prop · FV031 · 1972-12-31 00:00:00 — Länsbostadsnämndernas bedömning innebärför en lägre programnivå än för de övriga åren i perioden. Jämförelsermed pro-gramkommunernas egna uppgifter försvåras av alt nämndernas bedömningar i vissa län ej finns uppdelade påprogramkommuner resp. icke programkommuner, I 17 län kan dylikajämförelser dock göras och i Prop, 1972: 1 Bilaga 13 219 dessalän har nämnderna reducerat programkommunernas uppgifter med i genomsnitt ca3,. Beträffande detaktuella bostadsmarknadsläget anför styrelsen att förändringarna på bostadsmarknaden undersenare år karakteriseras bl, a, av att det har blivit svårare alt fåavsättning för alla nybyggda lägenheter och att det förekommer om än itämligen begränsad omfattning attnybyggda lägenheter står tomma . Från hushållens synpunkt kanman tala om en »lättare» marknad, men dettaomdöme är i huvudsak begränsat tUl nybyggda större lägenheter i flerfamUjshus.Detta minskade efterfrågetryck är en följd av både ökat utbud och högakostnader. Lättnaden i marknadssituationen synes inte alls gälla för lägenheterav god standard, som är gamla, och endast i mindre grad förnybyggda lägenheter upp tiU 2 rum och kök eller för egnahem. Uppgifter från bostadsförmedlingarnatyder på en förkortning av väntetiderna ochökad omsättning av bostadssökande. Ett starkt oroande inslag i utvecklingenunder är att kommunernas utgifter för socialhjälp bar ökatväsentligt och att denna ökning till en del synes vara föranledd av atthushåll, som i övrigt inte har haft särskilda försörjningsproblem, har behövtkompletterande socialhjälp för att betala hyran i nybyggda hus. Den aktueUaefterfrågesituationen har påverkat byggherrarnas förväntningar och planering och lett tUl enfortgående minskning av ande-" lenlägenheter om minst 3 rum och kök och av ytan per lägenhet i nybyggdaflerfamiljshus. härmed har lägenhetsstorleken i småhus ökat och skiUnaderna mellan hustyperna medavseende på lägenhetsfördelningen blir alltså större. Det är risk föratt denna utveckling skärper skiUnaden i bostadsstandard mellan olikahushållsgrupper genom att hushåU med svaga ekonomiska resurser kommer att bo irelativt små lägenheter i flerfamiljshus, medan småhusen bUr förbehållna hushållmed större ekonomiska resurser. De bär påtalade delvis negativa dragen iutvecklingen får givetvis inte undanskymma att den realiserade ökningen ibostadsefterfrågan har varit mycket stark och att bostadsförhållandena harförbättrats i snabb takt. De aktuella problemen för nyproduktionen måstegivetvis ses mot bakgrunden av dessa förbättringar i hela bostadsbeståndet ochav bostadsförhåUandena i aUmänhet. Att avsältningsproblem förekommer inyproduktionen som många hushåll i det äldre beståndet fortfarandeär trångbodda eller bor dåligt i andra avseenden är emellertid ett allvarligt bostadspoUtiskt problem,orsakat av främst höga bostadskostnader i nya hus men också av ojämnfördelning av inkomster ochförsörjningsbördor. understryker angelägenheten av att den omprövning av bostadstilläggen, somuppdragits åt familjepolitiska kommittén och boendeutredningen, kommertill stånd snabbt 1972:1 BUaga 13 220 ochatt tilläggen utformas på ett sådant sätl att de ger betalningssvaga hushåU ett effektivt stöd, som står iöverensstämmelse med de bostadspolitiska riktlinjerna. I fråga ombostadsbyggnadsplanen för åren 19721976 anför styrelsen i sammandrag följande. I styrelsensutredning om bostadsbyggnadsbehovet på , redovisad och överlämnadtiU långtidsutredningen , uppskattades nybyggnadsbehovet under hela1970-talet tiU i runt tal 110 000 lägenheter . Långtidsutredningenräknade emeUertid med att bostadsinvesteringarnaskulle minska och motsvara en genomsnittlig årlignyproduktion av 96 000 lägenheter. I yttrande över långtidsutredningenshuvudrapport fann inga skälatt frångå sin tidigare bedömning av bostadsbyggandets omfattning. Enminskning av bostadsbyggandet i förhållande till denna, bedömning skulleinnebära att förverkligandet av de mål som uppställts för bostadspolitiken skuUe skjutas längre fram itiden. En ytterligare fördröjning av saneringen av det sämstabostadsbeståndet skulle sannolikt bli ofrånkomUg, viUcet bl. a. skulle medförarisk för skärpning av de sociala problem som förekomsten av ett utslitetbostadsbestånd medför. En minskning avbostadsbyggandet skulle vidare genom ett mindre byggande påindustriorter försämra möjligheterna till den produktionsökning i exportindustrin, som långtidsutredningenmed hänsyn tiU betalningsbalansen funnit angelägen. Förutsättningarnaför en fortsatt förbättring av bostadsmarknadsläget i storstadsområdena, därbostadsbristen är betydande, skulle även försämras. Bedömningen av etlbosladsbyggnadsbehov på 110 000 lägenheter är en genomsnittsbedömningför . Givetvis kan av konjunkturellaoch andra skäl den aktuella efterfrågan inte exakt svara mot denökning av bostadsbeståndet som en produktion av denna omfattning innebär. Idetta sammanhang bör uppmärksammas att del utanaUtför stora problem dock har funnits avsättning för en nyproduktion på igenomsnitt drygt 107 000 lägenheter . Det finns ingen anledning att se denminskning av påbörjandet som har skett jämfört medmotsvarande period föregående år som ett uttryck för att de senaste årensbostadsbyggnadsnivå på är för hög. Enligt uppgifter frånlänsbostadsnämnderna synes den inträddaeftersläpningen i långivning och påbörjande i huvudsak komma attinhämtas . Styrelsen räknar med att 1971 årsbostadsbyggnadsplan kommer att realiseras. I detta sammanhang bör ocksåkonstateras att det finns en byggvUja hos såväl kommuner som byggherrar somgår utöver de ramar som hittiUs har kunnat fördelas för såväl statligt belånadeföretag som företag utan statliga lån. Prop.1972:1 BUaga 13 221 Kommunernasbostadsbyggnadsprogram för perioden 19711975 samt länsbostadsnämndernasbedömningar av dessa och av det erforderliga byggandet i icke programkommunerslutar på ett genomsnittligt årligt påbörjande av 113 000 lägenheter. Detta ärsamma produktionsnivå som enligtprogrammen och bedömningarna för perioden 19701974, För såväl storstadsområdenasom landet i övrigt är programnivån oförändrad. TiU det ibostadsbyggnadsprogrammen redovisade antalet lägenheter kommer vissa specialbostäder, t. ex. ålderdomshem, vUka inte fullständigttorde ingå i programmen. Den totala produktionsnivån torde sålunda medutgångspunkt i kommunemas bostadsbyggnadsprogram kunna uppskattas till ca 115000 lägenheter. Med hänvisning till det anförda vidhållerbostadsstyrelsen sin uppfattning att denlångsUctiga bostadsbyggnadsplanen bör byggas upp kring ett åriigt påbörjandeav 110 000 lägenheter. Som redovisats iprop. 1971: 1 (bU. 13, s. 194) har kritik riktats mot bostadsbyggnadsplanenskonstraktion. Detta föranledde bl. a. beslut om vidgade möjligheter för vissa kommuner att få ett längreplaneringsperspektiv i form av besked om ramar för beslut om bostadslån ävenför planperiodens tredje år, f. n. . Några erfarenheter finns sålundainte på denna punkt och även erfarenheterna av ramarnas fördelning i mvåningsyta i stället för i antal lägenheter är begränsade. a. detta skälutgår styrelsen i sitt förslag tUl bostadsbyggnadsplan från ett oförändratramsystem. Förslaget tiUbostadsbyggnadsplan tar sikte på en total sannolik produktion av 105 000 lägenheter under år1972 och 110 000 lägenheter under deåterstående åren. är planen Uksom nu begränsad tiU i förstahand de s. k. expansiva kommunerna. Av det garanterade programmet förår 1974 och av projektreserven skaU dock 5 000 resp. 6 000lägenheter vara avsedda för övriga kommuner i den mån de genom konkretaprojekt har dokumenterat behov av ramtilldelning. förslag sammanfattas i följande tablå. Planeringsramen för förhandsbesked ombostadslån bör enligt styrelsen fastställas till oförändrat 10 000 lägenheterper år. 1972:1 Bilaga 13 222 Medelsramen förbeslut om bostadslån lill nybyggnad beräknas för det garanterade programmetpå 92 000 lägenheter med statligt stöd somstyrelsen föreslår. Styrelsen räknar därvid med en oförändradsmåhusandel av . var degenomsnittiiga lånebeloppen per lägenhet vid preliminärt beslut ca 19 000 kr.för flerfamiljshus och ca . Genom att ramarna fastställsoch fördelas i m- våningsyta blir utfallet i lägenheter större än det ibostadsbyggnadsplanen förutsatta. Detta påverkar genomsnittsbeloppet per lägenhet i flerfamiljshus i sänkande riktning.Bostadsslyrelsen har hos Kungl. Maj:t föreslagit vissa ändrade bestämmelser förlåneunderlag och pantvärde, som innebär en mindre höjning avlåneunderlagsnivån. Med beaktande av nämnda förhållanden harlånebeloppet per lägenhet i flerfamiljshus antagits lill . och försmåhusen till . Under angivna förutsättningar kanmedelsramen för beslut om bostadslån tiUnybyggnad under beräknas till följande belopp. Bostadslån till nya flerfamiljshus 1 391 000 000 (66 250 Igh X .) Bostadslån till nya småhus 644 000 000 (25 750 Igh X .) Länsbostadsnämnderna har beräknat attbeslut om bostadslån tiU ombyggnad kommer att meddelas för ca 80 resp. 85milj. Nämnderna räknar vidare med att meddelabeslut om räntebärande förbättringslån till ett belopp av ca 50 mUj. undervart och ett av dessa år. Då anser att utrymme bör finnas för en utvidgning av ombyggnads- ochförbättringslåneverksambeten utöver vad nämnderna har beräknat, börramen för fastställas till samma storlek som redan har beslutats för år1972, dvs. 170 milj. kr. I fråga om anslagsbehovet anför styrelsenatt nämnderna räknar med att utbetalning under budgetåren 1971/72 och 1972/73av lån tUl nya flerfamiljshus kommer att avse ca 84 000 resp. 81 000lägenheter. Med hänsyn till dels att denslutliga långivningen under /71 omfattade 84 000lägenheter, medan utbetalningarna av lån blev lägre än beräknat, dels attantalet flerfamiljshusärenden, där slutiigt beslut meddelats men lånet inteutbetalats, var större än året innan bedömer styrelsen nämndernas beräkningar som realistiska. En utbetalning i angiven omfattninginnebär en fortsatt förkortning av tidenmellan färdigställande och utbetalning. Anslaget bör sålunda beräknas såatt förutsättningar härför finns. Anslagsbelastningenför de båda budgetåren beräknas bli följande. 1972:1 BUaga 13 InrUesdepartementet 223 1971/72 1972/73 lån till nybyggnad av flerfamiljshus 1 575 1 535 lån till nybyggnad av småhus 665 690 ombyggnads- och förbättringslån 130 170 skuldökning på paritetslån 300 485 Förskott, netto O O Amorteringar och inlösen 600 615 Anslagsbelastning 2 910 3 180 Ökningen meUan budgetårenav utbetalningen av lomträltslån sammanhängermed styrelsens förslag till ändring av tidpunkten för beslul om tomträttslån. 1970 beräknade styrelsen att anslagsbelastningen under /72skulle uppgå tUl 3 060 milj.kr. I denreviderade långtidsbudgeten för budgetåren 1971/721975/76 beräknades anslagsbelastningen till ungefär sammabelopp, 3 065 milj. kr. Skillnaden meUan dessa två tidigareberäkningar och den nu redovisade beror bl. a. på att utbetalningarna av lånunder / 71 blev mindre änberäknat, vilket medför mindre skuldökning på paritetslån underinnevarande budgetår, och på att räntesänkningarna under andra kvartalet 1971innebär en viss minskning av utgifterna för räntelån. Vid ingången av /72 fanns,som förut nämnts, en behållning på anslaget av 194 milj. kr. För budgetårethar anvisats ett anslag på 3 060 milj. kr.En behåUning på 345 mUj. skulle alltså finnas på anslaget vid ingången /73. Då anslagsbelastningen beräknats tiU 3 180 milj.kr. kananslagsbehovet för /73 uppskattas tUl 2 835 mUj. Kommittén har sett det som en viktiguppgift att försöka formulera en helhetssynpå samhällsutvecklingen och att applicera denna på boendemiljön.Kommitténs diskussioner och erfarenheter har visat att begreppet boendeservice måste ges en vid innebördför att ge möjUghet tiU meningsfulla avvägningar och beslut. Enligt kommitténs uppfattning utgör följandefunktionsbegrepp en praktisk beskrivning avde viktiga komponenterna i boendeservice. Barntillsyn i form av institutionellbarntiUsyn, familjedaghem och tiUsyn ibamets eget hem av person utanför familjen samt tUlfällig barntiUsyn. Prop.1972:1 BUaga 13 224 Åldrings-, sjuk- och handikappserviceföratsatt att den ges i bostaden eller i dess närhet. Fritidsservice och kulturdistribution iform av ordnad verksamhet för alla ålders- och intressegrapper förutsatt attden sker i bostadsområdet. Mathållning för aUagrapper som altemativ eUer komplement tiU självständig hushållning i den egnabostaden. Hit hänförs också frågor om distribution av färdig mat tUl hushållenför konsumtion i bostaden. Bostadsvård sominnefattar daglig städning, veckostädning och storstädning. Hit hänförs olika former förhemhjälp, ofta kombinerad med tUlsyn och vård. Tvätt och klädvårdsåväl i bostaden, bostadsfastigheten som genom kommersiella anläggningar. Varudistribution och expediliva tjänsterför aUa hushållstyper. Hit hänförs frågorom handelns och de offentUga och expediliva tjänsternas lokaltyper,lokalisering och öppethållande, om oUka former av förmedling av varor ochtjänster samt distributionsformer. Nämnda indelning resulterar enligt kommitténinte i funktioner som utesluter varandra. De fyra sist nämnda funktionerna, somär av »teknisk art», ingår som delresurseri de två första som har social karaktär. Mathållning och bostadsvård kan exempelvis vara väsentliga delar av servicefunktionenåldringsservice. Fritidsservice och kulturdistribulion bör ses både som en delresurs i de två första servicefunktionerna ochsom en självständig servicefunktionriktad tiU aUa kategorier i samhället. Servicebegreppet har urspmngligen använtsför att beteckna lösningar av funktionersom överförts från det enskUda hushåUet tUl en samhällelig ellerkollektiv organisation. behandlade i betänkandet (SOU 1954: 3) KoUektivhusfunktionerna mathållning, barnavård, städning och tvätt. Därefter harservicebegreppet successivt utvidgats, framhåUer servicekommittén. I början av1960-talet uppmärksammades de gamlas och de handikappades situation,varvid klargjordes att en ökning av denöppna vården i form av vård och tjänster i bostadsområdet varnödvändig. Fritidsfrågan har blivit föremål för ökat intresse och successivt lett till ökade krav på lokalersamt personeUa och organisatoriska fömtsättningar för fritidsverksamheti bostadens närhet. En ny syn på »barntillsynsfrågan» håller på att växa fram.Barnstugan framstår som ett möjligtcentrum för bostadsområdets alla barninriktade aktiviteter. Vidare har denökade medvetenheten om den förebyggande hälsovårdens betydelse lett tillkrav på att denna skall beredas utrymme i bostadsområdet. Kommittén diskuterarvidare hur servicebegreppet, sett i idémässig belysning, har förändrats. Serviceutbyggnaden har stundombetraktats som ett led i en materiell välståndsutveckling med stark betoning avindividens och hushållets bekvämlighet, stundomfrämst som ett socialpolitiskt instrument, med vars hjälp en rad ogynnsammatendenser i den sociala strakturförändringen skuUe kunna undanröjas ellermUdras. Förändringen av servicebegreppen ärenligt kommittén ett uttryck för medvetandet att behovet av service är genereUtoch inte specifikt för 1972:1 BUaga 13 225 Kommittén betonar att skillnaden i servicebehov meUan olikaindivider gäller graden och arten av servicelillskott för alt täcka grundläggande behov. En handikappad kan t. ex. genom ett servicetiUskott ges möjlighet att leva ett livsom i väsentliga avseenden överensstämmer med en icke handikappads liv. På samma sätl har den fysiskaavgränsningen av boendeservicebegreppet förändrats. betraktadesi första hand s. k. kollektivhus somboendeservice. har servicebegreppet vidgats lill bostadsområdeteller bostadens »närmiljö», vilket är ett uttryck för alt service kan krävas och tiUhandahållas i skildabebyggelsetyper och inte behöver knytas till någon speciell fysisk form. Kommittén utgår vidsin beskrivning av boendeservice från de syften som serviceutbudet har och konstaterar alt boendeservice ärtillgång tUl tjänster, varor, lokaler,utrustning samt bebyggelseplanering och organisatoriska åtgärder somunderlättar betungande hushåUsarbeten, som ökar möjligheterna tillpersonlighetsutvecklande och hälso främjande aktiviteter och sommedverkar till ökad trygghet, gemenskap och jämlikhet. Beträffande motiven för boendeserviceanför kommittén att de växande kraven påboendeservice delvis kan förklaras av förändringar i samhällets sociala ochekonomiska struktur. Förändringarna av hushålls-strukturen är ettexempel på en viktig förändring. Barnfamiljernas andel av det totala antalet hushåll minskar och andelen småhushåll ökar. Blandsmåhushållen återfinner man nu kategorier vilka tidigare i vida högregrad levde i större hushåU. Genom att antalet barn per hushåll minskar blir den lid då familjelivet domineras av vården avsmå barn förkortad. Också det ökande antalet enförälderfamiljer medförändringar i hushållsstruktur och livsformer. Del starkt ökande antaletåldringar ställer vidare ökade krav på samhället. Ett annat viktigt område för förändringarär arbetsmarknadsslruklu-ren. Av särskiltintresse från serviceförsörjningssynpunkt är enligt vad kommittén framhåller den fortgåendeurbaniseringen, som bl. a. medför åtskUlnadmeUan boende och arbete. Också för dem som inte förvärvsarbetar påverkas livsmönstret genom att boendemiljönfår en renodlad sovstadskaraktär. Genom kvinnornas ökade förvärvsarbetetenderar bostadsområdena att under daglid tömmas på yrkesaktiva människor ochendast befolkas av barn, ungdomar och pensionärer samt av personer som ärverksamma i service som riktar sig till dessa kategorier. Kommittén betonar emellertid att ökningenav kraven på boendeservice kan förklarasinte bara av förändringar i samhällsstrukturen. Kommittén har nämligenfunnit att boendeservice kan vara ett verksamt medel att uppnå sociala och ekonomiska mål som har uppstäUts i samhäUet. Boendeserviceär således inte bara en kompensation för nyttigheter som 1 saml Nr 1. 1972:1 BUaga 13 226 tidigareerbjöds inom hushållets ram eller på annat sätt ulan ett medel att gemedborgarna förbättrade livsviUkor. Kommittén anför attmotiven för ökad boendeservice i den aktueUa debatten är av växlande art och vikt. Motiven kan knytastill de effekter man förväntar av serviceutbudet och kan hänföras till socialaeller ekonomiska effekter. De sociala effekterna av ökad boendeservice kan enligtkommittén vara uppenbara. Ändå kan de inte kvantifieras så att de kan ställas idirekt relation till de uppoffringar i form av ökade kostnader som de kaninnebära. Kommittén anslutersig till konsumentutredningens och låginkomstutredningens definitioner av individens behov och anspråk.Kännetecknande för begreppet behov enligtdenna definition är alt det fastställs av annan än individen och därför är etts. k. normativt ullryck. Begreppet anspråk är ett uttryck för individensegna värderingar och således ett subjektivt uttryck. Ett av samhället formulerat behov måstesuccessivt förändras, framhåller kommittén, allt efter som insikterna fördjupas,resurser skapas och samhällets målsättningar ändras. Ett exempel på ett sådantbehov som förändrats är den s. k. trångboddhetsnormen. Det är enligtkommitténs mening en viktig uppgift för samhället alt medverka till altindividens anspråk når upp till hans behov. Detta är en grundförutsättning för alt individen avegen kraft skall kunna utnyttja de möjligheter som samhället erbjuder. Ettprimärt led är då att samhället genom uppsökande verksamhet och informationstöder dem som inte annars förmår att uttrycka och hävda sina behov. Enligt kommitténsuppfattning är de sociala målen, för vilkas förverkligande boendeservice ärell bland flera medel, ökad trygghet, gemenskap och jämlikhet, delaktighet ipersonlighetsulvecklande och häl-sofrämjande aktiviteter och möjlighet altpåverka såväl den egna som den gemensammamiljön. Med jämlikhet avser kommittén härvid att tillgängliga serviceresurser främst skall inriktas på att stödja dem vilkaslivssituation nu försvåras av ogynnsamma betingelser. Att de primära jämlikhetsmålenuppnås innebär också alt dessa människor, vilkas valfrihet nu är starktkringskuren, ges möjlighet att i ökad utsträckning själva forma sittlivsinnehåll. Beträffande frågani vilken utsträckning och på vUket sätt distributionen av service skall styras liU särskildamottagargrupper anför kommittén att det ärsamhällets uppgift all medverka tUl en fördelning av resursema som främjarjämlikhet. En väsentiig uppgift blir därvid att genom boendeservicesöka kompensera individer med sämre förutsättningar. Fördelningen avtUlgängliga resurser kan ske enligt olika grundregler. Valet av fördelningsmodell grundas påideologiska föreställningar, både om detslutliga målet och om medlen för dettas förverkligande. 1972:1 Bilaga 13 227 EnUgt kommitténs uppfattning kanstyrningen ersättas av en fungerande valfrihet på väsentliga områden endastunder följande betingelser. Utbudet av service ärstörre än eller lika med efterfrågan. Individen känner sillbehov och kan omforma behovet till efterfrågan. Individenhar medel att tiUfredsslälla behoven och möta utbudet. Kommittén, som har övervägt i vilkenutsträckning dessa förutsättningar gäller eller kan antas bli gällande inomöverskådlig tid, säger sig ha kunnatkonstalera alt betingelserna för en fungerande valfrihet saknas församtliga servicefunktioner. Med hänsyn till att serviceutbudet underöverskådlig tid kommer att vara otiUräckligtanser kommittén det nödvändigt all diskutera ansvarsfrågor för skilda servicefunktionersom vägledning såväl för kommitténseget arbete som för statliga och kommunala beslutsfattare. Prioriteringsdiskussionenshuvudsyfte är all belysa arten och omfattningen av samhällets ansvar och insatser. Som underlag för diskussionen om ansvarsfördelningengör kommittén åtskillnad mellan tre typer av åtgärder, nämligenplaneringsåtgärder, tillhandahållande av lokaler och anläggningar samt driftav verksamheter. Till den grupp servicefunktioner därsamhället bör ta det mest omfattandeansvaret hänför kommittén omsorg om barn, åldringar, handikappade ochsjuka. Kommittén anser beträffande dessa funktioner att det är ettsamhällsansvar att full behovsläckning uppnås. Del innebär att det ankommer påsamhället att ansvara för samtliga tre typer av åtgärder. TUl en andra ansvarsgrupp för kommitténservicefunktioner där det är ettsamhällsansvar alt gmndförutsättningarna för full behovstäckning skapasi form av planeringsåtgärder och tiUhandahållande av lokaler och anläggningarför serviceutbudet, medan ansvaret för verksamheten kan delas mellan olikasamhällsorgan och organisationer, grupper och de boende själva. Till dennaansvarsgmpp räknar kommittén frilids-service och kullurdislribution. TiU en tredjeansvarsgrupp räknar kommittén varudistribution och expediliva tjänster, mathållning,bostadsvård, tvätt och klädvård. Inom dessaområden anser kommittén det vara ett samhällsansvar alt grund-föratsättningamaför full behovstäckning skapas i form av planeringsåtgärder, såsom fysisksamhällsplanering, lokalintegration och integrerad verksamhetsplanering, medan ansvaret för tillhandahållande av lokaleroch anläggningar samt drift av verksamheter kan delas meUan samhälletsamt ideeUa och kommersieUa organ, bostadsföretag m, fl, och de boende själva, I ett SärskUtyttrande anför ledamoten bl, a, att ökad boendeservice kan och bör medverka tiUökad trygghet, gemenskap 1972:1 BUaga 13 228 För alt den enskUde individen skall kunnauppnå denna trygghet,gemenskap och jämlikhet på det sätt som passar honom bäst är valfriheten en nödvändig förutsättning. Blandde övergripande målsättningarna för boendeservice bör därför infogas ocksåkravet på ökad valfrihet i vid mening. Kommittén konstaterar i sin redogörelseför nuvarande förhållanden att kommunernatillsammans med olika byggherrar har ansvaret för anläggning och drift avserviceanläggningar. Del är emellertid för flertalet kommuner förenat medekonomiska svårigheter att klara en tillräcklig utbyggnad avboendeservice som nya bostadsområden byggs ut. Även en önskvärd förbättring av boendeservicestandarden i äldrebostadsområden har visat sig svår att klara.