prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Något framträdande behov häravföreligger inte vid kortare förvarstaganden. Det torde i sådana fall varatillräckligt att vederbörande myndighet har möjlighet att utse biträde ibakomliggande awisnings-, förpassnings- eller utvisningsärende och i vissutsträckning även i verkslällighetsärende. Vid avgörande av om biträde börförordnas i sådant ärende bör nämligen hänsyn tas bl. a. tiU det speciellarättsskyddsbehov som föreligger om utlänningen tagits i förvar. Ju längre enutiänning hålls i förvar, desto större anledning finns emeUertid att ibiträdeshänseende behandla förvarsfrågan som en särskUd fråga och inte blottsom en osjälvständig del av ärendet om utiänrungens avlägsnande ur landet.Blir ett förvarstagande av längre varaktighet, synes övervägande skäl tala föratt i förvarsärendet som sådant i överensstämmelse med vad som föreslagitsför flera andra slag av långvarigare administrativa frihetsberövanden möjlighetbör finnas till förordnande av offentligt biträde. I enlighet härmed föreslåsatt bland de ärenden, i vilka offentligt biträde skall kunna förordnas, ävenupptas ärenden om utlännings hållande i förvar än en månad. Övriga ärenden enligt UtiL eller UtlK synes intevara av den natur att det kan anses föreligga något framträdande behov av möjlighetatt förordna offentiigt biträde i dem. Den hemsändning av utlänningar, som är möjUg enligthemsändnings-bestämmelserna i kungörelsen angående anmälan om socialhjälp åt utlänningarm. m., kungörelsen angående tUlämpningen av PsykL och stadgan angående omsorgerom vissa psykiskt utvecklingsstörda innebär 6 1972.1 saml. ien del fall ingrepp som medför betydelsefulla konsekvenser för framtiden. Ivissa fall torde förhållandena vara sådana att det från rättssäkerhetssynpunktär starkt motiverat att den enskilde utrustas med bUräde. Såvitt angår dem somlider av psykisk sjukdom eller psykisk utvecklingsstörning utgör i en del fallredan vederbörandes psykiska tillstånd ett vägande skäl för den enskUde idessa viktiga ärenden att ha ett lämpligt biträde vid sin sida. Ett offentiigtbiträde kan bl. a. göra en insats när det gäller utredningen av frågan huruvidafrån den enskildes synpunkt någon särskUd omständighet talar mot hemsändning.Utländska bam och ungdomar som omhändertagits för samhällsvård kan också vara ibehov av biträdeshjälp när det gäller deras hemsändande. Redan vederbörandesunderårighet gör att det synes befogat att samhället i fall av behov utrustar denunge med ett biträde som bl. a. kan belysa frågeställningama ur hans synvinkel.Också i socialhjälpsfallen torde i bland ett offentligt biträde kunna fylla enviktig uppgift i hemsändningsärendena för tillvaratagandet av den enskUdesintressen och som garanti för att de synpunkter och den utredning som kan framförasfrån hans sida verkligen blir framlagda. Uppkommer fråga om politiskflyktingskap torde ofta behovet av offentligt biträde bli ännu meraframträdande. Detta gäller för samtliga typer av hemsändnings-faU. I enlighetmed det anförda föreslås att för alla slag av hemsänd-ningsärenden möjUghetöppnas att förordna offentligt biträde åt vederbörande utiänning. De nuvarande bestämmelsema iutlänningslagstiftningen om offentligt biträde är inte konstmerade på detsättet att i vissa typer av ärenden som anses vara av särskUd vikt frånrättssäkerhetssynpunkt möjlighet finns för den beslutande myndigheten attförordna offentligt biträde. Institutet offentiigt biträde är i UtlL knutettUl vissa i lagen reglerade förhör, som kan hållas av den centralautlänningsmyndigheten, utlännings-nänmden, länsstyrelse eller efter förordnandeav Kungl. Det är bara vid ett sådant förhör som utiänningen kan ha ettoffentiigt biträde. Om förhör skall hållas beror i sin tur tiU mycket stor delpå Kungl. Maj:ts, den centrala utlänningsmyndighetens och utiänningsnänmdensbedömning av behovet av kompletterande utredning i sådan form. Endast förnågra få typer av ärenden finns regler om obligatoriskt förhör eUer om förhörifall utiänningen begär det. Om förhör hålls, äger inte allautlänningar samma rätt tUl offentligt biträde vid förhöret. Är utlänningen påfri fot, skall biträde förordnas för förhöret, om det behövs för att tUlvaratautiänningens rätt. Är utlänningen inte på fri fot, skall biträde vid förhöretutses så snart utlänningen framställer begäran därom. Härutöver finns enmöjUghet för utlänningar som inte är på fri fot att genom statens försorg fåbiträde i besvärsärenden därigenom att det föreskrivs, att om utlänning som ärintagen i fångvårdsanstalt, häkte eller polisarrest kan anföra besvär överbeslut enligt UtlL, styresmannenför anstalten eller föreståndaren för häktet eller polisar-resten skall se tillatt utlänningen har det biträde som behövs, om han vill anföra besvär.Utlänningar som är på fri fot utrustas däremot inte av det allmänna med biträdevid anförandet av besvär över beslut enligt utlänningslagstiftningen. Detförhåller sig således på det sättet, att om offentiigt biträde förordnats föratt bistå utlänning vid förhör, uppdraget inte omfattar bistånd vid ärendetsfortsatta handläggning hos beslutsmyndigheten och inte heller vid anförande avbesvär. Den nuvarande ordningen i fråga om förordnande avoffentiigt biträde i utlänningsärenden synes inte fullt tillfredsställande.Det är inte bara vid sådana förhör som UtlL behandlar utan även i flera andrasammanhang som en utlänning kan ha ett starkt behov av att vid sin sida ha ettlämpligt biträde. Det bör också påpekas att förhör kan hållas i ett störreeller mindre antal fall och att praxis hämtinnan växlat. Frånrättsskyddssynpunkt talar starka skäl för att i vissa typer av utlänningsärendenmöjlighet bör finnas att utmsta en utlänning med biträde, som bistår honomunder ärendets alla faser och inte bara vid eventueUt förhör. Biträdet börkunna hjälpa utiänningen med de inlagor och den komplettering av utredningensom är önskvärd för att det skriftliga beslutsunderlaget i ärendet skall bli såfullständigt som möjligt och garantier finnas för att alla omständigheter somtalar tUl utlänningens förmån blir framdragna. Hålls polisförhör efter det attoffentligt biträde förordnats, bör självfallet biträdet bistå utlänningen vidsådant förhör. Anordnas förhör i UtlL:s bemärkelse, skall biträdet även härvidlämna utiänningen erforderlig hjälp. I det uppdrag, som ett offentiigt biträdeerhåller, synes även böra ingå att bistå utlänningen vid anförandet av besvär ifall då utiänningen äger besvärsrätt. Språksvårigheter, isolering ochobekantskap med svenska förhållanden och rättsregler gör alt utlänningarnaofta har elt större behov av biträdeshjälp än vad många svenskar har i ärendenrörande frihetsberövande. Därför föreslås här att förordnandet av offentiigtbiträde i ärenden enligt UtlL skaU frigöras från förhörssituationema och attmöjlighet införs att förordna offentligt biträde i de typer av ärenden förvilka detta förordats i det föregående, oberoende av om förhör hålls eller ej. har i aUt större utsträckningfått karaktären av ett organ för utlänningars rättsskydd. Nämndens befattningmed de viktigare utiänningsärendena bidrar också till att öka förtroendet förmyndigheternas åtgärder på utiänningsområdet. Nämndens verksamhet möjliggörvidare att rätten att anföra besvär hos Kungl. Maj:t kunnat beskäras. Förnärvarande äger nämnden möjlighet att hålla förhör i vilket utlänningsärendesom helst, vari nämnden har att avge yttrande. Vid förhöret äger utiänningenrätt till offentligt biträde. Den möjlighet alt utmsta utlänning med biträdesom finns via förhörsinstitutet synes vara av värde frånrättssäkerhetssynpunkt. nestala för att offentligt biträde skall kunna förordnas åt utlänning i sådantärende enligt UtiL, i vilket nämnden har att avge yttrande. Denna supplerandemöjlighet att förordna offentligt biträde i torde lämpligenböra stå öppen inte blott i de fall då förhör skall hållas utan även i andrafall, låt vara att biträdesfrågan torde bli mest aktuell för nämnden i de falldå nämnden anordnar förhör. Därför föreslås en regel av innehåll att i ärende,i vUket har att avge yttrande, offentligt biträde åtutlänningen får utses om särskUd anledning föreligger därtUl. Särskildanledning tUl förordnande av biträde kan vara att avser atthålla förhör med utlänningen och utlänningen behöver biträde vid förhöret. I UtlL finns bestämmelser omoffentligt biträde vid sådant förhör vid allmän underrätt varom Kungl. Maj;tkan förordna. Sådana förhör förekommer i praktiken ytterligt sällan. I 1954 årsproposition framhölls att om domstolsförhör anordnas, det torde bli i särskiltsvårbedömda och uppmärksammade ärenden rörande förpassning eller politiskutvisning. Några särskilda regler rörande offentligt biträde vid sådanadomstolsförhör torde inte vara påkallade. Det kan nämligen förutsättas att iett ärende, vari domstolsförhör anordnas, offentiigt biträde förordnas, om hansaknar lämpligt bUräde. Har det inte skett tidigare, torde förordnande avbiträde i varje faU komma till stånd så snart Kungl. Maj:ts beslut omdomstolsförhör föreligger. Förslaget om offentiigt biträde i utlänningsärendenhar aUmänt tillstyrkts under remissbehandhngen. Till de remissmstanser somtillstyrkt förslaget hör kammarrätten i , länsstyrelserna i ,, och , och . ,föreningen , kommuns rättshjälpsanstalt och LOsom också yttrat sig över utredningens förslag i denna del föreslår vissaändringar i reglema. framhåller att behovet av offentiiga biträdenär stort inom utlänningslagstiftningens område och att det är viktigt attkompetenta biträden kommer att finnas tUlgängliga om ej ärendenashandläggnings-tid skall förlängas. Verket erinrar beträffande kretsen av ärenden därbiträde skall kunna förordnas om att Kungl. Maj:t i några fall på senare tidförordnat om inskränkning i utlännings rörelsefrihet i landet och ifrågasättermed hänsyn härtUl om inte även sådana ärenden bör medtas bland de ärenden därbiträde skall kunna förordnas. LO anför att det är särskUt viktigt atträttsskyddet är av god kvalitet när det gäller utlänningar, vilka ofta på grundav språksvårigheter och bristande kännedom om landets lagar är sämre stäUda änsvenska medborgare. Med hänsyn härtill bör offentligt biträde kunna förordnasså snartett hållande i förvar överskrider eller kan beräknas redan vidförvarsåtgärdens verkställande överskrida . Även kommuns rättshjälpsanstalt anför attutlänning ofta har ett rättshjälpsbehov som är större än svenska medborgaresoch vill ifrågasätta om icke offentiigt biträde förutom i de av utredningen angivnafallen bör kunna förordnas i awisningsärenden som ej är understäUningsärenden. FöreningenSveriges polismästare anser däremot att det inte bör finnas någon möjlighetatt få offentiigt bUräde i samband med prövning av besvär över beslut omawisning i de fall då utlänningen redan avlägsnats ur riket. Dessa ärenden haransetts vara av okvalificerad natur och möjligheten till offentiigt biträdeförefaller föreningen omotiverad. Utgången av besvärsmålet har enligtföreningen endast akademiskt intresse. Föreningen hyser också vissabetänkligheter mot att utvidga möjligheter att utse biträde i ärende införutiänningsnämnden. är enligt föreningen en remissinstans ochi ärende där nämnden hörs är handläggningstiden lång . Genomtids-utdräkten ges den ifrågavarande utiänningen möjligheter att knyta kontakteri riket och på annat sätt få fotfäste här. Dessa omständigheter inverkar på detslulliga ställningstagandet i ärendena. Om möjligheten ökas att utse biträdevid handläggningen hos utiänningsnämnden uppkommer enligt föreningen lättföreställningen om en fristående process hos denna myndighet med risk för atthandläggningen i de ifrågavarande ärendena ytterligare drar ut . 2.3.7Verkställighet av straff utomlands 2.3.7.1 Nuvarande ordning Enligt nordiska verkställighetslagen kan vissanordiska domar varigenom dömts till fängelse, böter m. m. verkstäUas i annatnordiskt land än det där domen meddelats. Sådana verkställighetsfrågor prövasav . Talan mot beslut förs hosde allmänna förvaltningsdomstolarna genom besvär. Om ej annorlunda förordnasländer och kammarrätts beslut tillefterrättelse. Är den dömde här i riket omhändertagen för verkstälUghet avdomen skall i fråga om förberedande och utförande av hans talan mot sådantbeslut vad i RB är stadgat om offentlig försvarare äga motsvarande tillämpning.Arvode och ersättning tUl försvararen skall dock alltid gäldas av statsverket. Enligt lagen (1972: 260) om intemationelltsamarbete rörande verksläUighet av brottmålsdom, vilken tillkommit efter detatt utrednmgens förslag lagts fram, har öppnats möjlighet att verkställabrottmålsdomar även utom . Verkställighet här i landet föregås i principav en domstolsprövning med möjlighet att förordna offentlig försvarare me- danfråga om verkställighet av svensk dom utomlands prövas av kriminalvårdsstyrelseneller i vissa fall Kungl. Ifråga om sistnämnda prövning kan biträdeförordnas enligt regler som motsvarar nordiska verkstäUighetslagens regler omoffentlig försvarare. De ärenden som behandlas i nordiskaverkställighetslagen är i huvudsak av administrativ natur. I de viktigaste ärendenaenligt lagen är det som fattar beslut och styrelsensbeslut överklagas hos förvaltningsdomstol, i första hand kammarrätt och iandra hand, enligt reglerna i FPL, regeringsrätten. Under dessa förhållandensynes övervägande skäl tala för att de nuvarande bestämmelserna i nordiskaverkställighetslagen om offentlig försvarare byts ut mot de regler rörandeoffentligt biträde som utredningen föreslår införda för ett flertal andraområden, där avgörandet i personligt ingripande angelägenheter är anförtrottåt förvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar. Den nuvarande möjligheten att erhålla offentligförsvarare i besvärs-ärenden enligt nordiska verkstäUighetslagen utnyttjassällan. När det gäUer att bestämma i vUka fall offentiigt biträde skall kunnaförordnas i ärenden enligt lagen föreslår utredningen att möjligheten begränsastill att omfatta ärenden rörande verkställighet i , , Islandeller av här i riket meddelad dom, varigenom dömts tiU fängelse. Härigenomträffas de fall där det från svenska rättssäkerhetssynpunkter framstår somangeläget att den dömde i fall av behov utmstas med biträde. I övriga fall somomfattas av lagen synes behovet av biträde vara avsevärt mindre, varförinstitutet offentligt biträde ej synes böra utsträckas till att gälla andrafall än de nämnda. Mot utredningens förslag har underremissbehandlingen inte framförts någon erinran. Förslaget tillstyrks av bl.a. . JK anför att med den föreslagna bestämningen avtillämpningsområdet för offentligt bhräde även lagen (1972; 260) ominternationellt samarbete rörande verkstälUghet av brottmålsdom bör upptaga bestämmelserom offentligt biträde. JK påpekar att bestämmelserna om biträde i nämnda lagnära ansluter till liknande bestämmelser i nordiska verkstälUghetslagen. Vid enöversyn av biträdesbestämmelserna lag synes det JK angeläget attäven frågan om rätten till offentiigt biträde skaU vara begränsad tiU fall då dendömde berövats friheten ånyo prövas. finns en motsvarandebestämmelse i nordiska verkställighetslagen. Det angivna villkoret för rätttill biträde bortfaller dock i utredningens förslag. Enligt UtlämnL kan den som efter beslut avmyndighet i annat nordiskt land skaU vara omhändertagen för vård ellerbehandling efter framställning utlänmas för verkställighet av beslutet. Sådanframställning görs hos polismyndigheten i den ort där den som begärs utlämnaduppehåUer sig. Finner polismyndigheten att villkoren för utlämning är uppfyUdaoch att utlämning eljest inte bör vägras får polismyndighet meddela beslut omutlämning. Om polismyndighet inte förordnar om utlämning skall handlingarnatillställas som beslutar i ärendet. När ärendet handläggs av polismyndigheten ellerlänsstyrelse skall i aUmänhet förhör hållas med den som begärs utiämnad. hos vilken ärendet är anhängigt skall förordna biträde åt den som begärsutlämnad om det fordras för att han skall kunna bevaka sin rätt i ärendet. Densom förordnats har rätt till arvode och ersättning för kostnad. Arvodet ochersättningen skall ulgå av allmänna medel och stanna på statsverket. Omdet skäligen kan befaras att den som begärs utlämnad awiker eller på annat sättundandrar sig utlämning, får den myndighet hos vUken ärendet är anhängigtmeddela reseförbud eller omhändertaga honom. Även när någon är efterlyst medanledning av beslut som kan föranleda utiämning enligt lagen får sådantreseförbud eller omhändertagande beslutas. Talan mot polismyndighets beslut enligt lagen försgenom besvär hos . Mot beslut förs talan hoskammarrätten. En närmare redogörelse för bestämmelserna i ochförarbetena till UtiämnL återfinns i betänkandet s. 135139. Bestämmelsen i UtlämnL om biträde motsvarar deregler om offentligt biträde som enligt utredningens förslag skall införas ibl. a. PsykL, OmsorgsL, NvL, BvL och UtiL. De överväganden som ligger bakomförslagen avseende sistnämnda lagar är likartade med dem som föranlettinförandet av en regel om biträde i UtlämnL. Utredningen föreslår därför attockså i fortsättningen UtlämnL skall innehålla en bestämmelse om biträde åtden som begärs utlämnad, om det behövs för att tillvarata dennes rätt. Har biträde förordnats åt någon som begärtsutlämnad, får han biträda inte blott i själva utlämningsfrågan utan också ifråga om reseförbud eller omhändertagande. En verksamhet i sistnämnda avseendenfaller nämligen inom ramen för tiUvaratagandet av dens rätt som begärtsutlämnad. Enligt UtlämnL kan i avbidan på framställning omutlämning reseförbud eller omhändertagande beslutas beträffande person som ärefterlyst här i riket med anledning av beslut som kan föranleda utlämningenligt lagen. Tvångsåtgärden skall emellertid hävas, omframställning om utiämning inte mottagits senast . Med hänsynhärtill synes det inte finnas anledning att öppna möjlighet till förordnande avoffentiigt biträde vid sådan tvångsåtgärd. Det synes frånrättssäkerhetssynpunkt tUlräckligt att biträde kan förordnas sedan utlämningsärendeblivit anhängigt genom framställning om utiämning. Övervägande skäl synes talaför att bestämmelserna om biträde som avses i UtlämnL utformas enligt detmönster som utredningen i andra sammanhang föreslagit beträffande offentiigtbiträde. I detta sammanhang berör utredningen fråganhuruvida de för olika förvaltningsområden föreslagna bestämmelserna omoffentUgt biträde bör föranleda ändringar i lagen (1957; 668) om utlämning förbrott och lagen (1959: 254) om utlämning för brott till , , Islandoch . Dessa lagar innehåller bl. a. bestämmelser om offentUg försvararesom skall utses enligt bestämmelsema i RB. Eftersom förfarandet i ärendenenligt de två lagarna om utlämning för brott anknyter till RB:s principer ochbestämmelsema om förundersökning i brottmål, torde det vara mest rationelltatt även i fortsättningen om offentUg försvarare i brottmål gäUerbeträffande biträdeshjälpen tUl den som begärs utlämnad för brott. Utredningenanser sig därför inte ha anledning att föreslå några ändringar i lagarna omutiämning för brott. Utredningens förslag har tillstyrkts eller lämnatsutan erinran under remissbehandlingen. I samband med verkställighet av de frihetsberövandepåföljder som ådöms av aUmän domstol kan med stöd av BrB och lagen (1964; 541)om behandling i fångvårdsanstalt i åtskiUiga faU i administrativ ordningbeslutas åtgärder som ingriper i den personliga friheten. Den som intagits i fängelse, ungdomsfängelse ellerinterneringsanstalt kan genom beslut av övervakningsnämnd,ungdomsfängelsenämnden respektive intemeringsnämnden erhållalångtidspermission. Mot övervakningsnämnds beslut kan talan föras. Sådan talanprövas av kriminalvårdsnämnden. Den som undergår fängelse kanenligt 26 kap. BrB viUkorligt frigivas avtjänats. I samband medviUkor-1ig frigivning fastställs en prövotid varunder den frigivne står under övervakning.Åsidosätter den frigivne sina åligganden , kan den viUkorligafrigivningen förverkas av övervåkningsnämn-den. Den villkorligt frigivne kanpåkalla kriminalvårdsnämndens prövnmg av beslutet. Den som dömts tUl ungdomsfängelseeller intemering enligt 29 eller 30 kap. BrB skall under vissa fömtsättnmgaröverföras tUl vård utom anstalt. Beslut härom meddelas av ungdomsfängelsenämndenresp. I händelse av misskötsamhet kan den dömde återintagasgenom beslut av samma nämnder. I avbidan på sådant beslut kan övervakningsnämndtUlfälligt låta omhändertaga den dömde. Mot kriminalvårdsnämndens,ungdomsfängelsenämndens och inteme-ringsnänmdens beslut får talan ej föras. Styresman för fångvårdsanstalt kan ålägga intagenatt utföra arbete i enram. Beslut härom är i princip icke tidsbestämt menkräver om åtgärden skall avse mer än en månad medgivande avkriminalvårds-direktör. Som disciplinär åtgärd mot intagen kan vidareifrågakomma inneslutning i enram. Inneslutningen kan fortgå under högst 30dagar eller för vissa ungdomar under . Efter sådan inneslutningskall minst förflyta innan ny inneslutning i enrum kan äga mm. Innanbeslut om inneslutning meddelas skall förhör hållas. Beslut om arbete ellerinneslutning i enrum kan ändras av mot vars besluttalan kan föras hos kammarrätt och regeringsrätten. Som disciplinär åtgärd mot den som dömts tillfängelse kan vidare ifrågakomma förlängning av verkställighetstid med högst 14dagar. Beslut härom meddelas av kriminalvårdsnämnden. Utredningen har inte behandlat frågan om offentiigtbiträde inom kriminalvården. konstaterar att utredningeninte franUagt förslag om offentUgt biträde på kriminalvårdens område och inteheller redovisat vilka överväganden som ligger bakom detta stäUningstagande.Mot bakgmnden av utredningens allmänna aspekter på institutet offentligtbUräde i förvaltningen kan emeUertid den gjorda begränsningen förkriminalvårdens del enligt styrelsens mening ifrågasättas. De rättssäkerhetsskälsom utredningen anfört tUl stöd för sina förslag om offentiigt biträde iärenden angående administrativa frihetsberövanden inom mentalsjukvården,nykterhetsvården och barnavården torde även kunna åberopas tiU stöd för attsådant biträde skall kunna förordnas i liknande ärenden inom kriminalvården.Styrelsen åsyftar därvid i första hand ärenden hos de olika nämndema omförverkande av vUlkorUg frigivning samt om återintagning i anstalt. litaoffenUigt biträde fanns för övrigt tidigare enligt 19 § lag om villkorligfrigivning men bortföU vid tUlkomsten av BrB. Även vid överförande till vårdutom anstalt samt vid långtidspermission kan det vara värdefuUt att i vissafall förordna om offentligt biträde. Biträdesfrågan i dessa ärenden börnaturligtvis avgöras av den nämnd som handlägger själva ärendet omfrihetsberövande. Vidare kan övervägas om inte av rättssäkerhetsskäloffentligt biträde bör kunna förordnas även i sådana under verkstälUghet päanstalt förekommande ärenden, som gäller kvaUficerat frihetsinskränkandeåtgärder mot intagna. Härmed avser styrelsen ärenden om inneslutning i enrumoch om arbete i enram. Den disciplinära åtgärden inneslutning i enrum är enförhållandevis kortvarig åtgärd. Inneslutningen pågår sålunda sällan längre . Den måste för att få avsedd effekt i allmänhet sättas in mycketskyndsamt. Vissa regler till skydd för den intagne har uppställts. För övrigtär inneslutningen som disciplinär åtgärd i praxis stadd på mycket starktillbakagång. Den används normalt inte längre som reaktion vidpermissionsmissbruk och rymningar. Däremot tillgrips den alltjämt i allvarUgafall av indiscipUnärt beteende av intagen, framför allt vid övergrepp motpersonal, men även här har fallen minskat i antal. Kommittén föranstaltsbehandling inom krimmalvården har i sitt betänkande "Kriminalvårdi anstalt" (SOU 1971: 74) föreslagit att "isoleringsstraffet"avskaffas. Styrelsen har intet att erinra mot att institutet offentligt biträdeinförs i här avsedda ärenden på anstalt men vill mot bakgrunden av förslagen ibetänkandet "Kriminalvård i anstalt" ifrågasätta om tillräckligtstarka skäl nu föreligger härför. Minskningen av dessa fall motsvaras i vissmån av en ökning av användningen av en-rumsarbete.