose krav på snabbhet och effektivitet.Bl.a, kan fastighetsdomslolsreformen väntas ha gynnsamma verkningar. Enförklaring lill de långa handläggningstiderna i exproprialionsdomstolarna tordeha varit att ordföranden inte helt har kunnai ägna sig åt expropriationsmålenutan haft sin huvudsakliga verksamhet förlagd tUl den aUmänna underrätten,Expropriationsmålen har härigenom i viss utsträckning skjutits ål sidan tUlförmån för de allmänna rättegångsmålen. Vidare torde expropriationsmålensfrekvens ha växlat ganska starkt meUan olika domstolar och olika år. barligenhar åtskUUga domstolar, särskilt på landsbygden, inte haft möjlighet atl få denönskvärda erfarenheten och rutinen i handläggningen av expropriationsmål. Denu nämnda bristerna, som närmast beror på organisatoriska förhåUanden, kanenligt promemorian beräknas bli avhjälpta i väsentiig mån genom överflyttningenav expropriationsmålen till fastighetsdomstol. Överflyttningen innebär bl.a.att handläggningen koncentreras tiU etl mindre antal organisationsenheter, attde lagfarna domarna får möjlighet att mer kontinuerligt ägna sig åtexpropriationsrättsliga frågor och att den tekniska sakkunskapen blir fastareknuten tUl domstolen. Det torde finnas arUedning att räkna med att en sådanreform skall medföra gynnsamma effekter i fråga om snabbheten i förfarandet. Enligtpromemorian bör det vidare vara möjligt att göra domstolsprövningen mereffektiv genom reformer av olika moment av förfarandet. Som framgår av detföljande föreslås i promemorian en rad punktreformer, vars syfte är att göraförfarandet så snabbt som möjligt utan alt tiUbörliga krav på rättssäkerheteftersatts. Promemoriansförslag att man inte f.n. skall göra någon mer genomgripande förändring iexpropriationsförfarandet utan låta expropriationsmålen i sin helhethandläggas vid domstol också i fortsättningen tiUstyrks eller lämnas utanerinran av samtiiga remissinstanser. vänder sig emellertidmol vissa uttalanden i promemorian om de långa handläggningstiderna. Atl tidenmellan talans väckande och expropriationsmålets avgörande i många faU blir långär enligt tingsrättehs uppfattning knappast förvånande och är ibland eftersträvansvärt,om man viU söka begränsa kostnaderna för den exproprierande. Om den tidpunktdå den exproprierande vUl tillträda fastigheten ligger framåt itiden, uttalas ofta från båda parter önskemål om att huvudförhandling inte skallsättas ut tidigare än omkring före tUlträdestiden. Sådana önskemål hartingsrätten i stor utsträckning försökt tUlmötesgå, Att i sådana fallhandläggningen kommer att omspänna kanske kan inte i och försig föranleda antagande att förfarandet varit aUlför omständligt och kostsamt.Vidare är det, om det på svarandesidan förekommer hyresgäster, enligt tingsrättenserfarenhet ofta av betydande intresse från båda partssidor atl förberedelsen,såvitt angår hyresgästernas anspråk, bedrivs så att olika alternativ förflyttning och godvUlig uppgörelse skall kunna prövas. Givetvis krävs oftaavsevärda tidrymder för all sådana intressen skall kunna tillgodoses i rimligutsträckning, I många expropriationsmål, som i och för sig är av enkel beskaffenhet,är det också processekonomiskt fördelaktigtatt avvakta tiUkomsten av förlikningsavtal mellan den exproprierande ochfastighetsägaren, innan den egentliga förberedelsen inleds. Tingsrätten anföravslutningsvis att en förkortning av målens handläggningstid inte bör vara ettsjälvändamål utan alt handläggningstiden i varje mål måste bedömas underhänsynstagande tiU både parternas och det allmännas.intresse. Enligttingsrättens erfarenhet har det endast undantagsvis förekommit atlexpropriationsmål blivU avgjorda senare än den exproprierande påfordrat, 6.2 Processledning och rättegångskostnader m.m. Iprincip är (RB) tillämplig också i expropriaiions-processen.Enligt RB gäller bl.a, att rätten inte får döma över annat eller mera än vadpart har yrkat. I dispositivt tvistemål, dvs. mål där föriik-ning är tillåten,får domen inte grundas på andra omständigheter än part har åberopat. I sådantmål är vidare parts erkännande av viss omständighet bindande för rätten ochdomstolen får ta upp vittnes-bevisning endast på framställning av part. Medgersvaranden talan, skall käromålet utan vidare bifallas. Expropriationsmålenär såvitt avser frågan om själva expropriationen indispositiva. Även ersättningsfrågornahar i viss utsträckning denna karaktär. Det åligger nämligen domstolen attsjälvmant beakta att ersättningen inte tiU förfång för panträtlshavare bestämstUl lägre värde än som följer av lagens ersättningsprinciper. Om emellertiddomstolen har konstaterat att panträttshavarnas rätt inte är i fara så ärdomstolen bunden av den ram som parternas yrkanden och medgivanden drar upp. Omparterna är ense i en värderingsfråga, är domstolen bunden därav. Av dennyssnämnda kontrolluppgiften med hänsyn till panträtlshavare anses inte följanågon obegränsad befogenhet för domstolen atl självmant föranstalta om denbevisning som behövs. Domstolen har emeUertid full frihet att anordna syn påstället eUer inhämta yttrande från myndighet eller sakkunnig. Reglerom materiell processledning finns i 42 och 43 kap. RB, vUka handlar omförberedelse resp. huvudförhandling i tvistemål. Syftetmed förberedelsen är enUgt 42 kap. 6 § andra stycket RB alt målet dämnder skaUberedas så, att det vid huvudförhandlingen kan slutföras i ett sammanhang.Detta innebär i första hand att klarhet skall vinnas om parternas ståndpunkter,de omständigheter de åberopar, i vad mån de bestrider påståenden och uppgiftersamt vUka bevis de på varje punkt vUl åberopa. Vidare skall bevisupptagningenförberedas så all all bevisningom möjligl kan förebringas vid huvudförhandlingen. Enligt särskild bestämmelsei 42 kap. 8 § andra stycket skall rätten verka för att parterna vidförberedelsen anger aUt som de vill åberopa i målet samt genom frågor ellererinringar söka avhjälpa otydlighet eller ofull-sländighet i parternasframställningar. Somett led i förberedelsen kan ordföranden enligl 9 § lagen om fastighetsdomstoluppdra åt en eller flera ledamöter av fastighetsdomstolen att verkställaundersökning på platsen, om det behövs för utredning i särskUd fråga. ParternaskaU på lämpligt sätt underrättas om liden för sådan undersökning, om inteundersökningen sker endast som förberedande åtgärd för syn på stället. Finnerrätten att omständighet, som part vUl bevisa, är utan betydelse i målet ellerall erbjudet bevis inle erfordras eller uppenbart skulle bli utan verkan, fårbevisningen enligl 35 kap. 7 § RB inte tUlåtas, Rätten får också enligt sammalagrum avvisa erbjudet bevis, om bevisningen med avsevärt ringare besvär ellerkostnad kan föras på annat sätt, Ifråga om rättegångskostnader gäller enligt 66 § ExL att den exproprierande ärskyldig all svara för såväl sina egna som motpartens rättegångskostnader iförsta instans, om inte annat föranleds av 18 kap, 6 eller 8 § RB, Utöverrättegångskostnader skaU den exproprierande svara för kostnader videxpropriationsersättningens fördelning och eljest i anledning avexpropriaiionen. Vad som gäller rättegångskostnader i första instans gällerockså den exproprierandes kostnader i högre rätl samt sådana kostnader somåsamkas expropriaten genom atl den exproprierande fullföljt talan, I övrigttillämpas beträffande rättegångskostnaderna i högre rätt samma regler som iaUmänna tvistemål. Hänvisningentill 18 kap, 6 § RB innebär att part som har våUat kostnad genom försumUgprocessföring oavsett utgången är skyldig att ersätta sådan kostnad. Avhänvisningen tiU 18 kap, 8 § RB följer att ersättning för rättegångskostnadskall fullt motsvara kostnaden för rättegångens förberedande och talansutförande jämte arvode till ombud eller biträde, såvitt kostnaden skäligenvarit påkallad för tiUvaralagande av partens rätt. Ersättning utgår även förpartens arbete och tidsspiUan i anledning av rättegången, 1promemorian framhålls att expropriationsmålen ofta rör betydande ekonomiskavärden och all det är fullt förståeligt att parterna förtUlvaratagande av sin rätt önskar verkställa undersökningar, som kan bli bådetidsödande och kostsamma, EmeUertid är det, sägs det i promemorian, en vanliguppfattning att handläggningen av expropriationsmålen tenderar atl dra onödigtlångt ut och atl rätte- gångskostnadernainte sällan blir oproportionerligt höga. Huvudanledningen härtill anges oflavara att sakägarna ulför omfattande och dyrbara utredningar, som har ringaeller intet värde för prövningen men som ger anledning till uppskov i målen.Som medel atl komma liU rätta med dessa problem har man från skilda håU anvisaten aktiv materiell processledning vid förberedelsen och en restriktivtiUämpning av rättegängs-kostnadsreglerna. Detkonstateras i promemorian att det i praktiken knappast lorde förekomma allbevisning avvisas under förberedelsen därför att den anses överflödig. InteheUer är det vanligt att domstolen med tillämpning av 18 kap. 8 § RB förordnaratt sakägare inle skall få ersättning för kostnader för utredning somförebringats i underrätten. Endast vid klara överskridanden av vad som kananses rimligt och skäligt torde domstolarna vara benägna att fastställaersättning för utredningskostnad till lägre belopp än som yrkats. Det ärtydligt att nu nämnda förhåUanden är ägnade att leda till missförhållanden,sägs del i promemorian. Det bör därför övervägas att införa bestämmelser somger domstolarna stöd för en aktiv materiell processledning och skärpersakägarnas ansvar för rättegångskostnader. Redanav gällande bestämmelser följer alt domstolen har att under förberedelsen ägnauppmärksamhet åt frågan om inriktningen och omfattningen av den utredning sombehövs för att bestämma värdet av den egendom som skall exproprieras, I förstahand går denna verksamhet ut på att klargöra parternas ståndpunkter. Underförberedelsen lorde domstolen vara oförhindrad att utan formellt beslut omavvisande av bevisning lämna part besked om alt viss bevisning synes varaöverflödig. På motsvarande sätt torde domstolen också kunna ge incitament tillparterna att åberopa ytterligare utredning. Eftersom det emellertid vid olikadomstolar synes finnas ganska skUda meningar i vilken omfattning domstolen börvara aktiv i detta hänseende, behövs det enligt promemorian kompletterandebestämmelser på denna punkt. Imånga fall, framhåUs det i promemorian, torde det vara ganska lätt fördomstolen atl förutse att utredning som part uppger sig ha för avsikt altförebringa inle kommer att få nämnvärd betydelse i målet. Det kan gällakalkyler med hypotetiskt underlag i fall då utredningen lämpligen bör direktinriktas på att utröna marknadsvärdet, exempelvis genom prisstatistik. Del kanockså gälla jämförelser med prisläget i andra orter än den därexpropriationsfastigheten är belägen, trots att tiUfredsställandeprisstatistik från den aktuella orten antingen föreligger eller lätt kananskaffas. Det bör åligga domstolen all under förberedelsen verka för attulredningen från början inriktas på de relevanta frågeställningarna ochbegränsas lill vad som är rimligt med hänsyn tiU målets beskaffenhet. Oftatorde det vara möjligt atl diskussionsvis nå enighet i fråga omutredningens inriktning och omfattning. Lyckas det inte, bör domstolen angeriktlinjer i dessa hänseenden. Hänsyn bör därvid tas till del värde egendomenpreUminärt kan beräknas ha och liU skiUnaden mellan erbjuden och yrkadersättning. Utredningskostnaderna bör stå i rimlig proportion härtUI. Hänsynbör vidare tas till att det ofta inte är möjligt att komma fram till ettbestämt värde utan endast tUl vissa gränser inom vUka värdet skall ligga.Utredningen bör i princip inte gå utöver syftet att faststäUa dessa gränser,där den rena skälighetsuppskattningen tar vid. IaUmänhet torde sakägare rätta sig efter de riktlinjer som rätten anger ochsålunda avstå från den tiUtänkta utredningen. Riktlinjerna bör emellertid intevara bindande för honom på det sättet att han skulle vara förhindrad attförebringa utredningen. Detta bör i allmänhet stå honom fritt i de fall då denerbjudna bevisningen inte avvisas med stöd av 35 kap. 7 § RB. Men om det visarsig att utredningen, såsom domstolen utgått från, blir utan egentlig betydelseför prövningen bör han själv få stå kostnaderna för den. Om däremot målet imotsats till vad domstolen fömtsatt genom utredningen tUlförs material av betydelseför målets utgång, bör sakägaren i princip gottgöras kostnaderna härför. Detkonstateras i promemorian att det i och för sig torde vara förenligt med denföreslagna ordningen att förberedelsen inleds genom skriftväxling.Handläggningen bör emeUertid på etl tidigt stadium övergå i muntligförberedelse, eftersom rättens möjligheter all utöva materiell processledningdärvid torde vara avsevärt gynnsammare. Föratt förberedelsen ytterligare skaU effektiviseras föreslås i promemorian vidareatt den tekniskt sakkunnige ledamoten i fastighetsdomstolen fastighetsrådet i regel skall delta i förberedelse. bör vidare kunna anlitasför undersökning på platsen. Eftersom sådan undersökning torde vara väl ägnadatt jämka samman olika uppfattningar om faktiska omständigheter och då ävenandra tvistefrågor torde kunna lösas, om parterna blir i tillfälleatt diskutera dem på platsen, föreslås att undersökning på platsen aUlid skaUäga rum, om det inte är uppenbart att den saknar betydelse. Samtligaremissinstanser som har yttrat sig i frågan understryker behovet av en aktivprocessledning i expropriationsmål, så att målen avgörs så snabbt som möjligtoch rättegångskostnaderna begränsas. När det gäUer de närmare detaljerna iutövandet av processledningen är emeUertid meningama delade. Promemoriansförslag om att domstolen skall ange riktiinjer för utredningsarbetet tiUstyrkseller lämnas uttryckligen utan erinran av statens vägverk, luftfartsverket, bank- inspektionen,, länsstyrelserna i , och ,, och , , . Denämnda remissinstanserna godtar också förslaget om att kostnad för utredningsom förebragts i strid mot riktlinjerna skall ersättas endast i den månutredningen haft betydelse för målets utgång, ÅtskiUigaremissinstanser för emellertid fram kritiska synpunkter. Sålunda anser Sveahovrätt att det måste fordras mycket starka skäl för att beträffandeexpropriationsmålen ge regler om materiell processledning som går längre änvad som gäller för dispositiva tvistemål vid aUmän domstol. Gällande regler i42 kap, 8 § RB ger enligt hovrättens mening domstolen erforderliga möjligheteratt leda förberedelsearbetet på ett så effektivt sätt som kan begäras utanuppgivande av förhandlingsprincipen. ÄvenSveriges allmänna hypoteksbank. Föreningen mellan ombudsmännen hos Sverigeslandshypoteksinstitution, , villaägareförbundoch anser att gäUande bestämmelser i ger domstolarnatillräckliga befogenheter att styra processen och att inskrida moträttegångsmissbmk. Enligt bankföreningen, sparbanksföreningen ochindustriförbundet är det dessutom principiellt oriktigt att införa regler somtvingar domstolen att på ett tidigt stadium i viss mån ta ställning tillbevisningen i målet, något som medför risk för att domstolen hamnar i enförhandsinställning till bevisläget redan innan bevisningen förebragts.Liknande synpunkter förs fram av hypoteksbanken, ombudsmannaföreningen,och , Hypoteksbanken,bankföreningen, ombudsmannaföreningen, industriförbundet och villaägareförbundetframhåller vidare att de regler som antagits på gmndval av prop. 1971:122ställer ökade krav på bevisning för den enskilde sakägaren och att man därförinte nu bör vidta en sådan förändring av reglerna om rättegångskostnader ochbevisning som försvagar sakägarens läge i processen. Hovrättenför anser det i och för sig behövligt med en regel som gerdomstolarna möjlighet att utöva en mer aktiv processledning än som i allmänhetutövats vid expropriationsdomstolarna. Enligt hovrättens mening bör denmaterieUa processledningen utövas på så sätt att domstolen efter att hainhämtat parternas mening ger sin egen syn på frågorna och därefter söker attdiskussionsvis nå enighet. Processledningen bör därvid inte drivas så långtatt domstolen försöker påtvinga parterna sin åsikt. Det kan därför inte varaönskvärt att, om enighet inte kunnat nås, domstolen genom beslut eUer på annatsätt anger de rikt- linjer som bör gälla för utredningen i målet. Parternaskulle då känna sig tvingade att följa domstolens mening. Enligt hovrättensuppfattning kommer parterna redan genom den diskussion som skall föras mellan democh domstolen att få besked om hur domstolen ser på relevanta frågor i målet.Hovrättslagmannen år i denna del av skUjaklig mening och anser attdet i många fall torde vara värdefullt om domstolen ger sin syn påutredningsarbetet inte bara informellt utan i elt formligt beslut. Även och Föreningen ifrågasätter lämpUgheten av alt domstolen i så hög gradengageras i bedömningen av vilken utredning som skall förebringas i målet, attbeslut därom skall meddelas. Genom ell sådant beslut skulle parterna på etlolämpligt sätt bli låsta i fråga om vilken utredning som skall förebringas.Enligt tingsrättens mening kommer det dessuiom att bli vanskligt att gebeslutet en klar och entydig avfattning, i varje fall om det skall ha etlpositivt innehåU. Det bör vara tillräckligt atl domstolen, ulan att meddelasärskiU beslut därom, verkar för att utredningen får den inriktning ochomfattning som är iämplig med hänsyn tiU målels beskaffenhet. Lämpligheten av de föreslagna bestämmelserna ifrågasättsockså av stadshypotekskassa. vänder sig tUl en början motuttalandena i promemorian om att sakägarna ofta utför omfattande och dyrbarautredningar av ringa eller intet värde för prövningen i målet och atl dellaskulle vara en huvudanledning till lång handläggningstid och högarättegångskostnader. Tingsrätten framhåller att sakägarna där i allmänhetföreträds av kunniga ombud, som är ansvarsfulla och väl förtrogna med vad somkrävs för att tillvarata huvudmännens rätt. Om det anses behövligt alldomstolen anger riktiinjer för utredningsarbetet är det, understrykertingsrätten, viktigt atl domstolen därvid handlar med varsamhet. Enligttingsrättens mening kan det bli svårt att redan på ett tidigt stadium avförberedelsen dra upp riktlinjerna på ett riktigt sätt. kan del därförvisa sig nödvändigt att under processens gång ändra riktlinjerna, något sominte är ägnat att förkorta processen eller minska rättegångskostnaderna. Tingsrättenanser vidare att det inte får bli elt självändamål alt begränsa skriftväxlingenoch antalet förberedelsesammanträden.