prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Den avsedda utredningen kanvidare ha tiU syfte atl fastställa ett visst bestämt värde, fastän det frånbörjan framslår som utsiktslöst alt fastställa annal än vissa gränser inomvilka värdei bör Ugga. I sådana och liknande fall är det viktigt att den partsom vill förebringa utredningen får klart för sig att den enligt domstolensuppfattning faller utanför vad som har betydelse för målets avgörande. Medhänsyn till det sagda anser jag att man i den nya expropriationslagen börinföra en bestämmelse om skyldighet för fastighetsdomstolen att underförberedelsen meddela beslut i fråga om utredningsarbetet. 1 beslutet, somlämpligen kan kallas utredningsbeslut, bör anges vilken utredning som enligtdomstolens mening bör förebringas i målet. Jag återkommer strax tUl frågan omvilka rättsverkningar ett utredningsbeslut bör ha. Närdomstolen meddelar utredningsbeslut bör den ta viss hänsyn bl.a, till del värdesom egendomen preUminärt kan beräknas ha och tiU skiUnaden mellan erbjuden ochyrkad ersättning. Som riktpunkt bör gälla att uiredningskostnaderna står irimlig proportion tUl de angivna värdena. Givetvis kan det emellertid i detenskilda fallet vara motiverat att lägga ner förhållandevis slora kostnader påutredningsarbete, fastän tvisten gäller ett begränsat belopp, om exempelvisavgörandet får anses ha prejudicerande betydelse. Självfalletkan det, som också har framhåUits vid remissbehandlingen, i mera komplicerademål vara svårt för domstolen atl på ett tidigt stadium fatta beslul i fråga omutredningsarbetet, åtminstone om beslutet skall ha ett konkret och meningsfuUtinnehåU. I sådana mål kan det därför ibland finnas anledning att dröja medbeslutet tUl en något senare tidpunkt under förberedelsen. Målets svårhetsgradbör emellertid inte avhålla domstolen från att meddela beslut så snart det mednågon säkerhet kan bedömas vUken utredning som är av betydelse och vUkenutredning som får anses överflödig. Det är naturligtvis också i de störte ochmer komplicerade målen som det är särskilt viktigt med en aktiv processledning,så att man undviker en onödigt omständUg handläggning och begränsarkostnaderna. Givelviskan del förekomma mål, där det är självklart vilken utredning som börförebringas och där det framstår som uppenbart obehövligt med ett formligtutredningsbeslut, I sådana faU bör domstolen kunna underiåta att meddela sädantbeslut. Jag vill emellertid understryka att detäven i enkla mål bör vara regel atl utredningsbeslul meddelas. Detkan naturligtvis förekomma att part, efler det alt utredningsbeslut harmeddelats, uppger sig vilja förebringa utredning som inte förut har värk uppetUl diskussion vid domstolen. Domstolen bör då i ett nytt utredningsbeslulkunna ta upp den nya utredningen och ange om den bör förebringas i målet. Eltnyll utredningsbeslut bör också kunna innefatta ändring av ett tidigare beslut,om domstolen under förberedelsen får ändrad uppfattning i fråga om betydelsenav en viss liUlänkt utredning. Det torde emellertid i allmänhet vara olämpligtatt frågan om utredningsarbetets inriktning och omfattning prövas flera gångerunder målets handläggning. För att nytt utredningsbeslut skall få meddelas bördet därför föreligga särskilda skäl. Hardomstolen meddelat utredningsbeslut, torde parterna i allmänhet rätta sig efterdel och inte förebringa utredning som inte omfattas av beslutet. Det böremellertid inte föreligga något formellt hinder för part att förebringa sådanutredning. Sådant hinder bör föreUgga endast om domstolen avvisar den tUltänktautredningen med stöd av 35 kap, 7 § RB. Givetvis måste det dock finnasbestämmelser som så långt möjligt garanterar att parterna inte utan gmndadanledning utför utredning som faller utanför vad som enligt utredningsbesluletbör förebringas. Jag kommer därmed in på frågan om ersättning förrättegångskostnad. Huvudprincipennär del gäller kostnaderna i expropriationsmål bör liksom nu vara att denexproprierande skaU svara för samtliga kostnader i första instans. Dennahuvudregel måste i allmänhet anlas medföra att den exproprierande visaråterhållsamhet när det gäller alt förebringa utredning i expropriationsmål. Medhänsyn tUl intresset av att undvika en onödigt omständlig handläggning ochbegränsa rättegångskostnaderna är det befogat att komplettera huvudregeln medbestämmelser som verkar återhåUande även på sakägarna. Somframgått av det föregående har domstolen redan enligt gällande ExL möjlighetatt med slöd av 18 kap. 6 eUer 8 § RB förordna att sakägare skall utgeersättning för kostnad som vållats genom försumlig processföring eller att haninte skaU få ersättning för kostnad som inte skäligen varit påkallad. Somframhållits i promemorian torde emellertid domstolarna i praktiken ha varitmycket restriktiva när det gäUer att tillämpa nämnda bestämmelser, liksom närdet gäller tillämpningen av bestämmelsen om avvisande av bevis. Enligt minmening är denna restriktivitet inte alltid motiverad, I och för sig kunde deltatala för atl ändras så att de får avsedd tiUämpning, Konsekvensernaav en sådan ändring är emellertid svåröverskådliga, och frågan kan inte tas uppi förevarande sammanhang. Med hänsyn härtUl finns det skäl att i den nyaexpropriationslagen ha en särskild regel som inskränker sakägarnas rätt atl fåersättning för utredningskostnader. Dennaregel bör knytas till utredningsbeslulet pä så sätt att kostnad för uttedningsom förebringats i strid mol sådant beslut ersätts endasl i den mån utredningenhaft betydelse för målets utgång. Utredningfår anses förebringad i strid mol utredningsbeslul, om den har ulförts efterdet att sådant beslut har meddelats och den inte omfattas av beslutet. 1 denmån utredning har utförts innan utredningsbeslut har meddelats bör utredningendäremot inte anses förebringad i strid mot sådant beslut och faller därförinte under den särskUda regeln om inskränkning i sakägares rätt tUlkostnadsersättning. Detsamma gäller naturligtvis utredning i sådana mål därnågot utredningsbeslut inte har meddelats. När det gäller utredningsom enligt det sagda faller utanför den särskilda inskränkningsregeln, bördomstolen kunna tillämpa undantagsregeln i 18 kap. 8 § RB. Enligt min meningbör regeln ges en mindre restriktiv tillämpning än som skett i hittillsvarandepraxis. Det är naturligtvis särskilt angeläget att sakägare inte får ersättningför utredning som utförts innan utredningsbeslut har meddelats och som visar siginte ha varit skäligen påkallad. Bestämmelsen i 18 kap. 8 § RB bör kunnaliilämpas även beträffande utredning som i utredningsbeslut har angetts böraförebringas, om exempelvis utredningen utförts på ett sätt som gjort attkostnaderna blivit oskäligt höga. Vidare bör 18 kap. 8 § RB liksom f.n. varatUlämplig när det gäller sådana rättegångskostnader som inte utgör kostnad förutredning. Ävenden nuvarande hänvisningen tiU bestämmelsen i 18 kap. 6 § RB om kostnad tillföljd av försumlig processföring bör givetvis stå kvar i den nya lagen som ettundantag från den exproprierandes skyldighet att svara förrättegångskostnaderna. Jagfinner inte skäl att, som och föreslagit, göra någon saklig ändring i de nuvarandebestämmelserna om ersättning för kostnaderna i överinstans. Närdet i övrigt gäUer handläggningen av expropriationsmål biträder jag uttalandenai promemorian om att det i och för sig inte bör föreligga hinder mot attförberedelsen inleds genom skriftväxling. Handläggningen bör emellertid på ettså tidigt stadium som möjligt övergå i muntlig förberedelse, eftersomdomstolens möjligheter att utöva materiell processledning därvid är avsevärtgynnsammare. Föratt förberedelsen ytterligare skall vinna i effektivitet har i promemorianföreslagits att den tekniskt sakkunnige ledamoten i fastighetsdomstolen fastighetsrådet i regel skaU medverka vid förberedelsen. Förslaget harallmänt godtagits vid remissbehandlingen, och även jag finner det lämpligt. Jaganser därvid inte att den tekniske ledamoten bör delta med beslutanderätt utanatt han bör fungera som rådgivare till den lagfarne ledamoten. De bestämmelsersom behövs i dennafråga kan meddelas av Kungl. Ipromemorian har i detta sammanhang slutligen föreslagits atl undersökning påplatsen alltid skall äga rum, om det inte är uppenbart all den saknarbetydelse. Förslaget har godtagits av flertalet remissinstanser, medan någraanser att man inte bör ha en så långtgående bestämmelse. För egen del anserjag att det i de flesta faU måste vara lämpligt att företa undersökning påplatsen. Som framhållits i promemorian torde en sådan undersökning vara välägnad att jämka samman olika uppfattningar om faktiska omständigheter. Ävenandra tvistefrågor lorde kunna lösas, om parterna blir i tUlfäUealt diskutera dem på platsen, särskUt om diskussionen sker under ledning av enerfaren teknisk ledamot av domstolen. Jag anser dock atl bestämmelsen omundersökning på platsen bör ges en något mindre kategorisk utformning än somföreslagits i promemorian. Det bör sålunda föreskrivas atl undersökning påplatsen alltid skall verkställas, om del inte måste antas att sådanundersökning saknar betydelse, EnligtExL gäller som huvudprincip att expropriationsersättningen skaU vara slutligtbestämd och erlagd innan egendomen får tas i anspråk av den exproprierande. Dethar emeUertid ansetts att den exproprierande ibland kan ha ett så starktintresse av atl snabbt ta egendomen i besittning alt tUlträde bör få ske innanersättningsfrågorna avgjorts och förvärvet fullbordats i normal ordning. Medanledning därav har i ExL tagits in regler om förhandstUlträde. Alltsedan år1966 finns två olika former av sådant tUlträde, nämUgen enkelt och kvalificeratförhandstUlttäde. Genommedgivande tiU enkelt förhandstiUträde fär den exproprierande rätt alttillträda den egendom som medgivandet avser utan hinder av alt målet inteavgjorts genom lagakraftägande dom. Medgivandet behöver inte omfatta helaexpropriationsobjeklet, utan omfattningen och innehållet i övrigt kan anpassasefter vad som är lämpligt i varje särskilt faU, Genomgående gäller emellertidatt expropriaten är ägare till egendomen. KvalificeratförhandstUlträde innebär att den egendom som avses med tUllrädesbeslutetövergår tiU den exproprierande med samma rätt som om expropriationen hadefullbordats. Vid äganderättsexpropriation övergår således egendomen medäganderätt, trots att expropriationsersättningen inte har blivit slutligtbestämd. Liksom när det gäller enkelt förhandstiUträde kan medgivande tillkvalificerat förhandstillträde avse endast en del av expropriationsobjeklet. Förbeslut om såväl enkelt som kvalificerat förhandstUlträde krävs atl delär av synnerlig vikt för den exproprierande att överta besittningen elleräganderätten innan ersättningsfrågorna definitivt har avgjorts. Tillträdestidenskall bestämmas så, att sakägarna fär skäligt rådrum. Om det inte är uppenbart allexproprialionsersättningen blir obetydlig, skall domstolen på yrkande avfastighetens ägare eUer annan sakägare som villkor för tillträde föreskriva attden exproprierande eriägger visst belopp som förskott på den slutiigaexpropriationsersättningen. Som viUkor för tiUträde skall även gälla att denexproprierande ställer säkerhet för den slutliga expropriationsersättningenjämte ränta från tillträdesdagen. Innan den exproprierande får begagna sig avmedgivande till kvalificerat förhandstillträde skall han dessutom ha tUlträttfastigheten. Besluti fråga om enkelt förhandstUlträde får meddelas utan huvudförhandling, medanfråga om kvalificerat förhandstillträde avgörs efter huvudförhandling genomdom. Mot beslut i första instans i fråga om enkek förhandstUlträde får särskUdtalan föras. Hovrättens beslut får däremot inte överklagas. I fråga omkvalificerat förhandstillträde gäller inte några särskilda begränsningar irätten atl fullfölja talan, Ipromemorian konstaleras att reglerna om förhandstillträde i allt väsentligt harvisat sig ändamålsenliga. De båda instituten bör därför enligt promemorianbehållas i den nya expropriationslagen. Vissa detaljändringar föreslåsemeUertid, Sålunda bör som viUkor för båda formerna av förhandstiUträde gällaalt tillträdet är 'av väsentiig betydelse' för den exproprierande. Vidare bördet inte längre krävas att den exproprierande skall ha tillträtt fastigheten,innan medgivande till kvalificerat förhandstillträde får utnyttjas. VissaskUlnader i handläggningsreglerna beträffande de båda formerna avförhandslilllräde föreslås slopade. Sålunda bör domstolen, liksom när detgäller enkek förhandstUlträde, kunna pröva yrkande om kvalificeratförhandstillträde ulan huvudförhandling, och hovrättens avgörande bör inte fåöverklagas, vare sig det gäller enkek eller kvalificerat förhandstillträde.Domstolen bör ges en uttrycklig rätl alt förordna om förhandstUlträde även fördet fall att ersättning som tillkommer fastighetsägaren eller annan sakägarehar blivit slutiigt bestämd och sakägaren således har skUts från målet.Slutiigen föreslås i promemorian att domstolen skaU kunna förordna atttillstånd till enkelt förhandstillträde får tas i anspråk utan hinder av attbeslutet inte har vunnit laga kraft. Innanjag går in på de olika promemorieförslagen vill jag ta upp en fråga som intebehandlas i promemorian men som har tagits upp av några remissinstanser,nämligen frågan om det finns skäl att över huvud taget behålla institutetenkelt förhandstiUträde. Otvivelaktigtskulle man få en systematiskt enklare ordning med endast en form avförhandstUlträde. Redan enligt gällande regler prövas yrkande oni (urhandstilliTdde enligt i huvudsak sammagrunder, oavsett om del ai fråga om enkelt eller kvalificerat förhandstUlträde.Även tid oeh villkoi för tillträde bestäms på likartal sätt. Om helafastigheten tas I besittning efler beslul om enkelt förhandslilllräde, kan denexproprierande 1 stor utsträckning förfoga över egendomen på samma säll som omhan var ägare till den. Au äganderätten övergår också formeUt på denexproprierande torde i allmänhet inte innebära något mer betydande intrång förden ditlillsvarande fastighetsägaren och övriga sakägare, jämfört medsituationen vid besittningslagande efter enkelt foi handstilltrade Kragan om slopande av det enkla förhandstiUträdetdiskuterades redan I samband med alt det kvalificerade förhandstillträdelinfördes. I betänkandet Förtida tillträde, expropiiationskostnad m.m., som lågtill grund för lagstiftningen om kvalificerat förhandstillträde, yttradesålunda expiopiiaiionsuiredniiigen is 57) alt det var tänkbart att konstmera omde da gällande bestämmelserna om förhaiidsliUttäde så, att egendomen vidforh.indstillträde alltid skulle övergå till den exproprierande med saiiinidratt som efter fullboidad expropiiation, givetvis dock med skyldighet för denexproprierande all erlägga den ersättning som slutligt fastställdes i måletUtredningen ansåg emellertid att domstolen i sådant fall alltid skulle behövahålla särskild huvudförhandUng och meddela dom I tillirädesfrågan, eftersomdenna vid kvalificerat förhandstillträde fick betraktas som en del av självaden sak som expropriaiionsmålet gällde Förfarandet skulle därvid i många fallkomma att bli alltför omständligt. Vidare ansåg uttedningen att domstolen inteutan en tämligen omfattande detaljreglering av rättsförhållandet mellanparterna skulle kunna anpassa omfattningen av förhandstillträdet efter vad somi varje särskilt fall motsvarade föreliggande behov. Utredningen erinrade i detsammanhanget om att behovet av förhandstUlträde i många fall avsåg endast enmindre del av expropriationsobjeklet och atl det inte så sällan förekom attegendomen endast tiUfäUigt behövde tas i anspråk för förberedande arbeten. 'Påde anförda skälen ansåg utredningen att institutet enkelt förhandstUlträdeborde bestå jämsides med del nya systemet med kvalificerat förhandstUlträde, I prop, 1966:73 anförde departementschefen (s, 75) attutredningens förslag borde läggas tiU gmnd för konstruktionen av reglerna omförhandstUlträde. SärskUt framhöUs att den av utredningen föreslagna lösningeninte gjorde det nödvändigt att med tanke på kvalificerat förhandstillträde hasärskUda föreskrifter om tUlträde och förskott. Inte heller blev det nödvändigtatt i övrigt detaljreglera rättsförhållandena mellan parterna.Departementschefen betonade emeUertid att ställningstagandet inte fick ansesdefinitivt utan att det skedde i avbidan på resultatet av översynen av bl.a, deorganisatoriska frågorna inom expropriationslagsliftningen. Deargument i fråga om förfarandet som expropriationsutredningen åberopade tillslöd för att behålla det enkla förhandstiUträdet ger mig anledning att taslällning tiU ett av förslagen i promemorian, innan jag redovisar minståndpunkt till frågan om det bör finnas två former av förhandstUlträde eUerbara en. Somnämnts föreslås i promemorian att domstolen, liksom när det gäller enkeltförhandstillträde, skall kunna pröva fråga om kvalificerat förhandstillträdeutan huvudförhandling. Förslaget har godtagks av det alldeles övervägandeantalet remissinstanser. För egen del viU jag till en början anföra att manfrån rättssäkerhetssynpunkt inte torde behöva ha några avgörande betänklighetermot att yrkande om kvalificerat förbandstillträde prövas utan huvudförhandling.De frågor som uppkommer i detta sammanhang torde inte vara avsärskUt invecklad eller svårbedömbar art. Huvudförhandlingen fyller i sådanafall inte någon verklig funktion men kan lätt försena avgörandet. Somskäl för att behålla kravet på huvudförhandling har anförts intresset av attdomstolens tekniske ledamot medverkar i processen. Med anledning därav vill jagerinra om det återgivna uttalandet att fl äga 11 om kvalificeratförhandstUlträde får betraktas som en del av själva den sak somexpropriaiionsmålet gäller. Delta innebär att inte bara domstolens lagfarnaledamöter utan också den tekniske ledamoten komnier att medverka vid avgörandetav fråga om kvalificerat förhandstillträde, även om prövningen sker utanhuvudförhandUng. Lnligi 4 § lagen om fastighetsdomstol är det nämligen baranämndemännen som inte behöver medverka, när fastighetsdomstol enligt säiskilda bestämmelser avgör mål utan huvudförhandling efter prövning av självasaken. Medhänsyn till det anförda anser jag att det bör öppnas möjlighet för domstolenatt pröva fråga om kvalificerat förhandstUlträde utan huvudförhandling.Genomförs detta förslag, bortfaller ett av expropriationsutredningens argumentför att behåUa båda formerna av förhandstUlträde. Kvar står emellertid framförallt invändningen att behovet av förhandstillträde i många fall avser endast enmindre del av expropria-tionsobjektet. Givetvis kan det inte komma i fråga attetl förordnande om förhandstUlträde, oavsett behovet, alltid skuUe avse helfastighet. SkuUe man å andra sidan slopa institutet enkelt förhandstUlträde,kommer ett beslut om förhandstiUträde beträffande del av fastighet alltid attinnebära att fastighetsdelen skiljs av till en särskUd fastighet. Att ettbeslut om förhandstillträde får denna verkan är naturligtvis i många fallolämpligt. Även om en sammanläggning av de ursprungliga fastighetsdelarnagivetvis kan ske, sedan expropriationen fullbordats, är detta förenat medkostnader och olägenheter för den exproprierande. Medtanke på det nu anförda kan det övervägas att, som tingsrättföreslagk, behålla institutet enkelt förhandslilllräde, om tillträdet avserendast del av fastighet, men slopa det för övriga fall. Man skulle emellertid isådant fall inte vinna myckel i systematisk enkelhet. Dessutom kvarstårytterligare argument som anförls av expropriationsutredningen. Sålunda tordedel inte så sällan förekomma att den egendom som förhandstUllrädet avser endasttillfälligt behöver las i anspråk för förberedande arbeten. 1 detta och andrafaU kan det vara parternas avsikt atl fastighetsägaren t.v, skall sitta kvar påfastigheten. Onekligen blir det därvid enklare för parterna att reglera sinarälls-förhåUanden, om fastighetsägaren behåller den formella äganderätten tillfastigheten. Överhuvud tagel lorde det enkla förhandstillträdel med sina begränsaderättsverkningar erbjuda en smidig form för tillgodoseende av denexproprierandes intresse i aUa de fall då han har behov av att snabbt fåtiUträde till fasligheten eUer del av den utan atl överta den med äganderätt.Det övervägande antalet remissinstanser har inte heller haft något att invändamot att institutet enkelt förhandslilllräde behålls vid sidan av det kvalificerade. Enytterligare omständighet av betydelse i sammanhanget är promemorians förslagatt domstolen skall kunna förordna om verkställighet av beslut om enkekförhandstUlträde utan hinder av atl beslutet inte har vunnit laga kraft.Förslaget har godtagits av samtliga remissinstanser, och även jag anser att detfyller ett angelägel behov. Bl.a. undanröjs med ett verkställighelsförordnanderiskerna för atl angelägna byggföretag skall fördröjas genom sakligtomotiverade överklaganden. Närdel gäUer kvalificerat förhandstUlträde föreslås inte i promemorian attdomstolen skall få motsvarande möjlighet att meddela interimistisktförordnande. Som skäl anförs att kvalificerat förhandstillträde innebär attäganderätten till fastigheten övergår på den exproprierande och att det skuUekunna leda till rättsosäkerhet för tredje man, om ettverkställighelsförordnande med denna innebörd upphävdes av hovrätten. Vad somsålunda uttalats i promemorian har godtagits av flertalet remissinstanser. Ävenjag anser att det kvalificerade förhandstillträdet har så långt gåenderättsverkningar att det skulle vara olämpligt med en möjlighet att meddelainterimistiskt förordnande om sådant tiUträde, Bl,a. skulle det uppstå storasvårigheter för innehavare av begränsade sakrätter och förinskrivningsmyndigheten, om etl interimistiskt förordnande om kvalificeratförhandstiUträde upphävdes av hovrätten. Vadsom nu har sagts om behovet och möjligheten atl meddela interimistisktförordnande om förhandstiUträde talar för att man behåller det enklaförhandstUllrädet. Visserligen skulle det vara länkbart atl, även om man iprincip hade endast institutet kvalificerat förhandslilllräde, införaen möjlighet till interimistiskt förordnande i den del beslutet om förhandstUlträdeavsåg det rent fysiska besittningstagandet. En sådan ordning skuUe emellertidknappast innebära någon i systematiski avseende. Medhänsyn liU det anförda anser jag övervägande skäl tala för atl man i den nyaexpropriationslagen behåUer de båda instituten enkelt och kvalificeratförhandstillträde. Vissa detaljändringar bör emellertid göras ulöver dem somjag redan har förordat. SomframhåUits i promemorian torde domstolarna f.n. förordna om förhandstillträde ien utsträckning som stämmer mindre väl med del nuvarande vUlkoret atttillträdet skall vara av synneriig vikt för den exproprierande. Den praxis somtillämpas har emellertid aUmänt lämpUg, och jag finner för min del inteanledning att förorda någon ändring av den. För att undvika missförstånd är detdock, som anförts i promemorian, befogat att i den nya expropriationslagen haen formulering som på ett mer adekvat sätt än den nuvarande anger förutsättningarnaför förhandstiUträde, Den i promemorian föreslagna formuleringen 'av väsentUgbetydelse' har i allmänhet godtagits vid remissbehandlingen, och även jagfinner den lämplig. Enligtnuvarande regler sker äganderättsövergången vid kvalificerat förhandstillträdeförst sedan den exproprierande hos har anmält alt han viUutnyttja medgivandet tiU sådant tUlträde samt bl.a. visat alt han tagitfastigheten i besittning. Kravet på besittningstagande som villkor föräganderättsövergången har motiverats med atl man annars skulle behöva i detaljreglera förhåUandena mellan äganderättsövergången ochbesittningstagandet. Som framhållits i promemorian torde emellertid detlaargument inte vara bärande. Sålunda har man redan nu den ordningen attäganderättsövergången föregår tillträdet i de fall då expropriationen fullbordasutan att kvalificerat förhandstUlträde har skett. Mol dennaordning har det inte riktats någon kritik.