prop · FV0356 · 1972-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj:ts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1932: 55) omviktmärkning i vissa fall av gods som skaU inlastas å fartyg; ven Stockholmsslott . vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av StatsrådsprotokoUetöver socialärenden, föreslå att bifaUa det förslag om vars avlåtandeföredragande departementschefen hemstäUt. Ipropositionen föreslås att viktmärkningslagen ändras så att det klart framgåratt vissa nyare slag av kbUin, s. k. enhetslaster, omfattas av lagens krav påviktangivelse. Vidare föreslås att lagen kompletteras med en föreskrift som gördet möjhgt att imdantagsvis ange godsets vUrt imgefärhgt. Propositionensförslag syftar tUl förbättrad säkerhet på arbetsplatser där lastning ochlossning av fartyg sker. Deföreslagna ändringama avses träda i kraft den 1 jiUi 1972. Lag om ändring i lagen (1932: 55) om viktmärkning i vissafall av gods som skall inlastas å fartyg Härigenom förordnas i fråga om lagen (1932: 55) omviktmärkning i vissa faU av gods som skaU inlastas å fartyg, dels att 4 § skaUupphöra att gäUa, dels att 1-3 §§ skaU ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse med en bmttovikt av ettusen kilogram eller mera, somär avsett att inom eller utom riket för befordran inlastas å fartyg, skall förein-lastningen, eUer, där denna skall ske i utländsk hamn, före avsändandet frånriket förses med uppgift om bruttovikten i kilogram. Sådan uppgift skall påett tydligt och varaktigt sätt anbringas å godsets utsida. Första stycket gäller även bunt, paket eller annanenhetslast vars bruttovikt uppgår till ettusen kilogram eller mera. Är det pågrund av särskilda för-hållandeii svårt att bestämma vikten noggrant, får istället den ungefärliga vikten angivas. Skyldighet att tillse, att godsetförses med behörig viktuppgift, åvUar avlastaren eUer, där inlastningen skaUske i utiändsk hamn, avsändaren. Arbetarskyddsstyrelsen kan medgiva undantag frånskyldighet att anbringa viktuppgift på enhetslast av massaved, om det äruppenbart att viktuppgift är utan betydelse för skyddet mot olycksfall. TUlsyn å efterlevnaden av be- Tillsyn å efterlevnaden av be stämmelserna i 1 § utövas, under stämmelsema i 1 § första - fjärde överinseende och ledning av yrkes- styckena utövas av arbetarskydds inspektionens chefsmyndighet, av styrelsen samt, under dess överin- yrkesinspektionens befattningsha- seende och ledning, av yrkesin- vare; och skaU därvid i tillämpUga spektionens tjänstemän; och skall delar lända tUl efterrättelse vad därvid i tiUämpliga delar lända tUl som finnes stadgat rörande tUlsyn efterrättelse vad som finnes stad- å efterlevnaden av lagen om ar- gat rörande tUlsyn å efterlevnaden betarskydd. av arbetarskyddslagen (1949:1). Saknas i faU, som avses i1 §, vUctuppgift, eUer är bmttovUcten för lagt angiven, straffes den förviktmärkningen ansvarige tned dagsböter; dock vare han från ansvar fri, därgodset, då han mottog detsamma, var försett med uppgift om bruttovikten ochanledning saknats tUl antagande, att uppgiften var orUctig. Ärviktuppgiften icke anbragt på ett tydligt och varaktigt sätt å godsets utsida,eller avser uppgiften icke bmttovikten i kilogram, straffes den för vUrtmärkningenansvarige med böter från och med fem till och med trehundra kronor. Följerå förseelse, som ovan nänrnts, ansvar enligt allmän strafflag, skaU straffenligt denna lag icke tillämpas. Saknas i faU, som avses i1 § första-tredje styckena, viktuppgift, eller är bruttovikten för lågt angiven,dömes den för viktmärkningen ansvarige till böter; dock vare han från ansvarfri, där godset, då han mottog detsamma, var försett med uppgift om bmttovik tenoch anledning saknats tUl antagande, att uppgiften var oriktig. Är viktuppgiften icke anbragtpå ett tydligt och varaktigt sätt å godsets utsida, eller avser uppgiften ickebmttovikten i kilogram, dömes den för viktmärkningen ansvarige till böter,högst femhundra kronor. Följerå förseelse, som ovan nämnts, ansvar enligt , skaU straff enligt deimalag icke tillämpas. Dennalag träder i kraft den 1 juh 1972. 1*1972. Utdrag av protokollet över socialärenden, hållet inför Hans Majrt Konungen istatsrådet på . Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , , . Chefen för , statsrådet , anmäler efter gemensamberedning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ändra- debestämmelser om viktmärkning av gods som skall inlastas på fartyg och anför. Arbetarskyddsstyrelsenhar i framställning tUl Kungl. föreslagit vissa ändringar i gällandebestämmelser om viktmärkning av gods som skaU inlastas på fartyg. Efter remisshar yttranden över framstäUningen avgetts av , ,(), i (LO),CTCO), och Svenska trä-vamexportföreningen.LO har bifogat ett av avgivet yttrande, vUketLO delvis har åberopat som eget yttrande. Gällandebestämmelser m. m. () antog en konvention (nr 27) angåendeangivande av vikten å tyngre koUin, som transporteras på fartyg. Konventionensyftar till ett förbättrat skydd mot olycksfaU i samband med lastnings- ochlossningsarbete på fartyg. Den bygger på tanken att en obligatoriskviktmärkning av tyngre gods verksamt bidrar tiU att vid lastning och lossningav fartyg bara sådana lyftanordningar och lyftredskap kommer tiU användning somär avpassade efter den ifrågavarande lasten. EnUgt konventionen skall varje kollieller föremål, som skall transporteras på hav eUer inre vattenled och vars bmttoviktuppgår till eller mera, före ombordtagandet märkas på utsidan på etttydligt och varaktigt sätt med uppgift om bmttovikten. Nationellt får genomlagregler eller andra bestämmelser medges märkning med approximativviktuppgift i undantagsfall när det är svårt att bestämma den exakta vikten. 1972: 56 5 Föratt göra det möjligt för att ratificera konventionen infördes 1932 en särskUd reglermg i änmet. Reglema återfinns i lagen (1932: 55)om vUitmärkning i vissa faU av gods som skaU inlastas å fartyg (viktmärkningslagen).Lagen föreskriver att gods med en bmttovikt av eUer mera, som äravsett att inom eUer utom riket inlastas på fartyg för befordran, skaU före inlastningeneUer, där denna skall ske i utländsk hamn, före avsändandet från riket försesmed uppgift om bruttovikten i kUogram. Sådan uppgift skaU på ett tydligt ochvaraktigt sätt anbringas på godsets utsida. Skyldigheten att tiUse attviktmärkning sker åvilar avlastaren eller, där inlastningen skaU ske i utiändskhamn, avsändaren. TiUsynen över att lagen efterlevs utövas av yrkesinspektionenunder överinseende och ledning av arbetarskyddsstyrelsen. Överträdelse av lagenstraffas med böter. Enbestänmielse av generell räckvidd om viktmärkning har upptagits i arbetarskyddskungörelsen(1949:208). Enligt 37 § kungörelsen, skall, i den mån så är påkallat vidtransport av tyngre gods, finnas tydlig viktuppgift på godsets eUer emballagetsutsida. I fråga om gods som skaU inlastas på fartyg hänvisar kungörelsen tillviktmärknings-lagens bestämmelser. Arbetarskyddsstyrelsenanför att den tekniska utvecklingen har medfört att koUin av nytyp förekommer vid lastning och lossning av fartyg. Som exempel pä sådana koUinnämns virkespaket, massabalsbuntar och massavedsbuntar. Styrelsen framhålleratt tvekan har uppstått om sådana omfattas av viktmärkningsskyldig-hetenoch om hur märkning skaU utföras. Enligt styrelsens uppfattning bör begreppetgods i viktmärkningslagen avse också virkespaket och hknande koUin. Styrelsenföreslär att lagtexten förtydligas så att det klart framgår att även bunt,paket eller annan enhetslast som väger eUer mera skall viktmärkas. Ianslutning tUl nyssnämnda förslag anför styrelsen att det kan vara svårt attange den exakta vikten av t. ex. ett virkespaket, eftersom fukthalten i virketkan variera mycket under en transport med hänsyn till väderbetingelsema. 1 falldär sådana svårigheter föreligger, bör det enligt styrelsen finnas möjlighetatt märka godset med approximativ viktuppgift. Ehum konventionen fömtsätter attnationell lagstiftning skall kunna medge ungefärlig viktangivelse när det ärsvårt att bestämma den exakta vikten upptar inte viktmärkningslagen någonsärskild regel för sädana situationer. Styrelsen föreslår att viktmärkningslagenkompletteras i detta hänseende. Ytterligare föreslår styrelsen att styrelsenbemyndigas att medge undantag från viktmärkningsskyldigheten, om särskilda 1972: 56 6 Undantagsmöjligheten bör erUigt styrelsen tiUämpas främst i frågaom massabalsbuntar och massavedsbuntar. Eftersom konventionen inte medgerundantag från skyldigheten att ange godsets bmttovikt fömtsätter styrelsen attkonventionen blir föremål för revision på denna punkt. Styrelsen pekaravslutningsvis på att åtals- och straffbestämmelsema i lagen behöver modemiseras. ,SAF och TCO har inga erinringar mot arbetarskyddsstyrelsens förslag. tiUstyrker i huvudsak framstäUningen. LO stäUer sigpositiv tiU den föreslagna preciseringen av begreppet gods i viktmärkningslagen.Däremot anser LO det olämpligt att införa den föreslagna möjligheten förarbetarskyddsstyrelsen att medge undantag från viktmärkningsskyldigheten sålänge vårt land är bundet av nr 27. StäUer sigsynnerligen tveksam till arbetarskyddsstyrelsens framstäUning i den del denna fömtsätterrevision av konventionen och kommittén avråder från åtgärder som kan få tillföljd att måste säga upp konventionen. Svenska trävaruexportföreningengodtar inte arbetarskyddsstyrelsens förslag i fråga om virkespaket. Någraremissinstanser anser att viktmärkningsskyldigheten kan behöva övervägas i ettstörre sammanhang. Sålunda ifrågasätter TCO om inte tiden är mogen attlagstifta om obligatoriskt överlastskydd pä samtliga lyftanordningar såvälombord som i land. Skulle detta kunna genomföras, elimineras behovet avviktmärkning utan att skyddskraven eftersatts. anser att det vidlämpligt tillfäUe bör övervägas att sammanföra viktmärkningslagensbestämmelser med arbetar-skyddslagstiftaingen i övrigt. LO finner attarbetsmiljöutredningen bör ta upp frågan om viktmärkningsskyldigheten när detgäller land-transporterat gods. Detföreslagna förtydligandet av begreppet gods diskuteras inte närmare iremissyttrandena. LO framhåUer dock att ett förtydligande är motiverat medhänsyn tUl de skUda uppfattningar som förekommit i samband med överläggningarsom föregått arbetarskyddsstyrelsens framstäUning. Förslagetom approximativ viktangivelse när det är svårt att bestämma godsets viktnoggrant har inte oreserverat accepterats av LO. Organisationen anser att detär nödvändigt att det kan kontroUeras vid viUca slag av gods ungefärligaviktuppgifter används. Enligt LO:s mening kan frågan lösas genom entilläggsbestämmelse om att yrkesinspektör skaU avgöra vilka slag av gods somkan märkas med approximativ viktangivelse. Denföreslagna möjligheten till undantag från viktmärkningsskyl- 1972: 56 7 dighetenhar haft stor betydelse för Sveriges redareförenings stäUningstagande tUlarbetarskyddsstyrelsens framställning. Föreningen har nämligen utgått från attILO-konventionen nr 27 inte lägger hinder i vägen för arbetarskyddsstyrelsenatt medge undantag från bestämmelserna om viktmärkning. börundantag kunna göras också för andra former av enhetslaster än massabalsbuntaroch massavedsbuntar. Beträffande virkespaket bör enligt föreningen baraundantagsvis krävas viktmärkning och då approximativ sådan. yttrande berör främst frågan om viktmärkning avpaketerat virke. Föreningen betonar att utredning som föreningen företagit intehar gett belägg för att olyckor inträffat på gmnd av bristande märkning avvirkespaket. Krav på viktmärkning medför ytterligare belastning på en industrisom redan nu kämpar med små marginaler i hård konkurrens med andra trävaruexporte-randeländer. Lagbestämmelserna om viktmärkning medför enligt föreningen olägenheterför branschen som inte står i rimlig proportion till eventuellt förekommanderisker. det förslaget, att virkespaket som ej väger 3 skall undantas från viktmärknings-skyldighet och att vikten på paket om och däröver bara skall anges approximativt. I andra hand föreslås att viktmärkningslageni dess helhet blir föremål för översyn. ILO-kommitténkonstaterar efter en ingående redogörelse för förfarandet vid revision av enkonvention att proceduren är tidskrävande och komplicerad. En fömtsättning föratt proceduren skall inledas är dessutom att kan övertygas omatt det finns skäl för att en undersökning i revisionsfrågan bör företas. Redandessa omständigheter är enligt kommittén ett tUlräckligt skäl för den storatveksamheten hos kommittén inför arbetarskyddsstyrelsens förslag till undantagsreglering.Kommittén framhåller också att det torde bli nödvändigt att säga uppkonventionen, om den föreslagna undantagsbestämmelsen införs i svensklagstiftning utan att konventionen reviderats. Enligt kommittén framstårkonventionen som betydelsefull frän arbetarskyddssynpunkt. Konventionen harratificerats av 48 stater, däribland , och . Någrauppsägningar av konventionen har inte förekommit intill . Kommitténtar upp frågan om massavedsbuntar är att jämstäUa med sådant koUi eller föremålsom konventionen avser. Efter en beskrivning av den teknik som normalt kommertill användning vid hantering av massaved som skall transporteras på fartyguttalar kommittén att viktmärkning inte framstår som en ändamålsenlig åtgärd föratt uppnå syftet med konventionen. Kommittén finner för sin del att konventioneninte behöver tolkas så att den innebär krav på viktmärkning av massavedsbuntar.Samma uppfattning har man enligt kommittén i flera andra länder som ratificeratkonventionen. 1972: 56 8 EhuruLO av hänsyn tiU att ratificerat konventionen inte godtar förslaget tUlundantagsreglering i viktmärkningslagen, är organisationen medveten om att detkan vara befogat att i speciella fall göra imdantag från viktmärkningsskyldighetenför vissa slag av gods, såsom massavedsbuntar eUer liknande, för vilka särskUdalyftredskap med överlastskydd kommer tUl användning. För sådana faU bör man enhgtLO t. v. kunna tUlämpa approximativ viktangivelse efter tillstånd av yrkesinspektionen. Ianslutning till internationella arbetsorganisationens antagnakonvention nr 27 angående viktmärkning av tyngre koUin som transporteras påfartyg infördes i vårt land skyldighet att i vissa faU ange vikten avgods som skall inlastas på fartyg. Bestämmelser i ämnet upptogs i en särskUdlag, viktmärkningslagen. Den kräver viktmärkning om godsets bmttovikt uppgår tiUminst . Dentekniska utvecklingen har fört med sig stora förändringar närdet gäUer godstransporterna. Ett inslag i bilden är att vissa typer av varornumera i betydande iitsträckning brukar sammanföras i paket, bimtar ellerliknande enheter inför transport. Detta gäUer bl. a. varor som skaUtransporteras till sjöss. De som handhas vid lastning och lossning avfartyg har därmed mänga gånger fått ett annat omfång och en annan tyngd än somvar vanligt . har lyftanordningar, transportfordon och andrahjälpmedel utvecklats och förbättrats, ofta med avsevärd kapacitetsökning somföljd. Motdenna bakgmnd är det naturligt att viktmärkningslagen, vars bestämmelser byggerpå förhållandena och , kan behövakompletteras i vissa hänseenden. Arbetarskyddsstyrelsen pekar i sinframställning på att de nya slag av koUin som tUlkommit - t. ex. virkespaket, massabalsbuntaroch massa-, vedsbuntar - föranlett tvekan när det gäller tiUämpningen av viktmärkningslagen.Styrelsen föreslär därför att lagen ändras så att märkningsskyldighetenklargörs. Som framhåUitsi några remissyttranden kan det finnas skäl att överväga frågan omviktmärkning av gods i ett större sammanhang. En sådan prövning kan dockförutsättas komma till stånd inom ramen för ar-betsmUjöutredningens fortsattaarbete. Det lagändringsförslag som aktuahserats kan tas upp till behandlingutan att arbetsmiljöutredningens överväganden föregrips. Arbetarskyddsstyrelsensförslag innebär att viktmärkningsskyldigheten UttryckUgen anges omfatta ocksåkollin av den typ som kan sammanfattas under benämningen enhetslaster. Enligtstyrelsen kan avsaknad av viktangivelse på virkespaket och liknande slag avgodsenheter ge 1972: 56 9 skenav att kollits vikt understiger trots att vikten i själva verket äravsevärt högre än . Detta kan medföra risker vid arbeten på små ochmedelstora fartyg vars lyftanordningar har en maximal lyftförmåga på 1,5-2,5ton. För egen del anser jag detangeläget att viktmärkningsbestämmdsema är utformade så att de bäst tjänar sittolycksfallsförebyggande syfte. Självfallet är det viktigt att oklarhet inteuppstår om vilka slag av som bestämmelsema avser. Av vadarbetarskyddsstyrelsen anfört framgår dessutom att samma skäl som föranlettviktmärkningens införande med avseende på traditioneUa former av gods i principkan åberopas för viktmärkning av virkespaket och andra enhetslaster. Ävenkonventionens ordalag utgör ett stöd för att i regel inbegripa dessagodsenheter under märkningsplikten. Som ett argument mot den större omfattningen.av viktmärkningsskyldigheten kan naturligtvis hävdas att den medför olägenheteroch kostnader för de branscher som berörs. Dessa svårigheter synes dock intevara av sådan omfattning att de bör tUlmätas avgörande betydelse. Detutslagsgivande bör här vara att den av arbetarskyddsstyrelsen föreslagnaordningen kan antas bidra till förbättrad säkerhet på arbetsplatser därlastning och lossning av fartyg sker. Jag förordar följaktligen att enklarläggande lagändring av det slag som styrelsen begärt kommer till stånd. Enligt styrelsens förslagskall viktmärkningsskyldigheten i princip omfatta alla former av enhetslaster.Möjlighet anses dock böra öppnas för :styrelsen att meddela dispens frånmärkningsskyldigheten när särskilda skäl föreligger. Dispensmöjligheten skullefrämst få tUlämpning på massabalsbuntar, beträffande vUka behovet avviktmärkning inte anses så stort eftersom buntarna består av ett fåtalbeståndsdelar med känd vikt, samt på massavedsbuntar, beträffande vilka,skyddssynpunkterna vid lastning och lossning tiUgodoses på annat sätt än genomviktmärkning. Konventionentorde inte böra tolkas så, -att den helt undantagslöst kräver viktangivelse påalla- slag av enhetslaster. Styrelsens förslag tUl undantagsreglering äremellertid så utformat, att det inte kan genomföras utan att man kommer ikonflikt med konventionsreglema. Förslaget har också av styrelsen förts framunder hänvisning till möjligheten av att konventionen revideras. ILO-kommitténstäUer sig dock mycket tveksam inför tanken att försöka fä till stånd enrevisionsprocedur. Jag är av den uppfattningen att denna utväg inte bör prövasoch jag delar åsUct att man inte bör införa bestämmelser i viktmärkningslagensom innebär att kan behöva säga upp konventionen. Mot denna bakgrund bör enlösning sökas som inte ger så vidsträckta dispensmöjligheter somstyrelsen avsett men ändå på ett nöjaktigt sätt tiUgodoser behovet bakomstyrelsens förslag. Man bör kunna ta fasta på att lastning och lossning av massavedsbuntari regel utförs under speciel- 1972: 56 10 Hopbuntning av massaved sker vanhgen i samband med överförandetfrån jämvägsvagn eller lastbU till specialutmstade fartyg, s. k. , iutskeppningshamn. Massavedsbuntama tas ombord med hjälp av särskildalyftredskap med överlastskydd. Lossningen sker normalt genom dumpning, vilketinnebär att buntama tippas i vattnet utan att lyftanordningar kommer tillanvändning. I den mån lyftdon används för lossningen utnyttjastransportfartygets egna med överlastskydd försedda lyftanordningar. Innan denlossade massaveden tas i land löses buntarna upp. Riskerna vid hantering av massavedsbuntarhänför sig således knappast till lyftredskapen. Det är i stäUet de vid buntningenanvända kättingama eUer wirama som kan tänkas brista och orsaka olyckor. För attmotverka olycksfaU avlyses hela det område som utgör riskzon. Viktmärkning kansåledes inte normalt anses vara en ändamålsenlig metod att uppnå tUlfredsställandearbetarskydd vid lastning och lossning av massavedsbuntar. Det är f. ö. ocksåfrämst beträffande detta slag av enhetslaster som praktiska svårigheter kanföreligga att genomföra vikt-märkning. Enmöjlighet till dispens från viktmärkningsskyldigheten som på sätt jag nu anförtgäUer enbart buntar av massaved måste anses förenlig med konventionen. Jag viUnämna att för sin del funnit att konventionen inte behöver tolkasså att den innebär krav på viktmärkning av massavedsbuntar. Enligt vadkommittén framhållit hyser man samma uppfattning i flera andra länder som ilikhet med ratificerat konventionen. Jagföreslår att arbetarskyddsstyrelsen ges möjlighet att medge undantag frånmärkningsplikten beträffande enhetslaster av massaved. Som fömtsättning fördispens bör gälla att det skall framstå som uppenbart att viktmärkning är utanbetydelse för skyddet mot olycksfaU vid lastning eUer lossning av ifrågavarandekollin. Somarbetarskyddsstyrelsen framhållit finns det i vissa faU behov av att kunnamärka gods med approximativ viktuppgift. Bl.,a. kan detta gäUa för paketeratvirke, vars fukthalt och vUct kan växla avsevärt under transport. En möjlighetatt i vissa speciella fall ange vikten på godset ungefärligt bör inte innebäranågon egentlig nackdel från skyddssynpunkt. Konventionen lägger inte heUerhinder i vägen för en bestämmelse härom i svensk lagstiftning. 1 viktmärkningslagenbör således tas in en regel som medger att viktangivelsen görs ungefäriig närdet är svårt att bestämma vikten noggrant. Iett remissj1;trande har hävdats att det är motiverat att kunna kontrollera vidvilka slag av gods ungefärlig viktuppgift används. I anledning härav vill jagstryka under att ungefärlig viktangivelse införs som en undantagsföreteelse,avsedd att komma till användning när det till följd av särskilda omständigheterav den art som nämnts är svårt att göra en noggrann viktbestämning. Detblir en uppgift för yrkesinspek- tionenatt bevaka att det märkningssätt som skaU vara regel inte frångås i onödan. Jaganser emellertid inte att det bör uppstäUas något krav på särskild dispens föratt avsteg från det normala förfarandet skaU få göras. I samband med deföreslagna ändringama i bestämmelserna om viktmärkningsskyldigheten börföretas vissa ändringar av i huvudsak formeU natur i fråga om tillsyn, straffoch åtal enhgt viktmärknmgslagen. Förändringar i dessa hänseenden bör i övrigtinte ske innan resultatet av arbetsmiljöutredningens arbete föreligger. Underåberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. attantaga inom upprättat förslag till lag om ändring i lagen(1932: 55) om viktmärkning i vissa fall av gods som skall inlastas å fartyg. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemstäUt förordnar Hans Maj:t Konungen att tiU skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoU utvisar. ESSELTETRYCK, 1972 722033