prop · FV0312 · 1972-12-31 00:00:00 — Om har bifallitbesvären, anses talan mot beslul kunna fullföljas dels avkommunen, dels av varje kommunmedlem. Vid kommunalbesvär kan som grund för talan åberopas endastall beslutet inte har tillkommit i laga ordning, står i strid mot allmän lageller författning, annorledes överskrider deras befogenhet som har fattatbeslutet, kränker klagandens enskilda rätt eller eljest vilar på orättvis grund(76 § I mom.). Om besvärsmyndigheten finner att någon av dessa besvärsgrunderär tillämplig, upphävs det överklagade beslutet. Som förut nämnts fårbesvärsmyndigheten däremot inte ändra beslutets innehåll. Alt etl beslut av ettkommunall organ har överklagats hindrar i princip inte att beslutet verkställs. I den mån specialförfattningarna innehåller särskildabestämmelser om besvär mot beslut av förvaltninggäller, som förut sagts, inte reglerna om kommunalbesvär. I stället gäller bl.a. att besvärsprövningen är allsidig och inte begränsad till frågan om detöverklagade beslutet är lagligt, att besvärsmyndigheten kan ändra beslutetsinnehåll samt, enligt 11 § förvaltningslagen (1971:290), att besvär kan anförasav den som beslutet angår, om det har gått honom emot. Bestämmelserom underställning finns både i kommunallagarna och i olika specialförfatlningar.Enligt kommunallagarna skall underställning ske dels av vissa finansiella beslul,nämligen beslut i låne-, borgens-, fond-och anslagsärenden, dels av reglementeför besvärsnämnd, landstings beslut om valkretsindelning och beslut omantagande av förbundsordning för kommunalförbund. Till följd av ändringar i KLoch KLS som trädde i kraft (SFS 1969:765 och 766) krävsnumera inte underställning av beslut om anlagande av reglemente för andra kommunalanämnder än besvärsnämnder eller av plan beträffande hushållning med stadsdonationsjord. Enligt olika specialförfattningar krävs fastställelseav beslul om antagande av kommunala stadgor, t. ex. lokala ordningsstadgor (23§ allmänna ordningsstadgan, 1956:617), hamnordningar (förordningen, 1874:26 s. II, angående hamnordningar och andraordningsföreskrifter för allmänna hamnarne i riket), brandordningar (2 §brandstadgan, 1962:91) och hälsovärdsordningar (68 § hälsovårdsstadgan, 1958:663).Vissa beslut om kommunala avgifter, t. ex. gatuhandels-, parkerings-, hamn-och sotningsavgifter skall underställas statlig myndighets prövning. Enligtbyggnadslagen (1947:385) (BL) krävs statlig myndighels fastställelse avflertalet kommunala planläggningsbeslul. I ell underställningsmål skall en allsidig prövning av delunderställda beslutet företas. Prövningen avser inte bara beslutets laglighetulan också dess lämplighet, ändamålsenlighet och skälighet. Underslällningsmyndig-helenskall antingen fastställa eller ogilla det underställda beslutet och den kan iregel inte ändra beslutets innehåll. Rent formella ändringar utan sakliginnebörd är dock tillåtna. Enligt några specialförfatlningar har den högremyndigheten rätt att besluta i kommunens ställe. 1 saml Nr 12 tige inte antar lokal ordningsstadga med innehåll somlänsstyrelsen anser nödvändigt, kan själv besluta om lokalordningsstadga för kommunen. beslut skall i sådant fallunderställas Kungl. Motsvarande gäller i fråga om hamnordning,brandordning och hälsovårdsordning. Ett underställt kommunalt beslut bör i princip intefastställas förrän del har vunnit laga kraft, eftersom fastställelsen skulleförlora sitt objekt om det kommunala beslutet upphävs efter besvär. Vidunderställning enligt kommunallagarna har endast kommunen rätt att besvära sigöver beslut alt vägra fastställelse (75 § KL, 79 § KLS, 88 § FSL).Vid underställning enligt specialförfattning har enligt 1 1 § förvaltningslagenden som beslutet angår rätt all besvära sig över beslut attmeddela eller vägra fastställelse, om beslutet har gäll honom emot. I fråga omrätten att överklaga faststäUelsebeslut enligt kommunallagarna råder vissoklarhet. Möjligen kan sådan rätt anses tillkomma kommunmedlem. Besvär överlänsstyrelsens beslut i underställningsmål prövas av Kungl. Maj:t i statsrådet. I detföljande redovisas närmare bestämmelserna om underställning på de områden därkommittén har övervägt om underställningsskyldigheten bör avskaffas.Redogörelsen avser underställningsskyldigheten enligt kommunallagarna, dockinte den underställningsskyldighet som föreligger i låne-, borgens-, fond- ochanslagsärenden, samt underslällningsskyldigheten i fråga om beslut omkommunala avgifter. Kommittén har i sitt belänkande Kommunala bolag och andrasärskilda rättssubjekt för verksamhet (SOU 1965:40) föreslagit attunderställningsförfarandet skall slopas i kommunala låne-, borgens-, fond- ochanslagsärenden. Förslaget har inte lett till lagstiftning. För prövning av s. k. Ijänstebesvär har kommun,landstingskommun och kommunalförbund men inte församling eller kyrklig samfällighetmöjlighet att inrätta en särskild besvärsnämnd som en extra besvärsinslansmellan övriga kommunala nämnder och statlig besvärsinslans (76 § 3 mom. KL, 80§ 3 mom. KLS, 78 § 3 mom. LL och 20 § KFL). Är 1966 fanns enligt vad kommitténuppger besvärsnämnd i 18 städer, två köpingar, en landskommun och 21landstingskommuner. Beslut om anlagande av reglemente fattas avfullmäktige resp. och måste underställas resp. Kungl.Maj:ts prövning för alt bli gällande. Till följd av ändringar i KL och KLS år1969 (se SFS 1969:765 och 766) är besvärsnämndsreglemente numera det enda nämndreglemenlesom är förenat med underställningsskyldighet. Besvärsnämndkan enligt 76 § 3 mom. KL, 80 § 3 mom. KLS och 78 § 3 mom. LL få till uppgiftalt la upp och avgöra besvär över beslul av kommunstyrelsen, förvaltningsutskotleleller annan nämnd om tillsättande av eller förordnande på tjänstebefattninghos kommunen eller lands- tingskommunen, om entledigande frän sådan befallning ellerom disciplinär åtgärd mot sädan befattningshavare, när talan mot beslutetannars skulle ha förts enligt reglerna om kommunalbesvär. I den mån annat inteföreskrivs i reglementet, gäller i fråga om organisation och verksamhels-formerför besvärsnämnd bestämmelserna i , KLS och LL om . Flertalet av bestämmelserna i förvaltningslagen skall vidaretillämpas i ärende hos besvärsnämnd (se SFS 1971:657,658 och 660). Berättigad att anföra besvär hos besvärsnämnd är den sominte är nöjd med annan nämnds beslut i fråga som tillhör besvärsnämndens kompetensområde.Det är alltså inte bara kommunens medlemmar som kan besvära sig hos besvärsnämnden.Som grund för besvären kan åberopas inte bara sådana grunder som får åberopasvid kommunalbesvär utan ocksä andra skäl. Syftet med besvärsnämndens prövningär nämligen att få lill stånd en materiell omprövning av det överklagadebeslutet. kan upphäva beslutet eller föreskriva rättelse. Klagan över besvärsnämnds beslut förs hos länsstyrelseneller, när fråga är om landstingskommunal besvärsnämnd, hos regeringsrätten.Härvid gäller reglerna för kommunalbesvär. Endast kommunmedlemmar harbesvärsrätt. Om någon som inte är kommunmedlem har sökt en tiänst hos kommunen,kan han således inte föra talan mot besvärsnämndens beslut i tillsättningsärendet.Vid talan mot besvärsnämndens beslut kan inte åberopas andra grunder än attdelta beslut eller del hos besvärsnämnden överklagade beslutet är orikligt påsådan grund som kan åberopas vid kommunalbesvär. kan upphävamen inte "rätta" besvärsnämndens beslut. Som framgår av vad som sagts förut föreligger det intenågon skyldighet att inrätta besvärsnämnd. Genom bestämmelser i reglementet kankommunen begränsa besvärsnämndens kompetensområde t. ex. genom all undantanågon eller några av de uppgifter som anges i lagtexten eller beslut avkommunstyrelsen eller annan särskilt angiven nämnd. Beslut av fullmäktige ellerlandstinget samt sådant beslut av eller landstingskommunal nämnd somkan överklagas genom förvaltningsbesvär kan inte överklagas hos besvärsnämnd. En viktigbegränsning av besvärsnämndernas kompetensområde följer av lagen (1965:275) om tjiinstemänhos kommuner m. fl. Enligt 2 § lagen kan anställningsvillkor med vissa undanlagregleras i kollektivavtal. Mål rörande kollektivavtal prövas enligt lagen (1928:254)om arbetsdomstol av arbetsdomstolen. Kollektivavtalen för kommunaltjänstemänbehandlar bl. a. frågor om entledigande från tjänst och disciplinära åtgärder. Bestämmelserna i , KLS och LL om gäller, som förut sagts, för besvärsnämnd i den mån annat inteföreskrivs i reglementet. För besvärsnämnd i annan kommun än gällersåledes subsidiärt bestämmelserna i om valbarhet till ledamot ellersuppleant och avsägelse (32 §), suppleants inträde i avgången ledamots ställe(33 § andra stycket), lid och plats för sammanträde (35 §), inkallande avsuppleant nar ledamot är förhindrad och suppleants närvarorätt (36 §), beslutförhet (37 § första stycket),förfarandet vid fattande av beslut (38 §), protokoll och protokolljustering (39§), tillkännagivande av expeditionstid m.m. och arkivering av handlingar (40 §),utseende av kassaförvaltare (41 §), ansvar och skadeståndsskyldighet förledamot (42 §) samt delegation och arkivvård (45 §). Bestämmelserna förkommunstyrelsen om ledamotsanlal och tvång all utse suppleanter (31 §),mandatperiodens längd, början och slut (33 § första stycket) saml val avordförande och vice ordförande (34 §) är däremot inte tillämpliga påbesvärsnämnden. (SOU 1952:14 s. 355) ansåg att del ireglemente för besvärsnämnd borde anges bl. a. antalet ledamöter ochsuppleanter saml mandatperiodens längd. Särskilda bestämmelser kunde enligtkommunallagskommittén behövas i fråga om beslutförhet och jäv. Kommunalrättskommitlén lämnar vissa uppgifter ominnehållet i reglementena för de besvärsnämnder som var inrättade hoskommunerna. Av redogörelsen framgår bl. a. följande. Samtliga reglemen-lenbehandlade nämndens sammansättning, val av ordförande, vice ordförande ochsuppleanter samt mandattiden. För nästan alla besvärsnämnderna gällde attordföranden eller sekreteraren skulle vara jurist. Samtliga reglementeninnehöll bestämmelser om förfarandet hos besvärsnämnden. Det föreskrevsgenomgående att yttrande över besvären skulle inhämtas från den nämnd som hademeddelat del överklagade beslutet och alt den som jämte klaganden berördes avbeslutet skulle få tillfälle all yttra sig. I samtliga reglementen föreskrevsvidare alt den som deltagit i det överklagade beslutet inte fick delta ihandläggningen av besvärsärendet. Regelmässigt krävdes för beslutförhet allnämnden var fulltalig och för ändring av det överklagade beslutet kvalificeradmajoritet. Kommittén upplyser vidare all reglementena förlandstingskommunernas besvärsnämnder i huvudsak stämmer överens med etlförslag till normalreglemente som har utarbetet. tillhandahåller förebilder för reglementen samt lämnarråd och anvisningar för utformningen. Flertalet av bestämmelserna i förvaltningslagen skall, somredan nämnts, tillämpas i ärende hos besvärsnämnd. De bestämmelser som är tillämpligaär reglerna om jäv (4 och 5 §§), rätt att anlita ombud eller biträde (6 §), närhandling skall anses inkommen (7 §), vägledning av part (8 §), rätt alt anUtatolk (9 §), remiss (10 §), inhibition (13 §), partsinsyn (14 §), kommunikation(15§), rätt för part att lämna muntlig uppgift (16 §), beslutsmotivering (17 §),rättelse av beslul (19 §) saml ansvarsbestämmelsen i 20 §. 1 ärende som rörtjänstetillsättning får avsteg göras från huvudregeln i 17 § att beslutvarigenom myndighet avgör ärende skall innehålla de skäl som har bestämtutgången. Bestämmelser om placering av penningmedel finns i öl § KL.Penningar och andra värdehandlingar som kommunstyrelsen eller annan kommu- nal nämnd har om hand får inte blandas samman med andrapenningmedel eller värdehandlingar. Penningmedel, som inte behövs för näraförestående utbetalningar, skall för kommunens räkning sältas in hos bank ellercentralkassa för jordbrukskredit eller på postgirokonto eller placeras i sådanatillgångar i vilka förmyndare fär anbringa omyndigs medel ulan överförmyndarenstillstånd. medgivande behövs, om kommunen vill placerapenningmedel på annat sätl. Motsvarande bestämmelser finns i 65 § KLS och 75 § FSL. 16§ KFL innehåller en hänvisning lill 61 § KL. Landsting kan däremot utanunderställningsskyldighet bestämma om penningplacering (65 § LL). Äv 15 kap. 4§ och förordningen (1924:474)med särskilda bestämmelser om anbringande av omyndigs medel följer attlänsstyrelsens medgivande inte behövs, om kommun, församling, kyrklig samfälligheteller kommunalförbund vill använda penningmedel för att förvärva fordran somskrivs eller skrivits in i statsskuldboken eller för alt fötvärva vissaobligationer. medgivande behövs i regel inte heller för utlåningav medel mot säkerhet av panträtt på grundval av inteckning i fast egendominom av taxeringsvärdet. Bestämmelserna om underställningsskyldighet innebär inteatt tillstånd behövs, om en kommun vill låna ut medel för alttillgodose ett ändamål som faller inom den kommunala kompetensen. 1 sådant fallär del fråga om att anvisa eller nyttja, inte att placera, medel. beslutar enligt 9 § KL, 9 § KLS och 12 § FSLom indelning i valkretsar för val av kommunfullmäktige och kyrkofullmäktige.Det antal fullmäktige som varje valkrets skall utse bestäms också av . Beslut om indelning i valkretsar för val av landstingsmanoch om det anlal landstingsmän som skall utses för varje valkrets fallas avlandstinget efter förslag av (13 § LL). Regler om grunderna förvalkretsindelningen finns i 10-12 §§. beslut skall underställas Kungl.Maj:ls prövning och fastställelse. Under fömtsättningar som anges i 1416 §§kan jämka beslul om valkretsindelning och om antalet landstingsmän,lämkningsbeslutet skall också underställas Kungl. För längäller lagen (1969:216) om antalet landstingsman och valkretsindelningen iStockholms läns landstingskommun för valperioden 1973. Länsstyrelsenbeslutar om indelningen i valkretsar och om hur de 149 mandaten skall fördelaspå valkretsarna (2 och 3 §§). har i betänkandet Kommunala val (SOU1971:4) föreslagit att valsystemet vid landstingsvalen skall utformas påmotsvarande sätt som valsystemet vid riksdagsvalen samt att skallbesluta om valkretsindelningen och om fördelningen av de fasta valkrelsmandatenpä valkretsarna. Kommuner kan enligt 1 § 1 mom. KFL sammansluta sig lillkommunalförbund. kan också bildas mellan landstingskommunersamt mellan landstingskommun och kommun som inte tillhör landstingskommun.Förbundsordning är obligatorisk. Den skall innehålla bestämmelser om förbundelsändamål, dess organisation, ekonomiska förhållanden m. m. (4 §). När förbundsordningen har blivit antagen, skall den prövasav . Om finner att förbundsordningens bestämmelserinte strider mot lag eller annan författning samt att del föreslagna förbundetskulle medföra allmänt gagn, fastställer förbundsordningen ochbestämmer när förbundet skall träda i verksamhet (21 §). Motsvarandeunderställningsskyldighet föreligger enligt 22 § när ny angelägenhet skallläggas på förbundet, ny medlem skall inträda eller annan ändring skall göras iförbundsordningen. Mot beslul kan besvär anföras hos Kungl. Maj:ti statsrådet (35 §). AUmänt om de kommunala avgifterna Enligt 5 1 § KL, 55 § KLS och 57 § LL skall kommuns ochlandstingskommuns medelsbehov täckas med allmän kommunalskatt resp. genomutdebitering av landstingsskatt, i den mån det inte fylls på annat sätt.Hänvisningen till täckning av medelsbehovel på annat sätt än med allmänkommunalskatt eller landstingsskatt avser sådana inkomster som räntor avkapital, avkastning av fastigheter, donationer, statsbidrag, specialskal-teroch kommunala avgifter. I 74 § KL och 78 § KLS föreskrivsunderställningsskyldighet för nya och förhöjda avgifter "å den allmännarörelsen." I övrigt regleras de kommunala avgifterna i särskildaförfattningar, i den mån de inte grundas enbart på praxis. Viduttagande av kommunala avgifter skall självkoslnads- och likställighetsprincipenföljas. Avgiftsrätten får inte utövas i vinstsyfte och avgifterna får intebestämmas så att vissa kommunmedlemmar blir särskilt gynnade eller missgynnade.När avgifisrätlen regleras i särskild författning, förekommer det att avsteggörs frän dessa principer. De kommunala avgifterna brukar indelas i privaträttsligaoch offentligrättsliga avgifter. Som kännetecken på privaträttsliga avgifterbrukar anges alt dessa grundas på avtal mellan kommunen och den enskilde elleralt denne frivilligt tar emot något som kommunen tillhandahäller.Kännetecknande för offentiigrättsliga avgifter anses vara alt kommunens beslutgrundar avgiftsskyldighet. Rätten att ta ul sådana avgifter grundar sig enligtdetta betraktelsesätt på att kommunen är ett med tvångsmakt utrustat offentligrättsligtsubjekt. I det följande betecknas i stället kommunala avgifter som har ettuttryckligt förfallningsslöd som offentligrättsliga, medan avgifter som saknarsådant stöd betecknas som privaträttsliga. Privaträttsliga avgifter förekommer i stor omfattning inomramen för den affärsmässiga verksamhet som kommunerna driver utan annat författningsstödän de allmänna kompetensföreskrifterna i 3 § KL och 3 § KLS. Sådana avgifter ärbl. a. avgifterna för gas, elektricitet och värme samt de avgifter somkommunala trafikföretag tar ut. På dessa områden tillhandahåller kommunernatjänster på samma sätt som och ofta jämsides med enskilda företag. Kommunalabeslut om privaträttsliga avgifter behöver aldrig underställas statligmyndighets prövning men sådana avgifter kan vara underkastade annanform av statlig kontroll. Enligt 29 § förordningen (1940:910) angåendeyrkesmässig aulomobillrafik m. m. fastställer sålunda taxa föryrkesmässig trafik. Kontrollbeslämmelser av delta slag riktar sig inte just motkommunerna utan de gäller för verksamhet av visst slag oavsett om den drivs avkommun eller av enskild. Offentligrättsliga kommunala avgifter beslutas avkommunalt organ. I vissa faU skall kommunens beslut underställas statligmyndighet. Det är fallet med bidrag till gatubyggnadskostnader (67 § BL),avgifter hos , besiktning m. m. (8 §byggnadsstadgan, 1959:612), avgifter å den allmänna rörelsen (74 § KL och 78 §KLS), gatuhandelsavgifter och parkeringsavgifter enligt lagen (1957:259) omrätt för kommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m. m. (AvgL)och sotningsavgifter (20 § brandstadgan). Underställningsskyldighet föreliggerdäremot inte i fråga om gatumarksersättning (56 66 §§ BL),renhållningsavgifter (3 § lagen, 1965:54, om kommunala renhållningsavgifter),vatten- och avloppsavgifter (27 § lagen, 1970:244, om allmänna vatten- ochavloppsanläggningar), sjukvårdsavgifter (27 § sjukvårdslagen, 1962:242) ellerersättning för upplåtelse av skolbyggnad (2 kap. 26 § skolstadgan, 1971:235). Karaktäristiskt för de flesta offentligrättsliga kommunalaavgifterna är alt kommunen tillhandahåller den avgiftsbelagda nyttigheten i enmonopolställning och under ett tvång för den enskilde att ta nyttigheten ianspråk. I fråga om några offentligrättsliga avgifter, huvudsakligen på det underställningsfriaområdet, anges vissa grunder för bestämmandet av avgifterna i författning.Flera avgifter beslutas emellertid utan slöd av sådana föreskrifter. Gatubyggnadskostnadsbidrag och avgifter hos byggnadsnämnd Enligt 67 § BL kan stadsfullmäktige meddela bestämmelserom skyldighet för fastighetsägare att bidra till kostnaden föriordningställande av gata. Om fastighetsägare åläggs skyldighet som han intehar haft fömt, skall bestämmelserna underställas Kungl. Ibestämmelserna skall anges bl. a. grunderna för beräkning av den kostnad somskall påföras fastighetsägarna och för kostnadens fördelning mellan dem (68 §).I 68 och 69 §§ föreskrivs vissa begränsningar i fråga om bidragsskyldigheten.Bl. a. föreskrivs att fastighetsägarnas skyldigheter skall motsvara skäligaanspråk på rättvisa och billighet. kan på framställning av kommun utfärda taxa för avgifter som skall betalas av den som hos byggnadsnämndenpåkallar åtgärd som föranleder granskning av ritningar, besiktning eller annan tids-ellerkostnadskrävande förrättning (8 § byggnadsstadgan). Enligt förarbetena till byggnadsstadgan (prop. 1959:168 s.200) bör prövning gå ut på all kontrollera att avgifterna inteöverstiger kommunens självkostnader. Avgifter å den aUmänna rörelsen I 74 § KL och 78 § KLS föreskrivs alt kommunfullmäktigesbeslut om nya eller förhöjda avgifter å den allmänna rörelsen för begagnande avde platser som har anvisats åt denna eller de inrättningar som har gjorts föralt betjäna den skall, för att vinna bindande kraft, underställas Kungl. Maj:tsprövning och fastställelse. Fastställelse av beslut om nya eller förhöjda hamnavgiflereller gmndpenningar eller sluss-, kanal- eller andra farledsavgifter kan dockmeddelas av myndighet som Kungl. Motsvarighet till 74 § KL och 78 § KLS fanns redan iförordningen (1862:13) om kommunalstyrelse på landet, förordningen (1862:14) omkommunalstyrelse i stad och förordningen (1862:33) om kommunalstyrelse iStockholm. anförde (SOU 1952:14 s.326) att enöversyn av bestämmelserna om underställning av avgifter å den allmännarörelsen kanske kunde anses motiverad för att få till stånd en precisering avvilka avgifter som avsågs och, eventuellt, begränsa underställningsskyldigheten.Enligt kommunallagskommittén var del emellertid knappast nödvändigt, om ensmöjligt, att ge bestämmelserna en klarare avfattning.Underställningsskyldigheten ansågs inte särskilt betungande för kommunerna. Innebörden av begreppet den allmänna rörelsen torde havarit oklart redan när förordningar tillkom. Avsikten medunderställningsskyldigheten anses ha varit att förebygga att kommunerna, avvilka främst städerna tidigare hade till stor del finansierat sin verksamhetgenom att med Kungl. Maj:ts tillstånd belägga trafik, handel och näringar medavgifter, också skulle använda en sådan finansieringsmetod. Till avgifterna å den allmänna rörelsen hänförs enligtpraxis numera, fömtom hamnavgifterna och övriga avgifter som nämnsi lagtexten, avgifter för upplåtelse av bussuppställningsplatser påallmän plats och Vid fastställelseprövningen har utbildats den praxis att avgifterna får läcka kommunens kostnader för ändamåletmen inte ge Sedan gammalt har länsstyrelserna och städerna ansettskunna meddela sådana föreskrifter om torghandel som behövts för attfrämja allmän ordning och renlighet. Denna förordningsmakt har utbildats genom Enligt 1 § ordningsstadgan (1868:22) förrikels städer kunde stadsfullmäktige bestämma vilka torg, hamnar etc. i stadensom skulle upplåtas lill allmänna försäljningsplatser. I allmännaordningsstadgan (1 956 :6 17) finns inga särskilda bestämmelser om torghandel.I 2 § sägs dock alt kravet på tillstånd av polismyndigheten innan allmän platstas i anspråk för försäljningsändamål m. m. inte gäller i fråga om salutorg ochliknande plats som i vederbörlig ordning har upplåtits till allmänförsäljningsplats. Byggnadslagstiftningen ger kommunerna möjlighet men inteskyldighet alt upplåta salutorg. Upplåtelserna brukar ske genom lokala ordningssladgor,som antas av kommunfullmäktige och fastställs av enligt 23 §allmänna ordningssladgan. Undersenare hälften av 1 800-talel avslog Kungl. Maj:l vid ett flertal tillfällenansökningar från städer om all få la ut stånd- och platsavgifter vidmånadsmarknader och torgdagar. Också under 1900-lalels börian tillämpades enrestriktiv praxis vid prövningen av sådana ansökningar. Är 1928 fastställde Kungl.Maj:t emellertid med stöd av 74 § förordningen om kommimalstyrelse i stad ettförslug till taxa för platser på salutorgen i (Regeringsrättens årsbok1928 not. S 239). Därmed slogs fast att torgavgifterna var alt anse somavgifter å den allmänna rörelsen. Kommunens beslut om nya eller förhöjda lorgavgifter skallalltså enligt 74 § KL resp. 78 § KLS underställas Kungl. Maj:ts prövning.Avgifterna får läcka kommunens kostnader men de får inte ge något överskoll.Som kostnadsposter har godtagils bl. a. kostnad för renhållning, snöröjning,sändning, bokföring, underhåll av lorgbod, försäkringar samt ersättningar lill inkasserare,tillsyningsman och torghandelsföreståndare. Av punkt 44 Kungl.