prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — En förbättring av de branschpolitiskabedömningarna har möjliggjorts genom bl. a. den industripolitiskautredningsverksamhet som har initierats på olika nivåer. Av särskilt intresse att nämna idetta sammanhang är det arbete som bedrivs för att få mera detaljeradekunskaper om förhåhandena inom olika industribranscher. Undersökningar har genomförtsrörande bl. a. varvsindustrin, TEKO-industrierna, möbelindustrin ochlivsmedelsindustrin. Inom flera andra branschområden pågår utredningar f. n.Detta arbete, som utgör ett viktigt underlag även för regionalpolitiska beslut,bör byggas ut och intensifieras. a. kommer resurser attdisponeras för att följa utvecklingen inom olika branscher i mer kontinuerligaformer än f. n., genom inrättandet av ett nytt industripolitiskt verk. Förslaghärom avses skola läggas fram riksdag. De industripolitiska åtgärderna medahmänt branschstimulerande syfte kan i sina praktiska konsekvenser väntas fåavsevärd regionalpohtisk betydelse. Detta hänger samman främst med den starkageografiska koncentrationen av de branscher som har kommit i fråga försärskilda åtgärder, nämhgen varvsindustrin (västkustområdet), TEKO-in-dustriema(västgötaregionen), den glasindustrin () och den träbearbetandeindustrin (, , inland). Några länsstyrelser har ilänsprogrammen berört särskilda industribranschproblem i resp. län. Dessapåpekanden har med få undantag berört de uppräknade branscherna. Det kannoteras att de av riksdag beslutade åtgärderna för att stimulera denträbearbetande mdustrin (prop. 1972:47) liksom det nyinrättade systemet medstatliga strukturgarantier (prop. 1972:46) har utformats efter det attlänsstyrelserna lämnade sina program. De framförda synpunkterna har därvid iflera fall kunnat beaktas. Även några av de branscher som nuutreds har en marknad geografisk koncentration. Det gäller t. ex. järn- ochståhndustrin och metaUmanu-fakturindustrin. 1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 498 som den centralautredningsverksamheten har byggts ut har ökat intresse knutits tihmöjligheterna att stärka kunskapsunderiaget genom ett organiseratinformationssamarbete mellan näringsliv och samhälle. Samarbete och kontakt mellannäringsliv och samhälle såväl på det kommunala planet som på läns- ochriksplanet är en väsentlig förutsättning för både regionalpolitiska ochindustripolitiska åtgärder. Olika organisatoriska former för samarbete ochkontakter har prövats. F. n. övervägs inomindustridepartementet de förslag som samarbets-utredningen har lagt fram ibetänkandet (SOU 1970:41-42) Företag och samhähe rörande bl. a. ettinformationssystem för vidgat informationsutbyte mellan företag och samhälle.En proposition i denna fråga avses, enligt vad jag har inhämtat från chefen förindustridepartementet, bli avlämnad till under innevarande höst. Som jag redan har nämnt räknarchefen för industridepartementet med att anmäla förslag om ettindustripohtiskt verk för bl. a. utrednings- och informationsverksamhet av dentyp som jag här har berört. Det är önskvärt att den sålunda planeradeverksamheten nära samordnas med den regionalpolitiska utrednings- ochplaneringsverksamheten som bedrivs inom bl. Den industriella miljöns betydelseför näringslivets utveckhng har uppmärksammats alltmer. Ett av demedel som bör prövas för att främja uppbyggandet av en stimulerande industrieUmiljö är att förbättra servicen tiU i första hand mindre och medelstoraföretag. Frågan om en förstärkt service för den industriella verksamheten ilandet har tagits upp tUl behandhng i åtskilhga av länsprogrammen. a.föreslår länsstyrelserna i , och atts. k. industriella utvecklingscentra (lUC) enligt den modell som har prövats iSkellefteå skall inrättas. I övrigt anför flertalet länsstyrelser helt allmäntatt de mindre och medelstora företagens behov av service bör tillgodoses genomen förstärkning av företagareföreningarnas resurser. Frågan om en förstärktföretagsservice har varit föremål för utredning inom delegationen för de mindreoch medelstora företagen. För att bl. a. utveckla och stärka den regionalaindustriservicen avser chefen för industridepartementet att anmäla förslagvåren 1973 om förstärkning av statens stöd till företagareföreningarnasrådgivning tUl de mindre och medelstora företagen. När det gäller frågan omindustriella utvecklingscentra vill jag erinra om att näringsutskottet (NU1972:13) har uttalat att erfarenheterna från lUC i bör avvaktasinnan ställning tas tih vilka regioner och orter som bör komma i fråga för nyacentra. På hemställan av har Kungl. Maj:t överlämnat frågan omindustriella utvecklingscentra till delegationen för de mmdre och medelstoraföretagen för att beaktas i dess arbete. Efter samråd med chefen förindustridepartementet vUl jag därför uttala att nya centra av ifrågavarandeslag f. n. inte bör inrättas. Några länsstyrelser har berört frågan omkapitalförsöriningen speciellt Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 499 för de mindre och medelstora företagen. Jag vUl ianslutning härtill erinra om att förslag har lagts fram för , påföredragning av chefen för , att ett särskiltfinansieringsinstitut - ägt till hälften av staten och till hälften av bankerna- inrättas fr. o. m. för att förbättra tillgången påriskbärande kapital för de mindre och medelstora företagen (prop. 1972:101).Härigenom öppnas en ny möjlighet för dessa företag att få tillgång tillriskbärande kapital på Ukartat sätt som större företag redan har genombl. a. aktiemarknaden. Detta kan få tUl effekt dels att de strukturellaomstäUningar som mindre företag i ökad omfattning ställs inför underlättas,dels att den utvecklingspotential som kan finnas hos sådana företag utnyttjas iökad utsträckning. 1 detta sammanhang vUl jag ocksåerinra om den verksamhet Norrlandsfonden bedriver för att underlättakapitalförsörjningen för det norrländska näringslivet. Fonden disponerar underinnevarande år sammanlagt 20 milj. kr. i nytUlskjutna medel för sinverksamhet. Åtgärder inom energiområdet och ifråga om bergshantering och mineralutvinning har ofta klart regionalpolitiskaeffekter. Detta återspeglas i förslagen och synpunkterna i länsprogrammen. Vad först angår energiområdet kanerinras om de direkta regionalpohtiska effekter som statens vattenfallsverksverksamhet ger. Den betydelse som vattenkraftutbyggnaderna i har hafti detta avseende bör inte underskattas. Även sedan vattenkraftsutbyggnaden ihuvudsak har upphört kan vattenfallsverkets investeringsbeslut väntas ha storregionaipolitisk betydelse, nu genom produktionsanläggningarnas storlek ochart. 1 fråga om de konkreta förslag tillkraftproduktionsutbyggnader som tas upp i länsprogram 1970 vill jag, eftersamråd med chefen för industridepartementet, framhålla att de får prövas efterhand som vattenfallsverket aktualiserar dem. Lokaliseringen avkärnkraftstationer blir beroende av de riktlinjer som ges för hushållningen medmark och vatten. Som kommer att framgå av den anmälan som chefen för civildepartementetsenare gör rörande den fysiska riksplaneringen bör utbyggnader under1970-talet koncentreras tUl redan etablerade stationsområden. I några länsprogram berörs särskiltfrågor om malmprospektering och mineralutvinning. Betydande statliga resurserhar ägnats åt malmprospektering i och Västerbottenslän. Dels har geologiska undersökning (SGU) haft ett tioårigt programför järnmalmsinventering i , där nu malmgeologisk genomgång ochbearbetning görs av framkomna resultat. Dels har SGU fortsättningsvis bedrivitsulfidmalmsprospektering i . Under /73 förfogarSGU över sammanlagt drygt 20 milj. kr. för malmprospektering, vilket motsvararca två tredjedelar av SGU:s hela verksamhet. Omfattningen m. m. av den statliga malmprospekteringen denärmaste 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 500 åren är en av de frågor som f. n. övervägs på grundval av bl. a. geologiutredningens betänkande (SOU1971:17). Beträffande frågan om utnyttjandeav malmtillgångarna i Stekenjokk vill jag efter samråd med chefen förindustridepartementet peka på att enhgt en rapport som nyhgen har avlämnats (DsI 1972:5) förutsättningar finns för viss företagsekonomisk lönsamhet, beroendepå främst möjligheterna till selektiv brytning och kopparprisets utveckling.TiU rapporten är fogad en särskUd undersökning av det samhällsekonomiska värdetav projektet, vilken utvisar ett betydande nettotillskott tiU den företagsekonomiskakalkylens resultat. Ett beslut om projektstart måsteföregås av förhandhngar och en uppgörelse om de ekonomiska villkoren förbrytning. Ett första steg har tagits i och med att tre gruvföretag harerbjudits att med hänvisning till utredningsresultatet komma in med konkretaförslag som en utgångspunkt för förhandling. 1 sammanhanget kan tilläggas atteventuella ytterhgare prospekterings-insatser i Stekenjokkområdet, en fråga somhar tagits upp av i , får övervägas i samband medatt ställning tas till gruvprojektet. Ett annat malmutvinningsprojekt somtas upp i länsprogram 1970 är uranutvinningen i . Jag får beträffandedetta spörsmål erinra om de beslut som riksdag (prop. 1972:57, NU1972:39, rskr 1972:200) har fattat angående fortsatt utvecklingsarbete underbudgetåren 1972/73-1974/75 i syfte att skapa underlag för ett beslut om ev.utbyggnad av uranverket i . Ett flertal länsstyrelser tar uppetablering av statliga företag i regionalpohtiskt syfte. Som jag redantidigare har framhållit har sysselsättningen i de statliga företagen storbetydelse för den industrieha utvecklingen i . Ytterligareutbyggnadsplaner för ohka enheter inom torde komma attrealiseras . Jag vih i sammanhanget erinra om att SVETABhar gjort insatser inom regioner med sysselsättningsproblem. Ytterligareinsatser kan bli aktuella . Vidare ämnar chefen för industridepartementetredan i höst föreslå att proposition läggs fram om uppförande av ett koksverkvid NJA. När det gäller den principiellafrågan om de statUga företagens roll i regionalpohtiken kan erinras om att iden proposition som låg tih grund för bildandet av (prop.1969:121) uttalades att förvaltningsbolaget skuUe ta särskild hänsyn thlsamhällsintresset, bl. a. vid val meUan ohka produktions- ochlokaliseringsalternativ. I samma proposition berördes ocksåförvaltningsbolagets skyldighet att lämna offert när statsmakterna övervägeratt ålägga företaget att fullgöra näringspolitiska eher andra uppgifter. Frågan utvecklades vidare i prop.1971:139 om fmansiering m.m. rörande vissa statliga företag. 1 propositionenanförde chefen för industridepartementet bl. a. att frågan hur Statsföretag ipraktiken bäst skall 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 501 kunna fuUgöra de näringspohtiska och andra uppgifter somstatsmakterna ålägger företaget var föremål för överväganden inomindustridepartementet. Ett närmare fastläggande avomfattning och inriktning av Statsföretags regionalpolitiskasysselsättningsinsatser kan inte göras förrän detta arbete har slutförts. Bl.a. måste insatserna bh beroende av företagsgruppens framtida branschinriktning. Regionalpolitiskt stöd m. m. När den aktivalokaliseringspolitiken inleddes inriktade man sig i hög grad påselektiva medel, såsom investeringsstöd, särskilda utbildningsbidrag ochflyttningsbidrag till arbetskraft med kvaUficerad yrkesutbUdning. I prop.1970:75 gav jag uttryck för uppfattningen att generella medel i ökadutsträckning borde användas i den regionala poUtiken. Genom beslut år 1970infördes också betydelsefuUa sådana medel, nämligen sysselsättningsstöd ochschabloniserat utbhdningsstöd (prop. 1970:75, SU 1970:103, rskr 1970:270),transportstöd (prop. 1970:84, SU 1970:105, rskr 1970:271) ochlokaliseringssamråd (prop. 1970:154, BaU 1970:69, rskr 1970:446). Ocksåsystemet med skatteutjämningsbidrag till kommunerna utgör ett generelltverkande medel för att utjämna regionala skillnader. Jag skaU i det följandenärmare beröra de förslag till nya regler beträffande skatteutjämningsbidragsom har avgetts av skatteutjämningsrevisionen i betänkandet (SOU1972:44) Reformerad skatteutjämning. Förslag föreligger vidare frånbussbidragsut-redningen i betänkandet (Ds K 1972:3) Busstrafiken i omatt införa ytterligare genereha medel, nämligen ett ändrat system förstatsbidrag till drift av icke lönsamma busslinjer. Efter avslutad remissbehandlingavser chefen för att anmäla denna fråga. Dessutomföreligger förslag i fråga om en regional utjämning av telefonkostnaderna(betänkande avgivit av telefontaxeutredning, se Televerketsförfattningssamling, A:23. Frågan att utnyttja andra generellamedel behandlas av den utredning rörande användning av starkare styrmedel iregionalpohtiken som jag efter Kungl. Maj:ts bemyndigande har tiUkahat. Förslag att användaskatteinstrumentet i regionalpolitiskt syfte har motionsvägen väckts iriksdagen , bl. a. åren 1970 och 1971.Motionsyrkandena har avslagits av rUcsdagen. Efter samråd med chefen förfinansdepartementet vUl jag i denna fråga hänvisa till de uttalanden som vidnämnda tiUfällen gjordes av vederbörande riksdagsutskott (BeU 1970:36 och SkU1971:53). Motsvarande gäller den i och något länsprogram väckta fråganatt initiera en selektiv kreditmarknadspolitik i regionalpolitiskt syfte (BaU1970:41, FiU 1971:41). Som jag anförde i prop. 1970:75 måste regionalpohtikenspela över ett Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 502 brett register av medel för att bh verkningsfull. Jagräknar med att man också i fortsättningen kommer att behöva utnyttja bådeselektiva och genereha medel för att nå de uppställda målen. De regionalpolitiska medlen och deresultat de ger analyseras fortlöpande inom Kungl. a. pågrundval av detta arbete och de förslag som har förts fram i länsprogrammenskall jag i det följande beröra vissa ändringar i de regionalpolitiska medlensom med hänsyn tih de gångna årens erfarenheter framstår som motiverade.Förslag i dessa avseenden räknar jag med skah läggas fram riksdag.Jag vill emellertid redan i detta sammanhang erinra om vad jag harframhålht, nämligen att det inte är de finansiella ramarna för lokaliseringsstödetsom har varit en begränsande faktor i stödverksamheten utan snarare bristen påstödprojekt. Det är mm bedömning att den regionalpohtik som jag har förordat idet föregående bör kunna genomföras med i huvudsak de regionalpolitiska medel somvi nu har. Om de regionalpohtiska insatserna skah ökas måste detta enligt minuppfattning ske på andra vägar än genom en omfattande utbyggnad av nuexisterande regionalpohtiska stödformer. I länsprogrammaterialet redovisasönskemål från kommunalt håh att kommunerna skall få möjligheter att ta meraktiv del i regionalpohtiken än . I anslutning härtill vUl jag erinraom att kommunalrättskom-mittén fick i uppdrag att se över reglerna omden kommunala kompetensen. I direktiven tUl kommittén (1966 årsriksdagsberättelse In:5) anförs att kommunalt stöd åt enskilda företag iprincip inte bör förekomma, något som statsmakterna hade beslutat i samband medbehandlingen av prop. 1964:185 angående riktlinjer för en aktiv lokaliseringspolitikm. Kommittén borde därför försöka skapa ett regelsystem som hindrar attkommunala subventioner lämnas i syfte att påverka enskUda företags lokahseringeller utvidgning. Däremot bör det enhgt direktiven fortfarande vara en kommunalangelägenhet att aUmänt främja näringslivets utveckling inom kommunen. I sitt slutbetänkande (SOU 1971:84)kompetens föreslår kommittén att kommunerna genom en särskUd lag fårbefogenhet att vidta åtgärder för att tillhandahålla enskilda företag lokaler,om det sker mot ett med hänsyn tih kostnaderna skäligt vederlag. I fråga omvissa åtgärder för lokalhållning skall enhgt förslaget samråd med arbetsmarknadsstyrelsenäga rum om åtgärdens lämplighet från regionalpohtisk synpunkt. Kommittén anseratt kommunerna ahtjämt bör få lämna enskilda företag sysselsättningspohtisktbetingat stöd. En förutsättning för sådant stöd skall emeUertid enhgtkommitténs förslag vara att det lämnas i samråd med . Betänkandet har remissbehandlats.Avsikten är att proposition med förslag på grundval av betänkandet skallföreläggas med proposition om medlen förden fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten. Några länsstyrelser diskuterar i länsprogrammen detnuvarande all- 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 503 Ytterståndpunkterna i denna frågarepresenteras av länsstyrelserna i och . iKalmar län framhåUer att stödpohtikens begränsning tih ett särskUt stödområdebör upphävas. i menar däremot att lokaliseringsstödbara i undantagsfaU bör utgå utanför stödområdet för att attraktiviteten hos denorra delarna av landet inte skall minska. Frågan har tagits upp också imotioner till . Som motiv för att slopa stödområdet har anförts bl. a.att behov av stödinsatser finns på många håll också utanför det nuvarandestödområdet. gäUande regler ger visserligen möjlighet att lämna stöd utanförstödområdet, men ett borttagande av gränsen anses skapa fömtsättningar för enmer flexibel användning av lokahseringsstödet. Detta stöd borde ses som ettmedel i en allmän regionalpohtik och kunna utnyttjas för att lösa regionalaproblem var de än aktualiseras. I anslutning tih dessa synpunktervUl jag framhåUa, att sysselsättningsproblemen och obalansfenomenenfortfarande är störst inom stödområdet, trots den förbättring av denbefolkningsmässiga och industriella utvecklingen som har ägt rum där undersenare år. De näringsgeografiska förhållandena i detta område medför att deregionala problemen där är mer svårlösta än på andra håh. HärtiU kommer att denfortgående strukturomvandlingen inom näringslivet kan medföra en ytterhgareskärpning av obalansen mellan skogslänen och övriga delar av landet. Dessaomständigheter motiverar enhgt min uppfattning att det lokaliseringspohtiskainvesteringsstödet hksom hittUls inriktas i första hand mot och delarav norra samt och . Som också ströks under vidriksdagsbehandlingen både och är såväl de aUmänna resursernasom tillgången på lokahseringsbara företagsenheter begränsade. Enkoncentration av stödinsatserna är därför nödvändig. Om stödområdet avskaffades, skullemöjligheterna minska att styra lokahseringsstödet till de områden som bästbehöver det. En spridning av stödet över hela landet skuhe förstärkatendenserna tUl en förskjutning av näringshv och befolkning tUl de södra ochmeUersta delarna av landet. Åtgärden skulle dessutom kunna uppfattas som ettminskat intresse för strävandena att åstadkomma en positiv utveckhng inorrlandslänen. I detta sammanhang finns detanledning att påpeka att den ortsstruktur som jag har uttalat mig för i detföregående inte kan ge entydiga besked när det gäller att i enskilda faU taställning till vilka regionalpohtiska medel som skall användas eller i frågaom valet av lokaliseringsorter. Kravet på att koncentrera de begränsaderesurserna tih de mest behövande delarna av landet motiverar därför att ettsärskUt stödområde bibehålls. Lokaliseringspolitiska insatser äremellertid motiverade i särskilda fah också i orter i mellersta och södraSverige, vilket flera länsstyrelser har påpekat. Gällande bestämmelser medgerlokaliseringsstöd i form av punktinsatser i orter och regioner utanförstödområdet, nämligen när Prop.1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 504 avsevärda svårigheter förutses eller har uppkommit tillföljd av industrinedläggningar eller när särskilda skäl talar för att ettområde med ensidigt näringshv eUer isolerat läge bör tiUföras ytterhgareindustri. Sådana ingripanden har, som jag har redovisat, förekommit imånga faU och de har medverkat tih en positiv lösning av uppkomna problem. Stödinsatser av det slag som enligtgähande bestämmelser kan göras utanför stödområdet tar i första hand sikte påatt lösa akuta sysselsättningsproblem. I vissa områden utanför stödområdet, därden regionala UtveckUngen aUmänt sett är svag, kan emellertid sådanastödåtgärder behöva få en något mer långsiktig karaktär. Det finns som anledningatt uppmärksamma i synnerhet problemen i gränstrakterna till stödområdet. Fleraav de regioner som hgger i anslutning tiU stödområdet har liksom regionernainom området problem i form av ensidigt näringsliv eller vikande folkmängd.Frågan om lokaliseringsstöd till företag i dessa gränsområden bör prövas medhänsyn härtih. Till sådana gränsområden vill jag, bl. a. mot bakgrund avlänsstyrelsemas förslag, i dagens läge hänföra de delar av , Kopparbergsoch som inte ingår i det ahmänna stödområdet samt denordligaste delarna av län, Sala- och Fagerstaregionerna i Västmanlandslän och Lindesbergsregionen i län. Lokaliseringsstöd har i ett stortantal fall bevUjats företag där och bör komma i fråga även i fortsättningen.Som betonades beslut och bekräftades fårstödområdesgränsen inte uppfattas som en klart fixerad hnje. Det finns skäl atti gränsområdena tillämpa stödbestämmelserna på ett smidigt sätt. Också vissaandra områden i södra och meUersta har f. n. problem som medför att dekräver särskUd uppmärksamhet vid prövning av insatser med lokaliseringsstöd. Jag viU i anslutning till detanförda tiUägga att det, hur stödområdesgränsen än dras, är ofrånkomhgt attvissa tröskelproblem uppstår. En ändring av gränsen skulle endast förskjutadessa problem tih nya gränsområden med påföljd att krav skulle uppstå påytterligare flyttning av gränsen. Ett inlemmande i stödområdet av aha deområden i gränstrakterna som i ett eUer annat avseende och har en negativ utveckhng skulle innebära en avsevärd utvidgning avstödområdet. Vid en sådan utvidgning uppstår risk för att stödområdet kommeratt anknyta direkt till de starkt expansiva regionerna i . Jag finner det lämpligt att i dettasammanhang beröra sambandet mellan den regionalpohtiska stödverksamheten ochden fysiska riksplaneringen. Behovet av positiva medel för attförverkliga intentioner inom den fysiska riksplaneringen kan redan nu i vissutsträckning tillgodoses genom lokahserinstöd. Inom stödområdet kan sålundalokaliseringsstöd utgå tUl sådan industrieU eller industrUiknande verksamheteller industriserviceverksamhet som är av intresse från den fysiskariksplaneringens synpunkter. Vid bedömningen av lämphg lokaliseringsort försådana 1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 505 typer av verksamhet bör de riktlmjer som ges i den fysiskariksplaneringen tUlmätas avgörande betydelse. Utanför det aUmänna stödområdet kanlokahseringsstöd beviljas företag med industriell eUer industriliknandeverksamhet endast när starka regionalpohtiska skäl förehgger härför. 1 sådanafah kan också företag, som är särskUt resurskrävande och/eUer miljöstörande ochdärför av mtresse i den fysiska riksplaneringen, komma i fråga förlokahseringsstöd. Som en ytterligare förutsättning för stöd måste då gälla attden avsedda lokaliseringen överensstämmer med ställningstaganden inom denfysiska riksplaneringen, dvs. att lokaliseringsorten ligger inom område som harreserverats för .sådan typ av verksamhet eller att områdets användning förverksamheten kan godtas. Däremot bör enligt min mening lokaliseringsstöd inteanvändas utanför stödområdet för att styra industrier tiU områden som från denfysiska riksplaneringens synpunkter är önskvärda, såvida inte också regionalpohtiskaskäl förehgger härför. Det finns ytterligare en aspekt påanvändningen av lokaliseringsstöd för att tUlgodose önskemål som har sambandmed den fysiska riksplaneringen. Chefen för kommer att föreslå sådana riktlinjer för hushållningen med naturresurserna sominnebär att vissa områden bL a. i södra och inte bör komma ifråga för lokalisering av särskilt resurskrävande och/eller miljöstörande verksamhet.Vid remissbehandlingen av rapporten med mark och vatten har man -som framgår närmare av vad chefen för civUdepartementet anför uppmärksammatkonsekvenserna av denna form av reglering. Från kommunalt håll har man krävtkompensation för att sådan industri inte kan lokaliseras till vissa områden.Efter att ha samrått med chefen för vih jag understryka attden åsyftade regleringen avser bara ett ringa antal anläggningar. Det bör ocksåframhållas att dessa områden inte är undantagna från etablering av annanindustri. Dessutom finns, som har framgått av det föregående, möjligheter tihregionalpolitiskt motiverade punktinsatser med lokaliseringsstöd i sådanaområden.