prop · FV03116 · 1972-12-31 00:00:00 — systemet.Enligt detta skall arbetsgivare som fattar beslut som medför uppsägning,permittering eller arbetstidsförkortning gällande minst fem anställda lämnavarsel om detta till AMS. Företagen rekommenderas även att anmäla varjeväsentiig planerad utökning av personalstyrkan. Bland arbetsmarknadsverketsövriga aktiviteter inom detta område kan nämnas att länsarbetsnämndema varjekvartal inhämtar uppgifter från ett urval av företagen för bedömning avsysselsättningsläget det närmaste halvåret. Rörande byggsektorn insamlar AMSett omfattande material om pågående och väntade investermgar i byggnader.Sysselsättningen inom skogsbruket följs genom kvartalsvisa enkäter. Även andra organ insamlar planeringsdata.Konjunkturuistitutet insamlar varje kvartal uppgifter från ett antal företaginom industri och byggnadsverksamhet om väntade förändringar i verksamhetenunder det närmast följande kvartalet eller halvåret. Uppgifterna utgör underlagför konjunkturbarometern. För långtidsutredningarna görs särskildaim-dersökningar av bl. och Handelns utredningsinstitut.I samband härmed infordras uppgifter från företagen om verksamheten dennärmaste femårsperioden. Vidare kan nämnas att både kommerskollegium ochöverstyrelsen för ekonomiskt försvar har rätt att infordra planeringsdatarörande landets råvara- och bränsleförsörjning resp. rikels ekonomiskaförsvarsberedskap. Vid sidan av de institutionaliserade formerna fördatainsamling nämner utredningen även att företag i samband med ansökningar omtillstånd till olika slags verksamhet ofta måste lämna planeringsuppgiflertill olika samhällsorgan. Utredningen har genom särskilda undersökningaringående belyst det informationsflöde som sker genom informella kontaktermellan företrädare för samhällsorgan och företag. Dessa kontakter är mångagånger den viktigaste informationskanalen. Särskilt gäller detta på det kommunalaplanet men i viss grad även på det regionala och centrala planet. När det gäller den kommunala sidan där deinformella kontakterna generellt sett svarar för den mesta informationen har påen del håll viss formalisering av informationsförmedlingen skett genomskriftlig eller annan särskild kontaktverksamhet. På regional nivå är deinformella kontaktema omfattande särskilt mellan företagen, ochlänsarbetsnämnden. På central nivå synes det främst vara storföretagen som iplaneringsfrågor har kontakt med representanter för regering och centralamyndigheter. Utredningen konstaterar att när det gällerföretagens ekonomiska situation är den viktigaste källan för samhälletsinformation företagens årsredovisningar och andra motsvarande handlingar. Ivissa fall har företagen särskild skyldighet att lämna uppgifter till vissasamhälleliga organ. Denallmänna ekonomiska information som förmedlas av dagstid- ningaroch andra massmedia bedömes av utredningen spela en betydelsefull roU. När det gäller det direkta samarbetet mellanföretag och samhälle konstaterar utredningen tmder reservation för svårighetemaatt skilja mellan information och samarbete att det inom åtskilliga kommunerförekonuner ett institutionaliserat samarbete. Detta sker genom särskildakommittéer, nämnder eller kontaktmän. På länsnivå finns samarbete genomföretagsrepresentanter i olika läns- och landstingsorgan. På central nivå ärföretags- och arbetsgivarintressen företrädda i en rad olika organ av betydelsei näringspolitiska sammanhang. Utredningen nämner som exempel ekonomiskaplaneringsrådet, , ochlokaliseringsberedningen. Vidare förekommer samarbete genom de representantersom näringslivet utser i handläggande myndigheters styrelser och genomrepresentation i statliga utredningar. Utöver detta nämner utredningen ocksåsamarbetet mellan regeringen och industrin i lokaliseringsfrågor som inlettsefter överenskommelse mellan regeringen och samt detsamarbete i olika former mellan statlig, kooperativ och enskild företagsamhetsom är under utbyggnad. Utredningen har genom en särskild undersökning söktklarlägga omfattningen och inriktningen av den långtidsplanering som förekommeri företagen. Undersökningen visar att det finns en klar skillnad iplaneringsfrekvens mellan olika storleksgmpper av företag. Långtidsplaneringär avsevärt vanligare i de större företagen än i de mindre. Företag med mer än500 anställda intar en klar särställning. Det fiims även en klar skillnadmellan olika branscher och näringsgrenar. Inom industrin och handeln är detbetydligt vanligare med planering än inom övriga undersökta näringsgrenar.Vidare konstateras att företag som i stor utsträckning arbetar på export ochofta utsätts för drastiska marknadsför-ändringar samt är konjunkturkänsliga harmer planering än andra företag. Detta gäller även företag med mycket stortinvesterat kapital per sysselsatt. Med utgångspunkt från långtidsplaneringens villkoroch osäkerhet i övrigt säger utredningen att man inte torde kunna räkna med attsamhällsorganen i allmänhet skall kunna utnyttja företagens planer som ett fastunderlag för egen planering. Informationen till samhället om företagenslångtidsplanering bör därför inte inriktas på siffermässigt preciseradeuppgifter från företagen. Den bör i stället koncentreras till uppgifter omutvecklingstendenser i företagen på olika områden, dvs. avse vissahuvudtendenser i företagets utveckling och indikationer på sannolika störreframtida förändringar. Utredningen säger dock att i den mån konkretalångsiktiga beslut föreligger om framtida förändringar bör självfallet uppgifthärom ingå i informationen. Ännu en slutsats som utredningen drar av stmkturenhos företagens planering är att insamlingen av uppgifter från företagen måsteske med relativt korta mellanrum för att det skall vara möjligt attkontinueriigl följa förändringama. Slutiigen deklarerar utredningen att det under deangivna förutsättningarna är realistiskt att räkna med att huvuddelen av destörre och medelstora företagen skall kunna lämna meningsfull information iplaneringsfrågor. 2.1.4Behovet av information och samarbete När det gäller samhällets behov av information frånoch samarbete med företagen konstaterar utredningen att det ansvar somsamhället i form av stat och kommun har för den ekonomiska utvecklingen innebärett motsvarande behov av resurser att påverka denna utveckling. Syftet medinformation och samarbete bör vara att 1) öka statliga och kommunalaorgans allmänna kunskap och insikt om näringslivets problem och utveckling, 2) ge statliga och kommunala organmöjlighet att påverka företagens planering, 3) skapa underlag för statliga ochkommtmala organs planering och beslut, 4) samordna samhälletsinvesteringar med de privata investeringama, 5) gestat och kommun ökat rådrum och ökad handlingsberedskap. Enligt utredningen är det från synpunkt i första hand inom treområden som information behövs, nämligen beträffande sysselsättningsutvecklingeninom kommunens näringsliv, väsentiiga förändringar i företagen främst i frågaom investeringar och produktionsomläggningar samt företagens lönsamhet somunderlag för bedömning av företagens framtida utveckling. De regionala statiiga organens informationsbehovriktar sig i stort sett mot samma områden som kommunemas. Även de centralastatliga organens informationsbehov sägs omfatta samma intresseområden när detgäller överblicken över näringslivet som helhet men behovet av information ochsamarbete inskränks till de mest betydelsefulla förändringama, exempelvisfrågor rörande större stmkturbeslut inom näringslivet. Närdet gäller företagens behov av mformation och samarbete med samhällets organkonstaterar utredningen att detta är lika stort som det omvända. Som underlagför företagens beslut i en rad frågor behövs information om stat och kommunsplanering. Utredningen har därför genom särskilda undersökningar sökt närmare utrönaföretagens behov och tillgång till information om samhällets planering.Sammanfattningsvis säger utredningen att representanter för större företagofta varit relativt nöjda med informationen både från stat och kommun medandäremot åtskilliga företrädare för mindre företag påpekat brister i särskiltden kommunala informationen. De önskemål om bättre information som frånföretagarhåU framförts berör ett flertal områden såsom den väntade bostads- ocharbetskrafts-tillgången, den regionala planeringen och riksplaneringen ochlämpliga lokaliseringsorter. 2.1.5Sekretessfrågor m. m. Utredningen konstaterar att det varit en naturliguppgift vid prövningen av olika former för information från företagen tillsamhället att ingående penetrera sekretessfrågorna. Utredningen erinrar om att det f. n. finns eltomfattande sekretessskydd för de uppgifter om enskilda företag som insamlas avolika samhällsorgan. Enligt sekretesslagen får samhällsorgan sekretessbeläggainsamlade uppgifter om en publiceruig kan leda till skada för företaget.Författningarna har också regelmässigt bestämmelser om tystnadsplikt för detjänstemän som får del av uppgifter om enskilda företag. Sekretesskyddetgäller enligt praxis även lämnandet av uppgifter om enskilda företag från enmyndighet till en annan. Utredningen konstaterar att det förhållandet attenskilda företag kan åsamkas förluster genom en intensivare konkurrens knappasti och för sig kan vara ett godtagbart skäl mot en öppnare information. Kravetpå öppenhet får dock inte drivas därhän att det inte längre blir fråga omkonkurrens på lika villkor. Utredningen framhåller att minskade krav påsekretess från företagens sida kan leda till fördelar inte bara för samhälletutan även för företagen själva inte minst därför att ömsesidig Öppenhet ärgmndför-utsättningen för ett meningsfullt samarbete mellan företag ochsamhälle. När samhällets kunskap om företagen ökar, ökar samhäUets möjlighetertill rationell planering vilket bl. a. ger företagen säkrare tmderlag för detegna handlandet. Utredningen konstaterar vidare att den inte möttnågon allmänt negativ attityd till ökad information om företagensförhållanden. Tvärtom ha.T utredningen funnit att man på många håll klart inserbehovet av £)ättre information till samhället och är beredda lämna långtgåendemppgifter om sin planering. konstaterar dock utredningen att detalltjämt finns företag som synes vara omedvetna om behovet av informationsutbyte.Detta innebär inte att det endast är på företagssidan som det finns brister.Även åtskilliga samhällsorgan saknar tillräckligt iöppen blick för behovet avömsesidigt utbyte av information mellan samhälle och företag. Utredningen presenterar ett förslag tillinformationssystem som är avsett att ge snabb och smidig information å enasidan om företagens lägesbedömningar och framlidsplaner till i försia handkommunala och offentiiga regionala organ och å andra sidan om sådanasamhällsorgans verksamhet och planer till företagen. Sammanfattningsvis finner utredningen att nuvarandeinformation till samhällsorganen om företagens planering på kort sikt, iperspektivet upp till , fungerar relativt tillfredsställande iförhållande till den målsättning som gäller för denna information. Vad gällerföretagens planering på medellång sikt () är läget väsentiigt mindre gynnsamt.Någon regelmässig information från företagen förekommer knappast och även denoffentiiga sektorns informationsutbud är klart otillfredsställande. Beträffande kraven på informationssystemet anförutredningen att de offentliga organen behöver ha tillgång till uppgifter omförväntade, planerade och beslutade förändringar av sådana delar av företagensverksamhet som påverkar resp. organs planering och handlande både på kort ochpå . Motsvarande gäller företagen vis å vis de offentliga organen.Det kan emellertid, säger utredningen vidare, varken vara nödvändigt ellerlämpligt att all sådan information regelmässigt tas fram för samtliga isystemet ingående enheter. Informationen bör begränsas till vad som ärnödvändigt för att särskilja de intressanta fallen. För att få kompletterandeinformation om dessa fall måste emellertid också effektiva kontaktvägar ståtill förfogande. De intressanta fallen är i detta sammanhang de fall sompåkallar någon form av åtgärder från samhällets sida, exempelvis större privatainvesteringar som kräver alt samhället justerar planerna för samhällsbyggandet. Företagens uppgiftslämnarkapacitet är enligtutredningen liten när det gäller konkreta uppgifter i mer långsiktig planering.Detta gäller även större företag. Därför är det inte realistiskt att söka byggaupp ett informationssystem som förutsätter konkretiserade uppgifter från företagenslångsiktsplanering. Informationssystemets utformning beskrivs utifrånsystemets tre komponenter; information från företagen till den offentiigasektorn, information från den offentiiga sektom till företagen samtinformation inom den offentiiga sektom. Företagens information till den offentiiga sektornföreslås ske genom dels ett rapportsystem för standardiserade uppgifter, delsetablerade informationskanaler för tilläggsinformation i vissa fall. Basen förrapportsystemet föreslås vara SCB:s centrala företagsregister. Utrednmgen förordaratt länsstyrelserna med utgångspunkt från företagsregistret och efter samrådmed kommunema i länet får rätt att besluta om vilka före- 2 1972.1 saml. tagoch arbetsställen som skall ingå i systemet. Därutöver bör central myndighetsom Kungl. Maj:t bestämmer kunna förordna om rapportskyldighet. Även landstingoch statliga affärsverk bör åläggas rapportskyldighet på samma sätt som andraföretag. Länsstyrelserna föreslås även svara för insamling och granskning avuppgifterna. Rapportsystemet bör enligt ulredningen i förstahand innefatta uppgifter i fråga om: b) produktions- ochomsättningsutveckling c) fasta investeringar d) nyetablering,flyttning eller nedläggning i e) nyetableringi utlandet eller flyttning dit g) mark-och transportbehov h) immissionsförändringar Vidare finner utredningen det önskvärt att följandetvå planhorisonter särskiljs (i)(ii) de tre därpå följande åren. Utredningen framhåller att den angivnavariabelkatalogen successivt bör byggas ut så att den med godtagbar säkerhetkan användas för att urskilja de intressanta fallen. Uppgiftema föreslås bli inhämtade två gånger per årpå blanketter av i princip den typ som användes i konjunkturbarometern. De påblanketten lämnade uppgifterna bör kompletteras med företagens årsbokslut ochi förekommande fall delårsrapporter. Utredningen understryker kraftigt attrapportsystemet till en början bör ses som en försöksverksamhet. Som centralinstans för insamling av erfarenheter, utvärdering, och successiv modifieringav systemet föreslås beredningen för regional planering. SCB föreslås bliutredningssekretariat för rapportsystemet. Beträffande informationen från den offentligasektorn till företagen har utredningen funnit att önskemålen om förbättradinformation har sådan tyngd att de inte kan förbigås. Utredningen anser deterforderligt att garantier skapas för att företagen får information också i dekommuner där man inte är medvetna om företagens informationsbehov.Garantiregler med generell tillämplighet bör skapas genom att kommimerna åläggsatt i former som respektive kommim bedömer lämpliga regelbundet informeraföretagen inom kommunen om kommunens verksamhet och planering på områden som ärav särskild vikt för företagens egen planering. Skriftiig information bör äventillställas . Även om varje kommun bör ges betydande frihet attsjälv välja former för informationen anser utredningen att utomrambestämmelser omkommunernas informationsskyldighet även vissa tillämpningsföreskrifter börutfärdas. 1 dessa bör bl. a. frekvensen, arten och omfattningen avinformationen preciseras. Även när det gäller information från de regionalastatliga organen förordar utredningen att det liksom på kommunsidan genomsärskilda bestämmelser skapas garantier för att företagen inom ett län fårinformation om planering och annan verksamhet hos statliga länsorgan avbetydelse för företagen. Regionala statliga organ bör åläggas att regelbundetinformera företagen inom länet i dessa hänseenden. I fråga om formerna för denna information anserutredningen det praktiskt att den är skriftiig och sammanställs ochdistribueras av länsstyrelserna. Informationen bör lämnas minst en gång omåret. Den obligatoriska informationen till företag föreslås bli begränsad tillde företag som åläggs uppgiftsskyldighet gentemot länsstyrelse och kommunereller som har ett inte alltför obetydligt antal anställda, förslagsvis mer än50. Särskilda tillämpningsföreskrifter bör utfärdas som närmare angertillvägagångssättet för informationen. För att informationen kommuner företag resp.regionala organ företag skall fungera tillfredsställande föreslår utredningenvidare att någon ledamot av kommunstyrelsen resp. (planerings-duektören) åläggs att ansvara för att företag erhåller föreskriveninformation. Även i informationsutbytet inom den offentligasektom bör länsstyrelserna enligt utredningen spela en central roll. I frågaom den information som erhålles från företagen förordas två skilda förmedlingstekniker.Den ena, avseende de speciella uppgifter som inhämtas rörande de intressantafallen, innebär att svarar för att kommun och regional myndigheterhåller den information om resp. företag som erhållits. Därvid skall beaklasatt uppgifterna endast kommer den tillhanda som har ett legitimt ochdokumenterat behov av uppgiftema. Den andra förmedlingstekniken avser deuppgifter som generellt infordras genom rapportsystemet. Dessa skall delsfinnas tillgängliga hos dels gå till SCB för bearbetning i formav sammanställningar kommunvis, länsvis och för hela riket och med vissauppdelningar på branscher och storleksgrupper. Sanunanställningama skalldistribueras till centrala, regionala och lokala offentiiga organ samt äventill företag och branschorganisationer som önskar få del av materialet. I fråga om sekretesskydd för lämnade uppgifterframhåller utredningen att den fäst största vikt vid att uppgifter om enskildaföretag fördelas på en begränsad grupp intressenter. Många av de uppgifter sombehöver ingå i informationssystemet är av sådant slag att dess spridning i envidare krets kan medföra skada för företagen. Därför förutsätter öppenhet frånföretagens sida att garantier skapas för att information endast delges de isamhällsplaneringen direkt engagerade offentiiga be- fattnmgshavama.Utredningen finner det därför nödvändigt att särskilda åtgärder vidtas för attsprida upplysning om informationssystemets syfte och användning, att entydigaoch klart formulerade bestämmelser till skydd för sekretessen utarbetas samtatt jävsbeslämmelser införes som hindrar att uppgifter om företag delgesrepresentant för konkurrerande företag. Den lagstiftning i anslutning tillinformationssystemet som utredningen föreslår är en ny lag omuppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor m. m. I lagen anges bl. a.uppgiftsskyldighetens omfattning samt ramen för kommunernas och de regionalastatliga organens uppgiftsskyldighet gentemot företagen. Det fömtsattes attlagen kompletteras med tillämpningsföreskrifter som uiarbetas under medverkanav representanter för berörda parter och med instruktioner för de samhällsorgansom skall ingå i systemet. Avslutningsvis anför utredningen att den utgåttfrån att informationsutbyte och samarbete mellan företag och det allmännaliksom även i fortsättningen i betydande grad måste grundas påinformella kontakter. Utredningen understryker också att systemet efterde erfarenheter som undan för imdan vinnes successivt skall byggas ut till ettså smidigt och flexibelt system som möjligt. Särskilt bör ansträngningar görasför att förhindra dubbelarbete när det gäller uppgiftsinhämtandet. Samordningnär det gäller datainsamling är samhällsekonomiskt motiverad och utredningenförordar därför att bestämmelser införs som innebär att samhällsorganinte får inhämta uppgifter i större omfattning från företag utan att samråd ägtrum med statligt organ med ledande funktion på detta område. 2.3Offentlig styrelserepresentation i aktiebolag Utredningen anför tre olika motiv förstyrelserepresentation i aktiebolag för det allmänna nämligen ideologiska,pragmatiska (effektivitetspolitiska) och intressebevakande motiv. Deideologiska motiven är grundade på ett allmänt rättvisekrav och på parallellermed samhället i stort och utgår från att det inom företagen måste finnas enallmän demokratisk kontrollmöjlighet. De pragmatiska motiven innebär ett hävdandeav uppfattningen att företagens effektivitet ökas genom att representanter fördet allmänna beredes plats i företagens styrelser. De intressebevakande motivenutgår från ett partstänkande, samhället behöver styrelserepresentation för attkunna bevaka att dess intressen beaktas. Utredningenerinrar om att det föreslagna informationssystemet har sintyngdpunkt på det lokala och regionala planet. Övervägandena omstyrelserepresentationen är däremot mer inriktat på det centrala planet.Styrelserepresentation har i första hand setts som ett medel för informationsutbyteoch samarbete på central nivå och då främst med de från samhällets synpunktmest betydelsefulla företagen. När det gäller aktiebolagen konstaterar utredningenatt det enligt nuvarande lagstiftning ankommer på styrelsen atl förvaltabolagets angelägenheter. Om verkställande direktör har utsetts, skall denlöpande förvaltningen handhas av honom och ledningen och förvaltningen i övrigttillkomma styrelsen. Styrelsen svarar för att bolaget har en tillfredsställandeorganisation och skall vaka över att verkställande direktören fullgör sinaåligganden. Styrelsen skall tillse att den får upplysningar om bolagetsförhållanden på lämpligt sätt och vid lämpliga tider. Tillsammans medverkställande direktören har styrelsen ansvaret för bolagets årsredovisning. Utredningen nämner i detla sammanhang förslaget omstyrelserepresentation för det allmänna i affärsbankemas styrelser (prop.1970:141). Förslaget som sedermera antagits av innebar att Kungl.Maj:t fick rätt att i bankaktiebolags (affärsbanks) styrelse utse högst treledamöter (offentliga styrelseledamöter) med uppgift att särskilt verka föratt samhällets intressen beaktas i bankens verksamhet. Genom lagändring 1971har antalet offentiiga styrelseledamöter fastställts till högst fem (SFS 1971:1032). Vidare uppmärksammar utredningen de bestämmelser ilagen om försäkringsrörelse som ger Kungl. Maj:t rätt att i vissa fall utsestyrelseledamöter i försäkringsbolagens styrelser. Beträffande aktiebolagslagens intressentsyn erinrarutredningen om att en grundtanke vid aktiebolagslagstiftningens tillkomst varatt skapa förutsättningar för att tillföra näringslivet riskvilligt kapital ien omfattning som inte var tänkbar för en privatperson eller en liten kretsmänniskor. En annan grundtanke var att begränsa delägamas ekonomiska ansvartDl de en gång gjorda insatserna. Signifikativt är också att lagstiftarenhållit fast vid föreställningen om ägarna som de i bolagen beslutande.Visserligen finns det i förarbetena till lagen ansatser till en bredareintressentsyn men dessa har endast i ringa utsträckning påverkat lagtexten. Utredningen konstaterar emellertid att eltkonselcvent och kompromisslöst tillgodoseende av de ideologiska ochintressebevakande motiven för styrelserepresentation för andraintressentgrupper än ägarna skulle förutsätta en genomgripande omarbetning avgällande aktiebolagslag. Då detta legat utanför utredningens uppdrag harövervägandena grundats på i huvudsak nu gällande lagstiftning på området. När det gäller konsekvenserna av att jämte i vanligordning utsedda ägarrepresentanter även någon eller några styrelseledamöterutsedda såsomsamhällets representanter ingår i styrelsen framhåller utredningen att alla styrelseledamöterhar samma ansvar. Vanligen torde flertalet styrelseledamöter inte anse sigvara utpräglade ägarrepresentanter. Endast i konfliktlägen avgöraktiemajoriteten vem som bestämmer. Även om sådana konflikter är sällsyntaär det vid sådana situationer som problemen med samhälleliga styrelseledamöterträder . Utredningen har därför funnit det angeläget att analysera dekonsekvenser som konfliktsituationer kan antas medföra för olika parter.