prop · FV0333 · 1972-12-31 00:00:00 — KF-LO-TCOhävdar sålunda att med ett sådant kunskapsunderlag ökar också möjligheterna förföretag och offentliga organ att på ett för konsumenterna tillfredsställandesätt planera sin verksamhet. Vidare kan, enligt organisationernas bedömning,denna faktasamlande och problem-analyserande verksamhet bli till vägledninginte bara för och andra myndigheter utan också förorganisationer och företag som önskar anpassa sin verksamhet efter faktiskaaktuella konsumentbehov. påpekar att undersökningarnas syfte bör vara såväl att främjaresursutnyttjandet inom hushållssektorn som att ge vägledning åtproduktutvecklingsarbetet i näringslivet. Statskontoret understryker behovetav hushållsekonomiska undersökningar som underlag för det vidarekonsumentpolitiska arbetet. Härigenom kommer enligt ämbetsverket konsumentemasorganisationsform, dvs. hushållet, att ägnas samma uppmärksamhet som manhittills ägnat produktions- och distributionsleden, dvs. påpekar att många av de nuvarande konsumentproblemen i sinahuvuddrag är kända. Vad man däremot inte känner till är de metoder som böranvändas för att lösa dessa problem. Den framtida konsumentpolitikensarbetsuppgifter måste därför avvägas så att kartläggningen och analyser avproblemområden inte tar så stora resurser i anspråk att det inte finns någotutrymme för positiva insatser för att avhjälpa konstaterade brister. Förbundetdelar dock utredningens åsikt att det är värdefullt att det görs mergenomgripande undersökningar om konsumentens hela valsituation. LRFmenar att hushållsekonomiska undersökningar kan vara värdefulla, om de får enpraktisk inriktning. tolkar utredningen så, att den avgörandevikten bör läggas vid en övergripande penetration av hushållens roll i detsamhällsekonomiska sammanhanget. Kollegiet förnekar inte att dennaöverblickande verksamhet kan ge värdefulla impulser tUl förnyelse av arbetetmen betonar att denna verksamhet bara kan utgöra en bakgnmd och ett komplementtill den övriga verksamheten. framhåller vikten av att gängseföretagsekonomiska marknadsmodeller kompletteras med en nyanserad och verkhghetstrogenbUd av hur det enskilda hushållet funge- Förbundet anser dock att utredningen inte närmare harklargjort, vad de hushållsekonomiska undersökningarna skall innehålla ochvilken inriktning dessa skall ha. Någon mera utförlig metoddiskussion görsinte. Eftersom utredningen har byggt upp hela sin konsumentpolitiska bild påvad dessa undersökningar skall ge framstår det som anmärkningsvärt, att så litesägs om hur denna forskning skall bedrivas. Samtliga instanser, som yttrat sig i frågan, delarutredningens uppfattning, att i det konsumentpolitiska arbetet särskilduppmärksamhet måste ägnas åt de resurssvaga gruppernas situation. Statenshandikappråd lämnar exempel på konsumentpolitiska problem som speciellt rörpersoner med olika slag av handikapp. Rådet ansluter sig till de av utredningenförordade riktlinjerna. tillstyrker en satsning på deresurssvaga grupperna. De remissinstanser som kan sägas representeraproducentsidan är mycket tveksamma och i många fall direkt avvisande tillutredningens resonemang om normativa behov. Utredningens resonemang om behov och anspråk är enligtSveriges grossistförbund mycket diffust, eftersom det går att i begreppen inläggaolika tolkningar. Utredningen kan mena att man genom olika informationsåtgärdersöker fästa konsumenternas uppmärksamhet på vad som i ett visstkonsumtionsavseende är att anse som en ändamålsenlig standard. Det slutgiltigakonsumtionsvalet ligger dock ograverat hos individen. En annan tolkning avutredningens resonemang kan enligt förbundet vara att man med utgångspunkt iett normativt behov med mer eller mindre uttalade tvångsmedel styr företagensproduktutveckling, så att endast varor som svarar mot det normativa behovetkommer fram på marknaden. Den förstnämnda tolkningen av begreppen behov ochanspråk ställer sig förbundet mycket positivt till. Det är väsentligt att maninformerar om t. ex. hälsoriktig kost och också söker intressera företag attta fram produkter som svarar mot detta behov. Varje form av styrning medtvångsmedel avvisas däremot bestämt. Förbundet kan emellertid acceptera attdet för vissa produkter uppställs minimikrav. Dessa bör dock begränsas tUl vadsom direkt berör människors liv och hälsa. menar att det inom vissa områdensjälvfallet kan vara nödvändigt att bestämma något slag av minimistandard,dvs. att utgå från s. k. objektivt fastställda normativa behov. Förbundetbetonar emellertid att med undantag av rena säkerhetsfrågor bör det centrala iden statliga konsumentpolitiken vara att hjälpa individen att fatta beslut somväl korresponderar med dennes subjektiva anspråk. Svenska annonsörers föreningställer sig tveksam till om det i praktiken är möjligt att göra en bedömning avnormativa behov utan hänsyn tagen till konsumenternas anspråk. , ,LRF samt 1972: 33 32 intar en mycket avvisande hållning till utredningensresonemang om normativa behov och anser att en tillämpning av dessatankegångar skulle beskära individens valfrihet. Av övriga instanser är detendast NO som mera utförligt berör denna fråga. NO anför att en betydelsefulluppgift för verket kan vara att inom ett begränsat antal områden, exempelvisbeträffande kosten, uppställa normativt formulerade behov tUl ledning inteminst för de ekonomiskt och socialt sämst stäUda grupperna i samhället. NObetonar dock att det slutgUtiga avgörandet att köpa eller inte köpa en varaeller tjänst måste ankomma på den enskUde konsumenten. Det fria konsumtionsvaletär ju en ständig anpassning av konsumtionen tiU de egna anspråken somsuccessivt förändras. Ingenremissinstans motsätter sig tanken att det bör vara en uppgift förkonsumentpolitiken att genom samarbete med näringsliv och offentlig produktionsöka nå en bättre konsumentanpassning av producentemas politik. Konsumentinstitutetunderstryker det önskvärda i att påverka producenterna att tillverka ochdetaljisterna att saluföra ändamålsenliga varor- Institutet konstaterar vidareatt resultaten av jämförande varuprovningar, särskilt när det gällerkapitalvaror, i betydande grad influerat produktionen och importen, något somkommer alla konsumenter till del. Att så är fallet måste till inte obetydligdel tUlskrivas upplysningsverksamhetens genomslagskraft. NOfäster liksom utredningen stor vikt vid uppgiften att förmedla synpunkter ochimpulser från konsumenterna tUl producenterna och därigenom medverka till enmera konsumentanpassad producentpolitik. ser det som ettnaturligt steg att bygga ut samarbetet med näringslivet. Rådet vill dock avrådafrån att projicera information i syfte att påverka producenterna.Konsumentupplysning via en statlig myndighet erhåller extra auktoritet. Det ardärför viktigt att det vid informationsspridningen inte företas någon ensidigprojicering i informationen. betonar att det är viktigt att konsumentpolitiken bedrivs inära samarbete med olika grenar av näringslivet, organisationerna ochföretagen. Förbundet anför att enskild detaljhandel har en helt positivinställning härtill. Genom den ständiga kontakt som finns mellandetaljhandelsföretag och konsumenter bör dessa företags erfarenheter av ochkännedom om konsumenternas intressen utgöra en värdefull tillgäng i dettasamarbete. konstaterar att alla informativa kontakter med producenternaskall vara av frivillig och ömsesidig natur. Förbundet har självfallet ingetatt invända mot att betraktar näringslivet som målgrupp för sininformation eller som en informa- 1972: 33 33 tionskällaom konsumentens verkliga situation. Allt kontaktarbete måste dock ske med oväldoch under ämbetsmannaansvar. Fleraremissinstanser efterlyser instrument varmed företagen kan påverkas attanpassa sin produktion i de fall att informationsåtgärder inte får avseddverkan. KF-LO-TCO anser sålunda, att ett konstruktivt konsumentpolitisktarbete måste grundas på en klar analys av syftet med och metoderna för eneffektivt fungerande producentpåverkan. Syftet med denna producentpåverkan börvara att åstadkomma en anpassning av varor och tjänster tUl konsumenternasbehov och resurser. På varusidan gäUer det därvid dels att förbättraprodukternas egenskaper från funktionssynpunkt, dels att få bort sådana varorsom vid normalt bruk är direkt farliga från konsumentsynpunkt eller som ärklart olämpliga för sitt ändamål. Organisationerna förutsätter att det i övervägandeantalet fall kommer att ligga i producenternas intresse att utnyttja deninformation om konsumentbehoven som ges. Det kan emellertid finnas fall dåföretagen inte är beredda att rätta sig efter framställda krav. Utredningenhar inte diskuterat dylika fall, än mindre lagt fram förslag om en metodik föratt handlägga dem. Organisationerna hänvisar till de lagregler som redan i för konkurrenspolitiken och marknadspolitiken. Dessa har tUl syfte attskapa en ram för företagens verksamhet och ange regler och procedurer för samhällsåtgärderinom dessa områden. Liknandelagregler bör enligt organisationernas bedömning kunna fastställas förkonsumentverkets producentpåverkande åtgärder. Samarbetet mellankonsumentverket och producenterna skulle gynnas av att producenterna vissteunder vilka förutsättningar överläggningarna kommer att äga rum. När det gällerfrågor av hälso- och säkerhetskaraktär är en överenskommelse med förevarandeproducenter inte tUlräcklig. Här krävs i stället ett generellt konsumentskyddgenom lagstiftning. måste därför kunna föreslå lagstiftning. framhåller att samhället måste kunna förhindraframstäUning av varor och tjänster, som inte är önskvärda frånkonsumentsynpunkt, samt kunna förhindra att ovederhäftig information går uttill konsumenterna. Förbundet anför vidare att utredningens övertygelse ommöjligheten till frivilligt samarbete inte grundas på någon analys avkonsumenternas resp. producentemas situation och ställning i samhället. Det ärendast grundat på allmänna antaganden om en intressegemenskap mellanproducenter och konsumenter. Enligt förbundets uppfattning finns det en vissintressegemenskap mellan företag och konsumenter så länge konsumenternasintressen sammanfaller med företagens lönsamhetssträvanden. Men i den månkonsumenternas intressen avviker från lönsamhetsintressen uppstår konflikter.Förbundet efterlyser en analys av vilka styrmedel som kan ställas tillförfogande för ett smidigt tillvaratagande av viktiga kon- 3 1972.1 saml. 1972: 33 34 sumentintressen.Även Svenska kommunförbimdet och konstaterar att utredningen inte anvisatde instrument som kan krävas i de fall inte en naturlig anpassning avproduktionen till konsumentkraven kan uppnås genom informationsåtgärder. VDNkan inte dela utredningens förslag att information grundad på jämförande provningarhar ett mera begränsat intresse. Erfarenheten visar i stället att behov förelegatav mera sådan information. VDN framhåller att jämförande varuprovningar är ettstöd för varudeklarationsarbetet och bör ses som en förutsättning för detta.Konsumentinstitutet anför liknande synpunkter. NO menar att en av de viktigasteuppgifterna för konsumentpolitiken bör även i fortsättningen vara att görajämförande varutester inom varuområden som är viktiga för konsumenterna,främst beträffande kapitalvaror för hushåll och fritid, och på ett effektivtsätt informera konsumenterna om resultatet av undersökningarna. KOutgår från att jämförande varuprovningar även fortsättningsvis kommer attutföras. I den allmänna debatten synes man bortse från den produktutvecklandeeffekt till förmån för konsumenterna som provningarna otvivelaktigt har. SIFUmenar att utredningen kanske inte till fullo har förstått konsumentvaruprovningensvillkor och genomgripande betydelse. Institutet påpekar att varudeklarationinte betyder någon minskning av metodutvecklingsarbetet gentemot jämförande varuprovning.Vidare har varudeklarationer begränsningar när det gäller egenskaper, som intekan mätas med teknologiska metoder. Vid jämförande varuprovning finns däremotofta möjligheter att behandla även sådana egenskaper. Ävenom ett varudeklarationssystem kan bli en värdefull informationskälla betonar kommerskollegiumatt information som åtföljer produkten inte kan bli ett alternativ tilljämförande information. Köp av exempelvis hushållskapitalvaror är ofta kapitalkrävandeoch möjligheter måste finnas till ordentliga pris- och kvalitetsjämförelser föresjälva köptillfället. KoUegiet anser att man bör överväga en ordning där del av verksamheten inriktas på regelbundet återkommande jämförande testerav ett begränsat antal varuområden inom främst hushållskapitalvarusektorn.Detta skulle ge möjligheter att fortlöpande utveckla testmetodiken samt attminska testkostnaderna. En verksamhet i denna form skulle säkert också kraftigtpåverka producenternas produktutformning inom dessa varuområden. Kollegietstår inte helt främmande för tanken att betrakta de båda här nämnda formerna avinformation som en integrerad del av produkten. Detta medför att kostnadernaför dessa skall inräknas i produktens pris. SACOanser det vara önskvärt med en utbyggnad av vamdeklara-tionsarbetet men betonaratt även detta system har betydande svagheter. Det krävs till exempel storaresurser för att utarbeta nya prov- Prop.1972: 33 35 nings- och utvärderingsnormer och hålla de gamla aktuella.Det är dessutom svårt att med standardiserbara metoder bestämma för konsumentenväsentliga funktionsegenskaper hos olika varor. ansluter sig tillutredningens förslag att nya vägar prövas när det gäller information om varor.För konsumenten måste det emellertid vara av stort värde att nuvarandeundersöknings- och informationsmetoder inte avvecklas förrän nya praktisktanvändbara och bättre alternativ utformats och provats. Ett nytt verks uppgifter och organisation Flertalet remissinstanser, som yttrat sig i frågan, uttalarsig för att ett konsumentverk inrättas. NO menar att sammanslagning av nuvarande institutioner börge vissa rationaliseringsmöjligheter. Med hänsyn härtill tillstyrker NO utredningensförslag att inrätta ett konsumentverk. I huvudsak liknande skäl för att inrättaett verk anförs också av kommerskollegium, marknadsrådet, KO, SPK,i , , , , , , ,Svenska annonsörers förening, , och . KF-LO-TCO anser att den av utredningen föreslagnakonsumentpolitiken för med sig starka krav på att verksamheten blir fast sammanhållenoch enhetlig. Ansvaret för denna verksamhet måste samlas och koncentreras.Organisationerna anser därför att starka skäl talar för ett konsumentverk ochstöder därför utredningens förslag om upprättande av ett sådant. Argument av denna karaktär för att skapa ett verk framförsockså av , statskontoret, ,statens provningsanstalt, , länsstyrelserna i ,, och , , ,, kommun, , , , , , ,hemkonsulenters förening. RRV ifrågasätter om ett ämbetsverk är den lämpligasteorganisationsformen. De krav på objektivitet, rättssäkerhet och offentlighet,vilka är förknippade med svensk förvaltningstradition skulle för denna specifikaverksamhet i vissa lägen kunna verka hämmande på konsumentorganets insatseratt tillvarata konsumenternas intressen. Ett alternativ till ett konsumentverkskulle kunna vara att frivUliga organisationer som representerar konsumenternatog ett större ansvar för konsument- 1972: 33 36 politiken.En sådan lösning skulle dock kräva att vissa myndighetsfunktioner även ifortsättningen skulle ligga kvar på andra organ. Mot denna bakgrund och då ettbibehållande av nuvarande uppdelning på flera olika organ torde vara en sämreoch mindre rationell lösning vill verket inte motsätta sig inrättande av ettkonsumentverk. MRFifrågasätter om inte den statliga verksamheten för konsumentfrågorna kundeorganiseras genom en anknytning till och komplettering av statens pris- ochkartellnämnd. SPK:s nuvarande verksamhet är huvudsakligen inriktadpå konsumentinformation, varför en dylik organisatorisk anknytning framstår somnaturlig. Endastett fåtal remissinstanser motsätter sig att ett konsumentverk inrättas. SIFUanser sålunda att det föreslagna inte har rimliga möjHgheteratt förverkliga de av utredningen uppställda målen. Frågan gäUer då om någonändring av nuvarande organisation bör ske. Därvid anser SIFU att det i och försig finns väldefinierade och artskUda arbetsuppgifter i stort sett i enlighetmed gällande instruktioner för de nu verksamma organen. Den avgörande fråganblir då huruvida effektivitetsvinster eller andra vinster kan uppnås genom att sammanförakonsumentrådet, konsumentinstitutet och varudeklarationsnämnden till ettkonsumentverk. Utredningen har enligt SIFU knappast påvisat konkretarationaliseringsvinster vid en eventuell sammanslagning. En väsentlig del avdet utrednings- och undersökningsarbete som syftar till konsumentupplysning börav praktiska skäl utföras av andra organ med specialkompetens. Det är därförmöjligt att en delad organisation av nuvarande modell bättre kan tillgodosearbetsfördelningen på området. En översyn och förstärkning av institutionernabör dock ske. Husmodersförbundethem och samhälle föreslår att en förbättrad samordning prövas av redanbefintliga institutioner, innan ett centralt verk imättas med de ökadeadministrativa kostnader detta skulle innebära och med den minskning avresurser för forskning och information, som förbundet utläser ur förslaget. Uren sådan samordning kan fram-ledes växa fram en enhet, om det skulle framgå attdetta blir tUl gagn för konsumentarbetet. och föreslår en likartad lösning. Någrainstanser har särskilda synpunkter på VDN:s ställning. VDN hävdar att nämndensverksamhet vid ett eventuellt införlivande med ett konsumentverk bör få ingå idetta med sådana resurser och en sådan självständighet att en för konsumenteroch näringsliv resultatrik vam-deklarationsverksamhet tryggas. anför att varudeklarationsverksamheten har till stordel en teknisk inriktning, vilken oavsett organisationsform måste komma attbestå. Även i övrigt är denna verksamhet tämligen olikartad konsumentupplysningi vanlig bemärkelse. Även i fortsättningen kommer varudeklarations- Prop.1972: 33 37 verksamheten att vara i hög grad beroende av det intressesom framför allt de tillverkande företagen ådagalagt för verksamheten. Dettatalar enligt kommissionen närmast för att VDN i vart fall tills vidare bibehåliessåsom ett självständigt organ. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund delardenna slutsats. KO ser det å andra sidan som en bestämd fördel om VDN:suppgifter övertas av en helstatlig institution. Flera instanser har haft synpunkter på den principiella avgränsningenav arbetsuppgifter. Som tidigare anförts anser bl. NO, KOoch SPK att de konsumentpolitiska uppgifterna bör preciseras för att man skallfå till stånd en slagkraftig organisation. finner det synnerligen värdefullt attutredningen diskuterat hela den övergripande konsumentpolitiken men frågar ominte ett blivande konsumentverk frän ansvarssynpunkt bör ha ett avgränsatarbetsområde. En aktiv verksledning bör trots detta ha möjlighet att initieraför konsumenterna viktiga frågor, som ansvarsmässigt hör under annan instans.Då utredningen behandlar åtgärdsfasen, har man också sökt avgränsa ett centraltarbetsområde. Detta mera begränsade område skär visserligen in i andraverksamheter och fordrar ett vittgående samarbete men har dock en klartdefinierad central kärna, nämligen att ge underlag för det enskilda hushålletseller den enskilda ekonomiska enhetens resurspianering i såväl pengar som tid,rationella arbetsmetoder, inköpsval m. m. framhåller i hkhet med utredningenatt begreppet konsumtion omfattar inte bara varor och tjänster. Det innefattarockså områden som berör hälsa, bostad, kultur, fritidsaktiviteter, miljön iövrigt osv. Dessa får också betraktas som konsumentfrågor och bör följaktligenomfattas av konsumentpolitiken. Detta innebär dock inte att dessa frågor måstebehandlas av de organ, som traditionellt räknas till konsumentorganen. Förhandläggning av uppgifter inom dessa områden har i vissa fall inrättatssärskilda organ. Rådet menar att dessa frågor i princip bör tillhörakonsumentorganens intresseområde och att uppgiften för dessa blir attaktualisera problem som ej beaktas på andra håll. Ett intimt samarbete mellande organ som arbetar med frågor som berör konsumenterna är nödvändigt.Konsumentorganens främsta uppgift är härvid att bevaka att konsumenternasintressen tillvaratas. understryker utredningensuttalande att varje institution bör självständigt svara för det ansvarsområdesom institutionen anförtrotts instruktionsvägen eller på annat sätt samt atten ingående undersökningsverksamhet från sida bör fåaktualitet endast för områden som inte täcks av andra organs ansvarsområde.Institutet anser vidare det vara av största vikt att dess informationsverksamheterinte beskärs. egen informationsverksamhet inom hälsovårds-och livsmedelsområdena bör enligt institu- 1972: 33 38 tetsmening alltid ske i nära samarbete med , statens livsmedelsverkoch andra berörda myndigheter. RRVmenar att utredningen utan att närmare konkretisera frågan har utgått från attkonsumentpolitiken skall omfatta även det utbud av tjänster som offentligaorgan svarar för. Detta synes innebära att verksamheten skulle kunna komma inpå frågor som andra offentliga organ centralt har att svara för. Statsmakternasintentioner när det gäller det offentliga tjänsteutbudet inom dessa organsområden måste självfallet komma till uttryck i annat sammanhang och dä ses iett vidare perspektiv. Någon motsatsställning mellan statsmakternas politikinom dessa områden och den konsumentpolitik som statsmakterna vill främja kandet knappast bli fråga om. Det synes därför enligt RRV inte finnas anledningatt föra in dessa frågor under ett centralt konsumentorgans verksamhet. KF-LO-TCOanser det nödvändigt att arbetsfördelning och samarbetsformer klart preciserasmellan å ena sidan och å andra sidan ämbetsverk, vars uppgifteri vissa stycken nära anknyter till . Organisationernaunderstryker önskvärdheten av den öppenhet som enligt utredningens förslagskall känneteckna verkets arbete. a. tar sig detta uttryck i att en stordel av verksamheten sker i projektgrupper i vilka ingår expertis utifrån. Centralauppgifter för blir att sprida kännedom om den nyakonsumentpolitiken och atl samordna konsumentpolitiska åtgärder inom de olikasamhällssektorerna. I detta syfte krävs att kontakter etableras med andra offentligaorgan och myndigheter, med politiker och experter samt med näringslivet.Organisationerna föreslår att dessa kontakter bl. a. äger rum i specielltinrättade råd. I dylika råd kan personal från diskuteraaktuella konsumentproblem med företrädare för olika samhällssektorer. Det ärlämpligt att verket självt i inledningsstadiet får finna formerna församarbetet. Konsumentrådettar upp frågan om konsumentskydd. Rådet anser det vara en angelägen uppgift förkonsumentverket att området i hela dess vidd inkluderas i verkets arbete.Verket bör sålunda fortlöpande bevaka viktiga rättsområden och inventerakonsumentskyddsproblem. Flertaletremissinstanser instämmer i eller lämnar utan erinran utredningens förslag attlämna SPK utanför den nya organisationen. SPK understryker sålunda vikten aven nära samverkan mellan ett blivande konsumentverk och nämnden, särskilt föratt därmed tillgodose det angelägna behovet av att kvalitetsaspekten beaktasså långt möjligt vid undersökningar och upplysningskampanjer om prisförhållandenoch prisutveckling. I syfte att undersöknings- och informa-tionsmässigt belysasåväl pris som kvalitet hos varor och tjänster samverkar nämnden förnärvarande med konsumentinstitutet. denna samverkan har fördjupats bedömernämnden möjligheterna som goda för en ytterligare effektivisering av ett dyliktsamarbete. NOframhåller att en betydande del av SPK:s arbete i normala fall utanprisreglering upptas av utredningsarbete för NO:s räkning. Stora delar av SPK:suppgifter har ingen motsvarighet i uppgifter för ett blivande konsumentverk. NOfinner det därför riktigt att SPK bibehålies i sin fristående form. NO:suppfattning delas av bl. a. marknadsrådet, , och . Statskontoretanser att rationaliseringsvinster kan erhållas genom att SPK sammanslås medkonsumentverket.