prop · FV0358 · 1972-12-31 00:00:00 — understryker att mycket stark obalansråder mellan utbudet av reklam och annan information och framhåller, att denicke kommersiella informationen trängs undan av reklamen i större Prop.1972: 58 58 utsträckning än vad som är försvarligt. En producent kangenom att sätta in stora resurser för reklam förta effekterna av samhälletsupplysningsinsatser. Reklamen stöder snabba modellbyten utan egentlig betydelseför konsumenten och kan därigenom bl. a. förkorta realkapitalets ekonomiskalivslängd. anför liknande synpunkter. KF menar att resursslöseri inte kan accepteras. Det ärtroligt att viss misshushållning med resurser förekommer. Det råder dock bristpå kunskap om vilken reklamvolym som kan anses som den riktiga. LO framhåller att det ur konsumentens och samhälletssynvinkel är befogat med åtgärder som syftar till att begränsa reklamensomfattning. Det är enligt LO orimligt att den samhälleligakonsumentupplysningen och reklamen består sida vid sida och att denförstnämndas huvuduppgift är att balansera och motverka reklamen. Visst slöseri förekommer i vissa fall enligt genom att reklamen bidrar till att bmksdugliga varor och produktionsprocesserkasseras . Därigenom uppstår kapitalförluster, som inte kompenseras avproduktförbättringar. TCO framhåller att man bör eftersträva att reklamutbudetoch därigenom reklamkostnaderna håUs inom en rimlig nivå. Det anses uppenbartatt reklamen medför avsevärda kostnader för konsumenterna. TCO pekar på detfrän konsumentsynpunkt allvarliga förhållandet, att den totala reklamvolymenmed all sannolikhet kommer att öka under 1970-ta-let. En del varugrupper kommerpå grund av denna utveckling att bli mycket reklamintensiva och därmedvidkännas kostnadsökningar som i sista hand övervältras på konsumenterna. Endämpning av reklamvolymens och reklamkostnadernas tillväxt anses därför klartmotiverad. ÄtskiUiga remissinstanser vänder sig mot utredningenspåstående att reklamen har en tendens att ersätta priskonkurrens och hävdartvärtom att reklam stimulerar till priskonkurrens. Man framhåller att denstörsta priskonkurrensen förekommer just i reklamintensiva branscher och attprisutvecklingen är lugnare i dessa branscher. Till dem som företräder dessaåsikter hör kommerskollegium. Svenska annonsörers förening. , , och . Utredningens uttalanden om reklamens informationsvärde tasupp av flera instanser. KommerskoUegium betonar att det inte är riktigt attställa samma krav på informationsvärde i producentinriktad som i konsumentinriktadreklam. I fråga om konsumentinriktad reklam bör kraven differentieras ochställas betydligt högre beträffande märkesvamreklamen än för detaljhandelns prisinriktadereklam. Prop.1972: 58 59 uppenbart att det råder en betydande brist på adekvatinformation i stora delar av den konsumentinriktade reklamen. Det anses inte tUlfredsställandeatt samhället för att motverka följderna av ovederhäftig eller ofullständigreklam tvingas till kostnadskrävande konsumentupplysningsinsatser. Detförefaller rimHgt att företagen får ta pä sig en större del avinformationsuppgifterna än som är fallet. KO anför att det frän konsumentsynpunkt ofta finns skälatt kräva mer information i reklamen och att i övrigt söka påverka reklamens innehåll.NO framhåller att många reklammeddelanden är inadekvata genom att t. ex.framhålla fiktiva kvalitetsskillnader och utnyttja fördomar. Marknadsrådetbestrider inte att ytterligare konsumentskyddande anordningar med ändamål attdirekt frammana en mera faktaupply-sande reklam kan vara önskvärda. LO uttalaratt reklam utan information bör försvinna och är tveksam inför möjligheten attuppnå detta på frivillig väg. KF anser det orealistiskt att räkna med att samhäUetskonsumentinformation skall helt kompensera bristerna i den kommersiellainformationen. Det är därför angeläget att finna metoder för att utöver demöjligheter som marknadsföringslagen ger ytterligare förbättra reklamensinnehåll. TU anför att individen snarare behöver mer än mindreinformation för att bättre förstå och behärska sin situation i ett samhälle sompräglas av ökad komplexitet och snabba förändringar. I reklam i vissa branscher,såsom den kemisk-tekniska och tobaksbranschen, anses ha förekommit enkombination av stora reklaminsatser, ringa saklig information och suggestivargumentering. Detta gäller dock inte all reklam. anför att reklam nu är mer informativ än tidigare och attsärskilt den producentinriktade reklamen ger faktisk information. Förbundetbetonar, att enstaka reklamåtgärder bör ses tillsammans och att de då kan gegod information. Sistnämnda uppfattning anförs även av , som också menar att utredningens åsikt, att reklammeddelandenalltid innebär inadekvat information, är en dåUgt underbyggd hypotes. Däremotavvisas inte tanken på en sanering bland sälj- och reklammetoder. och att reklamen bör länkas in på en mer informativ Hnje. anser att konsumentens möjligheteratt påverka företagen att ge en lämplig och passande information knappast ärtillräckliga. a. anför att konsumentemas förmågaatt fatta beslut och till självständigt handlande är underskattad. Reklamskatt som reklampolitiskt medel Generellt kan sägas att de remissinstanser som funnitreklamen i allmänhet eller på särskilda punkter vara behäftad med fel ellerbrister också ansett det lämpligt med åtgärder för att komma till rätta härmed. 1972: 58 60 Ätskilliga remissinstanser framhåUer därvid särskilt de möjHghetertill påverkan av reklamen som ligger i marknadsföringslagen. Några uttalar atterfarenheterna av lagens tillämpning bör avvaktas innan ytterligare åtgärdervidtas. Vissa remissinstanser uttalar också att marknadsföringslagen kanutvidgas eller kompletteras med åtgärder av annat slag. Vidare hänvisas inågra remissyttranden tUl livsmedelslagen, varudeklarationssystemet och konkurtensbegränsningslagen. Majoriteten bland remissinstansema tar avstånd fränutredningens förslag om en allmän reklamskatt i reklampolitiskt syfte. De somanser att åtgärder ej behöver vidtas för att påverka reklamens volym eller innehållavstyrker självfallet skatteförslaget. De remissinstanser som anser åtgärderpåkallade framhåller i allmänhet att de möjligheter, som bl. a.marknadsföringslagen erbjuder, bör användas i stället för en skatt. TCO å andrasidan menar att nuvarande medel att styra reklamen mot ett mer informativtinnehåll är otillräckliga. menar också att nuvarande regelsysteminte kan utnyttjas för att komma till rätta med alla reklamens brister. Rådetförordar, trots att effekterna därav anses inte vara utredda, att reklamskattinförs för att man därigenom skaU utröna dess effekter. Sannolikt borde skattenför att ge påtaglig effekt vara väsentligt högre än den av utredningenföreslagna skattesatsen. Även LO förordar att reklamskatt införs men tilläggeratt detta ej bör ske förrän ett godtagbart befrielseinstitut har konstruerats.LO:s ställningstagande grundas på att organisationen hälsar en uppbromsning ireklamens volymutveckling med tillfredsställelse och på en önskan att minskaden ej informativa reklamens volym. Flera remissinstanser anser det motiverat med presstöd mentar avstånd från sammankoppling av stödet med skatt. Till dessa hör Skåneshandelskammare, NO, , Svenska bokbindareförbundel, Svenska litografförbundet.Svenska typografförbundet, grossistförbiind och . Dessa och flera andra remissinstanser motsätter sig ocksåförslaget med hänsyn till att det betyder en utvidgad punktbeskattning. Åtskilliga remissyttranden innehåller synpunkter avtryckfrihetsrättslig natur på skatteförslaget. Kammarrätten i anföratt reklamskatten enligt förslaget skall i princip träffa all skattepliktigreklam i tryckt skrift lika. Den kan därför inte anses innebära någondiskriminering av viss tryckt reklamskrift på grund av dess innehåll. Den kaninte heller sägas utgöra ett så svårt ekonomiskt hinder för tryckning ochspridning att yttrandefriheten trängs för när. Enligt kammarrättens meningföreligger inte något hinder enligt tryckfrihetsförordningen mot en reklamskattav den typ utredningen föreslagit. Andra remissinstanser är kritiska mot skatteförslaget fråntryckfrihetssynpunkt. menar att det inte finns någon 1972: 58 61 möjlighetatt beskatta reklam i trycksaker och medge befrielse från skatt för trycksakersom innehåller adekvat information. Det anses inte heller möjligt att beskattasådant meddelande i tryckt skrift som innehåller såväl rent kommersieUa somicke kommersiella element. Förbundet hävdar också att det strider motyttrande- och tryckfriheten att försvåra kommunikation med hänvisning tillframförda åsikter och värderingar. Vidare anförs att förslaget om beskattningav reklamtrycksaker som framställts utom landet också torde strida mottryckfrihetsförordningen. Liknande synpunkter framförs bl. a. av , , grafiska arbetsgivare- ochindustriorganisationer, och TU. TU tar särskilt uppfrågan om tryckt skrifts försändande med postverket och menar, att det stridermot tryckfrihetsförordningen att som villkor för postverkets befordran av trycktskrift föreskriva att skatt erlagts. anför att allvarligahandelspolitiska hinder måste anses föreligga mot införandet av ett vUlkorligtimportförbud för reklamtrycksaker. Flertaletremissinstanser hävdar att en generell reklamskatt, som träffar all reklam iprincip lika, är ett ineffektivt medel för att minska den informationsfattigareklamens volym och påverka innehåll och utformning. Detav utredningen antydda från skatt för re-. kläm sommotsvarar vissa angivna krav har mött kritik på ensartade grunder frånåtskilliga remissinstanser. uttalar tvivel på möjligheternaatt förena ett sådant institut med kraven på förutsebarhet, skydd mot skönsmässigabedömningar samt enkelhet. KO anför att det torde krävas en omfattandeorganisation för att administrera ett befrielseinstitut och att problemuppkommer vid samordning av ett sådant institut med övriga påverkansmedel.Marknadsrådet framhåller att befrielseinstitutet kan gynna kapitalstarkaföretag, som inte är så beroende av befrielse, genom att ge dem ett friarearbetsområde i förhållande till kapitalsvagare företag som är beroende avskattebefrielse. Flera andra remissinstanser pekar på det bortfall avskatteinkomster som blir följden av skattebefrielse. NOär positivt inställd till skattebefrielse för sådan reklam som är särskiltvärdefull för konsumenterna men hävdar, att det sannolikt torde krävas högreskattesats än 10 "lo för att en reklampålaga med befrielseinstitut skallfå någon positiv effekt pä reklamens kvalitet. NO framhåller vidare attbeskattning av reklam innebär ingrepp mot en form av marknadsföring under detatt andra sädana former förblir obeskattade och menar att detta innebär endiskriminering av konkurrensmedlet reklam, vilket kan leda till övergång tillandra, obeskattade konkurrens- Prop.1972: 58 62 medel, t. ex. hemförsäljning, annan personHg försäljningeller en för konsumenterna dold påverkan från fabrikant på handelsled. Sädanasubstitut kan inte anses som önskvärda alternativ till mindre insynsskyd-dadoch betydligt mindre resurskrävande reklam. Risk för sådana eller Hknandeeffekter förehgger enligt NO i synnerhet pä sikt och vid en Ökad skattesats.Sveriges grafiska arbetsgivare- och industriorganisationer pekar på risken attföretag övergår till att använda stenciler eller trycksaker framställda i egenregi eller utomlands i stället för reklamtrycksaker som framställs på tryckerii . , , inarknadsrådet m. fl. framför liknandesynpunkter på risken för övergång tiU obeskattad reklam eller annanmarknadsföring. I fråga om den föreslagna skattens effekt på reklamvolymenråder relativ enighet om att en viss dämpning av dess tillväxt troligen blirföljden. och handelskammare menar att enreklamskatt med skattesatsen 10 "k påverkar reklamvolymen endasttemporärt. anför att mycket talar för att resultatet av skattenkommer att visa sig i form av en tillfällig uppbromsning av reklamvolymensökning. KF anser det säkert att skatten påverkar reklamvolymen i dämpanderiktning. Vilken reklam som kommer att dämpas anses bero pä möjligheten till övervältringfrän reklamköpare till re-klamsäljare och till konsumenter. Statens institutför konsumentfrågor, LO, , grafiska arbetsgivare- ochindustriorganisationer, och TU ger också uttryck föråsikten att viss uppbromsning av tUlväxttakten är trolig. Industriförbundetmenar dock att det är tveksamt om någon dämpning uppkommer för reklamintensivaföretag, eftersom reklamen för dessa är ett effektivt marknadsföringsmedel. En reklamskatt som den föreslagna anses av fleraremissinstanser komma att rubba konkurrensneutraliteten. NO framhåller attkonkurrensneutraliteten inom reklamområdet inte skulle bli fullständig ens omall reklam beskattades, bl. a. på grund av att priselasticiteten för reklamvarierar mellan olika företag, reklamformer och varuområden samt på grund avsvårigheterna att ta ut skatt på importerad reklam. Dessutom belastas inteolika kostnadsslag på ett likformigt sätt hos olika reklammedia. Eftersomendast reklam beskattas kommer andra marknadsföringsåtgärder i ett relativtsett bättre konkurrensläge. menar att det inte är alldelesobefogat anta att skatten skulle kunna rubba balansen ikonkurrensförutsättningarna företagen emeUan, eftersom merkostnaden till följdav skatten kommer att i första hand övervältras pä reklamköparna och dessasäkerligen skulle komma att drabbas i varierande utsträckning av de därmedförbundna påfrestningarna. , och grafiska arbetsgivare- ochindustriorganisationer hävdar att det innebär en diskriminering att användamedel från beskattning av viss re- 1972: 58 63 kläm, t. ex. utomhus-, trafik- eller direktreklam, för attstödja pressen. FACTU och TU pekar på att direktreklam konkurrerar med pressannonsernaoch att den största kostnaden för direktreklam, distributionskostnaden, ejkommer att beskattas under det att motsvarande kostnad beskattas för pressensdel. TU tillägger att konkurrensneutraliteten mellan pressannonsering ochdirektreklam måste upprätthållas, exempelvis genom en lägre skattesats förpressannonseringen. Flera instanser framhåller att behovet av reklam är stortvid nyetablering av företag och vid introduktion av nya produkter. Skattenanses därför göra det svårare att etablera nya företag och utveckla produkter.Marknadsrådet menar att dessa svårigheter drabbar alla. hävdar att det främst är de små, eventuellt mer nyskapande företagensom drabbas hårdast, eftersom större företag lättare kan bära skatten ellergöra omdispositioner av sina marknadsföringsinsatser. a. industriförbimdframhåller att produktutvecklingen försämras om reklamen fördyras genom en skattepälaga.Industriförbundet menar också att reklamskatten troligen kommer att i stor utstiäckningslå igenom i höjda varupriser. Till övervägande delen kommer konsumenten attfå betala skatten. Samma åsikt framförs av under detatt och annonsörers föreninginte anser det klarlagt vilka priseffekter som uppkommer. anser att de substitut som kan komma att användas istället för beskattad reklam torde vara sämre för konsumenterna än reklamen. Sysselsättningen, framför allt i den grafiska branschen,och pressens ekonomiska situation tas upp av flera remissinstanser. och Svenska typograf förbundetanför att antalet arbetslösa i tryckeribranschen /72 vardrygt 600. Ytterligare belastningar på tryckeriföretagen skulle medföra nyaavskedanden. Reklamskatten kan antas fä en starkt konjunk-turdämpande effekt.Sveriges grafiska arbetsgivare- och industriorganisationer håller för troligtatt minskningen av trycksaksreklamens volym på grund av reklamskatten kommeratt bli ca 10 "/o. Detta beräknas medföra arbetslöshet för ca 500 arbetareoch 100 tjänstemän. Andra remissinstanser framför Hknande synpunkter. a.Sveriges marknadsför-bitnd hävdar att en genom reklamskatt begränsadreklamvolym är ägnad att få sysselsättningsstörande effekter inom branscher somär direkt engagerade i produktionen av reklam. Även andra remissinstanserframför denna åsikt liksom den att det nuvarande konjunkturläget bör beaktas. NO anför att ett genomförande av den föreslagnareklamskatten skulle innebära att diskrimineringen av annonsering i pressen ochav populärpressen skulle upphöra. NO betonar dock att det är svårt att uppnåen konkurrensneutral beskattning i fråga om verkningarna för tidningspressen. Även KF framhåller att annonsskattens diskriminering av 1972: 58 64 pressen upphör genom förslaget men pekar på, att deförändringar som sker i förhåUande till annonsskatten får mycket varierandeeffekter på olika tidningar. KF utgår från att hänsyn tas till detta vidprövning av presstödets omfattning och utformning. TU anför att annonsskatten fått ej önskvärda effekter påpressen, dess struktur och arbetsförhållanden. Den föreslagna skattesatsen om10 "la skuUe medföra ytterligare intäktsbortfall för pressen, jämfört medläget under annonsskatten. Andratidningarna torde med hänsyn till mediakonkurrensenkomma i ett sämre läge . Visserligen undantas icke-kommersiellannonsering men denna varierar starkt mellan skilda tidningar och pressgrupper. Ätskilliga andra remissinstanser uttrycker oro försituationen för pressen och särskUt för andratidningarna. TiU dessa instanserhör handelskammaren i , FACTU, LO, , Svensk industriföréning,. Mängaav dem hävdar att det krävs stöd åt dagspressen. , , och TU anser att det i annonsskatten gällande avdraget motsvaradeskatten på en årsomsättning om 3 milj. kr. Lantbrukarnas riksförbundmenar att det ger skälig lättnad för de mindre tidningarna. LO pekar pä attpressen, i kraft av sin opinionsbUdande funktion, intar en särställning blandolika reklammedier, vilket motiverar särbehandling av pressen. Utredningens författningsförslag har tagits upp särskiltendast av vissa remissinstanser. Några av dessa menar att det delvis är ensvårtillgänglig författningstext, som är i behov av förtydliganden ochbegreppsdefinitioner. Kammarrätten i anför att vissa grundläggandedefinitioner saknas, t. ex. av begreppen publikation och trycksak. Förslaget innehåUerockså vagt hållna begrepp såsom huvudsakhgen, av underordnad betydelse och iringa mån. Kammarrätten betonar också, att utredningens strävan efterneutralitet i beskattningen lett tUl komplicerade regler och förordar att manminskar pä neutralitetskravet för att uppnå enklare regler. RSV framhåUer att. utredningens reklamdefinition gerobetydlig vägledning vid tolkning av bestämmelserna om det skattepliktigaområdet och anser förtydliganden nödvändiga. Begreppen publikation och utgivare/ägareav publikation måste också definieras liksom begreppen mässa och utställning.Verket ifrågasätter om inte det undantag från reklamskatt som föreslås gällaför reklam i vissa frän mervärdeskatt undantagna trycksaker bör gälla också ejperiodiska trycksaker och om inte även undantaget från skatteplikt föraffischer bör kunna slopas. 1972: 58 65 RSVär liksom tveksamt i fråga om lämpligheten av att ettföretag skall behöva lämna uppgift till annat, eventuellt konkurrerande företagom värderingen av utfört arbete i samband med framstäUning av reklamtrycksak.Verket påpekar också att svårigheter torde uppstå att beräkna värdet avreklamtrycksaken när vederlag ej utgått. Ifråga om postorderkataloger menar RSV att det synes lämpligt att nedsättning avskatt tiUgodoförs postorderföretaget och att bestänamel-ser härom tas in iförfattningen. Den omsättning som är avgörande för nedsättningen bör knytas tUlviss period, t. ex. det senaste verksamhetsåret eUer kalenderåret. Med hänsyn tUlatt utgivare av publikation eUer trycksak i vissa fall kan få göra avdrag förskatt som erlagts till tryckeriet för trycksak bör bestämmelser införas omöppen debitering av skatt på faktura. Det vanliga förhandsbeskedsinstitutetanses inte lämpligt i fråga om reklamskatt och därför föreslås att en särskildnämnd inrättas med förslagsvis tre ledamöter med uppgift att lämna besked i skatte-pliktsfrägor.Nämndens besked bör inte kunna överklagas. RSVanser sig behöva en personalförstärkning i inledningsskedet med ca 15handläggare och 5 tjänstemän i biträdesgraderna samt för lokal skattekontroUminst 10 personer. Med hänsyn tiU bl. a. tidsbehovet för förberedelsearbetetbör skatten införas tidigast . Generaltullstyrelsenerinrar inledningsvis om att man strävat efter att nåförenklingar i tullproceduren. En beskattning av importerade reklamtrycksakerkomplicerar tullbehandlingen i hög grad, speciellt vid införsel utan vederlag.Styrelsen framhåller vidare, att det i tulltaxeringsförordningen och tulltaxeringskungörelsenfinns bestämmelser om frihet från importavgifter för bl. a. kataloger,prislistor och annat merkantilt tryck av slag som är att anse som reklamtryck.Bakom bestämmelserna finns av biträdda internationella konventioner, t.ex. konventionen för underlättande av import av varuproveroch reklammaterial (SÖ 1955: 23). Enligt denna föreligger frihet från tull ochannan införselavgift i form av skatt för försändande av försändelserfrän ett konventionsland till annat. Enligt annan konvention (SÖ 1957: 22)gäller frihet för införselavgift för material för turistpropaganda. Styrelsenanser det önskvärt att reklamtrycksaker helt undantas frän beskattning elleratt i vart fall undantag göres för varor som införes utan vederlag. Generaltullstyrelsenföreslår, att beskattningsvärdet vid införsel bestäms enligt 3 § tulltaxeringsförordningenmed avdrag för värdet av kreativt arbete, i den mån detta värde tUlförlitiigen styrkes.Vidare föresläs att befrielse från skatt skall kunna medges även vid införsel.Dessutom påpekas att 21 § i utredningens förslag och den föreslagna lydelsen av1 § förfarandeförordningen bör ändras sä att därav framgår att bestämmelsernagäller endast vid beskattning inom landet. 5 1972.1 saml. Prop.1972: 58 66 Poststyrelsenanför med anknytning till utredningens uttalanden om beskattningen avimporterade reklamtrycksaker, att postverket med stöd av världspostkonventionensärbehandlar försändelser som i större antal inkommer frän utlandet, näravsändaren antas vara bosatt i . Avsändaren tillfrågas och får avgöraom försändelserna skall lösenbeläggas och distribueras eller återsändas tillinlämningslandet. Postverketavser att, om reklamskatt införes, underrätta utländska postförvaltningarhärom. Det ligger helt inom det postala samarbetets ram att begära att dessa isin tur informerar kända, berörda företag om skatten och att begäran efterkommesi all möjlig män. Poststyrelsenbedömer det som relativt enkelt att göra en kartläggning av de huvudsakligautländska avsändare av reklamtrycksaker i individuellt adresseradeposttrycksaker och att i den normala posthanteringen upptäcka försändelser somskall beskattas. framhåller att den använda reklamdefinitionen medförtillämpningssvårigheter framför allt vid annonsering, pä grund avgränsdragningen mellan kommersiella och icke kommersiella meddelanden. Ensärskild bestämmelse krävs, om avsikten är att skattskyldighet skall föreliggaför reklamfilmbyrä för visning av reklamfilm. Andraremissinstanser har hävdat att tillämpningen av reklamskatten torde erbjudavissa svårigheter, särskilt när det gäller skatteplikt och beskattningsvärderörande reklamtrycksaker. Skattpå annonser infördes den 1 juH 1971 för att finansiera ett utökat stathgt stödåt dagspressen och en utvidgad statlig informationsverksamhet. Skatten var attbetrakta närmast som ett provisorium i avvaktan på en kommande allmänreklambeskattning. Frågan om en sådan beskattning behandlades avreklamutredningen och i propositionen med förslag till annonsskatt anmälde jag,att min avsikt var att återkomma i frågan, när resultatet av utredningensöverväganden presenterats. Utredningens arbete beräknades bli slutfört under år1971. I sitt betänkande över propositionen underströk skatteutskottetannonsskattens provisoriska karaktär under hänvisning tiU bl. a. att redanpåföljande års riksdag kunde väntas få ta ställning till frågan om en allmänreklamskatt. Reklamutredningensarbete krävde emellertid än som kunnat förutses. Olika orsakerbidrog härtill, bl. a. behandlingen av frågan om reklambeskattning. Det visadesig vara en inte minst i tekniskt hänseende komplicerad fråga.