prop · FV03104 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 kvacksalverilagen ges vissa begränsningar i rätten att undersökaoch behandla sjuka mot ersättning. a. är behandling av vissa allvarliga ochsmittsamma sjukdomar förbjuden. Rådgivning per korrespondens ulan personligundersökning av den hjälpsökande har också bedömts innefatta så stora riskeratt verksamheten förbjudils (2 §). En viktig bestämmelse i kvacksalverilagenär vidare, atl ingen får utge sig för att vara läkare utan alt så är fallet (6§ andra stycket). Begreppet läkare definieras i den allmänna läkarinslruklionen(1963:341, ändrad senast 1970:706). Enligl denna förslås med läkare alla, somhar behörighet att utöva läkaryrket (1 §). Instruktionen anger vad som åliggerläkaren, oavsett om han är i allmän tjänst eller utövar läkaryrket enskilt. Hanskall sålunda bl. a. behandla patienten i överensstämmelse med vetenskap ochbeprövad erfarenhet (3 §). Vidare skall han följa föreskrifter(2 §). Läkare som åsidosätter sina skyldigheter kan, om gärningen inte ärstraffbelagd särskilt, dömas till böter eller fängelse (10 §). 2.1.2 Det nordiska samarbetet undertecknades en överenskommelse mellanDanmark, , och om gemensam nordisk arbetsmarknad förläkare. Överenskommelsen trädde i kraft . 1 inledningen tillöverenskommelsen uttalas bl. a. atl de fördragsslutande staterna anser atl dengrundläggande utbildningen för läkare är i stort sell likvärdig i respektivestater och all så enhetlig utformning som möjligt av läkarutbildningen i denordiska staterna bör åstadkommas saml all staterna vill eftersträva såenhetlig lagstiftning som möjligl i fråga om medicinalpersonal. Enligl överenskommelsen skall medborgare ifördragsslutande stat, som avlagt dansk laegevidenskabelig embedseksamen ochfullgjort föreskriven turnusljänstgöring eller finsk medicine licentiatexameneller norsk medisinsk embelseksamen och fullgjort föreskriven turnusljänstgöringeller svensk medicine licentiatexamen och som i följd därav vunnit ochfortfarande äger obegränsad legitimation såsom läkare i den stat, där examenavlades, äga rält att under i överenskommelsen angivna förulsätlningar vinnalegitimation som läkare i övriga fördragsslutånde stater. Samma rätl skall ocksätillkomma medborgare i fördragsslutande siat, som avlagt läkarexamen i icke-nordisk stat och som vunnit och fortfarande äger obegränsad legitimation i nordi.skstat. Såsoni villkor för meddelande av legitimation får fördragsslutåndestal kräva, all läkaren visar sig ha inhämtat erforderliga kunskaper angåendedär gällande medicinalförfaltningar. Varie fördragsslutande stal kan med en uppsägningstid säga upp överenskommelsen alt upphöra den eller den 1januari. Med omedelbar verkan kan vidare varie fördragsslutandestat sätta överenskommelsen ur kraft i förhållande till en eller flera av deövriga staterna i händelse av krig eller krigsfara eller om andra särskildanationella eller internationella förhållanden gör del nödvändigt. Vederbörandestaters regeringar skall underrättas om beslutet. Efler rekommendation av Nordiska rådel (1962:26)tillsattes en nordisk arbetsgrupp för utredning av frågan omgenomförande i de nordiska länderna av enhetliga regler rörandespecialistbehörighet för läkare. avlämnade arbetsgruppenbelänkande med förslag till överenskommelse i ämnet mellan , ,och (Nordisk udredningsserie 1964:1). Förslagel innehåller bl. För att läkare i fördragsslutånde stat skall erhålla rältalt för allmänheten tillkännage alt han är specialist inom visst område avläkarvetenskapen specialistkompetens skall de förutsättningar varauppfyllda som anges i överenskommelsen. Dessa innebär att sökande skall hagenomgått vidareutbildning, bestående av dels en allmän ulbildningsperiod,dels huvudutbildning inom den specialitet vari specialistkompetens söks, ochdels sidoutbildning inom annan specialitet som är av betydelse för den söktakompetensen. Därjämte skall prövning i någon form ha skett av atl sökandenförvärvat de kunskaper som krävs. Huvudutbildningen och sidoutbildningen skall fullgörasefter det sökanden vunnit obegränsad legitimation som läkare och omfatta tjänstgöringvid sjukhus under . Vidare meddelas närmare regler om hurutbildningen skall förvärvas. Har den som söker specialistkompetens i enfördragsslutande stal redan förvärvat sådan kompetens i annan fördragsslutandestal, skall han äga erhålla samma räll i den förstnämnda staten underförutsättning, alt han vunnit och alltjämt äger obegränsad behörighet somläkare i denna stat samt att ifrågavarande område av läkarvetenskapen där ärerkänt som specialitet enligt de beslämmelser som reglerar läkares rält altbeteckna sig som speciaHst. Härifrån får dock fördragsslutande stat föreskrivaundantag belräffande medborgare i staten som ansöker om specialistkompetensinom från överenskommelsens undertecknande. Förslagel har ännu inte lett lill överenskommelse. 2.2 Läkartjänsternas utformning m.m. Enligl sjukvårdslagen (1962:242, ändrad senast 1971:667)utgör vae landstingskommun och kommun som inle tillhör landstingskommun etlsjukvårdsområde (1 § 1 mom.). (Med landstingskommun avses i det följande också sådan kommun som inte tillhör landslingskommunom inle annat anges.) Det åligger landstingskommun alt sörja för både öppen ochsluten vård för sjukdom, skada, kroppsfel och barnsbörd av dem som är bosattainom sjukvårdsområdet, om inte behovet av sädan vård tUlgodoses på annat sätt(3 § första stycket). Landslingskommun har också viss skyldighel all ge vård åtdem som vistas inom sjukvårdsområdet utan alt vara bosatta där (3 § andrastycket). Med sluten vård avses i lagen sådan vård för sjukdom,skada, kroppsfel eller barnsbörd som fordrar intagning på sjukhus. Vård sommeddelas åt annan än den som är intagen pä sjukhus kallas öppen vård (2 § 1mom.). Öppen vård får inte bedrivas på sådanl sätt atl den inkräktar på denslutna vården (4 § första stycket). För öppen läkarvård utanför sjukhus skall landslingskommunvara indelad i läkardistrikt (4 § andra stycket). I varie läkardistrikt ilandstingskommun och i skall finnas minst en provinsialläkare.Dessutom får anställas biträdande och extra provinsialläkare. 1 kommun sominte tillhör landstingskommun skall finnas minst en stadsdislriklsläkare i vae läkardislrikl.Delta gäller dock inle (15 §). Provinsialläkare utnämns av Kungl. Maj:l genom fullmakt.Socialstyrelsen uppför därvid de fyra med avseende på förtjänst ochskicklighet främsta sökandena på förslag i den ordning som de bör komma i frågalill tjänsten. Sjukvårdsstyrelsen skall beredas tillfälle yttra sig överförslaget. Socialslyrelsen avger därefter förord för en av dem som uppförts påförslaget (18 § 1 mom.). Biträdande provinsialläkare förordnas avsjukvårdsstyrelsen för viss lid eller tills vidare. Förslag lUI ledig tjänstlämnas av sakkunniga som utses av . På förslaget skall uppförasde tre med avseende på förtjänst och skicklighet främsta sökandena i denordning de bör komma i fråga till tjänsten. Sedan sjukvårdsstyrelsen hört denprovinsialläkare som innehavaren av tjänsten närmast skall vara underställdskall styrelsen förordna en av de sökande som uppförts på förslaget (18 § 2mom. Exlra provinsialläkare förordnas av sjukvårdsstyrelsen förviss tid. För den som inte är behörig atl utöva läkaryrket meddelas dockförordnandet av eller efter styrelsens bemyndigande avsjukvårdsstyrelsen. 1 vissa fall skall sakkunniga anlitas vid tillsättningen(18 § 3 mom.). Stadsdislriklsläkare anlas av sjukvårdsstyrelsen om inlekommunfullmäktige förbehållit sig detta (19 §). Vid varie sjukhus skall finnas läkare som är ansvarig försjukvården inom det verksamhetsområde som anförtrotls honom. Sådanl verksamhetsområdefår också omfatta sjukvård utanför sjukhuset (16 § 1 mom.). Dessa läkarebenämns vid lasarett överiäkare, vid sjuksluga sjukstuguläkare samt vidsjukhem sjukhemsläkare eller överläkare (16 § 2 mom.). För atl fullgöra viss del av överiäkares åligganden fåranställas biträdande överiäkare. Dessutom får underläkare och extra läkare anställas för atl biträda i sjukvården. Vidareutbildningav läkare sker på sådana underordnade tjänster inom denoffentliga sjukvården. Dessa tjänster är dock inte reserverade förutbildningsändamål. Det sjukvårdsmässiga behovet avgör om tjänsten skallinrättas. Exlra läkare får också, om särskilda skäl föreligger, anställas föralt fullgöra överiäkaruppgifter. Med undanlag för föreskrifterna omtjänstetillsättning skall bestämmelserna om överläkare tillämpas på sådanläkare, om annat inte föreskrivs (16 § 3 mom.). Överiäkare förordnas av sjukvårdsstyrelsen tills vidare.Socialstyrelsen skall vid tillsättning av överläkare uppföra de fyra medavseende på förtjänst och skicklighet främsta sökandena på förslag. Därvidskall särskild hänsyn tas tUl om sökanden kan åberopa framstående skicklighet,visad genom berömvärd tjänstgöring på sjukhus, eller grundlig utbildning, ellerväl vitsordat vetenskapligt forskningsarbete. Efler att ha hört vederbörandedirektion förordnar sjukvårdsstyrelsen en av dem som uppförts på förslaget lillöverläkare (20 § I mom.). Biträdande överläkare förordnas av sjukvårdsstyrelseeller, efter styrelsens bemyndigande av direktion, lUls vidare eller för visstid. Förordnande som meddelats får förlängas. Förslag görs upp avsakkunniga som utser. På förslagel skaU uppföras de tre medavseende på förtjänst och skicklighet främsta sökandena. Sammabefordringsgrunder som vid tillsättning av överläkartjänst skall iakttas. Sedansjukvårdsstyrelsen hört den överläkare som tjänsten närmast skall varaunderställd och direktionen för sjukhusel skall styrelsen förordna'en av desökande på förslaget till tjänsten (20 § 2 mom.). Underläkare förordnas av sjukvårdsstyrelsen eller, eflerstyrelsens bemyndigande, av direktion för högsl . Vid tillsättningen liilämpassamma förfarande som för biträdande överläkare (20 § 4 mom.). Om förordnandetmeddelats än , får det förlängas så att den sammanlagdaliden för förordnandet blir högst . Ytterligare förlängning får inte skeutan medgivande. Socialslyrelsen kan föreskriva attförordnande på viss underläkartjänst får meddelas endast än treår. Styrelsen kan vidare föreskriva alt den som innehaft underläkartjänsl inle får förordnas på annan underläkartjänsl vid samma klinik eller, om sjukhuselinle är uppdelat på kliniker, vid samma sjukhus. Begränsningarna iförordnandetiden har tillkommit för att få cirkulation på tjänsterna med hänsyntUl utbUdningsbehovet. Exlra läkare som skall fullgöra åligganden som överläkareförordnas av sjukvårdsstyrelsen . Annan extra läkare förordnas avsjukvårdsstyrelsen eller, efler styrelsens bemyndigande, av direktion för visstid. Vid tillsättning av sådan läkare tillämpas i regel samma förfarande somför biträdande överiäkare. Belräffande den som inte har behörighel att utöva läkaryrketmeddelar socialslyrelsen eller, efler styrelsens bemyndigande,sjukvårdsstyrelse eller direktion förordnandet. Närmare föreskrifler om läkares åligganden ochtillsättning av läkartjänster m. m. ges i sjukvårdskungörelsen (1970: 703). 1 saml Nr 104 Kompetenskraven för olika slag av läkartjänster reglerasgenom bestämmelser i kungörelsen (1915:5 59) angående villkor för behörighettill vissa civila läkarbefaltningar (ändrad senast 1968:233). För behörighel lilltjänsl som provinsialläkare, biträdande provinsialläkare ellerstadsdistriktsläkare krävs förutom legitimation minst åtta månaders tjänstgöringsom underordnad läkare vid offentlig eller enskild sjukvårdsinrättning (1 §).För behörighet tiU överläkarljänst krävs förutom legitimation tjänsteårsberätligadtjänstgöring vid lasarett eller motsvarande eller för överläkare i psykiatrisksjukvård och fyra månaders sådan Ijänstgöring (3 § I mom.). I kungörelsen anges också vissa ytterUgare krav påtjänstgöringen. För behörighel till tjänsl som biträdande överiäkare gällersamma villkor som för överiäkartjänst (3 § 2 mom.). För befattning som underiäkarehar inte uppställts några särskilda krav utöver legitimation. För tillsättning av vissa läkartjänster vid sjukhus sommeddelar undervisning förblivande läkare finns avvikande beslämmelser ikungörelsen (1970:704) om kommunala undervisningssjukhus. Även läkartjänst somär förenad med akademisk lärarbefaltning tillsätts efter andra regler. Sjukvårdsstyrelses beslut om tillsättning av överläkarljänstöverklagas genom kommunalbesvär. förslag angående vilka fyrasökande som skall komma i fråga lill tjänsten saml sjukvårdsstyrelsens ochdirektionens beslut i fråga om tillsättning av övriga läkartjänster överklagasgenom förvaltningsbesvär (34 § 1 mom. sjukvårdslagen). Den sjukvårdande verksamheten i landstingskommun ellerkommun som inte tillhör landstingskommun leds av en sjukvårdsstyrelse (9 § 1mom. Om ärende av större vikt skaU behandlas på sammanträde medsjukvårdsstyrelse skall beroende på ärendets art antingen en överläkare elleren provinsialläkare eller stadsdistriktsläkare kallas till sammanträdet.Läkaren har rätt att delta i överläggningarna men inte i besluten och att fåsin mening antecknad lill protokollet. Styrelsen skall utse enöverläkare och en provinsialläkare eller stadsdistriktsläkare inomsjukvårdsområdet att stå tiU förfogande för detta ändamål (9 § 3 mom. tredjestycket). Tillsynen över och ansvaret för förvaltningen av sjukhusutövas närmast under sjukvårdsstyrelsen av en direktion. Direktion får varagemensam för två eller flera sjukhus. Den kan ulöver sjukhusförvaltninganförtros andra molsvarande uppgifler inom sjukvården. Huvudmannen får beslutaall sjukvårdsstyrelsen skaU vara direktion (11 § 1 mom.). Överiäkare, sjukstuguläkare och sjukhemsläkare samt provinsialläkaresom lyder direki under direktion skall kallas tiU sammanträde med direktion vidhandläggning av ärende som angår hans verksamhetsområde. Läkaren har därvidrätt all delta i överiäggningarna men inte i besluten och att få sin mening antecknadtiU protokoUet (12 § andra stycket). Prop.1972:104 ''"'-' 35 I allmänna läkarinslruklionen (1963:341, ändrad senast1970:706) finns bestämmelser om tjänsteläkare. Med tjänsteläkare förståsprovinsialläkare, biträdande provinsialläkare, extra provinsialläkare och stadsdislriklsläkare(11 §). I flera lagar och andra förfallningar finns föreskriflerom särskilda åligganden för tjänsteläkare. Enligl smUtskyddslagen (1968:231, ändrad senast 1971:642) skaUhushållsföreståndaren ofördröjligen underrätta tjänsteläkare, stadsläkare ellermotsvarande läkare om del kan befaras alt någon inom hushållet lider av allmänfariigsjukdom och inte behandlas av annan läkare (5 §). Den som lider av allmänfariig sjukdom eller ulan alt varasjuk för smitta av sådan sjukdom är skyldig att på anfordran av tjänsteläkarelåta undersöka sig av denne eller av annan läkare som Ijänsteläkaren anvisar.Den sjuke är också skyldig all lämna läkaren nödvändigt undersökningsmaterialeller tillåta att sådant las (6 §). Lider någon av aUmänfarlig sjukdom eller för han smitta avsådan sjukdom är han skyldig att efler beslul av tjänsteläkare, stadsläkareeller molsvarande läkare som författningsenligt äger della i hälsovårdsnämndenssammanträden låta sig tas in för vård på sjukhus om han med hänsyn till riskenför atl smittan sprids inte kan behandlas i öppen vård. Om han behandlas iöppen vård skall läkaren meddela behövliga föreskrifter om isolering ochinskränkning i hans verksamhet. Den nämnda bestämmelsen gäller också den somläkare misstänker lida av aUmänfarlig sjukdom eller föra smitta av sådansjukdom (7 §). Tjänsteläkare skall biträda hälsovårdsnämnden vidfullgörande av dess uppgifter enligt smiiiskyddslagen (22 §). I lagen (1956:293) om ersättning åt smittbärare (ändradsenast 1971:11 13) stadgas bL a. att vid framställning om ersättning åltillfällig smittbärare som underkastas observation, isolering eller annaninskränkning i arbetet skall fogas bevis om ingripandet utfärdat avvederbörande myndighet eller tjänsteläkaren (8 §). Enligl föreskrifl i hälsovårdsstadgan (1958:663, ändradsenast 1971:1141) bör läkare om möjligl vara ledamot i hälsovårdsnämnden (7 §).Om så inte är fallet skall tjänsteläkare eUer i kommun med stadsläkare eller molsvarandeläkare, denne närvara vid nämndens sammanträden, i den mån han inle hindras avandra tjänsteåligganden. Han skall därvid delta i överiäggningarna och få sinmening antecknad lill protokollet (9 §). Dessa läkare har rätt att närvara vidnämndens sammanträden även om skyldighet inte föreligger atl göra del (10 §). På begäran skall hälsovårdsnämnden tillställa Ijänsteläkarenoch motsvarande läkare avskrift av den åriiga berättelse om det allmännahälsotillståndet i kommunen och om nämndens verksamhet som skall upprättas (13§ Iredje slyckel). I lagen (1954:579) om nykterhetsvård (omtryckt 1971:307)föreskrivs all läkare om möjligl bör vara ledamot av nykterhetsnämnden (5 §).Om i nämnden inte finns ledamot som är läkare skalltjänsteläkaren eller i kommun med stadsläkare eller motsvarande läkare, dennenärvara vid nämndens sammanträden i den mån han inle hindras av andratjänsteåligganden. Han har ratt alt delta i överläggningarna och få sin meningantecknad lill protokollet (6 §). Enligt lagen (1958:428) om ympning mot smittkoppor skallbarn ympas före utgången av det kalenderår under vilket del fyller (2 §).Barnet kan befrias från skyldigheten om föräldrarna hyser allvarligabetänkligheter mol ympning. Föräldrarna skall då ansöka om befrielse häl.sovårdsnämndenoch bifoga intyg av läkare vid organ för förebyggande barnavård ellertjänsteläkare i orten (8 §). Intyget tillhandahålls kostnadsfritt. Ympning somutförs vid barnavårdscentral eller av tjänsteläkare är avgiftsfri (13 §). 2.4 Inrättande av läkartjänster Läkartjänst i läkardistrikt eller tjänst som överläkare,biträdande överläkare, underläkare eller extra läkare får inte inrättas ulansocialstyrelsens medgivande. Läkare i läkardistrikt får dock anställas somextra läkare på sjukhus och läkare på sjukhus anställas som exlra provinsialläkareunder högst samma kalenderår utan sådanl medgivande. Medgivandealt inrätta andra läkartjänster än som provinsialläkare och överläkare fårtidsbegränsas om del finns skäl därtill. Medgivande att inrätta tjänsl somextra provinsialläkare eller exlra läkare får lämnas endasl för begränsad lid(17 § sjukvårdslagen). 3.1 Behörighetsregler för läkare Enligt mening måste behörigheten atlverka som läkare regleras redan från den tidpunkt då läkaren tidigast kan varayrkesverksam, dvs. i omedelbar anslutning till läkarexamen. Om man stannar förall reglera den grundläggande behörigheten atl utöva läkaryrket redan ianslutning tUl läkarexamen måsle den nuvarande innebörden av läkarlegilimationenändras. Socialslyrelsen anser att en mera ingående granskning avbehörighetsfrågan än den som ägde rum i samband med förarbetet till 1969 årsreform av läkarnas grundutbildning och vidareutbildning därför bör ske. Den möjlighet som legitimationsordningen ger samhället allkontrollera läkarverksamheten och i vissa fall la ifrån läkaren rätten attutöva yrket måste enligt styrelsens mening finnas även i fortsättningen. För detlaändamål behövs dock inget särskUt legitimalionsförfarande. 1 slällel för all återkaUalegitimationen kan man dra in den behörighet som tUlkommer läkaren. Styrelsen framhåller, alt begreppet"legitimerad" för läkare och vissa andra befattningshavare inom medicinalväsendethar fått hävd som bevis för att vederbörande har den utbildning för sin uppgiftsom samhället anser erforderlig för atl utöva yrket i fråga. Såväl för allmänhelensom för myndigheter har det varit av värde att på detla säll kunna skilja denkvalificerade yrkesutövaren frän andra som använder samma yrkesbeteckning mensaknar en av samhället erkänd ulbildning. Styrelsen anser emellertid att lägetnumera är ell annal än tidigare i fråga om läkare. Förutom all gränsen rentallmänt skärpts mellan den erkända läkarverksamheten och lekmännens verksamhelinom hälso- och sjukvården har läkarliteln nämligen blivit lagligen skyddadgenom bestämmelsen i 6 § kvacksalverilagen, som anger att ingen får kalla sigläkare utan att vara behörig atl utöva läkaryrket. Fullgjord grundutbildning utgör enligt socialstyrelsensuppfattning en tillräcklig generell garanti för all kraven för behörighet somläkare blir tillgodosedda. Styrelsen förordar all legilimalionsordningen för läkareavskaffas och att begreppet legitimation utgår ur lagstiftningen. Så snartnågon avlagt svensk läkarexamen eller på annat säll förvärvat en utbildning somav socialslyrelsen bedöms ha motsvarande värde, skall vederbörande automatisktanses behörig som läkare och därmed ställas under tillsyn.Socialstyrelsen föreslår därför alt den nödvändiga kontrollen avläkarverksamheten i fortsättningen garanteras genom en enkel registrering hosstyrelsen av alla behöriga läkare. Socialslyrelsen framhåller, alt den behörighel som börfölja på avlagd läkarexamen inte kan ges samma vidsträckta innebörd som nuföljer av läkarlegilimationen. Permanent och oinskränkt behörighet i den meninglegitimationen nu ger bör tilldelas läkaren försl sedan han fullgjort sin vidareutbUdning,dvs. aUmäntjänstgöring och fortsatt vidareutbUdning. Även om den med läkarexamen förenade behörigheten bör haen mer inskränkt innebörd än den behörighet legitimationen nu ger, anserstyrelsen all behörigheten inte bör knytas endast tiU innehav av tjänsl ioffentlig sjukvård. En sådan avgränsning skulle leda till atl den som avlagtläkarexamen inle var alt anse som läkare annal än i tjänsten. Styrelsenframhåller alltså, alt läkaren bör få vissa möjligheter alt verka utanförtjänsten även innan han fullgjort sin vidareutbildning. I detta sammanhang pekar på att det undersenare år diskuterats huruvida behörigheten bör begränsas lill liden, så att enläkare som nått viss ålder bör underkastas en förnyad kompetensprövning förrätten alt utöva sill yrke. En sådan begränsning av behörigheten diskuteradesbl. a. vid det Iredje nordiska medicinaldirektörsmötel i . Enighetrådde därvid om alt de risker som är förbundna med äldre läkares räll atl bl.a. förskriva läkemedel borde uppmärksammas. Enligt är utgångsläget för svensk delemellertid i detla hänseende ett annat än i t. ex. och . I Sverigekan läkaren berövas sin behörighet eller få denna inskränkt genom beslut iadministrativ ordning av medicinalväsendets ansvarsnämnd enligt bestämmelser ibehörighelslagen och andra förfatlningar. Någon motsvarande möjlighet finnsdäremot inte i och där motsvarande prövning måste ske vid allmändomstol. Styrelsen anser därför atl för svenskt vidkommande någon genereUförfattningsåtgärd inle erfordras för all man skall komma till rätta medeventuella missförhållanden. Socialslyrelsen erinrar om att genom reform avläkarutbildningen bestämmelser har tUlkommit om allmänläkarutbildning (Kungl.brev ). I princip har utbildningskraven för allmänläkare och förspecialister härigenom gjorts likvärdiga. råder dock en viss skUlnadi fråga om utbildningstidens längd. Styrelsen framhåller dock att skillnaden meUanutbUdningskraven för allmänläkare och vissa specialiteter redan nu är mindre änmotsvarande skillnad mellan olika specialiteter inbördes. tordeskillnaderna meUan allmänläkar-ulbUdningen och specialistutbildningen komma attytterligare jämnas ut. Om kraven för behörighet som specialist och aUmänläkareskall vara likvärdiga, bör dessa enligl styrelsen helst regleras i sammakungörelse. Allmänläkarkompetens bör sålunda ingå i förteckningen överspecialiteter. ärdet språkligt sett ologiskt atl beteckna sådankompetens som en specialitet. Styrelsen föreslår därför alt begreppen"specialitet" och "specialist" utgår ur lagstiftningen.Begreppen bör i stället ersättas av "medicinskt verksamhetsområde"respektive "läkare inom visst medicinskt verksamhetsområde". Dennaändring hindrar givetvis inte alt man i andra sammanhang fortfarande kananvända begreppen "speciaUtet" och "specialist" för attange särskild kunnighet på visst medicinskt verksamhetsområde. anser det angeläget, atl de nyabestämmelserna träder i kraft sä snart som möjligl. En gemensam dag då samtliganya bestämmelser på området träder i kraft är all föredra.