prop · FV0367 · 1972-12-31 00:00:00 — Majrts proposition nr 1972 Prop. Maj:ts proposition med förslag till vissa åtgärdermot narkotikamissbruket, m. m.; given . Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagdautdrag av statsrådsprotokollet över socialärenden, dels föreslå att bifaUa de förslag om varsavlåtande tUl föredraganden hemställt, dels bereda tillfälle att yttra sig över vadföredraganden i övrigt anfört. I propositionen redovisas dagsläget pä narkotikaområdetbl. a. när det gäller vårdfrågorna och det internationella samarbetet. läggs förslag fram om en höjning avmaximistraffet för grovt narkotUcabrott och grov varusmuggling som avsettnarkotika frän fängelse tUl fängelse samt om fortsatt gUtighettiU utgången av av lagom telefonavlyssning vidförundersökning angående grovt narkotikabrott m. m. I propositionen behandlas också frågor omkorttidspermission, placering på öppen anstalt och villkorlig frigivning avbåde narkotikabrottslingar och andra lagöverträdare som varit inblandade iorganiserad brottslighet av särskilt samhällsfarligt slag. beredstillfälle att yttra sig häröver. Vidare bereds tillfälle att yttra sig över vadsom i propositionen anförs om vissa förstärkta insatser i kampen motnarkotikamissbruket. byrä för nykterhetsvård och narkomanvårdförstärks och styrelsen får särskilda medel för information om det lokalasamarbetet mellan , skola och poUs. Kostnaderna härför uppgårtill . förundersökningar om narkotikamissbraketsomfattning och . för försöksverksamhet beträffande vård avnarkotikamissbrukare. För en förnyad informationsinsats som avser sävälnarkotikamissbruk som missbruket av mellanöl och rusdrycker föreslås i särskildordning (prop. 1972:61) ett anslag på 5 milj. kr. Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenomförordnas, att 3 § narkotikastrafflagen (1968:64) skall ha nedan angivna lydelse. Vid bedömande huravida brottet är grovt skall särskUt beaktas, om det utgjort led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avsett särskUt stor mängd narkotika eller eljest varit av särskilt fariig art. Är brottsom avses i 1 § att anse som grovt, skall för grovt narkotikabrott dömas tillfängelse, lägst ett och högst . Är brottsom avses i I § att anse som grovt, skall för grovt narkotikabrott dömas tillfängelse, lägst ett och högst . Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1969:33. Lag om ändring i lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling Härigenom förordnas, att 3 § lagen (1960:418) om straffför varusmuggling skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Är varusmuggling att anse som Är varasmuggling att anse som grov, skall dömas till fängelse i grov, skall dömas tUlfängelse i högst eller, om smugglingen högst eller, om smugglingen gällt narkotika, till fängelse, "lägst gällt narkotika, till fängelse,lägst ett och högst . ett och högst tio är. Vid bedömande huravida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om det förövats yrkesmässigt eller avsett gods av betydande myckenheteller värde eller om gärningen eljest varit av särskilt farlig art. Denna lag träder i kraft . Senaste lydelse 1969:34. Lag om fortsattgiltighet av lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersöknmg angåendegrovt narkotikabrott m. m. Härigenomförordnas, att lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökningangående grovt narkotikabrott m. m., vilken enligt lag (1971 ;186) gäller tillutgången av , skall äga fortsatt giltighet till utgången av . Utdrag av protokollet över socialärenden, håUet inför HansMaj:t Konungen i statsrådet på . Närvarande: statsministern , ministern för utrikesärendena , statsråden , , , , , ,, , , , , , . Statsrådet anmäler efter gemensam beredning medstatsrådets övriga ledamöter fråga om åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m.och anför. Med anledning av att missbruket av narkotika och andraberoende-framkallande medel ökat, inrättades enligt Kungl. Maj:tsbemyndigande inom medicinalstyrelsen en expertgrapp för undersökning rörandedetta missbruk. Expertgruppen, som började sitt arbete , ombildadesunder och fick namnet medicinalstyrelsens narkomanvårdskommitté. Medicinalstyrelsen överlämnade är 1967 tUl Kungl. Maj;ttvå delbe-tänkanden,"nämligen Kartläggning och vård (SOU 1967:25) ochKontrollsystemet (SOU 1967:41). Efter remissbehandling av betänkandena lade Kungl.Maj:t för fram förslag till narkotikastrafflag, m. m. 1968:7)vari Kungl. Maj:t också beredde tUlfälle att avge yttrande beträffanderiktlinjerna för organisationen av vården för narkotikamissbrukare. Den ipropositionen föreslagna särskUda narkotikastrafflagen (1968:64) samt övrigaförslag till nya eller ändrade författningar antogs av (2LU 1968:1, rskr81). godkände ocksä riktlinjerna för organisationen av vården för narkotikamissbrakare(SU 1968:37, rskr 1968:98). Beslut om statsbidrag tUl vårdkostnaderna m. m.fattades i samband med behandlingen av statsverkspropositionen (prop. 7, SU 1968:5, rskr 1968:5). Mot bakgrund av rapporter under framför allt hösten 1968om fortsatt ökning och spridning av narkotikamissbraket fastställde regeringeni ett program i tio punkter för bekämpande av narkotikamissbruket.Programmet förutsatte samordnade ansträngningar på en rad olikaområden. I programmet ingick såväl intensifierad polis- och tullverksamhet som ökningav värdresurserna och förstärkt information. 1 programmet ingick ocksä höjningav maximistraffen för grovt narkotU<.abrott och för grov smuggling avnarkotika frän fyra till fängelse (prop. 1969:13, 2LU 1969:7, rskr1969:83). höjdes minimistraffet för samma brott frän sex månadersfängelse till fängelse. Ett annat led i dessa åtgärder utgjorde lagen (1969:36) omtelefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkotikabrott m. (telefonavlyssningslagen) (prop. 1969:5, ILU 1969:16, rskr 1969:81). Lagen ärtidsbegränsad och gäUer 1971 tUl utgången av (prop.1971:95, JuU 1971:10, rskr 1971:165). Vidare ändrades lagen (1966:293) om beredande av slutenpsykiatrisk värd i vissa faU (prop. 1969:111, 2LU 1969:59, rskr 1969:274), föratt klarlägga vilka möjligheter lagen gav att ta hand om narkotikamissbrukare. 1 regeringens program berördes också det internationellasamarbetet, som utgör ett viktigt led i bekämpandet av den illegalanarkotikahanteringen. Slutligen tillsattes ett samarbetsorgan för bekämpande avnarkotikamissbruket (SBN, S 1970:29). SBN fick i uppgift att noga följa utveckhngenpå narkotikaområdet och att samordna myndigheternas insatser. avlämnade sitt slutbetänkande inovember 1969 (SOU, 1969:52. Samordnade åtgärder, och SOU 1969:53, Sodal-medicinskaoch kliniska undersökningar). Betänkandet innehåller en omfattande kartläggningav läget pä narkotikaområdet och förslag till åtgärder, som omfattar både preventionoch vård. Betänkandet har remissbehandlats. förslag utgör tillsammans medregeringens program alltjämt grundvalen för myndigheternas arbete mednarkotikaproblemen. Jag vill i detta sammanhang framhålla att det finns ettnära samband mellan narkomanvårdskommitténs arbete och det av regeringen idecember 1968 framlagda aktionsprogrammet mot drogmiss-braket. Flera av de åtgärdersom regeringen vidtog hade sålunda föreslagits av narkomanvårdskommittén vidöverläggningar mellan företrädare för regeringen och kommitténs ordförande.Under de som gått sedan narkomanvårdskommittén lade fram sittslutbetänkande har narkotikafrågan varit föremal för kontinuerlig uppmärksamhetinom berörda departement och myndigheter samt inom SBN. Jag anser tiden nu vara inne att pä nytt för riksdagenredovisa läget pä narkotikaomrädet. 1 samband därmed avser jag att föreslåvissa ytterligare åtgärder i kampen mot narkotikamissbruket. Till den hörvidgade undersökningar om narkotikamissbrukets omfattning, s. k. frekvensundersökningar,förstärkning av , ökade insatser fränsocialstyrelsens sida för att aktivera det lokala samarbetet bamavärdsnämnd-polis-skola,det s. k. BPS-samarbetet, ökade möjHgheter tUl försöksverksamhet i värdarbetetbl. a. vid ungdomsvårdsskolorna, ökad informationsverksamhet, höjning av maximistraffetför grovt narkotikabrott och grov varusmuggling som gäUt narkotika samt skärptaregler i fråga om verkställigheten av långvariga frihetsberövanden för bl. a,grova narkotikabrott. har i skrivelse den 15 februari 1972till chefen för lämnat en redogörelse för tillämpningenav telefonavlyssningslagen och för det nuvarande lägetbetr. den Ulegala narkotikahanteringen samt till Kungl. Maj:ts prövning överlämnatfrågan om förlängning av telefonavlyssningslagen. Efter remiss har yttrandenöver skrivelsen avgetts av justitiekanslern (), riksåklagaren (), Sveahovrätt, , och . Jagavser att nu anmäla även denna fråga. 2 Gällande bestämmelser, nuvarande ordning m. m. Enligt I § narkotikaförordningen (1962:704) förstås mednarkotika dels läkemedel och hälsofariiga varor som är föremål förinternationell kontroll enligt av biträdd överenskommelse dels sådanavaror som enligt förordnande av Kungl. Maj:t skall anses som narkotika. Den internationella överenskommelse som f. n. gäller förSveriges del är allmänna narkotikakonvention (the Single Convention onNarcotic Drugs, 1961, intagen i sin helhet i SOU 1967:41). 1 första handomfattar alltså det svenska narkotikabegreppet de läkemedel och hälsofariigavaror som innefattas i narkotikakonventionen. Enligt beslut av Kungl. Maj:tjämställs i vissa läkemedel med narkotika. Sålunda jämställs vissasyntetiska medel såsom amfetaminpreparat och LSD med narkotika enligt skildabeslut (1959:51, 1966:694 och 1971:230). Dessa medel omfattas av 1971 årskonvention om psykotropa ämnen som undertecknat ,men som ännu inte trätt i kraft. skall enligt 1 §narkotikaförordningen upprätta och kungöra förteckning över narkotika. Narkotikastrafflagen (1968:64) innehåller bl. a.bestämmelser om straff för den som uppsåtligen och utan att vara berättigaddärtill, tillverkar, saluhåller, överiåter eller innehar narkotika. De brott som här avses är indelade i tre grader,narkotikaförseelse (2 §), narkotikabrott (I §) och grovt narkotikabrott (3 §).Straffskalan för narkotikaförseelse omfattar endast böter, för narkotikabrottböter eller fängelse i högst och för grovt narkotikabrott fängelse,lägst ett och högst . Vid bedömande huravida brottet är grovt skall särskUtbeaktas, om det utgjort led i en verksamhet som bedrivits i större omfattningeller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller eljest varit avsärskilt fariig art. 2.2 Lagen om straff för varusmuggling 1 lagen om straff för varasmuggling (1960:418) ärvarasmugglings-brotten indelade i tre grader. Straffet för varasmuggling ärdagsböter, lägst tio, eller fängelse i högst , eher om gärningen gälltnarkotika som avses i narkotikaförordningen, fängelse i högst två är (I §). Ärvarasmuggling med hänsyn till godsets värde och övriga omständigheter vidbrottet att anse som ringa, dömes till böter, högst trehundra kronor (2 §). Ärvarasmuggling att anse som grov, skall dömas tUl fängelse i högst ,eller, om smuggling gäUt narkotika som avses i narkotikaförordningen, tUlfängelse lägst ett och högst (3 §). 2.3 VerkstäUighet av ådömd påföljd 1 den aUmänna debatten har i samband med narkotikafråganaktualiserats frågor om verkstäUighet av ådömd påföljd för vissa personer somundergår långvariga frihetsberövanden, främst för grova narkotikabrott. Jagavser närmare bestämt placering i öppen anstalt, permissioner och villkorlig frigivning.1 det följande redogörs för gällande ordning i dessa ämnen. Framställningen äri huvudsak begränsad till sådana regler som har betydelse i fall då den ådömdapåföljden är fängelse eller internering med en minsta tid av tvåår eller mera. 2.3.1 Placering i sluten eller öppen anstalt I fråga om den som dömts till fängelse gäller enligt 42 §jämfört med 25 § lagen (1964:541) om behandling i fångvårdsanstalt (behandlingslagen)att de intagnas fördelning mellan öppen och sluten anstaltsvård skall ske medhänsyn till bl. a. den dömdes ålder, hälsotillstånd, sinnesbeskaffenhet,karaktärsegenskaper, tidigare vandel, arbetsförmåga, anlag och utbildning. Ifråga om unga lagöverträdare och sådana personer som undergår fängelse i tremånader eller , från vilka kategorier bortses i de' följande,gäller vissa ytterligare föreskrifter. Den som dömts till internering skall enligt 57 §behandlingslagen tas in i sluten anstalt. Kan det ske utan olägenhet får densom visat pålitlighet dock överföras till öppen anstalt. Enligt 8 § kungörelsen (1964:630, ändrad 1965:294) medvissa föreskrifter rörande tiUämpningen av lagen om behandling ifångvårdsanstalt (tillämpningskungörelsen) bestämmer kriminalvårdsdirektören ivilken anstalt i räjongen som den dömde skall tas in. Enligt 33 § kungörelsenbeslutar denne ocksä om förflyttning av intagen från en anstalt tUl en annan i räjongen,kan enligt 62 § kungörelsen ändra vadkriminalvårdsdirektören beslutat. Dessa regler gäller såväl fängelse sominternering. Från har inhämtats uppgifter ompraxis när det gäller placering i sluten eller öppen anstalt av den som dömtstill fängelse. Av dessa uppgifter framgår att den aktuella frågan i principbedöms individuellt i varje särskUt fall. Överstiger strafftiden ,brukar man i allmänhet se till att den första tredjedelen avtiden kommer att avtjänas i sluten anstalt och återstoden i öppen anstalt.Stora variationer i båda riktningarna är dock vanliga. Det finns sålunda vissagrupper intagna som vårdas förhållandevis i sluten anstalt. Hit hör desom bedöms som samhällsfariiga, de som efter tidigare straffverkställighetåterfallit i brott upprepade gånger och de som under pågående verkställighetmisskött sig genom rymningar m.m. Beskaffenheten av det brott som påföljdenavser är som regel av sekundär betydelse vid bedömningen av frågan om dendömdes placering men kan i vissa fall ge en antydan om rymningsrisken. Har denintagne gjort sig skyldig till verksamhet som kan betecknas som mera omfattandenarkotikalangning och saknar han dessutom anknytning till anses dettavara förhållanden som talar för placering i sluten anstalt. Permission för den som undergår fängelse eller interneringkan förekomma i form av korttidspermission eller långtidspermission.Sistnämnda permissionsform kan vid fängelse användas för att ge den intagnemöjlighet att ordna de förhållanden i vilka han kommer att försättas vid enförestående frigivning. För att sådan permission skall kunna beviljas krävs attminst 2/3 av strafftiden har avtjänats. Den följande framställningen avserdärför endast korttidspermission. I 36 § behandlingslagen föreskrivs att, om fara förmissbruk inte kan anses föreligga, intagen kan få tillstånd att besökanärstående som är svårt sjuk eller bevista närståendes begravning. Han kanockså i annat fall, dä det med hänsyn till anstaltstidens längd eller eljestfinns starka skäl för det, få lämna anstalten . Enligt 34 § tillämpningskungörelsen ankommer det päkriminalvärds-direktören eller, efter dennes bemyndigande, styresmannen vidanstalten att enligt anvisningar som meddelas av lämnaintagen tillstånd till sådan permission som här avses, dvs. Enligt vårdcirkulär (nr 2/1968 medsenare ändringar) kan korttidspermission vara av två slag, nämligen dels regelbundenpermission som kan som ett led i behandlingen komma ifråga med vissa tidsmellanrum, och dels särskUd permission, som oavsettanstaltstidens längd kan förekomma om starka skäl för permission föreligger. För regelbunden permission gäller vissa kvalifikationstider.För den som undergår fängelse vid sluten anstalt bör sådan permission beviljastidigast , om strafftiden inte överstiger . Vid öppenanstalt bör regelbunden permission inte beviljas förrän , omstrafftiden överstiger men inte . Vid såväl öppen somsluten anstalt bör, när strafftiden överstiger , permission intebeviljas förrän den intagne utstått en sjättedel av strafftiden. I fråga ominternering gäller längre kvalifikationstider, 1 * 1971. I kvalifikationstid bör enligt vårdcirkuläret inräknashäktningstid. Som antytts får särskUd permission i regel medgesendast i vissa speciella fall som närmare anges i vårdcirkuläret. Om det föreligger särskilt starka skäl förkorttidspermission och noggrann tUlsyn behövs, kan föreskrivas attden intagne under permissionen skall vara åtföljd av bevakning. Den författningstext som reglerar korttidspermission harvarit i sak oförändrad . Trots detta har antaletkorttidspermissioner ökat avsevärt. Denna ökning har varit en följd av attkriminalvårdsstyrelsens praxis fortlöpande utvidgats när det gäller att bedömavad som skall anses vara "starka skäl" för att en intagen skall fälämna anstalten . Enligt 26 kap. 6 § får den som undergårfängelse pä vUlkorligt friges sedan tvä tredjedelar av tiden eller, omsärskilda skäl föreligger, halva tiden avtjänats. Frigivning får dock inte skeförrän verkstäUigheten pågått . Vid prövning av fråga om vUlkorligfrigivning skall enligt 26 kap. 7 § särskilt beaktas den dömdesuppförande och sinnesriktning vid den tid då frigivningifrågasätts, hans beredvillighet att ersätta genom brottet uppkommen skada samtde förhållanden i vilka han skuUe komma att försättas efter frigivningen. Fråga om vUlkorlig frigivning av den som undergår fängelsei skall prövas av kriminalvärdsnämnden (16 § promulga-tionslagsamt kungörelsen (1965:625) om inskränkning i övervakningsnämnds befogenhetatt pröva fråga om villkoriig frigivning), 1förarbetena till de nu gällande bestämmelserna uttalade chefen förjustitiedepartementet (prop, 1965:159) att villkoriig frigivning bör ingå somett regelmässigt led i behandlingen av den dömde och att det endastundantagsvis bör få förekomma att han helt vägras villkorlig frigivning.Departementschefen förordade att för villkorlig frigivning som huvudregelskall gälla att den dömde har avtjänat minst 2/3 av strafftiden men att sådan frigivningi begränsad omfattning skall kunna ske efter halva strafftiden. Sistnämndamöjlighet till villkorlig frigivning torde enligt departementschefen i förstahand få betydelse i fråga om unga lagöverträdare och personer som undergårlångvariga straff. Den borde dock inte gälla enbart för vissa kategorier avklientelet utan stå öppen i alla fall där en tidig frigivning är starktmotiverad från resocialiseringssynpunkt. Lagrådet fann det angelägetunderstryka vikten av att möjligheten till villkorlig frigivning redan efterhalva strafftiden begagnas endast i begränsad omfattning, nämligen då en tidig frigivningi det enskilda fallet är starkt motiverad från resocialiseringssynpunkt. För att få närmare underlag till bedömningen avförevarande frågor rörande behovet av vissa reformer med avseende på den nutillämpade ordningen för placering på öppen anstalt, permissioner ochvillkorlig frigivning, såvitt särskUt gäller dem som dömts för grovanarkotikabrott eller för annan därmed jämförbar grov samhällsfarlig brottsligverksamhet har en arbetsgrupp med representanter för , ,rikspoHsstyrelsen och gjort vissa statistiskaundersökningar. Dessa undersökningar har omfattat de personer som under tidenden 1 april 1969-den 30 juni 1971 dömts tUl fängelse eller tillinternering med en minsta tid av eUer mera. Med hänsyn till frågornas särskUdabetydelse för den grova narkotikabrottsligheten har materialet särredovisats päföljande två huvudgrupper: Personer, vars domar omfattar grovt narkotikabrotteller grov narkotikasmuggling, enbart eller i förening med andra brott. dömdes 173 sådana personer. Samtliga dessaingäri undersökningen. Personer, vars domar omfattar enbart andra brottän grovt narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling. dömdes 296 sådana personer. Samthga dessa ingår i undersökningen. En redogörelse för undersökningsresultaten torde få fogastill protokollet som bilaga I. På vissa punkter har, som framgår av redogörelsen,uppgifter inte kunnat fås beträffande ett mindre antal av de undersökta. Dettabortfall påverkar inte helhetsbilden av de resultat som kommit fram. Ingrepp i telefonhemligheten får företas endast i mycketbegränsad utsträckning. Allmänna bestämmelser om telefonavlyssning finns i 27kap, 16 § (RB), Enligt dessa bestämmelser får telefonavlyssningmedges endast när någon kan skäligen misstänkas för brott, för vilket inte ärstadgat lindrigare straff än fängelse . Sådant tUlstånd får meddelasendast av domstol på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren. Somförutsättning gäller att åtgärden skall vara av synneriig betydelse förutredningen. Beslutet får avse samtal till och från telefonapparat, som innehasav den misstänkte eller kan antas komma att begagnas av honom. Tillståndetskall meddelas att gälla , högst , från den dag då tillståndetdelgavs telefonanstaltens föreståndare. Beträffande granskning av uppteckningsom har gjorts när samtal avlyssnats skall vad som föreskrivs i 27 kap, 12 § RBom undersökning och granskning av enskild handling äga tillämpning. Hänvisningeninnebär bl, a, att uppteckningen inte får närmare undersökas av annan ändomstolen, undersökningsledaren eller åklagaren. Dock får sakkunnig ellerannan som anlitas för eller hörs under utredningen granska uppteckningen efter anvisning av domstolen,undersökningsledaren eller åklagaren. Av 27 kap. 16 § RB följer slutligen att,i den mån uppteckningen innehåller något som inte är av betydelse förutredningen, den skall efter granskningen förstöras. Bestämmelser om telefonavlyssning finns även i 5 § lagen (1952:98)med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, vilken lag ärtillämplig endast när fråga är om vissa brott mot rikets säkerhet m. m. Dessabestämmelser bygger på i ämnet men går avsevärt längre ändessa. Lagen är tidsbegränsad. Dess gUtighetstid har successivt förlängts,senast till utgången av (prop, 1970:100, ILU 1970:46, rskr 1970:266), Telefonavlyssningslagen innebär att bestämmelserna i 27kap, 16 § RB äger motsvarande tillämpning vid förandersökning angående grovtnarkotikabrott eller grov varasmuggling, om smuggling gällt narkotika somavses i narkotikaförordningen (1962:704), trots att för brottet är stadgatlindrigare straff än fängelse . Giltighetstiden för tillstånd tillavlyssning får dock bestämmas till högst en månad från den dag då tillståndetdelgavs telefonanstaltens föreståndare. Vid telefonavlyssningslagens tillkomst uttaladeföredragande departementschefen bl.a. följande. Telefonavlyssning utgör ettallvarligt ingrepp i den personliga integriteten och den bör användas ytterligtrestriktivt. Telefonavlyssning som ett medel för att skaffa bindande bevisningmot de grövsta profitörerna inom narkotikahanteringen är ernellertid inteoförenlig med denna inställning. Det är i praktiken inte fråga öm någon storgrupp av misstänkta som skulle bli föremål för telefonavlyssning. Det rör sigom personer som misstänks föv att ha gjort sig skyldiga till brott som i frågaom samhällsfarlighet och hänsynslöshet är jämförliga med andra brottbeträffande vilka telefonavlyssning redan nu är tillåten. Den utbredning och förgrovningav narkotikabrottsligheten sorn har skett och som motiverar en straffskärpninggör det också angeläget att polisen får tUlgång till sådana spaningsåtgärderatt de grövsta brottslingarna kan avslöjas. Lagen bör göras tidsbegränsad såatt får tillfälle att pröva dess verkningar, I samband med föriängningen av lagens giltighetstid 1971upplystes att domstol under tiden mars 1970-januari 1971 meddelat tillståndtill telefonavlyssning beträffande 39 personer. Genomsnittstiden för avlyssningenuppskattades (se prop, 1971:95). har i kapitel 2 i sittslutbetänkande Narkotikaproblemet, Samordnade åtgärder redogjort för destudier om narkotikamissbrukets omfattning (frekvensundersökningar) som hargjorts . Dessa undersökningar omfattar många olika grupper,bl, a, värnpliktiga, skolungdom, universitetsungdom, sjuk-värdspopulationen, sodalvårdspopulationenoch intagna i kriminalvärds-anstalterna.