prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Från denna grundsats görs i utredningsförslagetliksom i gällande rätl ett par undantag. Bl.a. föreslås i sakligöverensstämmelse med vad som gäller nu (49 § andra stycket sista punkten ExL)att fastighetens ansvar för allmänna utskylder och för fordringar med förmånsrättenligl 6 § 1 förmånsrättslagen 17 kap. 6 § första stycket handelsbalken vidtiden för avlämnandet av utredningsförslaget inle skall förändras genom atlfastigheten exproprieras. Såvitt gäller fordringar med förmånsrätt enligt 6 § 1förmånsrättslagen bör också enligt min mening den nuvarande ordningen behåUas,Däremot synes någon molsvarande föreskrift inle böra meddelas beträffandeallmänna avgifter som inte ryms under 6 § 1 förmånsrättslagen, I nämnda lag harfordran på skatt och allmän avgift tagits med bland de fordringar som åtnjuters.k. allmän förmånsrätt (13 §), Sådan förmånsrätt gäller bara vid konkurs ochavser all egendom som ingår i gäldenärens konkursbo (2 § första slyckel andrapunkten). Av detta synes följa att förmånsrätten inte kan göras gällande ifastigheten sedan denna genom överlåtelse eUer på annal sätt, t,ex, genom expropriation,övergått tUl annan. Utredningen föreslår vissa avvikelser från de nuvarande bestäm- melsernaom inverkan av äganderättsexpropriation på rättigheter i den exproprieradefastigheten. Avvikelserna hänför sig till de undantag som 49 § andra slyckelExL i övrigt innehåller. Detena undantaget avser särskild rätt som på grund av förbehåll videxpropriaiionen skall lämnas orubbad. Utredningen föreslår att tiUståndsmyndigheteni samband med att tUlstånd tiU expropriationen lämnas skall kunna förordna atträttighet får bestå även efter del att fastigheten exproprierats medäganderätt. I princip biträder jag utredningens förslag i denna del, Iöverensstämmelse med vad utredningen anför bör inle heller hinder möta mol attparterna under det fortsatta förfarandet träffar överenskommelse om delfortsatta beståndet av särskild rätt. Möjligheterna att låta rättighet beståefter äganderättsexpropriation bör emellertid begränsas i högre grad änutredningen föreslagit, I den rättsvetenskapligadebatten har ifrågasatts om inle 49 § andra stycket ExL rätteligen bör tolkasså att parterna kan komma överens om all rättighet skall bestå trots expropriationenendast om rättighet med bättre rätt i fastigheten inte lider förfång av det.Utredningen anför att en sådan begränsning av undantagsbestämmelsen kanövervägas men att frågan bör prövas i annat sammanhang. Enligt min mening börfrägan inte skjutas utan lösas , när förslag till helt ny expropriationslagläggs fram. Enligt 30 § ExL skaUdomstolen uppskatta såväl fastighetens värde som värdet av all särskild rättsom i avseende på fastigheten tillkommer sakägare och inte skall lämnas orubbadpå grund av utfästelse av den exproprierande. Om rättighet som tillkommersakägare medför minskning av fastighetens värde, skall uppskattningen avse detvärde som fastigheten har med den ifrågakomna belastningen. Om fastighetendessutom svarar för fordran, skall också fastighetens värde utanrättig-helsbelastningen uppskattas, SkiUnaden mellan de två värdena har brukatbetecknas som rättighetens objektiva värde. Detta kan understiga den ersättningsom bestäms för sakägaren, rättighetens subjektiva värde. Av 57 § andra stycketExL framgår atl borgenär som har panträtt på gmndval av inteckning i vissa fallhar rätt att vid fördelning av expropriationsersättningen få betalt också urden del av ersättningen som tillkommer sakägare och som svarar mot rättighetensobjektiva värde. Om den exproprierande utfäster sig att låta viss rättighetbestå efter expropriaiionen, undandras borgenär med panträtt i fastigheten dendel av fastighetens värde som motsvarar sakrätlens objektiva värde, eftersomsakägaren givetvis då inte erhåller någon ersättning. Som har framhåUits i denrättsvetenskapliga diskussionen betyder detta att panträttsskyddad fordran kanbli nödlidande därför alt rättighet med sämre rätt i fastigheten bevaras. Somjag har anfört i det föregående biträder jag utredningens förslag att bibehålladen nuvarande ordningen att rättigheter skall kunna lämnas orubbade vidäganderättsexpropriation. En sådan ordning ligger helt i linje med en avgrundprinciperna för expropriationslagsliftningen, nämligen att expropriationskaU ske på sådant sätt att minsta möjliga ingrepp görs i beståendeförhåUanden. Jag förordar att särskild rätt skall kunna bestå efteräganderättsexpropriation antingen på gmnd av förordnande avtiUståndsmyndigheten eUer tiU följd av överenskommelse mellan berörda parter. Åandra sidan är jag inte beredd att medge fritt spelrum för sådana förbehåll ochöverenskommelser. Att fordringar, som är förenade med panträtt på grundval avinteckning med bättre rätt än den rättighet som bevaras, i vissa fall kan blinödlidande är inte godtagbart. Vissabegränsningar bör aUtså göras i tUlståndsmyndighetens möjlighet att förordnaalt särskUd rätt till fastigheten skaU bestå efter expropriationen,Fömtsättningarna för tUlståndsmyndigheten att företa en oskadlighetsprövning ipanträttshavarnas intresse är emellertid begränsade. Det kan således intekomma i fråga att ålägga tUlståndsmyndigheten att företa en mera ingåendeoskadlighetsprövning, motsvarande den som enligt vad jag skall återkommatiU bör ske när domstolen skall faststäUa expropriationsersättning i enlighetmed vad parterna är överens om eller bestämma humvida nedsättning aversättningen skall ske. Inte heller kan det begäras att tUlståndsmyndighetenskall infordra medgivanden från de borgenärer som har panträtt i fastigheten.En sådan ordning skulle i avsevärd mån komplicera tUlståndsärendet och medförarisk för att handläggningen fördröjs. Enlösning som ligger nära tUl hands och som har den fördelen att den intenämnvärt komplicerar handläggningen hos tUlståndsmyndigheten är att myndighetenfår göra förbehåll om beståndet av särskild rätt till fastigheten endast ifråga om sådana rättigheter som till följd av inskrivning eller på annan gmndhar företräde framför inteckningar som besvärar fasligheten. I övriga fallskulle frågan om rättighetens bestånd efter expropriationen vara beroende avatt överenskommelse träffas mellan rättighetshavaren och den exproprierande.Emellertid anser jag att en sådan ordning i allt för hög grad skuUe inskränkatUlståndsmyndighetens handlingsfrihet. FaU kan tänkas då det föreligger ettstarkt intresse av alt en viss rättighet får bestå trots expropriationen och dådet är uppenbart alt rättighetens fortsatta bestånd inte kan komma att inkräktapå panttättshavarnas intressen. Också i sådana fall bör tUlståndsmyndighetenkunna meddela sådant förordnande som är i fråga. Jag föreslår därför enbeslämmelse av innehåll att tiUståndsmyndigheten får meddela förordnande ombeståndet av särskUd rätt, om det uppenbarligen är utan betydelse för denrätt som tillkommer borgenärmed panträtt i fastigheten. Bestämmelsen bör ges tUlämpning endast i fråga omsådan särskUd rätt till fastigheten som har tillkommit genom frivUlig upplåtelse.Som framgår av det följande bör en annan ordning gälla i fråga om särskild rättsom har tillkommit på annat sätt, t.ex, förrättningsservitut. Ocksåparternas möjlighet att under det fortsatta förfarandet träffa överenskommelseom beståndet av viss eller vissa rättigheter bör begränsas. Sålunda böröverenskommelse om att en rättighet får bestå efter äganderättsexpropriationgälla endast om den fastställs av domstolen. Fastställelse bör inte fåmeddelas, om inte panträttshavarna lämnar medgivande till fastställelsen ellerrättighetens fortsatta bestånd är väsentligen utan betydelse för borgenärsrätt. Om överenskommelsen avser sådan rättighet som tillståndsmyndighetenskulle ha kunnat göra förbehåll om, är det uppenbart atl oskadlighetsrekvisitetär uppfyllt. Är rättsläget sådant atl erforderliga medgivanden inte finns ochdet inte heller kan avgöras om beståndet av rättigheten är tUl förfång förpanträttshavare förtän ersättningsbeloppen har bestämts, bör domstolen kunnaföreta fastställelseprövningen i samband med bestämmandet aversättningsbeloppen. Det sagda kan självfallet inte gäUa, när denexproprierande har begärt kvalificerat förhandstUlttäde. Frågan om vad som skaUske med rättigheten får då avgöras i samband med att frågan om förhandstillträdeprövas, Iuttedningens förslag undantas från bestämmelserna om osjälvständigrättighetsexpropriation också servitut som har tiUkommit vidfastig-hetsbildningsförrätlning. Enligt förslaget skalläganderättsexpropriation inte påverka fastighetens ansvar för sådanarättigheter. Den föreslagna regleringen innebär att, om den exproprierande harbehov av att fastigheten befrias från sitt ansvar förfastighetsbildningsservitul, detla måste göras till föremål för självständigrättighetsexpropriation. Enligtmin mening är bestämmelsen alltför kategorisk, I inte så få fall måste manräkna med att expropriationsändamålet inte kan förverkligas, om fastighetenfortfarande skall vara besvärad av förrättningsservitut. Obestridligen är deten enkel åtgärd från den exproprierandes sida atl i sådana fall samtidigtansöka om expropriation av äganderätten till fastigheten och om självständigexpropriation av rättigheten. Enligt min mening är det dock att föredra atttUlståndsmyndigheten i stället ges rätt att förordna att sådan rättighet som nuåsyftas skaU upphöra genom äganderättsexpropriation. Också här bör gälla atttUlståndsmyndigheten i princip får ta upp frågan utan ansökan. Avser dettUlämnade förordnandet rättighet som har kommit tUl vid fastighetsbUdningeller på liknande sätt, bör fastighetsbUdningsmyndigheten höras i ärendet,särskUt i fråga om rättighetens betydelse för den härskande fastigheten. Medden ordning som har antytts finns det enligt min mening inte anledningatt begränsa regeln till enbart förrättningsservitut. Regeln bör utan olägenhetkunna utsträckas lill alla begränsade sakrälter som har kommit till på annatsätt än genom frivillig upplåtelse. Vanligenblir det här fråga om s.k. tvångsservitul av olika slag. Sådana kan f.n. bildas,förutom vid fastighetsbUdning och expropriation, exempelvis enligt VL, lagen omvissa gemensamhetsanläggningar (LGA), gruvlagen, ägofredslagen, lagen omenskUda vägar och ellag. inte ha förordnat att rättighet av det slag som harnämnts skall upphöra att gäUa, kommer rättigheten alt bestå i fastigheten ocksåefter expropriationen. Givetvis kan överenskommelse under det fortsattaförfarandet inle träffas mellan den exproprierande och rättighetshavaren om atträttigheten skall upphöra. Skulle behov föreligga atl få rättigheten upphävd,är den exproprierande hänvisad tiU att i efterhand begära att rättigheten skallupphöra genom expropriation. Jag vUl i sammanhanget erinra om de möjlighetersom FBL erbjuder att förändra eller upphäva servitut genom fastighetsreglering. Jagförordar sålunda att sådan särskUd rätt tUl faslighet som inle har kommit tillgenom frivUlig upplåtelse skall bestå efter äganderättsexpropriation, om inteannat har förordnats i expropriationstiUståndet. Somhar redovisats i annat sammanhang (avsnittet 2.3.2) föreslår utredningen attdet nuvarande förbudet mot expropriation av statlig mark och särskUd rättighetsom tUlkommer staten skall upphöra. I del följande kommer jag att föreslå attförbudet behålls (avsnitt 8.1.3). Den reglering som jag har förordat i detföregående beträffande inverkan av äganderättsexpropriation på rättighet somgäller i den exproprierade fastigheten bör därför inte bli tillämplig pårättighet som tiUkommer staten. Sådan rättighet bör aUtid bestå efterexpropriationen. Somhar framhållits i redogörelsen för gäUande rätt innehåller ExL inte någondefinition av sakägarbegreppet. Frågan om vilka rättighetshavare som kretsenav sakägare omfattar är omdiskuterad. Även om ExL:s sakägarbegrepp får anses hablivit någorlunda preciserat genom rättstUlämpningen, förhåller det sigobestridligen så att man här i slor utsträckning är hänvisad tiU teoretiskaprinciper som inte har kommil tiU uttryck i lag. För den praktiska tUlämpningenav expropriationslagsliftningen skulle onekligen en grundläggande definitionav sakägarbegreppet vara av stort värde. Enligt utredningens förslag förståsmed sakägare ägaren av den fasta egendom som expropriationen avser samtinnehavare av särskild rätt till egendomen utom innehavare av fordran, förvilken inteckning i egendomen är sökt eUer bevUjad, eller annan med sådanfordran jämställd rätt. Jagvill i detta sammanhang erinra om att frågan om lämpligheten och möjUgheten avatt i lagtext definiera begreppet sakägare har varil föremål för överväganden iolika lagstiftningssammanhang under senare år.Sålunda uttalades vid tUlkomsten av miljöskyddslagen att man om möjligt bordeundvika atl i lagtexten uttryckligen ange vem som är atl anse som sakägare(prop. 1969:28 s. 190). Liknande synpunkter anlades när FBL kom tUl (prop.1969:128 del B s. 225). Ocksä när det gäller expropriation är det förenat medåtskiUiga svårigheter att närmare bestämma sakägarbegreppet. Särskilt medhänsyn till de svåröverskådliga verkningar som en sådan bestämning kan fåfinner jag en definition av sakägarbegreppet inte tillrådlig. Visserligenskulle denna som i utredningens förslag kunna hållas mycket allmän men värdetav en sådan bestämmelse är ringa och den kan därför lika gärna avvaras.Betydelsen av den av ulredningen föreslagna legaldefinitionen ligger i attvissa rättsägare därmed utmönstras från sakägarbegreppet. Underhänvisning till vad som har anförts anser jag för egen del att sakägarbegreppeti den nya lagen inte bör preciseras närmare än som skett genom 24 § ExL. Jagföreslår sålunda att den nya expropriationslagen inte skaU uppta någon annanbestämning av det ifrågavarande begreppet än att därifrån uttryckligen uteslutsinnehavare av fordran för vilken fastigheten svarar. Med detla uttryck avserjag i första hand borgenär som åtnjuter panträtt i fastigheten på grundval avinteckning men också borgenär som innehar fordran med ogulden köpeskiUingsrätt. Likställd med panträttshavare får i detta sammanhang anses varasamfällighel som åtnjuter betalnings- och förmånsrätt i fastigheten enligtlagen om förmånsrätt för fordringar enligt lagen om vissa gemensamhetsanläggningar.Det valda uttryckssättet klargör alt inte heller annan fordringshavare med förmånsrätti fastigheten enligt 6 § 1 förmånsrättslagen räknas som sakägare. Uppenbartskall som sakägare inte räknas borgenär som har fåll vilandebevispantförskrivet åt sig. Utredningenhar avvisat tanken på att från sakägarkretsen utesluta rättsägare som inte harrätt tiU ersättning på grund av expropriationen. Denna ståndpunkt har mött visskritik under remissbehandlingen. Otvivelaktigt skulle en begränsning avsakägarbegreppet vara tiU fördel från handläggningssynpunkl i vissa fall menden låter sig inte genomföra med hänsyn till att frågan huruvida rättsägarenhar rätt till ersättning eller ej måste prövas som en sakfråga och inte som enprocessuell fråga. Dessutom anser jag liksom utredningen att man inte här börinföra begränsningar och inskränkningar som kan ge upphov tiU onödiga konflikteroch processuella tvister. Jag biträder således utredningens förslag i dennadel. Utredningensförslag innehåller inte någon definition av begreppet särskild rätt. En sådantorde inte heller vara alldeles nödvändig. Någon tvekan om begreppets innebördtorde inte behöva råda numera. Jag anser emellertid alt det skulle vara avvisst värde alt i en ny expropriationslag ta upp en bestämning av detifrågavarande begreppet. särskildrätt vid tUlämpning av den nya lagen bör anses nyttjanderätt, servitut och rätttiU elektrisk kraft samt liknande rätt. Fördelen med en sådan definition ärlagteknisk. I de paragrafer i den nya lagen där del talas om särskild rättbehöver man då inte undanta panträtt och med denna jämförbara rättigheter. Utredningensförslag innehåUer liksom ExL (49 § tredje stycket) en bestämmelse av innehållatt nyttjanderätt eller servitutsrätt som har kommit till genom expropriationäger företräde framför all annan rält till fastigheten. Av motiven liU dennuvarande bestämmelsen framgår alt avsikten med bestämmelsen var att otvetydigtslå fast det i och för sig självklara förhållandet att en genom expropriationgrundlagd begränsad sakrätt till egendomen går före rättigheter, som härledersig ur frivilliga upplåtelser från fastighetsägarens sida. Bestämmelser medmolsvarande innehåll som 49 § tredje stycket ExL finns i andra lagar (jfr t.ex.3 § första stycket LGA). Också förrättningsservitut gör anspråk på alt gällamed bästa rätt i den av servitutet besvärade fastigheten. Det torde inte finnasnågra sakliga skäl för att låta nyttjanderätt eller servitutsrätt som kommittUl genom expropriation obetingat äga företräde framför exempelvis ettförrättningsservitut för den händelse de båda rättigheterna skulle visa sigkonkurtera vid utövningen. Om den nya expropriationslagen skaU innehålla enbestämmelse om det inbördes företrädet mellan rättigheter av olika slag ifastigheten, bör enligt min mening bestämmelsen begränsas liU all gälla förhållandettill andra rättigheter än särskUd rätt som tiUkommit genom expropriation ellerdärmed jämstäUt tvångsförvärv eller genom fastighetsbildning eller på liknandesätt. Frågan hur företrädesrätten för tvångsrättigheter med anspråk på attgälla med bästa rätt i fastigheten bör avgöras i de fall där rättigheterna intekan utövas vid sidan av varandra får överlämnas åt rättstiUämpningen, 8.1.3 Expropriation av kronojord m.m. ExLinnehåUer frånsett bestämmelsen i 1 § tredje stycket om värdestegringsexpropriation förbud mot expropriation av fast egendom som tiUhör staten och av särskildrätt som tiUkommer staten. Förbudet mot rättighetsexpropriation gäller både vidsjälvständig och osjälvständig rättighetsexpropriation. Utredningens förslaginnebär att de nu angivna begränsningama i expropriationsrätten skall upphöra.Förslaget har fått ett övervägande gynnsamt mottagande vid remissbehandlingen.Byggnadsstyrelsen och fortifikationsförvaltningen har emellertid avstyrkt denföreslagna utvidgningen av expropriationsrätten. Expropriationsutredningenhar konstaterat, att frågan om expropriationsrätt tiU kronojord inle så mycketär en principfråga som etl praktiskt spörsmål.Inte heller jag anser att principiella skäl talar för en utvidgning avexpropriationsrätten tUl att avse statlig mark. Vad angår det praktiska behovetfår den förhandlingsordning som gällt vid kommuns förvärv avstatlig mark för samhäUsbyggnadsändamål anses väl tillgodose detta.Förhandlingsordningen ger kommunerna möjlighet att på ett smidigt och enkeltsätt förvärva den mark som kommunerna har behov av för att kunna fullgöra deuppgifter som anförtrotts dem. När fråga om pris och övriga viHkor prövas avden statskommunala marknämnden skall tillses att villkoren bestäms så attkommunen inte åläggs vidare förpliktelser än sådana som skulle ha kunnat kommai fråga, om marken i stället förvärvats genom expropriation. Den utvidgning avexpropriationsrätten som ulredningen föreslår skulle uppenbarligen inte fånågon nämnvärd praktisk betydelse i de fall som täcks av förhandlingsordningen.För övriga expropriationsberättigade torde ett upphävande av det nuvarandeförbudet mot expropriation av statlig mark i verkligheten vara av ringabetydelse. Jag anser det inte vara motiverat att för de undantagsfaU där enskUdskall expropriera upphäva förbudet mot expropriation av statlig mark. Somulredningen har visat skulle ett upphävande av förbudet mot expropriation avstatlig mark ha vissa praktiska fördelar i fall där äganderättsfrågorna äroklara eller inskrivningsförhållandena besvärliga. Delvis har dock de avutredningen påtalade problemen blivit lösta genom att enligt 3 § lagen omförvaltning av kyrklig jord bestämmelse i lag eller annan författning om fast egendomsom tUlhör staten inte är tiUämplig på kyrklig jord, I andra faU skulleobestridligen en utvidgning av expropriationsrätten underlätta förvärvet ellerden förvärvade egendomens användande. Jag delar emellertid den underremissbehandlingen framförda uppfattningen att det inte är förenligt med deprinciper på vilka expropriationslagsliftningen vilar attexpropriationsmöjlighet öppnas enbart för att tillgodose sådana intressen avmera praktisk natur, I de fall som åsyftats får problemen lösas på annat sättän genom att fastigheten exproprieras. Jag föreslår därför att äganderättentill statlig mark inte skall få exproprieras. Någon anledning att i dettasammanhang göra skiUnad meUan värdestegringsexpropriation och expropriation förannat ändamål finns enligt min mening inte. Utredningensförslag innebär också att förbudet mot expropriation av SärskUd rätt somtUlkommer staten skaU upphävas. Vid remissbehandlingen har framhållits avföreträdare för kommunala intressen att det skulle vara av praktisk betydelseför kommunala kommunikations- och ledningsföretag. Jag viU inte besttida altdet kan förhålla sig så i vissa fall. Jag är emellertid inte övertygad om atlså myckel står att vinna med att ändra vad som har gällt hittUls. Annanlagstiftning, t.ex, byggnadslagstiftningen och FBL, öppnar möjlighet för kommunerna att genomföradel aktuella företagel. SkuUe ell behov föreligga i detla hänseende, ter delsig enklare all ändra förhandUngsordningen än all införa en räll tillexpropriation. Jag anser därför all också förbudet mot expropriation avsärskild rätt som tillkommer staten utan olägenhet kan behållas. Iöverensslämmelse med vad jag har anförl bör i den nya expropriationslagen tasin förbud mot expropriation av statlig mark och rättighet som tUlkommer staten. ExLinnehåller regler om expropriation för etl flertal ändamål. I 1 § förstastycket lagen görs under punkterna 1-19 en detaljerad uppräkning av de ändamålför vUka expropriation får äga rum. Åtskilliga av expropriationsfallen tarsikte på de offentliga verksamhetsgrenarnas omedelbara behov av mark,exempelvis för rikets försvar, för den aUmänna samfärdseln och för aUmännabyggnader. Vid sidan härav finns bestämmelser om expropriationsrätt för ändamålsom syftar till att tillgodose bl.a. bosladssociala, vetenskapliga ochkulturella intressen. Av särskild betydelse är den i punkt 16 upptagnabestämmelsen om expropriation av mark för tätbebyggelse som fick sin nuvarandeutformning genom reform. Slutligen har genom samma reform i I § tredjestycket ExL getts möjlighet till expropriation på grund av väntadvärdestegring. Vidsidan av ExL finns bestämmelser om rätt tUl tvängsinlösen i olika författningar.I vissa fall innehåller dessa författningar föreskrifter om del rättsligaförfarandet som i huvudsak överensstämmer med ExL:s regler. Bestämmelser avdetta slag ges i BL, ellag, lagen om tvångsinlösen av vanhävdadjordbruksegendom och lagen om inlösen i vissa fall av räll tiU gmva m.m. I vissmån kan hit också räknas bestämmelserna i stenkolslagen. Andra författningarsom medger rätt till tvångsinlösen har däremot väsentligen egna regler omförfarandet och värderingen. Sådana bestämmelser ingår i VL saml i väg-, gruv-och vissa delar av den speciella försvarslagstiftningen. Utredningenframhåller att gällande beslämmelser på expropriationsrättens område uppvisaren påtaglig brist på systematik. Spridningen av expropriationsandamålen överflera författningar har gjort ämnesområdet svåröverskådligt. Också den påvissa snävt avgränsade ändamål inriktade lagstiftningsmetoden som tiUämpats isamband med de många ändringarna och tiUäggen har medfört att ett betydandemått av över- lappningförekommer mellan olika bestämmelser. Ett annal resultat av dennalagstiftningsmetod är ett ständigt återkommande behov av nya ändringar ochtUlägg. Ulredningen finner därför en reform av bestämmelserna om tvångsinlösenangelägen. Ulredningen har i sitt förslag strävat efter att så vitt möjligtföra samman alla bestämmelser av expropriationsrättsligt innehåU.