prop · FV03120 · 1972-12-31 00:00:00 — Slutligen framhåller delegationen belräffandekonlroUfrågan atl deklaration avges på heder och samvete och i princip ägervitsord även utan en omedelbar och exakt konlroUmöj lighet. i framhåller attkommitléförslaget i denna del inle medför några olägenheter vid nötkreaturs-och svinbesättningar då antalet djur i dessa besättningar är något så närkonstant under årel. Inom fårbesällningar varierar däremoi anlalet tackor underåret på så sätt att största antalet förekommer under junijuU och minstaantalet . Den föreslagna regehi är därför oförmånligare ännuvarande regler som möjliggör övergång även . Denna olägenhet kanemellertid undanröjas om i analogi med vad som gäller rekryteringsdjur tUlmjölkdjur ett lämpligt avpassat antal lamm får räknas tiU slamdjur. F. n. kan inkomst av jordbraksfastighet redovisasenligt två skilda principer, den s. k. kontanlprincipen eller, om räkenskaperförts i föreskriven omfatlning, den bokföringsmässiga principen. I detföregående har jag lämnat en redogörelse för innebörden av de båda redovisningsprinciperna.Kontanlprincipen innebär i huvudsak att kontanta inkomster och åtnjutnanaturaförmåner under etl beskattningsår tas upp som bruttointäkt och atl avdragfår göras för kostnader, som betalats under beskattningsåret. Som kostnad anseshärvid inle nyuppsättningskostnad för inventarier eller stamdjur. Vidbokföringsmässig redovisning beaklas inle bara kontanta inkomster och utgifterutan även s. k. balansposter, dvs. vamfordringar, varuskulder och lager vid beskattningsåretsbörjan och vid dess slut. Avdrag för anskaffningskostnader för byggnader ochinventarier medges i form av värdeminskningsavdrag. Kontanlprincipen infördes och överfördessedan till KL vid dess tillkomst. I stort har samma regler för deltaredovisningssätt gällt . Emellertid kompletterades KL år 1951med bestämmelsen om rätt för jordbrukare som så föredrog alt redovisa enligtbokföringsmässiga grander. Sådan redovisning hade emellertid redan lidigaremedgivils i praxis. Jordbrukare, som redovisar bokföringsmässigt, kanvälja mellan alt tillämpa dubbel bokföring med avslutning mot vinst- ochförlustkonto eUer att hålla s. k. enkel bokföring. Enkel bokföring kräver iregel inte räkenskaper i större omfattning än vad som behövs för redovisningenligt kontantmetoden. Även en jordbrakare som redovisar enligt kontantprincipenär nämligen enligt 20 § TF skyldig atl genom räkenskaper, anteckningar eller påannat lämpligt sätt sörja för alt det finns underlag för fullgörandet avdeklarationsskyldigheten. Frågan om jordbrukare skall ha rätt atl självabestämma redovisningsmetod har länge varit uppmärksammad. Sålunda föreslog1943 års jordbmkstaxeringssakkunniga i sill belänkande SOU 1946: 29 obligatoriskövergång tiU bokföringsmässig inkomslredovisning inom jordbruket. Förslagetledde tiU lagstiftning om rätt att friviUigt begagna dennaredovisningsmetod. Även i andra utredningssammanhang har framförtsuppfattningen att en redovisning enligt bokföringsmässiga grunder bordetUlämpas inom jordbraksnäringen. Senast har jordbmksbeskattningskommittén hafti uppdrag att utreda frågan om redovisningsmetod för jordbrakare. Kommittén har efter ingående överväganden kommittill den slutsatsen att det inte är lämpligl att förändra och modemiserakontant- principen,så att den skall få användas som redovisningsmetod jämsides medredovisning enligt bokföringsmässiga grunder. Kommitlén har inte heller funnitbärande skäl lill alt vissa jordbmkare skall ha annan redovisningsmetod än denbokföringsmässiga. Kommittén har därför föreslagit all kontanlprincipen hellavvecklas. Man har räknat med atl vid taxering endastungefär av landets ca 150 000 jordbrukare redovisade enligt bokföringsmässigagrander. Antalet jordbrukare som kan föratsällas bli tvungna att bytaredovisningsmetod, om kontanlprincipen slopas, måsle alltså beräknas bliförhållandevis slorl. För alt göra övergången så smidig som möjligt föreslårkommittén alt den skall ske successivt med början den1 . Taklen för den obligatoriska övergången har enligt förslagetknutils tiU vissa främsl ekonomiska förutsättningar, bl. a. storleken avbrallointäklen. Till dessa förutsättningar återkommer jag i det följande.Förslaget utgör emellertid inget hinder för den som så önskar att gå över tillbokföringsmässig redovisning innan skyldighet härtill föreligger.Kontantmässig redovisning avses emeUertid alltid skola användas för detbeskattningsår då verksamheten upphör, om inkomsten av jordbruket det närmastföregående beskattnmgsåret redovisats enligt den principen. Flertalet remissinstanser instämmer i kommitténsprincipiella förslag att en obligatorisk övergång tUl bokföringsmässigredovisning av inkomst av jordbrak nu bör genomföras. Tveksamhet uttalas dockpå en del håll till att även de smärre jordbruken avses skola omfattas avobUgatoriet. Ett par remissinstanser anser att reformen bör uppskjutas iawaktan på resultatet av allmänna fastighetstaxering och den betydelsede nya taxermgsvärdena kan komma atl få när del gäller avskrivnmgsunderiagelför byggnader m. m. För egen del anser jag följande. Jordbruk ochskogsbruk ulgör näringsföretag med huvudsaklig inriktnuig påframställning av produkter för marknadens behov. Jordbraket och skogsbruket börsåledes omfattas av samma synsätt i ekonomiskt principiella avseenden somandra former av rörelse. Det nu anförda gäUer givetvis även i beskattningsavseende.Att inkomst av jordbmksfastighet vari enligt gällande syslem inräknas ocksåuikomster från skogsbruk f. n. kan redovisas och i det övervägande antaletfall också redovisas enligt annan princip än som gäller för redovisning avrörelseinkomst är historiskt betingat och att betrakta som en anomali. Konlanlprmcipenleder otvivelaktigt tiU ojämna och ofta orättvisa taxeringsresultat. Den kanegenthgen försvaras endast med argumentet att förandet av sådana räkenskapersom fordras för bokföringsmässig redovisnuig inte varit någon utbreddtradition inom jordbruket även detta naturligtvis historiskt betmgat ochatt många jordbrakare således är obekanta med en sådan redovisningsmetod. Detframhålls sålunda bl. a. att ett slopande av möjlighetematUl redovisning enligt kontantprincipen kommer att föranleda ökadebelastningar på de skattskyldiga liksom på skatteadministrationen,belastningar som kan förefalla oproportionerligt stora iförhållande till vinsterna i jämlikhet och rättvisa vid laxerUigen. Ävenom reglerna för bokföringsmässig redovisning i många hänseenden skiljer sigfrån de föreskrifter som gäller för kontantmässig redovisning, innebär dettaemellertid inle all den bokföringsmässiga redovisningen ar väsentligt merkomplicerad. Flertalet jordbrukare lorde ganska lätt kunna klara av en sådanredovisning. Den dagliga notering som behövs for den bokföringsmässigaredovisningen kan inte anses medföra någon större arbetsökning med hänsyn tUlvad som redan gäUer i fråga om anteckningsskyldighel enligt 20 § TF. I denbokföringsmässiga redovisningen skall hänsyn las till lagertillgångar, vamfordringaroch vamskulder. Detta är en nyhet. Visserligen skall den som till-lämparkontantmetoden redovisa dessa poster på förmögenhetsbUagan. För dejordbrukare som inle har skattepliktig förmögenhet har dock dessa uppgifter inle samma väsenlliga belydelse som de får vid bokföringsmässigredovisning. Det finns anledning all anla atl postema i många fall angesmed endast ungefärliga belopp. Emellertid torde det i del helt övervägandeantalet fall inle föreligga slörre svårigheter all ange dessa poster medriktigt belopp. Jag viU vidare redan nu förulskicka alt de svårigheter somsammanhänger med övergången till en ny och mer komplicerad redovisningsmetodkan lösas på olika sätt, t. ex. genom övergångsbestämmelser och förenkladeavskrivningsmeloder. Jag återkommer i det följande liU dessa spörsmål. Jag villi detta sammanhang la upp frågan om inkomslredovisning för sådanajordbraksfastigheter som uteslutande eller så gott som uteslutande används sompermanentbosläder eller fritidsbostäder. Enligt kommitléförslaget skallinkomsten av även dessa jordbruksfastigheter redovisas enligt bokföringsmässiga grunder. Redovisningen kommer emellertid inle all skUjasig i någon större utsträckning från den redovisning som sker enligtkontanlprincipen. Alt undanta den här avsedda typen av jordbraksfastighet frånskyldighet all redovisa enligt bokföringsmässiga grunder är således inlemotiverat från den synpunkten att denna redovisningsmetod skuUe bli förkomplicerad. Ä andra sidan kan del med fog göras gällande att inkomsten avsådan användning av jordbruksfastighet inte skall redovisas efler samma reglersom inkomsten av förvärvskällan jordbraksfastighet i egentlig mening. Enjämförelse med bosladsbeskattningsreglerna, och då närmast schablonreglerna förvilla-fastigheter, ligger närmare tiU hands. En övergång tUl schablonbeskattningmed förbud för avdrag för andra koslnader än räntor skulle således vara enlänkbar lösning. De övriga koslnader som ägaren kan åsamkas bör nämligenlikställas med personliga levnadskostnader på samma sätt som för ägare avvillafastigheter. framtidautformning utreds f. n. av särskilda sakkunniga som lillsatts med slöd avKungl. Enligt direktiven skaU utredningenuppmärksamma bl. a. frågan om behandlingen i skattehänseende av jordbruk sominnehas huvudsakligen i bostadssyfte. Del är således inle lämpligl all nusärbehandla denna kategori av jordbruksfastigheter. Del nu anförda innebär att jag i princip förordarkommitténs förslag om en aUmän och obligatorisk övergång inom jordbruket tillbokföringsmässig inkomstredovisning och all således redovisning enligt kontantmetodeni fortsättningen inte skaU få förekomma annal än under övergångsskedet. I detföljande avser jag att närmare belysa innebörden av detta ståndpunklslagande. Här bör emeUertid framhållas att kommitténs förslaginte innebär ändrade regler för hela inkomstslaget uikomst avjordbruksfastighet. En viktig beståndsdel, nämligen skogsbeskatlningen, harinte behandlate av jordbraksbeskattningskommittén ulan av skogsskattekommittén,vars betänkande Skogsbeskattningen (SOU 1969: 30) f. n. övervägs inom finansdepartementet.Jag tar således i della sammanhang inle upp frågor som rör skogsbeskattningen,med undanlag dock såvitt gäller regler om avdrag för kostnader för skogsvägar. MaterieUaregler i det nya systemet Värderingav djurlager och andra lagertillgångar GäUande bestämmelser för värdering av andralagertUlgångar än djur innebär i de fall redan nu bokföringsmässigredovisning tillämpas att värdet av sådana lagertUlgångar skall i likhet medvad som gäller för lagertUlgångar i rörelse tas upp tUl lägst av detlägsta anskaffnings-eller återanskaffningsvärdel, i förekommande faU efteravdrag för mku-rans. För djur på jordbmksfastighet gäller två skildalagervärderingsregler. Stamdjuren får inte tas upp tUl lägre värde änriksskatteverkets normvärden eller i stort av allmänna saluvärdet. Föromsättningsdjuren tUlämpas i huvudsak samma regler som för andralagertUlgångar, dvs. det lägsta tUlåtna värdet utgör av saluvärdet. Denliberalare värderingsregeln för omsältningsdjur, som infördes , skallses i samband med alt ingångsvärde för dessa djur därvid slopades vid övergångtill bokföringsmässig inkomstredovisning. efterövergång till bokföringsmässig redovisning gäller vidare ännu liberalarevärderingsregler för omsättningsdjuren. Komnuttén föreslår att den aUmänna regeln om rätttUl nedskrivning med högst av varulagrets värde vid beskattningsåretsutgång skall utsträckas tUl att gälla även vid värderuigen av stamdjur. Vid remissbehandlingenhar detta förslag allmänt godtagils eller lämnals ulan erinran. Enligt min mening talar praktiska skäl för alt enoch samma värderingsregel skall tUlämpas på alla slags djur påjordbraksfastighelen. Även om vissa slamdjur i stor utsträckning kan likställasmed inventarier anser jag det böra kunna godtas alt de för lagertillgångar iallmänhet gällande värderingsreglerna i 41 § KL också tillämpas på alla djur.Såväl stamdjur som omsättningsdjur behandlas nämligen i andra sammanhang somomsätlningstUlgångar med direkt avdrag vid inköp och skatteplikt vidförsäljning. En liberalare värdering av slamdjur kan också medföra störremöjligheter tiU resultatutjämning. Mot den bakgrunden förordar jag att värdetav djurlager på jordbruksfastighet vid beskattningsårets utgång skaU tas upptUl lägst av allmänna saluvärdet. Jag anser alt den årliga värderingen avdjuren liksom nu bör ske med ledning av värden på djur som fastställs avriksskatteverket. Verket fastställer på grundval avgenomsnittspriserna närmast föreverkels beslut vissa värden. En sådan ordning bör enligt min mening bibehållas.Dessa värden, som motsvarat av genomsnittspriserna på olikaslags djur i olika ålders-grapper, bör dock avse hela det genomsnittligaallmänna saluvärdet för . Beträffande djur för vilka verketinle fastställer något värde, såsom i fråga om dyrbara avelsdjur, anser jag attvärdet lägst skaU tas upp tiU av ett efter lämplig gmnd beräknat aUmäntsaluvärde. I de värden anger bör som hittUls mervärdeskattinte inräknas. Såvitt avser lagertUlgångar av annat slag än djuranser jag i likhet med kommittén att nuvarande bestämmelser skall bibehållasvid bokföringsmässig redovisnmg. Värdet av sådant lager skall således lägsttas upp tUl av det lägsia av anskaffningsvärdet eUer återanskaffningsvärdel,i förekommande fall efter avdrag för inkurans. Enligt min mening finns inteanledning att för något fall undanta dessa lagertillgångar vidlagervärderingen. Frågan om värdering av lager efterövergång tiU bokföringsmässig redovisning kommer jag att behandla i ett senaresammanhang i samband med reglema för byte av redovisningsmetod m. m. Värdeberäkningav byggnader, inventarier och markanläggningar Kommittén föreslår att de av riksdagantagna avslcrivnings-reglema för byggnader och markanläggningar pårörelsefastighet i huvudsak skall tUlämpas även i förvärvskällanjordbruksfastighet. Nuvarande regler för avdrag för värdeminskning avjordbrukets byggnader och markanläggningar är otidsenliga ochotillfredsställande. De medger inte en rinUig amortering av kapital sominvesterats i byggnader. Speciellt oförmånliga är bestämmelserna när det gällernyinvesteringar. Del måste sålunda anses som angeläget alt avskrivningsreglemautformas så att de bättre motsvarar dagens företagsekonomiska situation inomjordbmket. Idenna fråga har inte någon principiellt sett avvikande uppfattning kommit tUluttryck bland remissinstanserna. Gränsdragningenmellan byggnader, inventarier och markanläggningar är byggnadsavskrivningsreglernaavsedda alt tillämpas på den del av anskaffningskostnaderna som utgöregentliga byggnadskostnader. TUl den del anskaffningskostnader ulgör koslnaderför jordbruksberoende inredning och utrustning i ekonomibyggnader skallkostnadema däremot ingå i avskrivningsunderlaget för inventarier. En stor mängdbyggnadstillbehör och maskinell utrustning i jordbrukels ekonomibyggnader somuteslutande har lUl syfte att tjäna byggnadens användning för jordbruksändamålföreslås skola i avskrivningshänseende hänföras tUl inventarier. 1avskrivningsunderlaget för byggnader kommer därför i stort endast att ingåkostnader för egenthga byggnadsslommen, dvs. för golv, tak, väggar, bjälklagoch andra bärande konstruktioner samt pålning för att stabUisera byggnadensunderlag och schaktning av grund och källarplan. Vidare föreslår kommittén attkoslnader för sådana ledningar för vatten, avlopp och elektrisk ström som inteär jordbmksberoende utan avsedda för byggnadens allmänna funktion inräknas ibyggkostnadema. Markanläggningar i jordbrakel bör enligt kommitténsmening i avskrivningshänseende hänföras tUl antingen byggnader, inventariereller egentUga markanläggningar beroende på anläggningens funktion. Markanläggningsom är nödvändig för en allmänna användning skall behandlas sombyggnad. Hit räknas service- och anslutningsledningar för vatten, avlopp ochelektrisk ström som är belägna utanför bostadsbyggnad. Vidare föreslåskoslnader för pålning och schaktning för byggnad skola ingå iavskrivningsunderlaget för byggnaden. Ledningar lill ekonomibyggnad och andramarkanläggningar som är jordbruksberoende bör enligt kommitténs förslagdäremot hänföras till inventarier. Hit räknas allteå stängsel,bevattningsanläggningar, gödselbehållare, dagbrunnar, vissa anläggningar ivaltenvårdande syfte m. m. Övriga markanläggningar, dvs. de som inte hardirekt samhörighet med byggnad eller inventarier, bör enligt förslaget ingå iavskrivningsunderlaget för egentliga markanläggningar. Jagkan godta kommittéförslagels gränsdragning i avskrivningshänseende mellanbyggnader, inventarier och markanläggningar i förvärvskällan jordbmk.Motsvarande gränsdragning i förvärvskällan rörelse synes i stort ha fimgeratbra. Vissa svårigheter kan emellertid uppkomma när det gäUer att efter förvärvav jordbruksfastighet bestämma anskaffningskostnaden på de tillgångar somskall hänföras till avskrivningsunderlaget för inventarier. Särskilda reglerför bestämmande av värdet av dessa inventarier kan inte tUlskapas med hänsyntill den stora olikheten i sammansättningen av inventariebestånd. Enremissinstans har invänt att ledningar för vatten, avlopp och elek- Iriskström i ekonomibyggnader bör ingå i avskrivnmgsunderiagel för byggnader medhänsyn till atl ekonomibyggnad kan utnyttjas för annat ändamål omjordbraksdriften nedläggs. Ledningarna skulle alltså inte förlora praktiskttaget allt värde om den produktion byggnaden är avsedd för skulle upphöra. Ellsådant synsätt har teoretiskt och praktiskt sett viss tyngd. Jag anseremellertid att dessa ledningar såsom främst direkt jordbmksberoende börbehandlas som inventarier. Jag är därför beredd alt även i delta avseendegodta kommilléns uppfattning. Samma remissinstans anser vidare alt ledningarav skilda slag i jorden bör hänföras till markanläggningar under hänvisningtill svårigheterna all dra en gräns mellan ledningar som huvudsakligen beljänarekonomibyggnader och andra lednmgar. Jag anser dock inte tUlräcklig anledningföreligga alt i detla hänseende avvika från vad som gäller i förvärvskällanrörelse. I fråga om dessa s. k. yttre ledningar med blandad användning skall enligthuvudregeln således en uppdelning av koslnaderna ske på en byggnadsdel och eninventariedel. För alt förenkla deklarations- och taxeringsarbetet tiUämpasemellertid den s. k. huvudsaklighetsprincipen. Elt ledningssystem som i och försig tillgodoser både ekonomibyggnad och bostadsbyggnad skall sålunda helthänföras lill invenlariegmppen, om kostnaden för ledningarna lill trefjärdedelar är hänförlig till jordbraksverksamhelen. Vid omvända förhållandet,dvs. om kostnaden tiU tre fjärdedelar är hänförlig till bostadsbyggnader, skallledningarna i sin helhet hänföras tUl avskrivningsunderlaget för byggnad.Tillämpningen av dessa regler, vars motsvarighet finns i rörelsebeskallningen,torde inle medföra väsenlliga svårigheter. Jag förordar alltså även härkommitténs förslag. En remissinstans påpekar atttäckdikningsanläggningar är helt jordbmksberoende och således i princip bordehänföras till inventarier. Täckdikningama intar med hänsyn till deras speciellakaraktär och betydelse för jordbmket i viss mån en särställning. I det härredovisade systemet är det emellertid enligt min mening naturligt att dessaanläggningar behandlas som egentliga markanläggningar. Av skäl som jag senareskall redogöra för kommer jag emellertid att föreslå en viss särbehandling ibeskattningshänseende av dessa anläggningar. Enligt kommitténs förslag skallavskrivningsunderlaget för byggnad på jordbruksfastighet alltid varaanskaffningsvärdet, dvs. i första hand den faktiska byggnadskostnaden. Vidförvärv genom köp eller därmed jämförligt fång av byggnad tillsammans medmarken skall enligt förslaget som anskaffningsvärde anses så slor del avköpesumman som del taxerade byggnadsvärdet utgör av fastighetens totalataxeringsvärde. Detla framproportionerade värde skall kunna jämkas, om detuppenbarligen avsevärt över- eller undersliger vad som kan anses rimligt. Vidförvärv genom benefikt fång föreslår kommitlén atl överiåtarens skattemässiga restvärdeskall utgöra anskaffnmgsvärdel. Har stämpelskatt vid förvärv på grand av arveller testamente beräknats på grundval av lägre belopp, skall emeUertid istället det beloppet anses utgöra anskaffningsvärdet. Avdrag för anskaffningsvärde skall enligtförslaget få åtnjutas i form av årliga värdeminskningsavdrag enligt särskildplan. Någon rätt att förskjuta avdragen skaU inte finnas. För atl underlättafinansieringen av nyinvesteringar föreslår kommitlén att primäravskrivning med2 % skall få göras på aUa nyinvesteringar idriftbyggnader med undantag av mangårdsbyggnader. Kommiltéförslagel innebär all den nu förekommandes. k. eviga avskrivningen av byggnader ersätts med avskrivning enligt plan.Den föreslagna avskrivningsmetoden, som redan tUlämpas i fråga om byggnader iförvärvskällan rörelse, stämmer bättre överens med företagsekonomiskaprinciper. Någon erinran mot förslaget har inle gjorts under remissbehandlingenarmat än vad beträffar tidpunkten för de nya avskrivningsreglernasikraftträdande. Jag ansluter mig i princip lUl förslaget i dennadel. TUl frågan om ikraftträdandet och hithörande spörsmål återkommer jag i detföljande. I likhel med kommittén anser jag atl värdeminskningsavdrag påbyggnad inte skall få förskjutas mellan olika beskattningsår. I de fall byggnader efter det att de här föreslagnareglerna trätt i kraft uppförs jordbrukaren äger eller brukarfastigheten är det givet att de faktiska byggnadskostnadema tas upp som anskaffningsvärde.Vid förvärv av fastighet med befintligt byggnadsbestånd kan det emellertid varasvårare alt bestämma byggnadernas anskaffningsvärden. Det är nödvändigt att fåfram en enkel metod för att i sådana fall bestämma anskaffningsvärdet medhänsyn till det stora antal förvärv av denna typ som förekommer. fastighelstaxeringsutredning har enligtsina direktiv i uppdrag att finna en metod för redovisning av ett särskUtdelvärde för byggnader på jordbruksfastighet vid fastighetstaxeringen. Enligtuppgift avses förslag härom läggas fram i så god tid att redovisning avbyggnadsvärde skall kunna ske vid allmänna fastighetsiaxering. Någotsådant delvärde för jordbruksfastigheter finns dock inte f. n. Man kan inteheller förutse de linjer efter vilka frågan om särskUt byggnadsvärde påjordbruksfastighet kommer att lösas. I någon mån kompliceras bilden nämligengenom det här aktuella förslaget om gränsdragning mellan byggnader, inventarieroch markanläggningar. Ett delvärde på byggnader som åsatts vidfastighetstaxeringen bör få en så vid användning som möjligt vidinkomsttaxeringen. För att inte de nu aktuella frågorna om övergånginom jordbruket till bokföringsmässig inkomstredovisning skall försenasytterligare, föreslår jag således avskrivning enligt en särskild metod för denu av- I den mån det kommer i fråga att vid fastighetstaxeringenredovisa särskilt byggnadsvärde bör givelvis hithörande spörsmål påinkomsttaxeringens område omprövas. Nuvarande regler innebär en schablonisering genomatl, i de fall fakliska anskaffningskostnader inle kan visas, som byggnadsvärdeskall anses två tredjedelar av summan av följande delvärden som ifastig-hetstaxeruigshänseende gällt under beskattningsåret, nämligen jordbruksvärdet,skogsinarksvärdet, värdet av övrig mark och värdet av särskUda tillgångar,minskat med skäligt värde av mera betydande naturtillgångar och särskildaförmåner. Naturtillgångar och särskilda förmåner anses såsom mera betydande, omvärdet därav överstiger en tiondel av nyssnämnda summa. Skogsmarksvärdetinräknas dock med högst . Detla säll all beräkna avskrivningsunderlaget förbyggnader kan inte som metod i och för sig anses ge ell tillfredsställanderesultat, vare sig från materiell synpunkt eller med hänsyn till kravet pårättvisa. Underlaget är inle framräknat med hänsyn till förhållandena iverkligheten såvitt avser anskaffningskostnaderna för byggnadsbeståndet.