prop · FV03146 · 1972-12-31 00:00:00 — Det bör sålunda, liksom f. n. gäller i fråga om avdrag förhäktningstid, vara möjUgt all avräkna frihetsberövande även om den tilltaladefrikänns från ansvar för den gäming som har föranlett frihetsberövandet men isamma mål döms för annat brott. Avräkning bör i enlighel med vad kommittén harföreslagit vara obligatorisk. Promemorian ansluter sig till NSRK:s förslag attavdrag bör göras för hela det frihetsberövande som har föregått dom efterprincipen att en dags frihetsberövande motsvarar en dags straffverkställighet ianstalt. Om frihetsstraffet är endast obetydligt längre än det frihetsberövandesom skall avräknas, bör det dock liksom f. n. kunna anses verkställt i sinhelhet genom frihetsberövandet före domen. När det gäller ungdomsfängelse ochinternering bör avdraget bestämmas i domen och sedan inverka vid fastställandetav minimi- och maximitiderna för vård i anstalt. I fråga om villkorUg dom ochskyddstUlsyn bör det anges i domen hur som skall avräknas. Som harframhåUits i kommitténs betänkande kan avräkning i dessa faU dock inle skefrån den nämnda påföljden utan först om påföljden undanröjs och den vill- korligadomen eller skyddstiUsynen därvid ersätts med sådan påföljd vid vilkenavräkning kan göras. I det senare målet bör den dömde få räkna sig till gododet tidigare frihetsberövandet. Denna ordnmg bör gälla även i faU då domstoleni domen på skyddstiUsyn har förordnat om an-3taltsbehandling enUgt 28 kap. 3 §BrB. Vid bötesstraff bör domstolen reducera bölema med vad som kan ansesskäligt. Ådömes mer än en påföUd i samma mål (1 kap. 5 och 6 §§, 27 kap. 2 §och 28 kap. 2 §BrB), bör det ankomma på domstolen att med hänsyn till omständig hetema i det enskilda fallet förordna från vilken påföljd avräkning skall ske. I enlighet med kommitténs förslag bör den dömdetUlgodoräknas häktningstid efter lägre rätts dom och fram tiU dom i högreinstans efter samma principer som gäller för avräkning i första instans. Högrerätt bör sålunda medge avdrag för häktnmgstid utan hänsyn lill resultatet avden fullföljda talan. Som en konsekvens av förslaget att frihetsberövandeföre dom skall kunna avräknas också vid utdömemde av vUlkorlig dom,skyddstUlsyn, ungdomsfängelse eUer intemering föreslås i promemorian all 33kap. 3 §andra stycket BrB ändras så att högre rätt blir skyldig alt avräkna påbörjad verksläUighet av fängelse, ungdomsfängelse, intemering eller anstaltsbehandling vid skyddstiUsyn, när påföljden ändras liU någon av de påföljder från vilka häktningstid m. m. skall räknas av enligt huvud regeln i kommitténs förslag. I svensk rätt saknas uttryckliga bestämmelser omavräkning av frihetsberövande i utlandet på grand av misstanke om brott förvilkel påföljd senare ådöms här i landet. Del torde vara tveksamt om 33 kap. 3§ BrB är tUlämplig i sådana fall. Det föreslås i promemorian alt i nämndaparagraf införs en bestämmelse som reglerar frågan om avräkning avstraffprocessuella frihetsberövanden utom riket. Sådan avräkning bör enligtpromemorian ske i den utsträckning som anges i kommittébetänkandet. Dettainnebär att sådant frihetsberövande i annal nordiskt land som motsvararanhållande, häktning eller tvångsintagning på psykiatrisk klinik förrättspsykiatrisk undersökning skall avräknas fullt ut, om den omhändertagnedöms här i landet för det brott som har föranlett frihetsberövandet samt attfrihetsberövande i annan främmande stal skall avräknas i skälig omfatming. I fråga om 16 § behandUngslagen föreslås ipromemorian den ändrmgen att strafftiden, när den dömde hålls häktad i målel,räknas från den dag då domen meddelades. Den särskUda regeln om verkan avnöjdförklaring som avges efter domen blir då överflödig och börutgå. Om 16 § ändras pä detta sätt, kommer häktnings- tidefler dom som sedermera vinner laga kraft alt automatiskt inräknas istrafftiden oberoende av nöjdförklaring. Belräffande 19 och 22 §§ behandlingslagen föreslåsvissa följdändringar som är betingade av de föreslagna ändringama i 33 kap. 3§ BrB. Deföreslagna ändringarna av avräkningsreglerna ger anledning lill vissaöverväganden i promemorian rörande verkan av nöjdförklaring avseende dom sominnehåller beslut om avräkning av häktningstid m. m. Nöjdförklaring enligt 5 §behandlingslagen avser fängelse, ungdomsfängelse eller internering och innebäratl den dömde förklarar "att han avslår från talan mot domen såvitt angården ådömda påföljden och medgiver att den må verkstäUas". Den som avgernöjdförklaring är oförhindrad alt fullfölja talan mol domen beträffande annanpåföljd eller rättsverkan som har ådömts honom, t. ex. förverkande av egendom,avsättning eller förvisning. I fråga om förvisning kan nöjdförklaring avgesenligt 48 § utlänningslagen (1954: 193). Enligt gäUande rätt får nöjdförklaring enUgt 5 §behandlingslagen anses omfatta även sådant beslut om avräkning av häklningslidsom med stöd av 33 kap. 3 § BrB har meddelats vid ådömande av fängelse. Den"ådömda påföljden" är således i detta sammanhang vad som återstårefter avräkningen. Om den föreslagna utvidgningen i 33 kap. 3 § BrB genomförs,får nöjdförklaring enligt 5 § behandlingslagen samma innebörd vidungdomsfängelse och internering som den f. n. har vid fängelse, dvs. beslut omavräkning kommer inte atl kunna överklagas om nöjdförklaring har avgetts. Deltaär enligt promemorian en lämplig lösning. Enligt 38 kap. 1 § BrB kan den som har ådömtsvUlkorlig dom eller skyddstillsyn avge nöjdförklaring i vad gäller den ådömdapåföljden. I paragrafen föreskrivs att nöjdförklaringen skall avse även bötersom har ådömts med slöd av 27 kap. 2 § eUer 28 kap. 2 § BrB liksom föreskriftom anstaltsbehandlmg vid skyddstiUsyn. Enligt promemorieförslagel kommer avräkningsregelnvid villkorlig dom eller skyddstiUsyn atl få en annan innebörd än vid övrigapåföljder. I domen kommer alt förordnas att -viss lid skall tillgodoräknas, omoch när den vUlkoriiga domen eUer skyddstiUsynen undanröjs och ersätts medannan påföljd vid vUken avräkning kan ske. En förklaring av den dömde alt hanär nöjd med domen "i vad gäller den ådömda påföljden" kan i det härfaUel knappast anses omfatta avräknings-beslulet. Detta har ju ingen inverkanpå den ådömda påföljden utan får betydelse först om påföljden undanröjs. Närdet gäUer avräkningsbeslul i samband med villkorlig dom eller skyddstUlsyn,bör sålunda enligt promemorian den som är missnöjd enbart med beslutet kunnaförklara sig nöjd med den ådömda påföljden men ändå fullfölja talan mot domensåvitt avser avräknmgsbeslutet. Ett sådant resultat bör kunna nås utan ändringav 38 kap. 1 § BrB. I promemorian föreslås att lagändringarna träder ikraft . De nya bestämmelsema i 33 kap. 3 § BrB om domstolsavräkning av frihetsberövande före dom bör enligt promemorian tillämpas också ifråga om frUietsberövande som har ägt rum i mål som anhängiggjorts men ejavgjorts före lagens ikraftträdande. Däremot bör de nya bestämmelsema intetUlämpas i fall då efter ikraftträdandet uppkommer fråga om undanröjande avvillkorlig dom eller skyddstillsyn som har ådömts genom dom meddelad föreikraftträdandet och den dömde varit berövad friheten i det mål vari påföljdenådömts. Frihetsberövanden i mål som avgjorts före ikraftträdandet bör inteheller beaktas av internerings- och ungdomsfängelsenämnden vid beslut rörandeminimi-och maximitider för internering eller ungdomsfängelse. Vad som sagtslorde inte kräva någon särskild bestämmelse. Bestämmelserna i 16 § behandlingslagen bör enligtpromemorian till-lämpas i sin äldre lydelse, när efter ikraftträdandetuppkommer fråga om verkställighet av dom som har meddelats föreikraftträdandet. En särskild övergångsbestämmelse härom bör enligt promemoriantas upp i den nya lagstiftningen. Huvudlinjerna i NSRK:s förslag och idepartementspromemorian om en obligatorisk och fullständig avräkning avStraffprocessueUa frihetsberövanden från ådömda straff tillstyrks eller lämnasutan erinran av så gott som alla remissinstanser. framhåller atl det är enklar nackdel vid samarbetet mellan de nordiska länderna i fråga omverkställighet av straff att avräkningsreglerna är olika i de olika länderna.Det är därför betydelsefuUt atl del skapas enhelUga bestämmelser på detlaområde. Styrelsen anser i likhet med NSRK att del finns ytterligare två tungtvägande skäl för de föreslagna avräkningsreglerna. Del ena är alt tillämpningenav dem inom landet kan vänlas bli enhetiig, och det andra att en obligatoriskavräkning av straffprocessuella frihetsberövanden kommer att te sig meratUlfredsstäUande från den dömdes synpunkt. Vidare framhåller styrelsen attantalet nådeärenden i vUka den dömde begär att häktningstid skall avräknas kanväntas bli ytterst litet. Hovrätten över och anser att denuvarande bestämmelserna är olämpliga även bortsett från önskvärdheten avenhetiiga regler inom . En fakultativ avräkning efler skälighetsbedömningleder i alltför hög grad tUl oenhetlighet och kan därför uppfattas somgodtycklig. SärskUt oskäligt ter del sig att den dömde, när han överväger omhan skall överklaga lill högre rätt, måste kalkylera med att han därigenom kanfå frihetsberövandet föriängl därför alt den längre häklningsliden inte alltidavräknas. Del är inle tillräckligt att domstolarna vid straffmätningen oftakan nå samma faktiska resultat utan avräkning. Påföljdens syfte är atl påverkaden dömde och andra. Därför är det väsentligt att den också upplevs somrättvis. Detta når man enligt hovrätten endast om straffprocessueUafrihetsberövanden obligatoriskt och fullständigt avräknas från frihetsstraff. Kritiska synpunkter förs fram av överåklagaren iMalmö, Föreningen och kriminalvårdsnämndens ordförandesom har reserverat sig mot nämndens jollrande. Överåklagaren i anser att den tid som går åtför slutförande av fömndersökning och rättegång i elt brottmål i storutsträckning är beroende av den misstänktes vilja att medverka tUl utredningen.Tendensen alt försöka försvåra förfarandet genom atl neka och undanröja bevishar år för år blivit alltmer uttalad. Vetskapen om atl häktnings-tid helt ellerdelvis inte kommer alt avräknas har varil ett återhåUande moment. Om avräkningblir obligatorisk, försvinner detla. Den misstänkte har alll alt vinna ochintet all förlora på atl försvåra utredningen. Fömndersökningarna kommer altbli mer tidskrävande. Polisens utredningsavdelningar hinner med färreutredningar, och uppklarings-procenten kommer att sjunka. När risken förpåföljd minskar, minskar också betänkligheterna mol att begå brott. Faran föratt delta skall leda till en accelererad stegring av brottsligheten ärpåtaglig. En sådan utveckling kan endasl mölas med kostnadskrävandepersonalförstärkningar inom polis-, åklagar- och domstolsväsendet. Föreningen godtar förslagetsåvitt gäller utvidgning av området för avräkning men motsätter sig tanken påobligatorisk avräkning. Föreningen anser att de nuvarande fakultativa avräkningsreglernamotsvarar vad som i del allmänna rättsmedvetandet uppfattas som rätt ochriktigt. Har den tUltalade fördröjt utredningen t. ex. genom att förvanskabevis eUer dylikt, skulle det uppfattas som stötande om därav föranlettprocessuellt frihetsberövande får avräknas. Obligatorisk avräkning kommerenligt föreningen att med slor sannolikhet försvåra polisens utredningsarbete.Vetskapen om atl anhållande och häktning kan ske och atl avräkning inte bmkarförekomma, om frihetsberövandet har föriängls på grund av den misstänktesförvållande, är en viktig faktor när det gäller att påverka en misstänkt altsamarbeta vid fömndersökningen. påpekar att NSRK visserligen konstaterat, atl anhållandeoch häktning tiU sitt syfte är processueUa åtgärder, men i fortsättningen harbortsett från detta förhåUande. Inte heUer i departementspromemorian redovisasnågon närmare prövning från processrättsliga synpunkter. NSRK:srekommendationer och promemorieförslaget innebär att man i skalllagfästa en ordning som har utvecklats i praxis i och i viss mån även iDanmark vid sidan om där gäUande lagstiftning. Som motiv anförs främst att nordiskenhetUghet är önskvärd. Den enhetUghet som man eftersträvar synes emellertidväsentiigen vara av formeU art. För att man skaU tillskapa en ordning som förden enskilde ler sig likartad i de olika länderna krävs uppenbarligen att manjämför och prövar utformningen, innebörden och användningen av dessafrihetsberövanden inpassade i det processueUa förfarandet i de olika länderna.Någon utredning i dessa hänseenden föreligger inte. Reservanten erinrar vidareom att utformningen av reglema om straffprocessueUa tvångsmedel är ettresultat av en lång rättsutveckling. Erfarenheterna av tUlämpningen av gällanderegler måste betecknas som goda. De straffprocessuella tvångsmedlen utgörhjälpmedel i förfarandet för att utreda förekomsten av brott samt för attgenomföra lagföring och ålägga straffrättslig påföljd. Den mest ingripandeåtgärden, häktning, har tiU syfte bl. a. att, om så är nödvändigt, göra denmisstänkte mera benägen att medverka under förfarandet. NSRK har såtUlvida rätti sina uttalanden, att den som blir föremål för åtgärden upplever den som eltstraff, alt frihetsberövandet sker under liknande former som elt frihetsstraffoch atl åtgärden inte skulle ha vidtagits om brottet inte hade begåtts. Näråtgärden sätts in på någon av de grander som anges ihäktningsföralsältningama, uppfattas åtgärden emellertid av den som berörs avden främst som etl korrektiv mot del sätt på vilket han förhåller sig till deljudicieUa förfarandet. I systemet ligger att syftet med åtgärden tillgodosesinle endasl genom frihetsberövandet ulan till stor del redan på det preventivaplanet. Enligt reservanten ingår den fakultativa avräkningen av häktningstid irådande system och bidrar därvid tUl att upprällhålla effekten av häktningensom tvångsmedel. En reform som innebär atl avräkning av häktning blirobligatorisk måste få till resultat atl häktningens användbarhet somtvångsmedel försvagas. Det är svårt alt bedöma i vilken grad detta konamer attske, men det kan befaras alt häktningens funktion som tvångsmedel för attfrämja den brottsliges medverkan i förfarandet kommer att nära nog försvinnabelräffande en del av del klientel som redan har allvarlig brottsligbelastning. Sådana personer kommer sannolikt att betirakta en häktning som ettönskvärt påbörjande av del straff som kan fömtses. Den föreslagna reformen ärdärför enligt reservanten ägnad att försämra möjUgheterna atttiUfredsställande beivra brottsligheten i vårt land. Att det närmast gäller dengrövre brottslig- heteninger särskilda betänkligheter. Enligt reservanten medför den föreslagnaändringen av principema för avräkning av häktningstid klara nackdelar. Medhänsyn härtill är ändringen inte tiUräckligt motiverad av del begränsadeintresse som den har för den nordiska straffverkställigheten. Man kan vidarefråga sig om materialet i nådeärenden erbjuder tUlräckligt underlag förslutsatser om bristande enhetlighet i domslolspraxis. Vid prövning av påföljdmåsle etl vissl utrymme för varierande bedömningar godtas. Om ett verkligtbehov av slörre enhetlighet föreligger, kan man utnyttja möjligheterna att fåtUl stånd vägledande avgöranden i högsta instans. I några yttranden las upp frågor som rör andraverkningar av den föreslagna reformen. Överåklagaren i betonar,att det måste noga följas upp atl de nya avräkningsreglerna inte medför altanhåUnings- och häklningsinstitulen utnyttjas i utsträckt omfattning. LOframhåUer alt den föreslagna lagstiftningen inte får medföra alt domstolamatUlgriper häktning i större utsträckning än . Kriminalvårdsstyrelsenutgår ifrån atl häktningsinslitulet även i fortsättningen tillämpas medhittiUsvarande restriktivitet och att mål mol häktade handläggs med sammaskyndsamhet som . Styrelsen, som godlar NSRKrs bedömning att det finns enrisk för att antalet överklagade mål ökar, erinrar om att en sådan ökningockså medför en förlängning av häklningstidema. Styrelsen understryker atl manmåsle ta med i beräkningen alt detta får konsekvenser för häktesorganisationen.Antalet platser på de s. k. allmäima häktena är dimensionerat efter entillströmning enligt nu gällande regler. Dessa häkten kan inle utan vidarebyggas ut, i varje fall inle ulan betydande koslnader. Även om behovet avplatser på fångvårdsanslalterna kommer att minska någol genom de föreslagnareglerna, kompenserar detta inte utan vidare den befarade bristen påhäktesplatser, eftersom häktad enligt 24 kap. 22 § RB skall förvaras i allmänlhäkte. Enligt styrelsen finns det därför synnerUg anledning att aktualiserafrågan om hur behovet av etl ökat antal häktesplalser skaU lUlgodoses. Enväntad förlängning av häklningstidema ger också förnyad aktualitet och ökadtyngd åt styrelsens yrkanden om bättre personella vårdresurser vid häktena. Även LO anser att antalet överklagade mål kommeratt öka. Det är därför nödvändigt atl häktesorganisationen, som redan är hårtansträngd, ses över och atl erforderliga medel släUs tUl förfogande. Resurseri form av kurators- och assistenlpersonal saknas, varför vårdpersonalen, fömtomall den ofta arbelar i hårt nerslitna lokaler, tyngs av en orimligt slorarbetsbörda. Det sociala rehabUileringsarbetet bör enligt LO kutma påbörjasredan under häklningsliden oavsett den slulliga utgången i målet. Förslaget att utvidga tillämpningsområdetför avräkningliU de relativt tidsobestämda påföljdema ungdomsfängelse ochinternering godtas av de remissinstanser som yttrar sig i frågan. I fråga om avräkning vid villkorlig dom ochskyddstill-sy n är meningama delade. Förslaget godtas av bl. a. hovrätten förNedre , och . Hovrätten anser emellertidatl regeln om avräkning vid villkorlig dom och skyddstiUsyn bör tas upp i ensärskUd bestämmelse i 33 kap. 3 § BrB. Regeln kunde ulformas så att i de falldomstolen med tillämpning av 34 kap. BrB dömer tUl fängelse, ungdomsfängelseeller internering i stället för tidigare meddelad villkorlig dom eller dom påskyddstUlsyn, förordnande skaU meddelas om att vad den dömde har undergått iform av frihetsberövande före den lidigare domen skall avräknas. Del räcker dåatl domstolen vid vUlkorlig dom eller skyddstiUsyn i domen anger hur lång tidden dömde har varit underkastad frihetsberövande. utgårifrån att häklningstid inte i något fall skall kunna avräknas frånanslallsbehandling som ingår i skyddstillsyn. Hovrätten över och awisar bestämtden föreslagna avräkningsregeln vid villkorlig dom och skyddstUlsyn. Enligthovrättens mening bör ta avstånd från den även om därigenom en skUlnadskulle uppslå mellan de nordiska länderna. Hovrätten framhåller atl när domstoldömer till vUlkorlig dom eller skyddstiUsyn såväl domstolen som den dömde ärÖvertygad om att påföljden skall lyckas. Det vore ett missgrepp att i deltaskede föra in något om vilken avräkning som skall göras, om påföljden senaremåsle undamöjas. Någol beslut om avräkning bör inte meddelas förrän etlförverkande biir aktueUt. Det förekommer att domstol i domskälen åberoparhäktningen som motiv för att i det särskUda fallet tillämpa kriminalvård ifrihet. Det är enligt hovrätten inte förenligt med detta alt samlidigl tala omatl häktningstiden skall avräknas från ett eventuellt framtida fängelsestraff.Det enda syftet med alt ange avräkningen i den första domen är att för framlidabmk bevara kunskapen om häklningstidens längd. Detta är emeUertid en uppgiftför rättsväsendets informationssystem. Även interneringsnämnden och domareföreningen förslaget i denna del. ifrågasätter omtillräckUga skäl föreligger att i dessa fall tillämpa obUgatorisk avräkning. Omskyddstillsyn tillgrips för att den åtalade har varit häktad och sedanskyddslUl-synen undanröjs i samband med att annan påföljd ådöms, kan etl tillgodoräknandeav häktningstid i det första målel sägas ske två gånger. mening bör övervägas om inte frågan om tUlgodoräknandeskaU få avgöras efter en skälighetsbedömning i samband med att påföljdenundanröjs enligt 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 § eller 34 kap. 1 § 3 påpekar atl den i promemorian föreslagna ordningen inteleder lill att häktningstid, som har föregått villkoriig dom ellerskyddstillsyn, alltid blir lUlgodoräknad vid senare verkställighetav annan påföljd. Om domstol i elt senare mål, i stället för atl undanröjapåföljden, dömer särskUt lill påföljd med tillämpning av 34 kap. 1 § 2 BrB, blUhäktningstiden inte tillgodoräknad. Delsamma gäUer i fall då bestämmelserna i34 kap. 12 eller 13 § BrB är tillämpliga. erinrar om atl tyst avräkningäger mm vid kanske fiertalet av ifrågavarande domar. 1 vissa fall är ell visstfrihetsberövande en föratsättning för att inte döma tiU strängare påföljd änvillkorlig dom eller skyddstUlsyn. Mycket ofta tar domstolen hänsyn tUlfrihetsberövandet, när det gäller att avgöra om någon"tiUäggspåföljd", anstalts-behandling eller böter, är motiverad.Enligt domareföreningen är det lämpligast och mera ägnat att skapa förståelseför domstolens avvägningar, om hänsynstagande till frihetsberövande utanuttrycklig avräkning kan ske i samband med den första domen. Man skulle emellertidändå ta hänsyn till frihetsberövandet, när ny påföljd bestäms i en senare dom. Förslaget atl utvidga avräkningsreglernastillämpning även till tid för anhållande tillstyrks av bl. a RÅ, hovrätten förNedre , domareföreningen och Föreningen . Enligt RAsaknas anledning atl skilja meUan anhållande och häktning. Omständigheter somden misstänkte ofta inte kan påverka avgör om anhållande består ellernärmare . RA framhåller i detta sammanhang vikten av att denmyndighet som skall bestämma eller verkställa avräkningen har etl lUlförlilUglunderlag lUl sill förfogande. I fråga om tid för anhållande anser RÅ altuppgift bör lämnas av åklagaren i stämningsansökan. Hovrätten för NedreNorrland anser att anhållandetider som understiger inte skall fåavräknas. Som skäl härför åberopar hovrätten, dels alt avräkning av kortaretid än etl dygn inte torde fyUa någon funktion vid straffverkställigheten utanendast vålla tiUämpningssvårigheter, dels all gränsdragningen mot eja-vräkningsbara frihetsberövanden eljest ter sig svårförståelig.Domareföreningen förordar samma begränsning i fråga om avräkning av tid föranhållande. Föreningen föreslår i detta hänseende att tidenför anhållande räknas efter den då beslul om anhållande meddelaseller verkstäUs vid anhållande enhgt 24 kap. 6 § RB. stäUer sig tveksam tUlförslaget att tid för anhållande skall kunna avräknas, främst med hänsyn tUlde praktiska svå righeter som kan väntas komma upp i tiUämpningen. Anhållandebeslutas inte av domstol och lorde inle säUan förekomma utan samband med attden misstänkte häktas. Ofta kan det dröja avsevärd lid från del atlanhållningsbeslutet hävs till dess att åtal väcks. Ovisshet kan uppslå om detbrott för vUket åtal väcks är delsamma som del vUket har föranlett anhåUandet.Det kan enligt interneringsnämndens mening inte anses vara en angelägenhet avsynnerlig vikt all den korta lid det här är fråga om tUlgodoräknas.Förslaget medför ändå att straffprocessuellt frihetsberövande i åtskilligasammanhang inte kan tillgodoräknas den dömde. Liknande synpunkter framför enledamot i kriminalvårdsnämnden i elt särskUt yttrande. Enligt detta yttrandebör endast häktningstid få avräknas. Förslaget att ta med intagning på rättspsykiatrisk klinik enligt 9 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning ibrottmål och övervakning i anstalt som ersätlning för häktning bland de frihetsberövandenför vilka avräkning skall ske godtas av bl. a. interneringsnämnden. Hovrättenöver och anser att 33 kap. 3 § BrB inte bör belaslas med en hänvisninglUl 9 § lagen om rältspsykialrisk undersökning i brottmål. De fall det härgäller är så sällan förekommande att det torde vara tUlräckligt alt isistnämnda lagrum ta in en särskUd föreskrift i vilken anges alt vad som ärstadgat om avräkning av tid för häktning skall gälla också om tid pårättspsykiatrisk klinik. Hovrältten anser del inte vara motiverat att göraavräkning för övervakning som ersätter häktning, inle ens om övervakningenskett i anstalt. Vad som vid sidan av ungdomsvårdsskola avses med anstalt ärenligt ho'vrälten alltför obestämt för att uttrycket skall kunna läggas tUlgrund för avräkning.