prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — kan det vara lämpligare att vänta med att taut ytterligare bidrag tUl dess slutreglering sker av rältshjälpsärendet Paragrafen motsvarar 10 § i promemorieförslaget.Den rättssökandes förmåga att bidra tUl kostnadema för rättshjälpen skaU enbarttas i anspråk genom kostnadsbidrag. Därutöver svarar det allmänna förkostnadema för rättshjälpen. En sådan ordning innebär emellertid att denrättssökande sedan han väl erlagt ett kostnadsbidrag som motsvararmaximibeloppet inte har något eget intresse av att handla så att rättshjälpskostnadernainte stiger utöver vad som behövs för att han skaU nå sitt syfte. Det ärsåledes angeläget att så långt det är möjligt påverka den som åtnjuterrättshjälp att avhålla sig från ett förfarande som medför onödiga kostnader.Särskilda regler bör därför mföras för det fall att den som har beviljatsrättshjälp genom vårdslöshet eUer försummelse föranlett ökade kostnader förrättshjälpen. Sådana bestämmelser bör gå ut på att av vårdslöshet ellerförsummelse föranledda särskilda kostnader bör kunna tas ut även om därigenommaximibeloppet skuUe överskridas. Denna paragraf har avfattats i enlighet meddet anförda. Bestämmelsen syftar i första hand på vårdslösa ochförsumliga förfaranden under ett ärendes gång. ökade kostnader förrättshjälpen kan uppkomma t. ex. genom att den som har rättshjälp uteblir frånförhand-luig eller framställer påslående eller invändning, som han insett eUerbort inse sakna fog. Har den rättssökande föranlett att onödig utredning kommittill stånd och kan han därigenom anses ha visat vårdslöshet eller försummelse,bör detta kunna beaktas. Bestämmelsen omfattar emellertid även andra åtgärderän sådana som har företagils under ett ärendes gång och är avsedd atttillämpas även i sådana fall där den som har rättshjälp inlett ett ärende trotsatt han insett eller bort inse att hans anspråk saknade fog. Har rättshjälpbeviljats målsägande bör hänsyn kunna tas till sådana omständigheter som attmålsäganden utan skäl gjort angivelse eller på annat sätt föranlett att aUmäntåtal blivit väckt utan skäl. Av paragrafens lydelse framgår att den sombeviljats rättshjälp även svarar för ställföreträdares vårdslösa ellerförsumliga åtgärder. Däremot svarar han inte för försummelse från biträdes sida.Som närmare berörts under 22 § skall sådan försummelse beaktas när ersättningbestäms tUl biträdet. Bestämmelsen ger liksom motsvarande bestämmelse ipromemorieförslaget möjlighet att ingripa mot en vårdslös eller försumligrättssökande först vid slutregleringen av ett rättshjälpsärende. I 30 §, som har motsvarighet i 16 § ipromemorieförslaget, finns bestämmelser om den slutreglering som skall skemellan statsverket och den som har åtnjutit rättshjälp. Det föreskrivs atträttshjälpsnämnden, sedan ärendet har avslutats eller rättshjälpen på annatsätl upphört, skall fastställa slutligt kostnadsbidrag. Sedan slutUgtkoslnadsbidrag har fastställts, skaU avräkning ske med den som hafträttshjälp. Vad som skall utgöra slutiigt kostnadsbidragframgår av 11 §. Att detta bidrag i vissa fall kan uppgå till högre belopp änsom anges där framgår av 29 § och 34 § tredje stycket Överstigerrättshjälpskostnaderna maximibeloppet, kommer det slutliga kostnadsbidraget iregel att motsvara maximibeloppet Uppgår kostnaden för rättshjälpen till lägrebelopp än maximibeloppet, motsvarar det slutliga bidraget kostnaden. Har denrättssökande inte haft något biträde, sker betalningen i sin helhet tillrättshjälpsnämnden. Sedan det slutliga kostnadsbidraget har fastställts, fårrätlshjälpsnämnden göra en jämförelse mellan detta och de bidrag som denrättssökande sålunda har betalat i förväg. Understiger vad den rättssökandebetalat det slutiiga kostnadsbidraget, skall den rättssökande betala inmellanskillnaden till rättshjälpsnämnden. Överstiger vad som betalats detslutliga kostnadsbidraget, skall rätlshjälpsnämnden betala ut mellanskUlnadentUl den som har erhållit rättshjälp. Har den rättssökande anlitat biträde sker debetalningar som skall gå i avräkning mot det slutliga kostnadsbidraget på olikasätt. Sådan betalning kan ske genom att den rättssökande enligt reglerna omrättshjälp utan beslut svarar för vissa utgifter vid domstol vidförvaltningsdomstol eller förvaltaingsmyndighet enbart för inställelsekostnad eller för utredningskostnader i utomprocessuellt ärende saml i övrigt genomalt förskott betalas till biträdet. Av 28 § framgår att förskottsbetalning ivisst fall skall betalas till rätlshjälpsnämnden. Vid slutregleringen bUr detnormalt inte aktuellt med någon inbetalning till rättshjälpsnämnden eller någonåterbetalning till den rättssökande. Det vanligaste fallet torde nämligen bliatt kostnaderna överstiger maximibeloppet. Har den rättssökande betalat förlågt belopp i koslnadsbidrag, blir det i regel inte fråga om någon åtgärd frånrättshjälpsnämndens sida, eftersom advokaten i princip svarar gentemotstatsverket för koslnadsbidraget upp lill maximibeloppet Ett krav frånrättshjälpsnämnden torde bli aktuellt endast när maximibeloppet har höjts ochden rättssökande har att betala in ytterligare bidrag till följd av höjningeneller när ytterligare bidrag skall betalas in enligt 29 §. Återbetalning från rättshjälpsnämnden tUl denrättssökande torde bli aktuell endast i begränsad omfattning och förutsätteratt rättshjälpskostnaderna understiger maximibeloppet. En återbetalning kan bUaktuell när rättshjälpsnämnden har tagit ul för högt bidrag i anledning av attmaximibeloppet höjts. Slutreglering skall ske sedan målet eller ärendethar avslutats eller rättshjälpen i övrigt har upphört. Denna reglering kan närfråga är om processuell rättshjälp ske först när domen eller beslutet harvunnit laga kraft. Vid tillämpningen av 30 § skall ingen hänsyn tas till denbetalningsskyldighet för rättshjälpskostnad som kan ha ålagts motpart. Slutregleringen enligt 30 § avser enbartförhållandet mellan statsverket och den som har haft rättshjälp. Uppgörelsenmellan statsverket och den som biträtt den rättssökande regleras i 22 § och 27§ andra stycket. I promemorieförslaget har lagits upp en bestämmelseatt lagakraftvunnet beslut om slutlig rättshjälpsavgift får verkställas i denordning som gäller för lagakraftägande dom. Med hänsyn till att ansvaret förkoslnadsbidraget enligt departementsförslaget i princip åvilar biträdet, harnågon motsvarande regel inte tagits upp i detta förslag. I de mera säUsynta faUnär kostnadsbidrag skall betalas till rätlshjälpsnämnden får denna, ombetalning inte sker frivilligt, utverka en exekutionstitel vid domstol, t. ex.genom ansökan om betalningsföreläggande. I detta sammanhang finns anledning att något berörafrågan när ett rättshjälpsärende skall anses avslutat. För de vanligaste fallentorde denna fråga inte vålla några problem i praktiken. somär föremål för behandling inför domstol eller annan myndighet eller införskUjeman får ärendet i princip anses avslutat när lagakraftvunnet eller i övrigtslutligt avgörande i saken föreligger. I angelägenhet där förlikning träffasutgör förUkningen slutpunkt för rättshjälpen. I vissa fall kan det emellertid vara tveksamt varslutpunkten för rättshjälpen skaU sällas. Det kan t. ex. diskuteras om rättshjälpsom beviljas för en rättssökande som önskar hemskillnad bör upphöra närskillnadsdomen har vunnit laga kraft eUer skall omfatta också biträde vidbodelning som företas efter domen. Vidare kan ifrågasättas om rättshjälp somlämnas åt någon som önskar betalning för en fordran skall avse inte baraåtgärder fram till en lagakraftvunnen dom ulan också rättshjälp för att fådomen verkställd. Svaret på frågan när rättshjälp skaU anses avslutad hargivetvis stor betydelse. Anses ärendet avslutat sker slulreglering. Önskar densom har haft rättshjälp ytterligare hjälp, får han på nytt begära rättshjälp.Han blir därvid skyldig att utge koslnadsbidrag. En riktlinje när ställning tas till frågan närrättshjälpen skall anses upphöra bör givetvis vara att rättshjälpen i principbör sträcka sig så långt att något rättshjälpsbehov inte längreföreligger. Ä andra sidan måste naturligtvis sådana gränser dras upp atträtts-hjälpsärendel kan avslutas inom rimlig tid. Vidare är det nödvändigt attgränsema görs klara och entydiga. Har rättshjälp begärts för att få betalning förfordran torde i flertalet fall exekution av betalningsdomen inte behövas.EmeUertid torde det i många fall få anses naturligt att inte betraktaangelägenheten som avslutad förrän exekution har kommit till stånd. Av 12 § LFR framgår att den som har haft frirättegång åtnjuter vissa förmåner vid verkställighet av dom eller utslag imålet. All nödvändig förrättningskostnad skall betalas av allmänna medel i denmån den inte kan tas ut av tappande part. Förmånen är i princip begränsad tillett verkstäUighelsförsök. I 1958 och betänkanden om rättegångshjälpföreslogs att denna ordning skulle behållas för dem som hade åtnjutiträttegångshjälp utan skyldighet att betala kostnadsbidrag. I promemorianföreslås ingen motsvarande förmån. Det framhålls i promemorian attbestämmelserna i kungörelsen (1967: 441) om vissa avgifter i utsökningsmål göratt parts kostnader för exekution helt bortfaller eUer begränsas i de fall närdet är mest angeläget att parten inte belastas med sådana kostnader.Promemorians ståndpunkt har kritiserats i en del yttranden. Det framhålls attförslaget innebär en försämring i förhållande till LFR. För egen del anser jag alt rättshjälp som beviljatsför angelägenhet som kan leda fram till verkslällbart avgörande i princip intebör omfatta exekution av avgörandet. Eftersom exekution kan komma till ståndäven efter avgörandet, skulle en annan ordning medföra Prop.1972: 4 337 atträltshjälpsärendet kom att stå öppet . Till detta kommer attförfarandet vid exekution är så enkelt att det endast undantagsvis tordebehövas biträdeshjälp. SkuUe behov föreligga av rättshjälp i någonform vid verkstälUghet torde ny ansökan om rättshjälp få göras. Det sagdahindrar givetvis inte att den som har bilrätt vid rättshjälp i rättegång, Uksomf. n, sker, bör ge den rättssökande vägledning om hur han skall förfara för attfå tUl stånd verkstäUighet Ävenom principen bör vara att rättshjälp, som beviljats för angelägenhet som kanleda fram tUl verkslällbart avgörande inte omfattar exekution, bör den somåtnjutit subventionerad rättshjälp och vars betalningsförmåga således redan hartagits i anspråk vara befriad från de avgifter som utgår enligt 1967 årskungörelse. Denna fråga torde få regleras genom en ändring i kungörelsen. Sammaordning bör självfallet gälla också när den som har haft subventioneradrättshjälp begär rättshjälp på nytt för exekution. Självfallet kan fall tänkas då rättshjälp begärsförst när verkslällbart avgörande föreligger och begäran om rättshjälp såledesavser exekution. I sådana fall kan behov föreligga både av biträdeshjälp ochekonomisk hjälp. Biträde bör då kunna förordnas. Vidare bör befrielse från avgifterenligt kungörelse kunna komma i fråga. Denna befrielse bör betraktassom en kostnad för rättshjälpen och bör beaktas när slutreglering sker avrältshjälpsärendet En särskild fråga är i vad mån rättshjälp sombeviljas för hem- eller äktenskapsskillnad bör omfatta också åtgärder för attfå till stånd bodelning. Det kan anmärkas att biträde enligt LFR f. n. enligtdomstolspraxis i viss utsträckning anses berättigad till ersättning för sill sysslandemed bodelning. Det rör sig om sådana fall då en lösning av bodelningsfråganhaft betydelse för målet i övrigt. Enligt min mening bör denna ordning behållasnär rättshjälpslagen ersätter LFR (jfr vad som anförs i anslutning till 18 kap.8 § RB). I och för sig bör vidare hinder inte föreligga atträttshjälp meddelas enbart i en bodelningsfråga. I allmänhet torde emellertidnågot behov av särskUd biträdeshjälp vid bodelning inte föreligga. Vad beträffar frågan om rättshjälp som beviljatsför rättegång bör omfatta också biträde vid bodelning som företas efterrättegången anser jag att tillräckliga skäl inte föreligger för en sådanordning. Något behov av biträdeshjälp torde som nämnts i regel inte föreligga.Däremot kan behov föreUgga av att låta rättshjälpen omfatta ersättning tillskiftesman som utsetts av rätten för att verkställa bodelnmg. Om makarna intekan enas om hur bodelningen skall genomföras, kan vardera maken begära hosratten att skiftesman förordnas. Skiftesmannen skall själv bestämma ombodelningen, om inte enighet nås mellan makama. Make som är missnöjd med den avskiftesmannen verkställda bodelningen kan klandra den genom att väcka talan motandra maken . 1972: 4 338 Iannat faU står bodelningen fast. De remissinstanser som har berört frågan omskiftesman har förordat att rättshjälpen skall omfatta även ersättning tUlskiftesman. F. n. gäUer en sådan ordning på de områden somtäcks av jämtlandssystemet. Om endast ena maken är berättigad till rättshjälpenligt systemet, betalar emellertid vederbörande landsting endast halvakostnaden för bodelningsförrätlaren. Rättshjälpsanstaltema torde i regel inteåta sig uppdrag som skiftesman eftersom anstalterna i regel redan har biträtten av makama i rättegången. Utan tvivel kan vissa skäl anföras för att på etleller annat sätt tillgodose de vid remissbehandlingen framställda önskemålen.För de mindre bemedlade kan det vara betungande att ersätta skiftesmannen förhans arbete. Å andra sidan bör behovet av ekonomiskt slöd inte överskattas. fall där makama har endast obetydliga tillgångar torde förhållandena vidbodelningen i regel vara ganska okompUcerade. En förrättning torde därför intebehöva bli särskUt kostsam. Om rättshjälp skulle lämnas ulan särskUdabegränsningar skulle resultatet kunna bli att en hel del onödigt arbete ochkostnader läggs ned på bodelningar som av i enkla former. Definansiella konsekvenserna av en sådan ordning är svåra att förutse. På grund av det anförda ersätts inte kostnad försärskilt utsedd skiftesman enligt departementsförslaget I 18 kap. RB finns bestämmelser omrättegångskostnad och dess fördelning i tvistemål. För domstolsärenden gällerenligt 11 § lagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden att i aUl,varom i lagen inte är särskilt föreskrivet, skall angående behandlingen avärende lända till efterrättelse vad som är föreskrivet om tvistemål, i den måndet är tillämpligt. För åtskilliga civila rättegångsmål finns därutöverspecialregler om rättegångskostnad. De regler om skyldighet all ersättarättegångskostnad som finns i RB eller annan lag bör gälla även i fråga omrättegångskostnad när i mål eller ärende den ena eller båda parterna harrättshjälp. Fördelning av kostnader mellan parter förekommeremellertid inte bara vid allmän domstol eller arbetsdomstolen. I lagen (1929:145) om skiljemän finns en särskUd bestämmelse om skiljedomskostnaderna. Enligt24 § kan skiljemännen, om parterna inte har överenskommit annat, på yrkande avnågondera parlen pröva om och i vad mån motparten skall gottgöra parlen honomåliggande ersättning tUl skiljemännen och övriga kostnader för förfarandet.Enligt 197 § utsökningslagen (1877: 31 s. 1) bestämmer i utsökningsmålöverexekutor efter skälighet om och till vilket belopp den tappande parten börtill den andre utge ersättning för hans kostnad i målet. Även i övrigtförekommer i viss omfattning att förvaltningsmyndighet i förvaltningsärenderörande tvister 1972: 4 339 mellanenskUda parter tUlerkänner vinnande part kostnadsersättning från lappande part.När kostnadsfördelning sålunda förekommer och den ena parten eller båda partemahar rättshjälp bör därom gäUande bestämmelser ha motsvarande tillämpning ifråga om kostnaderna för rättshjälpen. Enligt 22 § bestäms ersättning tUl biträde i måloch ärende vid allmän domstol, krigsrätt och arbetsdomstolen av vederbörandedomstol. Ersättning i andra fall bestäms av rättshjälpsnämnden. I anslutningtill 22 § har framhållits att om rättshjälpen avser ärende inför förvaltningsdomstol,förvaltningsmyndighet eller skUjenämnd, vederbörande domstol, myndighet ellerskiljenämnd skall göra en prövning av biträdets anspråk till ledning för rättshjälpsnämndensavgörande av ersättningsanspråket. När prövningen leder lill att ersättningenbör sättas till lägre belopp än som har yrkats, skall detta jämte erforderligmotivering delges rättshjälpsnämnden. I anslutning tUl 22 § har vidare anförtsalt beslut om rättshjälp skall anmälas till förvaltningsdomstol, förvaltningsmyndigheteller skiljenämnd som behandlar ärendet. För biträdets del gäller att han skallvara skyldig att inge sitt ersättningsanspråk. När kostnadsfördelningförekommer mellan parterna innebär den föreslagna ordningen att två olikaorgan får beslutanderätten i kostnadsfrågorna. Den samordning av prövningensom då blir nödvändig bör ske på följande sätt I sitt beslut omkostnadsfördelning bör förvaltningsdomstolen, förvaltningsmyndigheten ellerskiljenämnden ange parts ersättningsskyldighet utan bestämt belopp. Beslutetbör endast innehålla att part förpliktas att ersätta kostnaderna för motpartensrättshjälp. Skall jämkad ersättning utgå, bör ersättningsskyldigheten angesgenom kvotdelar. Sedan därefter rättshjälpsnämnden meddelat beslut i fråga ombiträdets ersättningsanspråk framgår parts ersättningsskyldighet förrättshjälpskostnaderna även beloppsmässigt. Enligt både 1958 och förslag lUl lag omrättegångshjälp skulle motparts ersättningsskyldighet mot statsverket förkostnad för rättegångshjälpen avse den kostnad som återstod sedan erlagtkostnadsbidrag hade avräknats. Part som hade betalat kostnadsbidrag kunde erhållaersättning härför av motpart eller annan enligt vanliga regler omrättegångskostnad. Motsvarande lösning torde inte kunna användas i det nyasystemet. När kostnadsfördelningen mellan parterna bestäms är nämligen detslutiiga kostnadsbidraget inte faststäUt. I stäUet torde bestämmelser få införassom innebär att motpart eller annan som är ersältningsskyldig förrättshjälpskostnad skall förpliktas att betala ersättningen till statsverketDet sagda innebär alltså att tappande motpart skall förpliktas ersättastatsverket hela kostnaden för parts rättshjälp utan avräkning för denneskostnadsbidrag. A andra sidan kan givetvis inte parten yrka ersättning för vadhan utgett som koslnadsbidrag. I kostnadsbidraget ingår ävenkonsultationsavgift. visha haft kostnad som inte omfattas av rättshjälpen, t. ex. kostaad för förloradarbetsförtjänst För sådan kostnad får han i vanlig ordning yrka ersättning avmotparten. Den nu förordade ordningen överensstämmer i sak med vad somföreslagils i promemorian. Förevarande paragraf har avfattats i enlighet meddet anförda. Bestämmelsen i andra stycket motsvarar i sak 8 § tredje stycketLFR. Ifråga om parts skyldighet att ersätta motparts kostnader vid rättshjälp ulan beslutblir vanliga regler om kostnadsfördelning tUlämpliga som om rättshjälp inte harförekommit. Domstol skall alltså förplikta tappande part all ersätta motparthans rättegångskostnad. Samma ordning blir tillämplig i mål eller ärende vidförvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet i den mån kostnadsfördelningförekommer där. Allmän domstol skall enligt 17 § andra stycket även fastställaden ersättning som vinnande parts biträde skall ha av sin huvudman. Någonmotsvarande regel gäller inte för förvaltningsområdet Däremot kan enligt sammabestämmelse ersättningen fastställas av rättshjälpsnämnden.Förvaltningsdomstolen eUer förvaltningsmyndigheten skall givetvis vidkostnadsfördelningen tUlämpa de grander som i 22 § anges för ersättning tillbiträde. Annars skulle den situationen kunna uppkomma att rättshjälpsnämndenfinner ett lägre ersättningsbelopp skäligt än vad förvaltningsdomstolen ellerförvaltningsmyndigheten utgått från vid sin kostnadsfördelning. Enligt 18 kap. 14 § första stycket RB skall den somvill ha ersättning för rättegångskostnad yrka ersättning innan handläggningenhar avslutats. Gör han inte del, får han inte senare föra talan om kostnaden.Enligt andra stycket skall beslul angående rättegångskostnaden meddelassamtidigt med att målet avgörs. Fråga som avses i 13 § första stycket skallsamtidigt prövas ex officio. Detsamma gäller frågan om återbetalnings- ellerersättningsskyldighet till statsverket enligt LFR. Ersättningsskyldighetentill statsverket enligt LFR skall fastställas oberoende av vad parterna kan haavtalat i kostnadsfrågan. Vad som gäller enligt LFR bör gälla när part haråtnjutit rättshjälp. Mot denna bakgrund föreskrivs i denna paragraf att, närmål eller ärende vari part har rättshjälp avgörs, beslut skall meddelasangående ersättning tUl statsverket enligt 31 §. I 33 § regleras hur fördelning skall ske avinflutna medel som motpart eller annan på grand av bestämmelsema i 31 §betalat till statsverket Paragrafen motsvarar 17 § i promemorieförslaget. Detföreskrivs att sådan ersättning skall utges tiU den som har erhålliträttshjälp i den mån ersättningen överstiger rättshjälpskoslnaden med avdragför Prop.1972: 4 341 vadsom erlagts i kostnadsbidrag. I koslnadsbidraget ingår även konsultationsavgift.Bestämmelsen innebär alltså att den som haft rättshjälp får ersättning för sinkostnad först sedan statsverket har fått full ersättning för sina kostnader. Ifråga om möjlighet alt få ut ersättning av motpart kommer rättshjälpl partalltså i samma situation som den som inte har haft rättshjälp. I promemorian diskuteras frågan om statsverketskall driva in hela den utdömda rättshjälpskoslnaden. För part som haft attbetala full avgift bör enligt promemorian statsverket uppenbarligen inte ombesörjaindrivningen. I sådana fall bör rättshjälpsmyndighelen i stället överlåtastatsverkets fordran på rättshjälpskostnad tiU parten. Detta gäller självfalletendast om parten har betalat den slutliga avgiften. Har part åtnjutitsubventionerad rättshjälp, bör överlåtelse under samma föratsättning kunna skeav den del av fordringen som motsvarar rältshjälpsavgiften. Dessa uttalandenhar vid remissbehandlingen kritiserats i några yttranden och det har förordatsatt statsverket skall driva in hela kostnaden och sedan betala tUl den som harhaft rättshjälp i enlighet med bestämmelsens innehåll. Även enligt min meningär det praktiskt och rimligt med en sådan ordning. Jag förordar därför attstatsverket skall driva in hela kostnaden. Har tappande motpart försatts ikonkurs skall statsverket bevaka hela fordringen i konkursen. När den tappandeparten har ålagts att betala säväl ett kapitalbelopp till parten med rättshjälpsom kostaaderna för rättshjälpen, kan dessa båda fordringar komma altkonkurrera med varandra. Vanliga regler om företräde för den ena eller andrafordringen kommer därvid alt gäUa. Den föreslagna ordningen torde föranledaändring i andra stycket 3 övergångsbestämmelserna tUl lagen (1963: 255) omändring i utsökningslagen. I denna paragraf finns bestämmelser om rättshjälpsupphörande. Paragrafen har motsvarighet i 32 § i promemorieförslaget. I första stycket punkt 1 anges alträttshjälpsnämnden skall förordna om rättshjälpens upphörande om kostnadsbidraginte betalas enligt 27 eller 28 §. Som har framhållits i den allmännamotiveringen ankommer det på biträde att själv besluta om förskottsbetalningeller anstånd med betalning av kostnadsbidrag. Betalas inte kostnadsbidragetfår det åligga biträdet att anmäla förhållandet tiU rätlshjälpsnämnden, sombeslutar om rättshjälpens upphörande enligt förevarande paragraf. Verkningamaav alt rättshjälpen upphör i dessa fall anges i 34 § tredje stycket. Den somhar haft rättshjälp skall intUl maximibeloppet själv bära kostnaderna förrättshjälpen. Maximibeloppet får givetvis överskridas om den som hafträttshjälp eller ställföreträdare för honom genom vårdslöshet eller försummelseföranlett ökade kostnader. En erinran härom har tagits upp i bestämmelsen. Enligt punkt 2 skall rättshjälpen alllid upphöra omden som har erhållit rättshjälp lämnat oriktig uppgift, som lett till atträttshjälp beviljats. I första hand åsyftas orikliga uppgifter om denrätlssökandes ekonomiska förhållanden. Under bestämmelsen faller emeUertidockså oriktiga uppgifter rörande sådana förhållanden som anges i 8 §.