prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Av vad jag fömt anfört framgår atlbestämmelsen bör få sin plats i 5 §. Innebördenav 4§\ det remitterade förslaget är som framgår av lagrådels yttrande bl.a. attsärskild räll som har tUlkommit genom expropriation eUer annat tvångsförvärv eUervid fastighetsbildning eller på liknande sätt inte behöver stå tiUbaka för nytijanderätteller servitut som har tillskapats genom expropriation, om rättigheterna inte skuUekunna utövas vid sidan av varandra och expropriationen inte avsett ocksåupphävande eller begränsning av den äldre rättigheten. Enligt lagrådets meningbör i stället gälla att den genom expropriation tUlskapade rättigheten skall haföreträde framför den äldre rättigheten, om inte annat förordnats i expropriations- tillståndet.Denna mening kan jag inte dela. Det kan här vara fråga om rättigheter av storallmän betydelse. Har kännedom saknats i expropriationsärendet om en sådanrättighet, bör konkurrensfrågan, om så behövs, lösas av tillständsmyndighetenefter ansökan om expropriationstillstånd i fråga om den äldre rättigheten. I tydlighetens intressebör, som lagrådet förordar, till paragrafen fogas en särskild beslämmelse avinnehåll att särskild rätt som tillkommer staten och vägrätt som tillkommerannan än staten icke rubbas genom expropriationen. lagansluter mig till lagrådets förslag tiU ändrad utformning av 5 §. Som lagrådet anför ärinnebörden av 10 § i det remitterade förslaget alt expropriation får ske förändamål som det ankommer på staten, kommun, landstingskommun ellerkommunalförbund alt tUlgodose och i övrigt för verksamhet som är av väsentiigbetydelse för riket eller orten eller för viss befolkningsgrupp, vare sigverksamheten handhas av ett allmänt eller enskilt subjekt. Jag ansluter mig lilllagrådets förslag lill ändrad utformning av paragrafen. Jag har inte heller någotatt erinra mot vad lagrådet anför om innebörden av 12 § andra stycket i detremitterade förslaget. Av bestämmelsen följer att, när annan än staten eUerkommun ansöker om expropriation, sådan får ske endasl om sökanden har sådanakvalifikationer, atl trygghet finns atl egendomen kommer att användas förangivet ändamål. Jag biträder lagrådets förslag att landstingskommun ochkommunalförbund i bestämmelsen skall jämslällas med staten och kommun och kanansluta mig till lagrådets förslag tUl ändrad utformning av bestämmelsen, Ianslutning till 1 § har jag i remissprotokollet gjort uttalanden av innehåU bl.a.att ansökan om tillstånd lUl expropriation får anses bestridd endast närsakägare på saklig grund motsätter sig expropriationen och att man därför vidtillämpningen av bestämmelserna om delegation av tiUståndsgivningen torde fåbortse från bestridanden som hänför sig till atl sökanden och sakägaren harolika uppfattning i värderingsfrågan. Lagrådet påpekar att vad jag sålunda haruttalat inte har kommit tUl uttryck i lagtexten, där del endast talas ombestridande. Efter ytterligare överväganden anser jag mig inte böra vidhållamin i specialmotiveringen till 1 § redovisade uppfattning. Delegation av tiUståndsgivningenbör således inte äga rum, om ansökningen om tUlstånd tUl expropriationbestrids, oavsett på vilken grund detla sker. Somjag har anfört i remissprotokollel bör delegation inle heller ske, när kommuneller myndighet motsätter sig bifall lill ansökningen. Något förbud mol delegationi sådana fall anser jag inle behöva tas in i lagtexten. Denna begränsning iunderordnad myndighets rätl all avgöra tiUslåndsärende får i stället kommatill uttryck i kungörelse eller annal beslut av Kungl. Maj:l om delegation. uttalanden i anslutning tiU 4 § har jag inle något alt erinra. Lagrådetpåpekar alt 5 §, som gör del möjligl för tillslåndsmyndigheten att meddelasärskilda föreskrifter för att trygga att den exproprierade egendomen användesför det avsedda ändamålet, inte upptar några beslämmelser om tvångsmedel fördel fall all föreskrifterna inte eflerievs. Enligl min mening behövs iallmänhet inle några särskilda tvångsmedel. Skulle del visa sig att denexproprierande inle iakttar föreskrifter som har meddelats, torde länsslyrelsenåtminstone i vissa fall kunna verka för att ny expropriation för samma ändamålmen med annan expropriant kommer till stånd. Vid expropriation förnaturvårdsändamål kan i stället meddela naturreservatsföreskriflerenligl NVL för det exproprierade området och i andra fall kan annanspeciallagstiftning bli tiUämplig. I undanlagsfall kan del dock föreligga behovav att kunna framtvinga föreskrifternas efterlevnad genom vitesföreläggande.Länsstyrelsen bör därför i lagen ges rätl atl för sådanl ändamål föreläggavite. Utdömandet av förelagt vite bör ankomma på domstol efter talan avåklagare. Självfallet blir bestämmelserna i 5 § tillämpliga endast om expropriationenfullbordas. 6 § föreslagna regleringen av frågan om gUtigheten av expropriationstiUståndi förening med mitt uttalande i remissprotokollet att Kungl. Maj:ls delegalionsmöjlighetinte skall utnyttjas beträffande fråga om förlängning leder som lagrådetframhåller lill all ansökningar om förlängning resp. förkortning av den tidinom vilken samma expropriationstiUstånd skall utnyttjas kan komma att prövasav skilda organ. Denna möjlighet torde dock vara av övervägande teoretisktintresse med tanke på att frågorna regelmässigt måste bli aktuella vid skildalidpunkter. 1 sammanhanget vill jag också framhålla att, om tiden förlängs av Kungl.Maj:t, det är Kungl. Maj:l som enligt angivna riktlinjer därefter skallpröva fråga om förkortning av tiden. De fall då frågor om förlängning ochförkortning av tidsfristen kan komma all prövas av olika myndigheter inskränkssåledes lill fall då tillståndet från början getts av underordnad myndighet förlängre tid än . mening skulle varken fastighetsägaren eller den exproprierande kunnautsättas för några olägenheter eUer risker om ärenden angående föriängningkunde delegeras från Kungl. Med anledning härav vill jag framhålla allfrågan huruvida förlängning skall medges ofla innefattar svåraavvägningsproblem. Jag vidhåller därför min uppfattning att Kungl. Maj:t själv bör pröva alla frågorom föriängning åtminstone till dess alt en klar praxis har hunnit utbilda sig ifråga om tillämpningen av de nya bestämmelserna. Därefter bör del eventuelltkunna komma i fråga att under de fömtsättningar som anges i 1 § delegera ocksåförlängningsfrågorna. Molsvarande gäller fråga om nytt tillstånd beträffandesamma egendom. Vissa skäl talar onekligen för att frågan om beslutanderätten iärende om förkortning behandlas på samma sätt. Även i denna situation kan detbli fråga om svåra avvägningsproblem som gör det önskvärt att en enhetligpraxis utbildas genom prövning hos Kungl. Jag föreslår atl en sådanordning genomförs. På detla sätt kan också lagrådets önskemål om enhetligreglering av beslutanderätten i fråga om förlängning och förkortningtillgodoses. En föreskrift om möjlighet till delegation i fråga om förlängningoch förkortning bör redan nu finnas i lagen, ehuru den t.v. inle bör utnyttjas.Jag förordar därför att i paragrafen las upp föreskrift om alt 1 § äger molsvarandetillämpning beträffande prövning av fråga om förlängning eller förkortning avtid inom vUken saken skaU fullföljas. I likhel med vad lagrådet föreslår bör isådant faU de materiella bestämmelserna om förlängning och förkortning tas uppi första stycket, medan hänvisningen till 1 § bör få sin plats i andra stycket.Självklart är, att bestämmelserna i 1 § är direki tillämpliga på fråga om nytttillstånd beträffande samma egendom. Lagrådet förordar i anslutning lill ett motivutlalandetill 3 kap. 3 § i remissprotokollet en regel i / § av innebörd alt videxpropriation av fastighet till vUken den exproprierande har nyttjanderätteller servitutsrätt, hänsyn vid bestämmande av fastighetens värde inte skalltas till förbättring, vilken fastigheten vunnit genom arbete eller kostnad,som den exproprierande eller föregående innehavare, vars rätt övergått tilldenne, nedlagt på fastigheten utöver vad som ålegat honom. Mitt motivutlalandevar visserligen av mera begränsad innebörd och tog närmast sikte på det fallsom nu regleras i 104 § tredje stycket. Den av lagrådet föreslagna regeln haren mera generell räckvidd. Jag finner det emellertid både önskvärt och lämpUgt atldet i princip slås fast i den nya expropriationslagen att exproprierande somhar nyttjanderätt eller servitutsrätt tUl den exproprierade fastigheten inteskall behöva ersätla förbättringar som han, utan alt vara skyldig lill del,själv bekostat; 1 likhel med lagrådet anser jag all den förordade bestämmelsenbör föras in som ett nytt Iredje stycke i 4 kap. I §. Jag vill påpeka altregeln blir tillämplig också när den exproprierande har haft nyttjanderätteller servitutsrätt bara till en del av vad som exproprieras, t.ex. vissalokaler i en hyresfastighet. Medanledning av vad lagrådet anfört om tillämpningen av 3 § tredje stycket vid delexpropriationvill jag påminna om att fastighetsägaren under de förutsättningar som anges i 3kap. 8 § första stycket har rätt tUl utvidgning av expropriationen. Vidbedömning av frågan om en återstående del av fastigheten lider synnerligt mengenom expropriationen skall domstolen självfallet beakta bl.a. om expropriaiionenpåverkar den återstående delens användning för bostadsändamål. I övrigt har jaginte något atl erinra mot lagrådets uttalanden i anslutning till 3 §. Jagansluter mig tiU lagrådets förslag till ändrad utformning av 5 §. 13 § i det remitterade förslagel föreslås alt yrkande som har samband medexpropriation men rör rättsförhållande som inte skall prövas enligtexpropriationslagen får prövas i expropriationsmålet, om det är lämpligt. Medanledning av lagrådets uttalande i anslutning tUl paragrafen vill jag framhållaatt del är avsett att endast yrkande från den exproprierande eller sakägareskall kunna bli föremål för prövning. Jag delar lagrådets uppfattning att dettabör komma till uttryck i lagtexten och kan ansluta mig till den av lagrådetföreslagna lydelsen. Som lagrådet framhåller skall sådant yrkande från denexproprierande eller sakägare som avses i paragrafen självfallet kunna tas upputan särskild stämning. Ianslutning till 6 och 11 §§ pekar lagrådet på de konsekvenser som kan uppslågenom alt kungörande av expropriationsmål inte är obligatoriskt enligt detremitterade förslaget. Enligt lagrådets mening kan del göras gällande att domeni expropriationsmål, om kungörande inle skett, inte blir bindande för enrättsägare som blir känd först efler målets avgörande och, om domen skullegälla mot honom, kan han otvivelaktigt angripa domen i extraordinär väg.Lagrådet framhåller vidare att bestämmelsen i 11 § om lagfartens legitimerandeverkan inte medför all dom i expropriationsmål blir gällande mot den som intelängre har lagfart på fastigheten men som likväl är dess rätte ägare. För attsäkerställa att domen blir bindande mol den okände rätte ägaren kan enligtlagrådet antingen föreskrivas atl talan i expropriationsmål alltid skall kunnamed laga verkan riktas mot den för vilken lagfart senast är beviljad eller sökteller uppställas krav på att kungörelsedelgivning med okända sakägare alllidskall äga rum. Enligtmin mening är det ett väsentiigt krav alt tidigare rält till fasligheten med ilagen angivna begränsningar utsläcks genom expropriationen. Detta krav fårsjälvfallet inte leda lill att expropriationsmål genom överdrivnaförsiktighetsmått görs onödigt tillkrånglade och kostsamma. Del merarbete ochden merkostnad som uppslår om kungörelsedelgivning enligl 17 § delgivningslagenskall äga rum i alla expropriationsmål bör emellertid inte överdrivas. anför har efler förnyat över- vägande lett mig till den uppfattningen alt i expropriationsmålkungörelsedelgivning alltid bör äga rum lill underrättelse för okända sakägaresom möjligen finns. Det är emellertid tydligt alt del finns åtskUliga fall därdel är högsl osannolikt atl del finns någon okänd sakägare. Som exempel kananföras expropriation som endasl syftar till upphävande eller begränsning avsärskild rätt tUl fastighet och expropriation av elt par kvadratmeter mark för galureglering,när den lagfarne fastighetsägaren innehaft fastigheten under längre lid. 1sådana fall ter sig införande i tidning av meddelande som avses i 17 § förstastycket delgivningslagen meningslöst. Efter viss förebild av 17 § förstastycket andra punkten samma lag föreslås därför att domstolen i klara fallskall kunna underiåta att införa meddelandet i tidning och i stäUel låta anslådet i fastighetsdomstolens lokal. Självfalletskall den i 6 § iredje stycket upptagna bestämmelsen om kungörelsedelgivningses mol bakgrunden av bestämmelserna i paragrafens första stycke. Dettainnebär, all den handling som skall delges genom kungörelsedelgivning ärstämning, när stämningsansökan har gjorts av den exproprierande, och kallelseatt inträda som part i rättegången, när ansökan har gjorts av sakägare. För attdelta sakll framgå tydligare bör bestämmelsen jämkas formellt. Stämning börrikta sig både tiU eventuell okänd fastighetsägare och tiU andra okändasakägare. Den nu föreslagna ordningen leder till att bestämmelsen i11 § om lagfartens legitimerande verkan kan behållas oförändrad, vUketonekligen är en fördel eftersom överensstämmelsen med motsvarande bestämmelse iJB därigenom bevaras. Ianslutning till 10 § uppehåller sig lagrådet vid expropriationensfastighetsbildande verkan. I ExL saknas bestämmelser i ämnet, och jag kan intefinna atl den föreslagna nya lagstiftningen medför något behov av att närmarereglera frågan. Som lagrådet påpekar är emellertid fastighetsbUdning enligt FBLfullbordad först när uppgift om åtgärden införts i fastighetsregislrel. Även fastighetsbUdningsom sker genom expropriation bör självfallet registreras. Föreskrifter omunderrättelse till fastighets-registreringsmyndigheten bör för detta ändamållas in i tUlämpningskungörelse. För mig står del emeUertid klart att, närexpropriation av del av fastighet har fullbordats, inskrivningsåtgärder och Uknandebeträffande återstoden av fastigheten inte bör medföra några verkningar i frågaom den exproprierade delen. För alt del inte skall behöva råda någon tvekan omnär expropriationens fastighetsbildande verkan inträder kan det vara lämpliglatt i huvudsaklig överensslämmelse med vad lagrådet föreslår föreskriva i dennya lagen att ändring av fastighetsindelningen på grund av expropriation sker,när expropriationen är fullbordad eUer egendomen har övergått pä denexproprierande enligt 6 kap. 10 §, Bestämmelser av detta innehåll bör tas in i6 kap. 9 och 10 §§. Ocksåi övrigi kan jag i allt väsentligt ansluta mig liU vad lagrådet anför om 10 §.I lagen bör således inte uppställas något krav på karta med beskrivning, när nytijanderätteller servitutsrätt upphävs. Detla hindrar självfallet inte den exproprierandeatt, om han finner det ändamålsenligt, ange föremålet för expropriationen äveni ett sådant faU genom hänvisning till en karta. Jag vill peka på atl i de falldär upprätlande av karta med beskrivning är obligatoriskt enligt paragrafen,kartan självfallet inle behöver göras mera noggrann än ändamålet kräver (jfr 4kap. 28 § FBL), Med hänsyn härtill bör kartan ofla kunna göras enklare närnyttjanderätt eUer servitutsrätt bildas eller begränsas än närfastighetsindelningen ändras. Lagrådetsexempel på fall när fastighetsdomstolen bör iaktta försiktighet vid tiUämpningav 12 § andra stycket synes mig ganska självfallna. Vad lagrådet i den delenhar anfört föranleder därför ingen erinran från min sida. Däremot kan jag inteansluta mig tUl lagrådels uttalande atl det skulle ligga närmare lUl hands än eljesiatt högre rält återförvisar målet, när rätten finner fastighetsdomstolensutredningsbeslut oriktigt. Enligt min mening torde del endasl undantagsviskunna komma i fråga att högre rätt återförvisar mål tUl fastighetsdomstolen iett sådant fall. Förebringas utredningen i överrätten och medför den attavgörandet ändras lill sakägarens förmån, fär han ju ersättning för sinarättegångskostnader. Har fastighetsdomstolen funnit utredningen onödig, kan deli princip inte vara motiverat att målet återförvisas till fastighetsdomstolenbara av del skälet att sakägaren skall få ersättning för utredningen även omden inte påverkar målets utgång. Lagrådetavslyrker förslaget i 22 § att talan inte skall få föras mot hovrätts domvarigenom medgivande lill kvalificerat förhandstillträde lämnats. Jag vill början erinra om att motsvarande förslag i promemoriainte mötte någon erinran under remissbehandlingen. För min del kan jag imotsats till lagrådet inle finna några principiella betänkligheter möta mol attbegränsa fullföljdsräiten i en fråga av denna art. Till sina faktiskakonsekvenser skiljer sig det kvalificerade förhandstillträdel föga från delenkla förhandstUllrädet. Lagrådet viU uppenbarligen inte göra gällande att denföreslagna begränsningen skulle medföra några nämnvärda praktiska ölägenhetervid tillämpningen av den nya expropriationslagen. Däremot påpekar lagrådet allreglerna genom hänvisningar får tillämpning även på andra rättsområden t.ex.byggnadslagstiftningen där även frågan huruvida lösningsrätt föreliggerankommer på domstolen. För egen del anser jag att spörsmålet har praktiskbetydelse främsl i fråga om BL. Som lagrådet framhåller gäller enligt 140 § BLatt, om i mål angående inlösen av mark uppkommer tvist om rätt eUer plikt attlösa, bestämmelserna om enkeU förhandstUlträde i ExL skall tillämpas förstsedan del genom lagakraftägande dom blivil avgjortall inlösen skall äga rum. Fråga om att införa molsvarande föreskrift ocksåmed avseende på kvaUficerat förhandslilllräde kommer att anmälas för Kungl. Maj:lav chefen för senare denna dag i samband med föredragning avförslag till lagstiftning om fysisk riksplanering. Vid tillämpning av övrigalagar vari hänvisas till expropriationslagens förfaranderegler torde frågan omkvalificerat förhands-tillträde i regel sakna praktisk betydelse. Skulle dennågon gång uppkomma, räknar jag med att domstolarna kommer atl iaktta motsvarandebegränsning även utan uttrycklig föreskrift därom. Jag vidhåller därför mittförslag på denna punkt. Jagkan i alll väsentiigt biträda de förslag tiU ändrad utformning av 17-19, 21, 23och 25 §§ som lagrådet för fram och har inte heller något att erinra mol vadlagrådet i övrigt anför i anslutning till dessa paragrafer samt beträffande 5 §. Medanledning av vad lagrådet anför om specialmoliveringen till 2 § i vad dennabehandlar domstolens kontroU av att föreskrivna medgivanden lämnas av räll fordringshavarevill jag för min del framhålla, att kravel på kontroll inte får ställas förhögt. Meningen är att domstolen utan alltför stor omgång skaU kunna föreskrivaatt nedsättning inte behöver ske. Jag kan emellertid godta lagrådetsuppfattning att innehavsanteckning inte utgör någon säkerhet för att den som ärantecknad som innehavare är den panträttshavare som skaU lämna medgivande.Däremot vidhåller jag att uppgift av bank eller annat välkänt kreditinstitut omatt man innehar pantbrevet bör vara tUlräcklig. Som lagrådet antyder kanskadeståndsskyldighet för slalen till följd av domstols beslut om atlnedsättning inte skaU ske inträda endasl om domstolen åsidosatt de krav som skäligenkan ställas på kontrollen (3 kap. 3 § skadeståndslagen). Vad som är skäligt idetta hänseende får självfallet bedömas mot bakgrund av mina uttalanden ifrågan, om dessa godtas av . anför om att nedsättning inte behöver ske, om fastighetsägaren självinnehar alla utfärdade pantbrev, föranleder inte någon erinran från min sida. Jaganser att fastighetsägaren bör få behålla den möjlighet som gällande rätt geralt genom anteckning i fastigheisboken få klarlagt, omexpropriationsrätten förverkats. Jag kan i aUt väsentiigt ansluta mig tilllagrådets förslag om hur 11 och 12 §§ under denna förutsättning bör utformas. Jaghar inte något a» erinra mot vad lagrådet anför om /, 7-10, 14, 15och 19 §§ ochkan i allt väsentiigt ansluta mig till lagrådets förslag till ändrad utformningav dessa paragrafer. Jaghar inte något atl erinra mot vad lagrådet anför om / och 2, 4 saml 5 § och kanansluta mig till lagrådets förslag tUl utformning av sistnämnda paragraf. Medanledning av atl lagrådet i anslutning lill punkterna 6 och 12 i detremitterade förslaget pekar på att regeln i 7 kap. 1 § första stycket omkostnader i tillståndsärendet inte bUr tUlämplig, när ansökningen omexpropriation har gjorts före den nya lagens ikraftträdande, vill jag erinra omatl enligt en uppfattning, om vars riktighet jag dock hyser tvekan, gäUandebestämmelser i 66 § ExL har samma innebörd som den föreslagna regeln. Efiersomjag inte har kunnat ansluta mig till lagrådels förslag i fråga om talan mothovrätts dom belräffande kvalificerat förhandslilllräde bör bestämmelsen däromi punkt 12 stå kvar. Somhar framgått bilräder jag lagrådets förslag atl en generell beslämmelse införsi den nya expropriationslagen om värderingen i vissa fall när fastigheten harförbättrats genom att den exproprierande har nedlagt arbele eller kostnader påden. Om så sker är som lagrådet framhåller bestämmelsen i punkt 7 i detremitterade förslagel om forlsall tillämpning av 100 § ExL obehövlig och kanutgå. Lagrådetförordar all, om lagrådels förslag under 1 kap. 4 § genomförs, vad som sägs ipunkt 8 i del remitterade förslaget skall gälla vid all expropriation och altorden 'med äganderätt' därför skall utgå. Som har framgått kan jag inte anslutamig till lagrådets förslag beträffande 1 kap. 4 §. På grund härav bör inle denav lagrådet föreslagna ändringen av punkt Föreskrifteni punkt /3om utbetalning av expropriationsersättning som tiUkommer innehavareav fideikommissegendom bör utformas så, att Kungl, Maj:t kan överlämna fråganhur det skall förfaras med ersättningen tiU underordnad myndighet, i förstahand fideikommissnämnden. Iövrigi kan jag biträda lagrådels förslag belräffande övergångsbestämmelserna.Detta innebär också all de bör disponeras om på det sätt som lagrådet förordar. Förslagettill lag om ändring i jordabalken Jagfinner det lämpligt att, som lagrådet under 1 kap. 1 § expropriationslagenifrågasatt, i 2 kap. 7 § JB las in en erinran om alt särskilda bestämmelserfinns om verkan av exekutiv försäljning av tillbehör till faslighet och ianspråktagandeav tillbehör genom expropriation. Jagbiträder vidare lagrådets förslag alt i 13 kap. 24 § föreskrivs alt bestämmelsernaom utredningsbeslul i expropriationslagen skaU äga tillämpning endast i den månmålet avser bestämmande av lösesumma. Lagrådetföreslår slutligen en övergångsbestämmelse till förevarande lagförslag avinnebörd att beträffande mål som är anhängigt vid ikraftträdandetföreskrifterna i övergångsbestämmelserna till expropriationslagen om expropriationsmål,som är anhängigt vid sistnämnda lags ikraftträdande, skall äga motsvarande tUlämpning.Även om detta enligt min mening borde kunna följa av hänvisningen tiUexpropriationslagen i 13 kap, 24 §, vUl jag inte motsätta mig att fråganregleras genom en uttrycklig övergångsbestämmelse, 1 sådant faU blir, somframgår av lagrådets yttrande, den i det remitterade förslagel upptagnaövergångsbestämmelsen överflödig. För min del anser jag att den på grund däravbör utgå. Förslagettill lag om ändring ellag Jagbiträder lagrådets förslag alt i i § tredje stycket av det remitterade förslagelskall tas in en bestämmelse om att fråga om proformaexpropriation skaUupptagas av fastighetsdomstolen. Jag kan också ansluta mig till lagrådetsförslag att 1 § och I a § i gällande lag skall byta plats inbördes. ÖvergångsbestämmelsentiU lagen bör ändras på det sätt som lagrådet föreslår. Förslagettill lag om ändring i delgivningslagen Medanledning av vad lagrådet anför om förevarande förslag vill jag framhåUa, attdomstolen vid sin bedömning av frågan om kungörelsedelgivning skaU äga rumeller ej självfallet har att hålla sig inom den ram som de i lagen angivnaförutsättningarna för sådan delgivning anvisar.