prop · FV031 · 1972-12-31 00:00:00 — Övriga internationella organisationer m. m. 1970/71Utgift 14447 1971/72Anslag 6 000 1972/73Förslag 21000 Avser anslaget B 1. Permanenta skUjedomstolensinternationella byrå i . Under innevarande budgetår utgår bidragtill Permanenta skiljedomstolens internationella byrå i (), detinternationella mänskliga rättigheterna i ,Fondation () samt till för internationellrätt () under olika anslag inom andra och tredje huvudtitlarna. /73 bör medel för ifrågavarande ändamål beräknas under dettaanslag. Jaghemställer, att Kungl. att till Övriga internationellaorganisationer m. m. för /73 anvisa etl förslagsanslag av 21 000kr. Prop.1972:1 Bilaga 5 13 Det är endast ladefast de allmänna riktiinjerna för vårt deltagande, i det internationellautvecklingssamarbetet (prop. 1962: 100, SU135, rskr 313). Det gångna decenniet har ställt krav på precisering avdessa principer och i vissa enskildheter har förändringar ägt rum. I alltväsentiigt har emellertid de praktiska erfarenheterna från fältet ochförhandlingarna i internationella organisationer bekräftat giltigheten av deriktlinjer som då fastlades. Delta gäller i särskilt hög grad själva målsättningen förutvecklingssamarbetet. Målet måste inbegripa en höjning av de fatligafolkens inkomstnivå. Detta självklara faktumfår emellertid ej undanskymma att utvecklingsprocessen är mycket mer änen ekonomisk fråga. 1962: 100 fastslogs att man inte kan bortse från de politiska och socialafaktorernas roll i utvecklingsprocessen; som exempel nämndes behovet avjord- och skattereformer. Man underströk kravet på alt biståndsinsatsernamedverkar i en strävan mot social utjämning. "Det är inte i överensstämmelse vare sig med del svenska biståndets moliv eller med dess mål attdet bidrager till alt konservera en framslegsfientligsamhällsstruktur" (s. 7). Dessa riktiinjerhar inte bara fortsalt giltighet för svenskt utvecklingssamarbete. De stämmer också välöverens med den kursriktning för sjuttiotalets utvecklingsansträngningar somges i strategi för del andra ulvecklingsårtiondet. Strävandena alt påskynda utvecklingsarbetetuppfattas av flertalet u-landsregeringar som en både ekonomisk och politisknödvändighet. Endast genom social frigörelse internt och ekonomisksjälvständighet utåt kan en fast grund läggas för politiskt oberoende. Mycketlyder på alt kommer att betona denna dimensionav utvecklingen starkare än . U-landsekonomierna påverkas i många fallstarkt av utiändska intressen. FN:s ekonomiska kommission för lECA) harsålunda beräknat att den utländska sektorn i afrikanska svarar för merän 1/3 av bruttoinkomsterna. Den snabbt ökande skuldbördan och de därmedsammanhängande kraven på betalningar av räntor och amorteringar innebär alltmer kännbara restriktioner för den ekonomiska politiken i . Alltförmånga av tredje världens länder tvingas av de ekonomiska relationerna tilli-länderna alt bygga sina samhällen 1972:1 Bilaga 5 14 mera i enlighet med i-ländernas intressen änefter egna nationella önskemål. De som söker bryta sig ur dettaberoendeförhållande utsätts för svårigheter i sina utvecklingsanslrängningar. Det är mot denna bakgrund man skall se en radåtgärder som vissa vidtagit förstärkning av deekonomiskpolitiska styr- och planeringsinstrumenten, större inflytande över deegna naturtillgångarna, vidgad kontroll över den utlandsägda sektorn m. m. Ettexempel härpå är de nationaliseringar av utlandsägda förelag som genomförts iett flertal länder. Den Andinska pakten omfattande , , ,och innehåller regler som syftar till att kontrollera deutländska investeringarna. Vid senaste årsmöte uttalade sig delatinamerikanska medlemsländerna mot det planerade internationella investeringsgarantisys-lemetsamtidigt som de hävdade att nationalisering inte fick utgöra hinder för lånfrån världsbanksgruppen. Även de oljeexporterande krav på deinternationella oljebolagen kan ses som etl led i strävanden altsjälva förfoga över sina produktionsresurser. fortsallaansträngningar för att i allt större utsträckning frigöra sig från ekonomiskabindningar kommer att medföra krav på en ändring av den rådande internationellamaktstrukturen. Det är viktigt all de rika länderna i enlighet med sinaFN-ålaganden mö-ler dessa krav på förändringar positivt genom alt söka nyaoch för mer acceptabla samarbelsformer inom olika ekonomiskasektorer. Stöd åt u-ländernasoberoende och frigörelse utgör ell väsentligt led i svensk utrikespolitik. 1962: 100 anförde statsminister att det ur svensk synvinkel är"naturligt och önskvärt att det av flertalet förvärvade politiskaoberoendet ges del ekonomiska underlag och sociala innehåll som är enförutsättning för en demokratisk samhällsutveckling och för en verklignationell oavhängighet" (s. 6). Dagens verklighet förmajoriteten av de fattiga folken bekräftar och understryker dessa principer.Politiskt oberoende och frihet från inblandning från rika länders sida återstårännu att uppnå för många. Denna frigörelseprocess måste följas av ökatekonomiskt oberoende och det är naturligt att ulformar sinu-landspolitik som etl stöd för denna utveckling. Svenskt utvecklingsbistånd kani ökad utsträckning bidra till strävanden att utformasamhällsbyggandet på egna villkor. Även på detinternationella planet har principerna om en utveckling mot en rättvisaremaktfördelning vunnit erkännande. "Medlemsstatemas regeringar fastställer1970-talet som andra ut-vecklingsårlionde och utfäster sig,var för sig och gemensamt, att föra en Prop.1972:1 Bilaga 5 15 politikavsedd alt skapa en rättvisare och mer rationell ekonomisk och social ordning ivärlden, där lika möjligheter skall vara en rättighet såväl för nationer somför enskilda individer". a. dessa formuleringar iutvecklingsstrategin har FN:s medlemskrets gett uttryck för sin syn på detinternationella utvecklingssamarbetet. växande skuldbörda har undersenare år kommit allt mer i förgrunden i den internationella debatten. Densamlade utestående skulden till industriländerna och de internationellalåneinstituten har fördubblats och uppgår nu enligt Världsbankensberäkningar till ca . En parallell till denna utveckling ärde snabbt ökande betalningarna av räntor och amorteringar den s. k.skuldtjänsten vilka nu belöper sig till ca . Med hänsyn lill den växande skuldbördankan vid den kommande tredje världshandelskonferensen i iChile (III) väntas framlägga förslag om förbättrade villkor föroffentliga krediter. For del är det naturligt alt arbeta för attsådana krav tillmötesgås även om svenskt bistånd i dessa avseenden redan ges ienlighet med föreliggande rekommendationer. röstade redan vid FN:sandra världshandelskonferens (II) år1968 tillsammans med ett fåtal andra i-länder och hela u-landsgruppen för enförbättring av biståndsvillkoren. Lika viktigt som att förbättrakreditvillkoren är del att försöka åstadkomma möjligheter lill friareupphandling under krediterna. Flertalet givarländer har bundit upphandlingenunder sina utvecklings-krediter till det egna landet vilket kraftigt minskatbiståndets värde för mottagarlandet. Med stöd av uttalande harregeringen för del hållit fast vidobundenheten hos de svenska utvecklings-krediterna och i olikainternationella organ verkat för en liberalisering avupphandlingsbeslämmelserna. togs ett steg framåt på delta områdegenom alt man inom () inledde förhandlingar för attfå lill stånd en överenskommelse om attbilaterala ulvecklingskrediter och bidrag till multilaterala biståndsorganisationerskall lämnas obundna. Förhandlingarna syntes kunna leda till positiva resultatmen avbröts bl. a. till följd av försämringen av detinternationella valutaläget. Möjligheterna att få till stånd en liberaliseringav upphandlingen är svåra att bedöma. Från svensk sidahar förklarats att detta mål dock inte får förloras ur sikte. Man bör inriktasig på att få fram en överenskommelse om avbindning , helsti tid för . 1972:1 Bilaga 5 16 Resursflödettill de fattiga länderna ökade u-ländernasexport med . Exportinkomsterna steg därigenom något snabbareän skuldtjänsten och gav således ett ökande överskott av fritt disponiblavalutaintäkter. Däremot räckte de uppnådda exportökningarna inte till för atthindra att andel av den samlade världshandeln fortsatte att minska;en utveckling som pågått kontinuerligt . Bakom denna utvecklingligger i första hand råvarornas sjunkande andel av världshandeln. Tillväxten av u-ländernasbruttonationalprodukt har i genomsnitt uppgått till underperioden 196870. Dessa ökningstal ligger således i linje med den tillväxt somhar förutsatts för det andra utvecklingsårtiondet. Närmare hälften avproduktionsökningen torde dock ha tagits i anspråk av den växande befolkningen.Utvecklingen har varierat mycket starkt mellan olika . Ett antal länderhar uppnått mycket höga tillväxttal medan man måste räkna med att percapita-inkomsten sjunkit i vissa andra . Vidare gäller, såsomframhölls i prop. 1971: 1 (bil. 5 s. 13) att produktionstillväxten ger ellmycket ofullständigt mått på ekonomisk och social utveckling bl. a. därför atthänsyn inte tas tUl fördelningen av produktionsresultatet. Denna aspektunderstryks av ordföranden i () i dennes senasterapport: "Fördelarna av den fem-procentiga tillväxten harofta tillfallit en begränsad grupp människor, medan majoriteten av befolkningeni de flesta utvecklingsländerna, dvs. självhushållsjordbrukare,jordbruksarbetare, arbetslösa i städerna m. fl. inte fått någonförbättring." Den dämpning av världshandelns tillväxtsom skett hotar att bryta de nämnda positivautvecklingstendenserna för exportinkomster. Utvecklingen under detsenaste året synes i första hand ha medfört allvarliga problem föricke-oljeproducerande . Lösningen av de monetära problemen tordeundanröja vissa av de faktorer som medverkat till dämpningen av världshandelnstillväxttakt men den fortsatta svaga ekonomiska tillväxten iflera viktigare i-länder utgör fortfarande ett hinder för en snabbare ökningav export. Situationen för skulle självfallet ytterligareförvärras om det blev en allmän tendens i industriländerna att skära nedbiståndsprogrammen för att lösa interna ekonomiska problem. Det av DAC redovisade flödet av egentiigtbistånd (official development assistance) till uppgick tillca 6.8 mUjarder dollar; en ökning med 180 milj. dollar eller mindre än 3 o/ojämfört med föregående år. I DAC:s beräkningar har endast återflodet av amorteringarbeaktats. Om avdrag görs även för de snabbt ökande ränteåler- Prop.1972:1 Bilaga 5 17 betalningarnafår man konstatera att det sannolikt skett en minskning av nettobislåndsflödetunder . Om härutöver hänsyn tas till den internationella prisstegringenmåste man konstalera att det offentliga biståndet i reala termer lågklart under föregående års nivå. Uttryckt som andel av bruttonationalproduktenminskade det av DAC beräknadebiståndsflödet från 0,36 "/o till 0,34 "/o . Detta innebäralt den kontinuerliga nedgången fortsatt. och början avsjuttiotalet är det framför allt ett antal mindre givarländer ,, , , . som ökat sinabiståndsprogram. Mot detta står stagnation eller t. o. m. minskningar i vissastora givarländers , . program.Denna utveckling kan knappast fortgå utan allvarliga följder för detinternationella samarbetet påutvecklingsområdet. Särskilt allvarligt blir läget beträffande u-ländernasskuldbörda om det egentiiga biståndet fortsätter att minska och ersätts avkommersiella exportkrediter. Helt klart är att en betydande ökning av deloffentliga biståndsflödet kan uppnås endast om alla viktigare i-ländermedverkar. Det av DACberäknade kommersiella och privata resursflödet ökade med mer än en miljarddollar och uppgick till ca . Dessa flöden motsvarasemellertid betalningsbalans-mUssigl nästanhelt av samtidiga återflöden av räntor och investeringsinkomster tillde rika länderna. InförFN:s tredje världshandelskonferens (III) Den internationella utvecklingsstrateginskall utgöra grundvalen för ett gemensamt försök att lösa sjuttiotaletsproblem. har emellertid det andra utvecklingsårtiondet inte motsvaratde fattiga ländernas förväntningar. Besvikelsen häröver kommer klart tilluttryck i det s. k. Lima-programmet som gemensamt antog vid enkonferens i . I programmet konstateras attu-ländernas utbyte av det internationella samarbetet försämratssuccessivt. Det är mot denna bakgrund manskall se den kommande tredje världshandelskonferensen och behovet alt nåfram lill konkreta resultat. Lima-programmets avsnitt ominternationellt utvecklingssamarbete tar upp en rad konkreta krav. Detinternationella 1 %-målet bör om-definieras så att privata, kommersiellatransfereringar inte räknas med i resursflödet och vidare skall avdrag görasför u-ländemas räntebetalningar. I avvaktan på alt delta genomförs bör detoffentliga biståndet ökas så att det motsvarar 0,7"/o av BNP. Enstörre del av biståndsflödet bör enligt u-ländema kanaliseras via 1972:1 Bilaga 5 18 demultilaterala organen och den tredje påfyllnaden av Internationellautvecklingsfondens () resurser bör genomföras. Beträffande demultilaterala organens verksamhet konstateras i programmet att dessa organmåste försöka komma bort ifrån snäva lönsamhetsbedömningar av enskilda projekt och se mera till de bredare sociala och ekonomiskaeffekterna. Vidare bör de multilaterala organisationerna upphöra med attdiskriminera insatser inom den offentiiga sektorn. Från Algersladgan upprepaskraven på en multilateral ränteutjämningsfond den s. k. Horowilz-planen och ett system för supplementär finansiering. De monetära problemen har getts enframträdande plats i Limaprogrammet. Allmänt betonas vilja att fåett inflytande på besluten och behovet att finna en lösning på problemen sommedger en fortsatt gynnsam utveckling av export. Enligt u-ländernasuppfattning bör en länk upprättas mellan tillskapandet av internationell likviditet via de specielladragningsrätterna (SDR) inom () ochbiståndsfinansieringen. I fråga om villkoren för de offentligabiståndskreditema upprepas i aktionsprogrammet krav på enfullständig avbindning. Även i övrigt bör kreditvillkoren förbättras.U-länderna framhåller bl. a. att i princip bör alla offentiiga biståndslån gespå IDA-villkor. I fråga om skuldbördan understryks allmänt behovet av åtgärderför all förhindra allvarliga och återkommande skuldkriser. Flera av de konkreta förslagen på detfinansiella området i Lima-programmet ligger nära den inställning Sverigeredovisat. Sålunda har hävdat behovet att omformulerabiståndsmålsäll-ningen. I samband med att antog deninternationella utvecklingsstrateginaccepterade också 0,7 "/o-målet. Det bör påpekas all 0,7"/o-målet hänför sig till faktiska utbetalningar medan den svenska 1"/o-planen avser budgetanslag. Lima-programmets förslag beträffande detmultilaterala utvecklingssamarbetet stämmer överens med de synpunkter Sverigehar företrätt i de internationella organisationerna. Förslaget om ettsupplementärt finansieringssystem går tillbaka på ett svensk-brittisktinitiativ vid den första världshandelskonferensen i . I fråga om de monetära problemen kommerSverige att söka medverka till en lösning som tillgodoser u-ländernaslångsiktiga intressen. Delta innebär emellertid inte att vi bör stödja kravetpå en länk mellan de speciella dragningsrätterna och biståndsfinansieringen.Dragningsrätterna har tillskapats för att tillgodose behovet av internationelllikviditet. Kravet på ett ökatbislåndsflöde lill de fattiga länderna bör tillgodoses på annat sätt. Prop.1972:1 BUaga 5 19 De senaste årens många svåra kalastrofer,som främst drabbat , har visat påbehovet av att betydande reserver finns alt sätta in med kort varsel.Den av krisen i framkallade nödsituationen på harkraftigt understrukit detta. I delta sammanhang kan nämnas att en särskild samordningsenhet under ledning av en s. k. ka-tastrofkoordinatorskall upprättas i FN på bl. a. svensk tillskyndan, Katastrofkoordinalornsuppgift kommer bl. a. all bli att mobilisera bistånd samt leda och samordnaFN-organens katastrofhjälp. Detta kan förväntasavsevärt stärka FN-systemets möjligheter att ingripa i katastrofsituationer. Medel behöver kunna ställas tillförfogande för såväl FN-organ som bedriver humanitär verksamhet flyktingkommissariatet (UNHCR), hjälpprogrammet för Palestinaflyktingar(UNRWA), barnfonden () och Internationella livsmedelsprogrammet (WFP) som Röda Korset och andra frivilligorganisationer. Även direkta statiigainsatser i länder som drabbats av katastrofer kan bh aktuella för svensk del.Delta gäller särskilt i fråga om länder med vilka har ett mera omfattandeutvecklingssamarbete. Etl u-land med knappa resurser kan se sinlångsikliga utveckling hotad om betydande medel måste avdelas för nödhjälptill egna medborgare och återuppbyggnad efter en naturkatastrof eller föromhändertagande av flyktingar från ett krisdrabbat grannland. Snabba ocheffektiva internationella åtgärder ger i ett sådant läge inte endast hjälp tilldrabbade människor ulan innebär också ett resurstillskott som kan underlättaför del berörda u-landel att trots katastrofen fullfölja sitt utvecklingsarbete. Medelsbehovet för katastrofinsatser låtersig naturligen inte bedömas på förhand. De humanitära insatserna på den indiskahalvön som troligen behöver fortsättas under /73 gör detemellertid befogal med ett kraftigt vidgat utrymme för katastrofinsatser. Jagåterkommer under anslaget C 2. Bilateralt utvecklingssamarbete med förslag idenna fråga. Handläggningen av katastrofhjälpförutsätter aktiv medverkan av såväl som SIDA och ettnära samråd med främst Röda Korset ochberörda FN-organ. Insamling och bedömning av information till grund förregeringens beslut ankommer därvid i betydande mån på UD. SIDA svarar för deverkställighetsåtgärder och det praktiskasamarbete med olika myndigheter och organisationer som verksamhetenmedför. För all få lill stånd eri effektiv katastrofbevakning samt de snabbaoch smidiga samarbelsformer som är behövliga kommer jag att inom UD inrätta enkalaslrofgrupp med företrädare för i första hand UD, SIDA och Röda Korset.Gruppen skall ha till upp- Prop.1972:1 Bilaga 5 20 giftalt i uppkommande katastrofsituationer bedöma angelägenheten av svenskainsatser och den utformning som dessa bör ges. Nyautredningar, m. m. Med stöd av Kungl.Maj:ls bemyndigande tillkallade statsrådet sakkunniga med uppgift attutreda frågan om svensk u-landsforskningsinriktning och organisation. En central fråga för de sakkunniga bliratt bedöma hur skall kunna främja det i FN:s utvecklingsstrategiuppställda målet att hjälpa med att bygga ut egnaforskningsinstitutioner. Detta skulle ha betydelse bl. a. för att förbättramöjligheterna för allt flera forskare från att bedriva sin forskningi hemlandet. Följaktiigen skall frågan studeras om forskningsinsatsernasfördelning mellan insatser ledda av forskare i och forskningsinsatseri . De sakkunniga har enligt sina direktiv också att beakta fråganom att allmänt sett vidgaforskningsintressena till att mer än beakta behov. Betoningen av desociala faktorernas roll i utvecklingsprocessen och behovet av ökad kunskap om denna processär en annan utgångspunkt för arbetet. Delta skall utmynna i bedömningar av desärskilda förutsättningar som harför alt göra väsenlHga insatser för utveckling. Desakkunniga bar slutligen att ta ställning till frågor om ansvarsfördelning ochsamordning mellan de olika organ som svarar för planering, finansiering ochgenomförande av sådan forskning. För den av begärda översynen avsvenska bilaterala åtgärder till förmån för industrialiseringtillkallade jag med stödav Kungl. Maj:ts bemyndigande sakkunniga(industribiståndsulredningen). Enligt direktiven skall dessa pröva Sverigesmöjligheter till mer omfattande insatser på industribi-slåndsområdet inom ramenför de övergripande målen för utvecklingssamarbete och medutgångspunkt i en karlläggning av behovet av induslribistånd. Självfallet måsteSveriges insatser i industriutvecklingen ske i enlighet med de riktlinjer somgäller för industripolitiken i mottagarländerna. En viktig fråga förutredningen är att undersöka svensk industris intresse och förutsättningar förtillhandahållande av behövligt kunnande för samarbetet. Av särskilt intressekan här vara det svenska näringslivets möjligheter att medverka vid ledningenav företag i , s. k. managemenlkontrakt. Vidare torde uppmärksamhet komma alt ägnas åt möjligheterna att från svensksida bidra med ulveckUng av för särskilt lämpad teknologi.Utredningen har också att överväga frågan om lämpliga former för ettintensifierat samarbete med mottagarländernas egna institutioner påindustriutvecklingsområdet, t. ex. de nationella utvecklingsbankerna och-bolagen samt frågan om det svenskainvesteringsgarantisystemets framtida roll. Prop.1972:1 BUaga 5 21 Det svenska systemet förinvesteringsgarantier upprättades led i utvecklingssamarbetet med . a. ta ställning till om ell fortsatt svenskt garantisystem bör varaknutet till detta samarbete eller om det främst bör ses som en del av den statligapolitiken för främjande av svensk export. Utställande av investeringsgarantiär förknippat med villkor som syftar till att säkerställa all den garanteradeinvesteringen är klart utvecklingsfrämjande. Möjligheten all utnyttja systemetär vidare begränsad till vissa länder.Enligt de riktlinjer som fastställdes av riksdag medges garantierendast lill de länder som är s. k. huvudmottagare av svenskt bistånd saml deländer som anges i stalsulskottets ullålande (prop. 1968: 101. SU 1968: 128 s. 67).Sedan år 1968 har vissa förändringar ägt rum när det gäller den länderkretstill vilken det direkta svenska biståndet koncentreras. Det är naturligt attsådana förändringar följs av motsvarande utvidgning eller inskränkning avländerkretsen också när det gäller investeringsgaranliernas tillämpning. Eftersamråd med chefen för föreslår jag altinvesteringsgarantisystemets länderkrets successivt anpassas i enlighet medförändringarna i svenska biståndsprogrammets inriktning. Det bör ankomma påKungl. Maj:t alt från fall lill fall ta ställning härtill. En sådan ordningtorde kunna genomföras utan att på något sätt föregripaindustribislåndsulred-ningens arbete. Riksdagenbehandlade frågan om utredning av det svenska utvecklingsbiståndetsinriktning och utformning efter /75 (UU 1971:2 s. 1011). Med hänsyn till bl.a. pågående utredningar rörande särskilda frågor inom ramen förutvecklingssamarbetet beslöt man dock att avvakta med ställningstagande till år1972. De grundläggandemålen och riktlinjerna för utvecklingssamarbete med har, som jag tidigare berört,bekräftats i för sjuttiotalet. Man kan ocksåkonstatera alt dessa riktlinjer stämmer välöverens med de önskemål redovisar i Alger- ochLima-programmen. Det är emellertid uppenbart att del internationellautvecklingssamarbetet kommer att påverkas kraftigt av krav på ökat ekonomiskt oberoende, den växande skuldbördanoch osäkerheten om de stora industriländernas möjligheter att spela den roll isamarbetet som förutses i FN-strategin. Det kan därför redan nu vara motiveratatt mot denna bakgrund undersöka hur del svenska utvecklingssamarbetet skallutformas på . Därvid bör bl. a.även de internationella organisationernas roll i utvecklingsarbetet liksomSveriges insatser i dessa organisationers verksamhet behandlas. Jag kommerdärför alt föreslå att sakkunniga tillkallas för att på basis av gällandemålsättningar företa en utredning med detta syfte. Utredningen bör kunna tillgodogöra sig resultat frånbåde forsknings- och industribislåndsutredningens arbete. För /73 förordar jag entotal ökning av biståndsanslagen med 245 milj. kr. Härtill kommer beräknadeutgifter på ca 5 milj. kr. för förinternationellt utvecklingssamarbete och för viss personal vid beskickningar imottagarländerna. Dessa kostnader som ärdirekt hänförliga till utvecklingssamarbetet och jämförliga med SIDA:sadministrationskostnader bör bedömas i sammanhang med biståndsanslagen även omde redovisas på anslaget A 1. Härmed skulle de samladeanslagen för internationellt utvecklingssamarbete uppgå till 1 250 milj. /73. Denna Ijugofemprocenliga ökning sker i enlighet medden metodik fastställt för denlångsiktiga utvecklingen av anslagen för internationelltutvecklingssamarbete.