prop · FV038 · 1972-12-31 00:00:00 — Givetvis blir de rättssökandes intresse då inte tiUgodosetti lika mån, EmeUertid kan kännedom om hithörande specieUa rättsregler inteväntas få större spridning bland allmänheten ens om de kommer tiU uttryck iförfattning. , som begränsar sig tUl frågor om permutetionav fideikommissförordnanden, framhåUer att det här gäller ett avgränsaträttsområde med ärenden av relativt enkel beskaffenhet och en väl utbUdadpraxis. Det måste anses tiUfyUest att Kungl, Maj:t i propositionen redogör för hittiUsvarandepraxis. Att nämnden skuUe frångå de allmänna riktlinjerna för denna praxisfinns ingen som helst anledning att anta. Om materieUa regler skuUe ansesnödvändiga, bör de enligt nämndens åsikt meddelas genom lag, Stockholmstingsrätt påpekar att en uppräkning av permutationsgrundande omständigheterlätt ger mtryck av att vara uttömmande och därför kan medföra risk för en inteavsedd begränsning i de handläggande myndighetemas praxis. Om en tiU-lämpningskungörelseöver huvud taget anses behövlig, bör den innehåUa endast ett fåtal mera översiktUgabestämmelser. i , som anser att hittiUsvarandepraxis i permutetionsärenden bör följas av kammarkoUegiet räknar med att dettakan säker-stäUas genom en aUmän regel i den föratsätta tiUämpningskungörelsenoch uttalanden i propositionen. Flera remissinstanser framhåUeratt tUlämpningsbestämmelsema inte bör göras aUtför deteljerade utan uttryckas iallmänna ordalag, har sålunda inte något att erinra mot attvägledande bestämmelser meddelas av Kungl, Maj:t men anvisningama bör integöras aUtför vidlyftiga. Hovrätten över och anser att kammarkoUegietbör ha direktiv att följa vid ärendenas avgörande och att det även förefaUerbefogat att klagande hos Kungl, Maj:t får möjUghet att motivera sina besvärunder hänvisning tiU genereUa normer. Med hänsyn tiU permutationsinstitutetsanknytning tiU allmän civiUag bör reglering ske i en av Kungl, Maj:t ochriksdagen gemensamt stifted lag, Förat-sätmmgama för permutation torde kunnaanges i relativt allmänna ordalag med föreskrift att ärende av mera ovanUgbeskaffenhet som dessutom kan anses betydelsefuUt från aUmän synpunkt skallöverlämnas tiU Kungl. Maj:t för avgörande. Även hovrätten för Nedre Norrlandanser att utövningen av permutationsrätten bör, åtnunstone i sina grunddrag,regleras i lag som i möjligaste mån, i likhet med vad som gäUer civUlagstiftningi övrigt, bör ange tydUga normer för den beslutende myndighetens handlande. Länsstyrelseni anser att de aUmänna föratsättningama för permutation böranges i lagen och att lagtexten kan utformas i överensstämmelse med 22 § lagenom tryggande av pensionsutfästelse m, m. ifrågasätter om det är lämpUgtatt utfärda mera detaljerade bestämmelser 1972: 8 21 ochpåpekar att en detaljreglering skulle kunna hindra en förnuftig utveckling avpraxis, TUlämpningen kan underlättas om i propositionen ges riktlinjer förärendenas avgörande och redogörelse för hittiUsvarande praxis. iVärmlands län underetryker angelägenheten av att bl. a. föratsättningama förpermutation regleras till ledning för beslutande instanser och anser detönskvärt att dessa föreskrifter meddelas i lagen. Reglema bör avfattas sågenerellt att de täcker framtida förändringar i samhäUet. tUl ledning för de beslutande instansema torde kunna ges ipropositionen. Enligt grundlagberedningen bör permutationsgranderna reglerasgenom samfälld lag. De skäl av praktisk natur som utredningen anför mot tankenpå en sådan reglering finner beredningen inte övertygande. Om permutationsgrandernai lagtexten anges i Uka allmänna ordalag som i 22 § lagen om tryggande avpensionsutfästelse m, m., kommer regleringen knappast att låsarättsutvecklingen, ,vare yttrande åberopas av konsistoriet vid ochuniversitetskanslersämbetet, anser att det är viktigt att på något sätt slåfast att ändring eUer annat avsteg från stiftelseförordnande inte får ske utantvingande skäl eller på ett godtyckUgt sätt, HittiUs tiUämpade principer bör istort sett vara vägledande även i fortsättningen. Det är möjUgt att det inteär lämpligt att ens mycket allmänt fastiägga principema i en lag. Kanske uppnårman i själva verket både en önskvärd flexibiUtet och ett betonande av attrespekten för donatore intentioner normalt skall vara vägledande bäst på det avutredningen förordade sättet att det i propositionen lämnas en redogörelseför praxis i permutationsärenden med påpekande att delegeringen inte avser attinnebära någon ändring i denna. Så mycket synes dock under aUa omständigheternödvändigt. Klart är att man vid ett sådant arrangemang går miste om det värdesom kunde bestå i att stiftelseförvaltare i en författningstext kunde fåklarhet om föratsättningama för permutätion. Det finns säkert ett antal fonderoch stiftelser, där bestämmelseraa tiU följd av ändrade förhåUanden har bUvitsvåra eUer omöjliga att tiUämpa och som därför inte kommer tiU någon nyttiganvändning. Spreds vidare kännedom om permutationsprincipema genom enförfattningstext skuUe kanske effekten bU att det söktes permutation för enhel del sådana fonder. Fonden skuUe därigenom åter kunna bli funktionsdugUg ochverka på ett sätt som svarade mot donatore intentioner. Kammarkollegietförordar att de vägledande bestämmelsema anges dhekt i kungörelsen. Framför aUtför stiftelsemas förettädare skuUe det bU svårt att få reda på de riktlinjersom gäUer, om det i kungörelsen hänvisas tiU uttalanden i en proposition.Dessutom synes det opraktiskt att vid tiUämpningen av lagen ständigt behöva gå tiUsåväl kungörelsen som propositionen. ansluter sig tUl tanken atterforder- UgatiUämpningsbestämmelser inte lämpUgen bör tes upp i lag utan meddelas i administtativordning, I en utveckling som präglas av snabba förändringar inom stora delar avsamhäUet bör reglerna för permutation kunna snabbt anpassas tiU nyaförhållanden. TUlämpningsbestämmelsema bör vara så utförUga att sökandena därsåvitt möjligt kan få vägledning om vad som är gäUande rätt. Att vid tolkningav tUlämpningsbestämmelsema i stor utsttäckning behöva faUa tiUbaka på förarbetenaär otillfredsställande från flera synpunkter, även om skälen för en sådan metodkan vara starkare på detta område än annars. En närmare exemplifiering av tänkbarapermutätionsgnmder bör dock ges i förarbetena och utformas så att den inte kanuppfattas som uttömmande, Uttedningenssammanställning över förhållanden som enUgt praxis har ansetts utgöra tUlräckUggrund för medgivande tiU jämkning av stiftelseförordnanden tiU förmån för generisktbestämda destinatärer beröre i några remissytttanden, I anslutning tiUanmärkningen under 1 i förteckningen framhåller justitiekanslem, att regeln attstiftelses tUlgångar efter ändringen inte får användas tiU behov som skaU tiUgodosesgenom det aUmännas försorg i princip gäUer aUa stiftelser, oberoende avändamålet. Föreskriften brukar täs in i Kungl, Maj:ts beslut i faU då beslutetavser ett ändamål där det aUmänna är skyldigt att ingripa. Stiftelsemedlen fåranvändas för att nedbringa kostnader som skaU betalas med utdebiterade medelendast om detta har varit stiftarens avsikt. Vidare anför justitiekanslem attden i anmärkningen under 2 angivna fonderingen av en tiondel av den årUgaavkastningen i princip föreskrivs bettäffade aUa fonder där kapitalet inte fårförbrukas och inte beUer är placerat i mera värdebeständig tiUgång såsomfastighet Sådan föreskrift meddelas i samband med permutetion även när dennainte avser någon ändring av tiUgångamas placering. Vad bettäffar sammanläggningav stiftelser, som berörs under 4 i uttedningens sammanställning, är det enUgtjustitiekanslem främst två olika situationer som blir aktueUa, Den ena är attsamma person har stiftat två fonder med olika ändamål. Om på grund av ändrade förhåUandendet ena ändamålet kan uppfyUas har tiUgångarna fått överföras tiUden andra fonden. Den andra situationen gäUer sammanläggning tUl s, k,samfonder av smärre fonder, som har likartade ändamål och desti-natärskretsaroch som förvaltas av samma organ. Som villkor brukar föreskrivas att ingen avde fonder som skaU bUda samfond får överstiga ,, att vid dispositionav avkastningen hänsyn skaU tas tiU föreskrifterna för de i fonden ingåendedonationerna i den utsttäckning som finnes lämpUgt att för fonden antagna stedgarskaU underetäUas för godkännande samt att donationsbok, innehåUandeförteckning över de donationsfonder som ingår i samfonden och för fonden antegnastadgar, skaU läggas upp. Kammarkollegiet anmärker att de ipunkt 2 b angivna exemplen är hänförliga tUl expropriationsändamål och föreslåratt punkten får sådan lydelse att den omfattar samtliga faU där stiftelses markbehövs för expropriationsändamål och annat liknande ändamål. Bankföreningenvänder sig mot att som ändringsgrund i punkt 1 a har angetts att ändamålet medden verksamhet som avses i stiftelseurkunden tiUgodoses i annan ordning, t. ex.genom det allmännas försorg. Regeln synes enUgt föreningen ha fått en alltförallmän formulering. Det bör inte i och för sig vara tillräckUgt för ändring aven stiftelses ändamålsbestämning att det föreskrivna ändamålet tiUgodoses iannan ordning. Även i sådana lägen kan ett fortsatt iakttagande av stiftelseändamåletvara meningsfuUt, nämligen som komplement exempelvis tiU det allmännasinsatser. För ändring av en stiftelses ändamål bör krävas att dette har bUvitpraktiskt omöjligt att tiUgodose eller åtminstone i huvudsak onyttigt. Blandövriga exempel saknar föreningen det fall att ändring av en stiftelsesplaceringsregler påkaUas för att möjUggöra placering i realvärden, ägnad attmotverka reducering av kapitalet tiU följd av penningvärdets försämring. Denna ändringsgrundkan i särskUda faU ha sådan betydelse att den förtjänar att nämnas i tiUämpningsbe-stämmelsema. Någraremissinstanser berör uttedningens uttalande att även en ursprunglig brist kananses täckt av begreppet ändrade förhåUanden genom att det föreUgger andraförutsättningar för stiftelsen att arbeta än dem stifteren räknade med och attblötte konsteterandet att stiftelsen inte kan verka på det sätt stiftaren hartänkt sig, oberoende av anledningen, är tiUräckUgt för att ändradeförhållanden skaU anses föreligga, ifrågasätter med hänsyn härtiU lämpUghetenav att det i definitionen av permutationsbegreppet anges att ändrade förhåUandenskaU ha inttätt. Hovrätten påpekar även att permutation kan medföra inte baraen ändring av stadgama utan i vissa fall upplösning av stiftelsen. Hovrättenöver och anser uttedningens resonemang tvivelaktigt och framhåUeratt förordnandet torde kunna bU ogUtigt när stiftelsens ändamål redan frånbörjan i sin helhet är omöjUgt att verkstäUa, I en sådan situation skuUeföljden bU att de för stiftelsen tillfaUer arvingama och någotutrymme för permutetion torde inte finnas. Den skUlnad som sålunda föreUgger meUanolUsa fall beroende på när brist har uppkonunit bör enligt hovrätten på någotsätt komma tiU uttryck i den beskrivning av rättsläget som skaU göras vid reformensgenomförande. Hovrätten för övre anser att det strider mot såväl aUmäntsom juridiskt språkbrak att anse begreppet ändrade förhåUanden täcka ävenursprunglig brist. Hovrätten hänvisar tUl ett uttalande av i hansarbete "Om stiftelser" av innebörd att det finns mycket begränsatutrymme för användning av permutationsrätten i faU av ursprunglig brist.Enligt hovrätten kunde möjUgen i motiven tas in ett uttalande om att permutetionunder vissa omständig- heterkan förekomma även vid ursprunglig brist, eventuellt i förening med citet aveller hänvisning tiU Hesslere bok, Götahovrätt anmärker att uttrycket "enskUda" i uttedningens förslag tiUbestämning av begreppet permutetion kan våUa missförstånd. Äldre kommunalastiftelser kan enligt hovrätten uppenbarUgen också komma i fråga för permutetion,EnUgt kammarkollegiet för uttrycket "enskUda" närmast tanken tiUfysiska personer, innebär en aUtför snäv begränsning, KoUegiet anserdärför att i motiven tiU lagen bör anges att med uttrycket avses andra än stetoch kommun, Justitiekanslemförordar att det i permutetionslagen direkt anges att beslutanderätten tUlkommerkammarkoUegiet, Som skäl för denna ståndpunkt anför han, att de förändringarsom föranletts av kungl. brev om den nya kommunindelningens inverkanpå donationer redan torde vara genomförda och att föreskriftema i 1968 och 1969års kungl. brev om awecklingsskolomas donationer och om lärarnas lönedonationerinte torde vara att betrakte som delegering av permutationsrätt uten mera somgenerella permutetionsbeslut varför således endast permutation avpensionsstiftelses stedgar och fideikommissförordnanden skuUe vara undantagnafrån lagens tiUämpningsområde. Dessa undantag kan uttryckas med orden "omannat icke är stadgat". Med en sådan inskränkning skulle ocksåföreskrifter om andra undanteg kunna utfärdas utan att lagen behöver ändras.Även Bankföreningen anser att kammarkoUegiet bör utses tUl beslutande myndighetgenom samfäUt beslut av Kungl, Maj:t och . Ettpar remissinstanser berör frågor om talan angående utbetelning eUer återgång avdonationsmedel. i anser sålunda att det skuUevara av värde om den föreslagna lagstiftningen även innehöU bestämmelser förhandläggningen och avgörandet av "tvistiga" permutationsärenden.Länsstyrelsen i fäster uppmärksamheten vid de faU då det finnsutrymme för tedan vid domstol om återgång helt eUer delvis av förordnandet pågrund av att intentio-nema har frångåtts eller då eljest permutationsfrågan kanbU föremål för tvist. Angelägenhetenav att göra kammarkoUegiets och fideikommissnämn-dens beslut i permutationsärendenlätt tiUgängliga för allmänheten beröre i några remissytttanden, framhåUeratt det kan vara av inttesse för flera myndigheter att följa utveckUngen av permutätions-praxis.Det bör därför enligt hovrätten övervägas om inte fideikommissnämnden ochkammarkollegiet borde avge en årlig berättelse över avgjorda permutationsärenden.Länsstyrelsen i finner det önskvärt att kammarkoUegietsavgöranden i ärenden av större vikt eUer principieU betydelse på lämpUgt sättdelges och andra berörda myndigheter. Närdet i testamente, gåvobrev, stiftelseurkund eUer liknande handling harmeddelats föreskrifter om förfogandet över eUer förvaltningen av viss egendom uppstärstundom behov av att jämka dessa föreskrifter, SamhäUsutveckUngen på det områdesom beröre av förordnandet förändringar i destinatärskietsens omfattning eUeri egendomens värde kan ha lett tiU att det är omöjligt eUer mte meningsfuUt eUerskulle strida mot syftet med förordnandet att strikt iaktta de ureprungUgenmeddelade föreskriftema, I fall då den grundläggande urkunden inte innehåUernågra anvisningar om hur ändring i föreskriftema skall ske, anses sedan gammaltKungl, Maj:t ha befogenhet att genom beslut om s, k, permutetion medge sådanändring. NågonaUmän lagstiftning om permutetion finns inte hos oss. Olika meningar har yppatsom den rättsUga granden för Kungl, Maj:ts permutetionsrätt. Utredningen harstannat för att beteckna den som en konstimtionell sedvanerätt med anknytning tiUområdet för allmän civiUag, innebär att ändrade regler kan införas genomsamfäUt stifted lag och inte kräver grundlagsändring. Uttedningens ståndpunkthar allmänt godtegits av remissinstansema, och för egen del har jag inteanledning att hävda någon avvikande mening. Viss reglering avper-mutationsinstitutet har f. ö. komnut tiU stånd genom lagstiftning som harbeslutets av Kungl. Maj:t och gemensamt. Sålunda kan vad gällerfideikommissförordnanden hänvisas tiU 1810 åre förordning huruledes rättelseoch förklaring uti gjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad iavseende på fardag av fideikommissegendom kommer att iakttegas. Där föreskrivsatt ansökan om lån mot mteckning i fideUcommissegendom eUer utbyte av tUl sådanegendom hörande jord eUer hävande av bestämmelse i fideikommissurkund skaUprövas av Kungl, Maj:t, Genom lagen (1963: 583) om aweckling av fideikommisshar vidare införts föreskrifter om tvångsmässig aweckUng av fideikommiss vidden nuvarande innehavarens död, om inte Kungl. Maj:t av särekUda skäl förordnarannorlunda. Avvecklingen skall ske under medverkan av fideikommissnämnden, vUkenbl. a. är behörig att beslute i vissa frågor som rör avvecklingen. Beträffandepensions- och personalstiftelser finns en permutationsbestämmelse i lagen(1967: 531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m. Permutationsrätten tUlkommertiär tUlsynsmyndigheten, dvs, länsstyrelse, som får förordna om ändring i stiftelsesstadgar om det inte längre finns någon som omfattas av stiftelsens ändamåleller om stiftelsens kapital väsentUgen överstiger vad som kan komma attfordras för att tillgodose ändamålet eller om det i övrigt förekommer skäl attförordna om sådan ändring. har möjlighet att underetälla ärende Kungl,Maj:ts prövning. EnUgtuttedningen har det även förekommit att permutetionsrätt delegerats genombeslut av Kungl, Maj:t utan medverkan. Som exempel anför uttedningentte kungl, brev. Det första (SFS 1952: 183) rör inverkan på enskUda donationerav ny kommunindelning. De båda andra är och rör dels vissafonder vid de s, k, awecklingsskoloma, dels lönedonationer vid de allmännaläroverken. Som justitiekanslem har framhåUit torde brev närmast syftetiU att möjUggöra en översättning av donationsbestämmelsema tiU nya förhåUandeni anledning av den nya kommunindelningen. Vad gäUer 1968 och 1969 åre brevsynes det, som justitiekanslem också har påpekat tveksamt om breven verkUgenkan anses innebära beslut om delegering av permutationsrätt och om de intesnarare bör ses som genereUa permuta-tionsbeslut föranledda av ändrade förhåUanden,där lokal myndighet har fått i uppdrag att på grundval av det genereUa beslutetsvara för detelj-utformning i de enskUda faUen, Åtmmstone torde det kunna slåsfast att något klart belägg för att permutationsrätt delegerats genom beslut avKungl, Maj:t ensam inte föreUgger. Kungl.Maj:t handlägger ungefär 300 permutationsärenden. Ärendena har av uttedningenhänförts tiU tte olika grapper. Den första omfattar fideikommissförordnandenoch de båda andra stiftelseförordnanden, dels sådana tiU förmån för individueUtbestämda pereoner och dels sådana där kretsen av destinatärer är bestämd påannat sätt. Utredningen talar här om förordnanden tiU förmån för generisktbestämda destinatärer, TiU sistnämnda grupp hör bl, a, sådana allmännyttigastiftelser som enUgt lagen (1929:116) om tiUsyn över stiftelser står under tUlsynav länsstyrelse. Redandet stora antal permutationsärenden som Kungl, Maj:t har att handlägga gör detangeläget att överväga vilka möjUgheter som finns att mera allmänt delegerahandläggningen tiU underordnad myndighet om sådan delegering har ocksåförts fram i och där fått ett positivt mottegande. Departements-uttedningen,som har tiU uppgift att undereöka möjUghetema att delegera konseljärenden,föreslår nu att det införe allmänna regler om delegation av permutetionsärenden,Iimebörden av förelaget är att fideikommissärendena skaU handläggas av fideikommissnänmdenoch stiftelseärendena av kammarkoUegiet, Förelaget har genomgående tiUstyrktsunder remissbehandlingen. Ävenjag kan ansluta mig tiU utredningens förelag. torde man ha ansett attdet inte bör tiUkomma någon annan än den högsta verkstäUandé myndigheten i samhäUetatt meddela beslut som innebär rubbning av testamentariska vUjeförklaringar,Denna ståndpunkt får emeUertid numera anses övergiven, vUket bl, a, framgår av permutetionsfrågansbehandling i . Flertalet permutetionsärenden ärförhållandevis enkla att handlägga och avgöra. ontfattendeuttedning behövs i regel inte. För huvudtypema av ärenden har i Kungl, Maj:tspraxis utbUdats fasta normer för bedömningen. Ärendenas sakliga beskaffenhetgör dem med hänsyn härtiU väl lämpade för handläggning av Kungl. Tveksamma eUer principieUt betydelsefuUa frågor bördock kunna komma under Kungl, Maj:ts prövning. Ett beslut om delegering bördärför som uttedningen föreslår kompletteras med regler om underetällningoch besvär, Delegeringenbör omfatte aUa grapper av permutationsärenden som handläggs av Kungl, Maj:ti förste instans, VisserUgen avvisade man så sent som vid tillkomsten av lagenom aweckling av fideikommiss tanken att föra över beredningen av permutetionsärendenfrån ], Maj:t tUl fideikomnussnänmden, eftereom det ansågs ovisst om man skuUevinna några organisatoriska eUer andra fördelar med en sådan ändring.Önskemålet om decentraUsering framstår emeUertid nu med större tyngd och någonanledning att vid en aUmän delegering av permutetionsärendena undante dem somrör fideikommiss föreUgger inte. Jag kan inte dela de farhågor för att en delegeringskuUe förlänga handläggningstiderna som har gett uttryck åt. VadgäUer frågan om beslutande instans i permutetionsärenden instämmer jag med uttedningeni att de ärenden som rör fideikommissförordnanden bör delegeras tiUfideikommissnämnden, SakUgt sett har ärendena nära samband med de frågor om awecklingav fideikommiss som nämnden nu handlägger, Nänmden anUtas också som remissinstansi vissa permutationsärenden. Vad bettäffar stiftelseförordnanden i övrigt ärsom uttedningen framhåller oUka altemativ tänkbara. Goda skäl kan synas talaför att förlägga prövningen tiU länsstyrelsema, som är tiUsynsmyndighet förmånga av de stiftelser det gäller, EmeUertid har jag i Ukhet med utredningenoch det övervägande antalet remissinstanser kommit tiU den uppfattningen atthandläggningen av stiftelseärendena bör koncentteras till en myndighet Vad somframför aUt talar för denna lösning är att den skapar de bästa föratsättningamaför en enhetiig tiUämpning, Som lämplig myndighet förordar uttedningen kammarkoUegiet,som redan har erfarenhet av permutetionsfrågor, bl, a, i egenskap avregelbundet anlited remissmstans i sådana ärenden. För egen del ansluter jagmig efter samråd med chefen för tiU uttedningensförelag, Bettäffandehandläggningen av permutetionsärenden föreslår uttedningen att ansökningar ompermutation av fideikommissförordnanden skaU ges in direkt tUlfideikommissnämnden under det att ansökningar som skaU prövas avkammarkollegiet skaU ges in tiU i det län där stiftelsen harsitt säte eUer, om ärendet avser ändring av testamente som rör enskUd pereon,där sökanden är bosatt. styrelsenskall sedermera med eget yttrande vidarebefordra ärendet tiU koUegiet,Förelaget att ansökan skall ges in tiU länsstyrelse har mött kritik underremissbehandlingen. Det har anförts att det inte finns någon anledning att härfrångå den vanUga ordningen att ansökan skall ges in direkt tiU den prövandemyndigheten. Vidare har framhållits att det i många ärenden inte finns någotbehov av att höra och att i vissa ärenden anknymingen kan varastarkare tiU annan länsstyrelse än tUl den som skaU ta emot ansökningen. Föregen del anser jag den lämpUgaste ordningen vara att ansökan i permutationsärendealltid ges in tiU den myndighet som skaU pröva ärendet i förete instens, dvs,fideikommissnämnden resp, kammarkollegiet. Dessa myndigheter bör vid behov samrådamed länsstyrelse och annan stetUg myndighet, torde följa av aUmännaregler och aUtså inte kräva någon uttryckUg föreskrift i föreUggandesammanhang, I åtskiUiga ärenden av enkel eUer rutinbetonad karaktär synes någotsamråd inte vara behövligt. Det kan inte anses motiverat att rutinmässigt inhämtäyttrande från den centtala myndighet tiU vars sakområde den aktueUa frågan närmasthör. Om ytttande inhämtes bara i sådana faU då det är av behovet påkaUat kommerhandläggningstideraa i många fall att kunna hållas korte. Fideikommissnämndenoch kammarkoUegiet skaU enligt uttedningens förslag ha rätt och skyldighet att underetäUaKungl, Maj:t ärende av principieU räckvidd, och vidare skaU deras beslut kunnaöverklagas genom besvär hos Kungl, Maj:t, Som framgår av vad jag haranfört instämmer jag i att delegeringen bör förenas med regler om överlämnandetiU Kungl, Maj:t av vissa ärenden för avgörande, Kungl, Maj:t bör sålundaavgöra dels ärenden som rör betydande ekonomiska värden, t, ex, fråga om ändradändamålsbestämning för en stiftelse med stora kapitaltiUgångar, dels ärendendär det uppkommer frågor av principiell betydelse, som får räckvidd utöver det aktueUaärendet.