prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Sålunda blir det Uksom f.n. nödvändigt medersättningsregler som måste bli ganska komplicerade, om tillbörlig hänsyn skaUtas tiU båda parters intressen. SärskUt stora problem uppstår naluriigtvis närdet gäller ersättningen för det faU att den exproprierande efler fullbordandelav expropriationen har uppfört byggnad eller annars lagt ned kostnad påfastigheten. I saml Nr 109 Etlkomplicerat regelsystem kan naturligtvis få accepteras, om del gäller ettinstitut som fyUer ett angeläget behov. Emellertid torde det, omexpropriationen har avsett fastighet eller del av fastighet, mycket sällanföreligga något önskemål om återlösen från expropriatens sida, utan han torde iallmänhet, åtminstone sedan någon tid förflutit, ha accepterat expropriationensom slutgiltig. Inteheller från allmän synpunkt torde det normall finnas något intresse av attexproprierad fastighet eUer del av fastighet återlöses. SkuUe det ändamål förvUket expropriation har skett fortfarande behöva tiUgodoses, kanexproprialionstillstånd ges åt annan sökande. Att för övriga fall ha kvaråterlösningsinstitutet enbart som en sanktion för att egendomen inle användsför avsett ändamål kan inte vara motiverat. Ettspecialfall föreligger vid delexpropriation, om expropriationen har inneburitall del från en fastighet har avskUts ett område som naturligen hör tUlfastigheten. I sådant faU kan det vara av allmänt eller enskilt intresse atldel avskilda området återförs till stamfasligheten, om de skäl som harföranlett expropriationen inte längre föreligger. Som påpekats i promemoriantorde emeUertid detta intresse ofta kunna tUlgodoses genom frivUlig överlåtelseoch i vissa fall genom åtgärd enligt FBL. Närdet gäUer upplåtelse av särskUd rätt genom expropriation kan det naturligtvisfinnas skäl att låta ägaren av den besvärade fastigheten ha enåterlösningsrätt. I fråga om servitut kan emellertid åtgärd i vissa fall vidtasenligt FBL. 1 andra fall torde i regel en återlösen kunna komma till stånd påfrivillig väg. Sammanfattningsvisanser jag att det praktiska behovet av elt återlösningsinstitut är så ringa attdet, med tanke på det komplicerade regelsystem som skulle behövas, inte ärmotiverat att behåUa institutet i den nya expropriationslagen. Däremot bör detliksom f.n. finnas möjUghet för tUlståndsmyndigheten att meddela särskildabestämmelser i anslutning till expropriationstiUståndet, om det behövs för atttrygga att den exproprierade egendomen används för det avsedda ändamålet. Artenoch omfattningen av de bestämmelser som sålunda kan komma att meddelas får bliberoende av förhållandena i det särskUda fallet. 8.3.3 Giltigheten av expropriationstillstånd m.m. Enligtnuvarande regler skall Kungl. Maj:t, i samband med atl tillstånd tiUexpropriation bevUjas, bestämma den tid inom vilken talan om expropriation skaUha väckts vid domstol. Vanligen utsätts därvid en ettårsfrisl, 1 praxis haremellertid Kungl. Maj:t ansetts oförhindrad att förlänga meddelade tidsfrister.I flera fall har tidrymden mellan expropriaiionsiillsiåndet och dagen föranhängiggörandet av expropriaiionsmålet blivit betydande. Förhållandet harkritiserats vid upprepade tUl- under remissbehandlingen av expropriationsutredningens förslag och avjustitiedepariementets promemoria. Detkan inte förnekas att det rådande systemet i vissa avseenden innebärolägenheter för fastighetsägaren. Redan bevUjandet av expropriation medförnaturligtvis ofta en osäkerhet för honom. I praktiken blir hans möjligheler attråda över sin egendom genom försäljning, nyttjanderättsupplåtelse ellerbebyggande avsevärt inskränkta. Han kan också komma i en bekymmersam situationnär det gäller att avgöra vilka underhåUs- och förbättringskostnader som börläggas ner på fastigheten. De ölägenheter som uppstår genomexpropriationstUlståndet accentueras naluriigtvis, om det förflyter lång tidfram lUl väckandet av talan. Eftersatts i sådant fall underhållet avfastigheten, kan skadeverkningar uppstå även för tredje man, t.ex. hyresgästeroch panträttshavare. Detbör emellertid påpekas att fastighetsägarens handlingsfrihet är beskuren ävengenom många andra faktorer än formligt beslut om expropriation. Framför alll ärnaturligtvis planlagstiftningen av betydelse. Men redan i och med att enkommun bekantgör sina avsikter om hur marken inom kommunen skall användasbegränsas i praktiken fastighetsägarens möjUgheter att använda sin egendom.Utsikterna att inom expropriationslagstiftningens ram tUlgodosefastighetsägarens och andra sakägares intresse av alt få väckt fråga omtvångsförvärv av mark avgjord så snart som möjligl är därför begränsade. Dettahindrar inte all de möjligheter som finns att tillvarata sakägarnas intresse pådenna punkt bör beaktas. Vadjag har sagt om exproprialionsiiUståndets verkningar talar utan tvivelför att tiden meUan tiUståndei och anhängiggörandet av talan håUs så kort sommöjligt. Å andra sidan har naturligtvis den exproprierande behov av en visshandlingsfrihet. Förutsättningarna för att utnyttja mark som omfattas avexproprialionstillsländ kan snabbi förändras, och det kan blisvårt att ta ställning till frågan huruvida liUståndet bör begagnas. Denexproprierande måste därför a\ en i fortsättningen ha möjlighet alt under entid hålla frågan om expropriation öppen, sedan tiUstånd meddelats. Av hänsyntill fastighetsägaren och andra intressenter är del emellertid befogal attinföra vissa begränsningar i den rätt som sålunda bör tUlkomma denexproprierande. Vadförsl gäller tiUståndsbesluten bör de liksom innehålla en bestämmelseom sista dag för väckande av talan vid domstol. Frågan om tidsfristens längdbör inte regleras i lag utan får överlämnas ål rättstUlämpningen. I de flestafall torde det vara lämpligt att sätta tidsfristen tUl ell år. Vid störreexpropriationer kan det dock undanlagsvis vara befogat med en längre tidsfrist.Beslutet om tidsfrist bör emellertid i varje ärende grundas på en noggrannprövning av aUa berörda parters intressen. Påföljden för underlåtenhet attväcka talan inom den angivna tidenbör liksom f.n. vara att expropriationstiUståndet är förfallet. Medhänsyn tUl vad som har sagts om den exproprierandes intressen bör hanäven i fortsättningen ha möjlighet att få elt expropriationstiUstånd förlängt.En förutsättning för förlängning bör emeUertid vara all det föreligger särskUdaskäl, Elt sådant särskilt skäl kan vara alt det krävs en mera omfattandeplanering än som förutsatts från början för att den exproprierande skall kunnasäkert bedöma om tUlståndet bör utnyttjas. Även ofömtsedda förändringar i denexproprierandes ekonomiska situation bör i viss utsträckning kunna beaktas.Någon yttersta gräns för förlängning av expropriationstillstånd torde inte börainföras. Det ligger dock i sakens natur att kraven på förebringande avsärskilda skäl kommer att skärpas, ju längre lid som förflutit sedan detursprungliga tillståndet meddelades. Givetvis måste också, varje gång förlängningbegärs, hänsyn tas tUl vad som anförs av fastighetsägaren och andra berördaparter. Föratt ett expropriationstillstånd skall bli förlängt bör det inte krävas attbeslul härom fattas före utgången av den löpande tidsfristen. Däremol måstegivetvis den exproprierande ansöka om förlängning innan tidsfristen har gåttut. Genomde nu förordade begränsningarna i den exproprierandes rätl att hållaexpropriationsfrågan öppen torde fastighetsägarens och andra berörda partersintressen i stor utsträckning bli tUlgodosedda. Emellertid kan det under enlöpande tidsfrist inträffa omständigheter som inle har fömtsetts i tUlstånds-eller förlängningsärendet och som avsevärt ökar fastighetsägarens olägenhet avatt expropriationsfrågan inte är avgjord. Det kan t.ex, visa sig behövligt atttidigare än beräknat vidta omfattande underhålls- eller förbättringsarbeten påfasligheten, I sådana och liknande fall är det befogat att ge fastighetsägarenmöjlighet att påskynda avgörandet av expropriationsfrågan. Jag kommer därmed inpå frågan om rält för fastighetsägaren att väcka talan vid domslol. Enligtnuvarande bestämmelser är del i regel bara den exproprierande som har talerält.Endast om den exproprierande har tillträtt egendomen får fastighetsägaren ellerannan sakägare, vars rätt berörs av tillträdet, väcka talan. Denna huvudregelbör inte frångås. Som tidigare framhållits måste den exproprierande ges en visshandlingsfrihet, när det gäller att avgöra huruvida expropriationstiUståndetskall utnyttjas eller ej. Vissaremissinstanser har föreslagit all man skall utvidga fastighetsägarens rättatt väcka talan till att avse även det fallet att det har förflutit viss tidutan att expropriationstiUståndet har utnyttjats av den exproprierande. Motdetta förslag kan invändas all det åligger den myndighet som prövar frågan omexpropriationstillstånd eller om förlängning av tillstånd att göra enomsorgsfull avvägning av alla berörda parters intressen. Det beslut omtidsfrist som därvid meddelas bör i princip inle kunnarivas upp genom att fastighetsägaren vänder sig till domstol. Del kan därförinte komma i fråga att införa en så utvidgad talerätt för fastighetsägaren somhar föreslagits under remissbehandUngen. Däremotkan det övervägas att ge fastighetsägaren rätt att väcka talan i det nyssberörda fallet att det efter tiUstånds- eller föriängningsärendets avgörandeinträffar omständighet som inte har förutsetts och som avsevärt försämrarfastighetsägarens ställning. Inte heUer i detla fall anser jag emellertid attfastighetsägaren bör kunna vända sig lUl domstol. En sådan ordning skuUeinnebära att domstolen före den egentliga expropriationsprocessen skulle behövagöra en prövning av fastighetsägarens talerätt som ibland skulle kunna bliförhållandevis omfattande. Prövningen skulle dessutom innebäralämplighetsavvägningar av en art som normalt inte bör ankomma på domstol. Istället bör man enligt min mening välja den lösningen att fastighetsägaren gesmöjlighet att vända sig tiU den administrativa myndighet som har meddelatbeslut i tUlstånds- resp. förlängningsärendet och begära att få en ny kortaretidsfrist bestämd inom vilken den exproprierande skaU vara skyldig att väckatalan. En sådan begäran bör kunna bifallas, om fastighetsägaren visar att hansolägenhet av att expropriationsfrågan hålls öppen avsevärt har ökat sedan detsenaste beslutet fattades. Givetvis måste emellertid en avvägning alltid görasmot den exproprierandes intressen. Medhänsyn till att den exproprierande alltid bör ha på sig för attförbereda den kommande rättegången, bör fastighetsägaren inte i något fallkunna få till stånd sådan omprövning som nämnts förrän elt år förflutitefter det att det ursprungliga expropriationstUlståndet meddelades. Dettainnebär att omprövning av en beslutad tidsfrist normalt kommer att ske endastnär förlängning av expropriationstiUstånd har ägt rum. Omprövning kanemellertid ske även i de undantagsfall då tiUståndsmyndigheten redan frånbörjan har satt ut en längre tidsfrist än . Somnämnts bör expropriationstUlståndet vara förfallet, om den exproprierandeunderlåter att väcka talan inom den angivna tiden, F,n. föreligger detemeUertid inte något hinder för den exproprierande att, om tUlståndet harförfaUit, göra ny ansökan och erhålla nytt tUlstånd beträffande samma egendom.Denna möjlighet bör stå öppen även i fortsättningen. Om sökanden därvidåberopar samma expropriationsgmnd som tidigare, bör emellertid som villkor förnytt expropriationstUlstånd, liksom vid förlängning, krävas att det föreliggersärskUda skäl. Enligtden presumtionsregel som f.n, finns i 111 a § ExL och som jag i annatsammanhang föreslår flyttad tUl 4 kap, 3 § i den nya expropriationslagen skaUvid bestämmande av löseskUling i viss utsträckning bortses från sådan ökning avfastighetens marknadsvärde som har ägt rumfrån dagen före ansökningen om expropriation. Förlängs ell meddelatexpropriationstiUstånd, bör detta inte innebära all denna s,k,presumtionstidpunkt flyttas ulan den bör anses ligga före denansökan som ledde fram tiU det ursprungliga tiUståndsbeslutet. Om däremotfrågan om expropriation förfaUer och det därefter meddelas nytt tiUståndbeträffande samma egendom, bör presumtionstidpunkten anses ligga föreden nya ansökningen om expropriation. Jaghar i avsnittet 8,3,1 förordal alt Kungl, Maj:t i vissa fall skall kunnaöverlämna åt underlydande myndighet, främst , att pröva fråga omexproprialionstillstånd. Fråga om förlängning av tillstånd och om nytt tiUståndbeträffande samma egendom bör emellertid alltid avgöras av Kungl. Pågmnd av beslut vid höstriksdag (prop. 1971:122, CU 1971:27, rskr1971:310) gäller fr.o,m, nya bestämmelser om ersättning videxpropriation. Dessa bestämmelser har utformats i syfte att dämpamarkvärdestegringen och hindra att samhället vid expropriation förtätbebyggelseändamål skall behöva ersätta vissa värden som har uppstått tillföljd av samhällets egna insatser och har samband medtätbebyggelseutvecklingen. Som utgångspunkt gäller atl fastighetensmarknadsvärde dvs, det pris fasligheten sannolikt skulle betinga vidförsäljning på öppna marknaden skaU vara avgörande förexpropriationsersättningen. Vissaavvikelser gäUer dock från principen om ersättning efter marknadsvärde. Sålundaskall i viss överensstämmelse med vad som gällt redan fömtexpropriationsföretagets inverkan på marknadsvärdet inte beaktas. Om detföretag, fÖr vars genomförande fastighet exproprieras, medfört inverkan avnågon betydelse på fastighetens marknadsvärde, skaU ersättningen i regelbestämmas på gmndval av det marknadsvärde fasligheten skulle ha haft utan sådaninverkan. presumtionsregeln utgör ett ytterligare principiellt och praktisktbelydelsefuUl undantag från marknadsvärdesprincipen, Presumtionsregeln gällervid tätbebyggelseexpropriation samt värdestegringsexpropriation i samband medtätbebyggelse. Regeln innebär att sådan ökning av fastighetens marknadsvärde avnågon betydelse som ägt rum före ansökningen om expropriation dock högst före talans väckande vid domstol och enligt en särskildövergångsbestämmelse inte i något fall tidigare än från -räknasägaren tUlgodo endast i den mån det blir utrett att den beror på annat änförväntningar om ändring i markens tiUåtna användningssätt. Det gäller således en presumtion för att en värdeökning beror på förväntningarom ändring i markens tillåtna användningssätt. Endast i den mån presumtionenmotbevisas utgår ersättning för den markvärdestegring som inträffat. Icivildepartementets promemoria (Ds C 1972:1) Lagstiftning om fysiskriksplanering föreslås atl presumtionsregeln skaU tillämpas när staten ellerkommun exproprierar, oavsett för vUkei ändamål det sker. I sak innebärpromemorians förslag i övrigt endast att gällande ersättningsbestämmelser försöver till den nya expropriationslagen. Somskäl för den föreslagna utvidgningen av presumtionsregeln anförs i promemorianhuvudsakligen följande. Värdestegring på grund av förväntningar om ändring imarkanvändningen är ett problem även när mark tas i anspråk för annat ändamålän tätbebyggelse. Också i sådana fall kan tidigare uppkomna förväntningar på atttätbebyggelse skall komma tUl stånd ha medfört en ökning av fastighetensmarknadsvärde. Det är sådana förväntningsvärden som samhällel enligtpresumtionsregeln i princip inle skall ersätta, eftersom de har sin grund iinsatser som samhällel väntas göra. När sådana förväntningar inte ersätts i defall tätbebyggelse kommer till stånd och förväntningarna sålunda faktisktslagit in, finns enligt promemorian så myckel mindre skäl att samhället skallbehöva ersätta dem när de inte infrias, I promemorian anförs vidare att vad somsålunda sagts om värdestegring på gmnd av förväntningar om tätbebyggelse harmotsvarande tUlämpning i fråga om värdestegring som uppkommer på grund avförväntningar om kommande glesbebyggelse eller andra förväntningar om ändradmarkanvändning. Enligtpromemorian bör presumtionsregelns tUlämpning vara förbehållen fall när stateneller kommun exproprierar, eftersom det saknas tillräckliga skäl all låta envärdestegring på gmnd av förväntningar om ändrad markanvändning tillfallaenskUd exproprierande och inte fastighetsägaren. Vidareföreslås alt den expropriationslagstiftning övergångsvis infördapresumtionstidpunkten, , skaU gälla även vid tillämpning av denutvidgade presumtionsregeln. Denföreslagna utvidgningen av presumtionsregeln tillstyrks eller lämnas utanerinran av det stora flertalet remissinstanser som särskilt yttrat sig i dennadel. Några remissinstanser har emellertid avstyrkt förslaget. Denkritik som från vissa håll har riktats mot den föreslagna utvidgningen avpresumtionsregeln kan i sina huvuddrag sammanfattas så att redan gällandepresumtionsregel åsidosätter markägarens berättigade intressen och leder tillett alltför komplicerat värderingsförfarande, medan mol den utvidgadepresumtionsregeln dessutom åberopas att presumtion saknas för attförväntningsvärdena tillförts marken genom den exproprierandes egna insatsereller ens genom samhälleliga insatser. Föregen del viU jag till en början framhålla, atl inget har kommit fram i dettalagstiftningsärende som ger mig anledning att ompröva presumtionsregeln somsådan. Den aUmänt hållna kritik som en del remissinstanser har riktat motregeln finner jag inte underbyggd. Del kan inte vara något berättigat intresseatt fastighetsägaren skall få tUlgodogöra sig spekulativa förväntningsvärden.Det torde, åtminstone om hänsyn skall tas också till övergångsförhåUanden, inteheller vara möjligt atl finna någon bättre lösning på problemet att skUja denvärdestegring som inte bör ersättas från sådan värdestegring som inte bygger påförväntningar om ändrad markanvändning, I varje faU har remissbehandlingen integivit uppslag tUl något annat alternativ. För att komma lill rätta medmarkvärdestegringen får man finna sig i att värderingsförfarandel någon gångkan erbjuda vissa komplikationer. Så snart fråga är om råmarks-expropriation och detta är vanligen fallet när det kan vara aktuellt atl tillämpapresumtionsregeln torde tiUämpningen av regeln inte erbjuda några alltförstora svårigheter. Närdel därefter gäller den kritik som har riktats mot promemorieförslaget om enutvidgning av tUlämpningsonuådet för presumtionsregeln viU jag anföra följande.Som har sagts i promemorian är värdestegring på grund av förväntningar omändring i markanvändningen ett problem också när mark tas i anspråk för annatändamål än tätbebyggelse. I rättspraxis har exempelvis förekommit att vidinlösen på grund av faststäUd generalplan marken har värderats med hänsyn tillförväntningar om rätt till tätbebyggelse som har förelegat vid lidpunkten förgeneralplanens faststäUande men som enligt generalplanen inte har blivitförverkligade. När förväntningsvärden utsläcks genom expropriation är detliksom i det nu nämnda faUet som regel fråga om tätbebyggelsevärden av etteUer annat slag, dvs. sådana värden som typiskt sett har sin gmnd i insatsersom samhället självt väntas göra. Den principieUa motiveringen för attfastighetsägaren inte skall få tillgodogöra sig värdestegring på gmnd avförväntningar om ändring i markens tUlåtna användningssätt är starkarei de fall som är i fråga än när marken skaU användas tiU tätbebyggelse. Jagkan helt instämma i promemorians uttalande att när förväntningarna inte skallersättas då de faktiskt har slagit in, det finns så myckel mindre skäl altsamhäUet skall behöva ersätta dem när de inte infrias. Värden på gmnd avförväntningar om annan ändring i markens tiUåtna användningssätt än som hängersamman med tätbebyggelseutvecklingen är regelmässigt av underordnad betydelse.Men också sådana värden beror mera på samhällsutvecklingen i stort än påfastighetsägarens insatser, 1 princip omfattas de redan nu avpresumtionsregeln. Dennas syfte att dämpa markvärdestegringen talar också föratt den bör omfatta värden på gmnd av förväntningar om annan ändring i tUlåtenmarkanvändning än tätbebyggelse. därföringet skäl att behandla dessa förväntningsvärden på särskilt säll, även ompresumtionsregeln utvidgas att omfatta andra expropriationsändamål äntätbebyggelse. Moten utsträckt tUlämpning av presumtionsregeln anförs också invändningar avbevisteknisk art. Innebörden av denna kritik är att när marken tas i anspråkför ändamål som inte i och för sig medför värdestegring, någon presumtion intekan uppställas för att del är samhällets egna insatser som har medfört eneventuell ökning av fastighetens värde och att i allt fall fastighetsägaren fårsvårigheter att motbevisa en sådan presumtion. Det ligger emellertid i sakensnatur att förväntningar om ändrad markanvändning är ganska svårgripbara och attderas inverkan på markvärdet svårligen kan bestämmas exakt, medan mera reellaorsaker till markvärdestegring lättare låter sig påvisas. Om värdestegringenberor på annat än förväntningar om ändring i markens tUlåtna användningssätt,bör detta i allmänhet kunna visas i expropriaiionsmålet utan alltför storasvårigheter. Den bevisbörda som läggs på fastighetsägaren blir densammaoberoende av för vilket ändamål expropriationen sker. Som jag anförde i 1971 årslagstiftningsärende med anledning av ett uttalande av lagrådet är delsjälvklart att beviskraven i viss utsträckning mäste anpassas tUl svårigheternaatt prestera en fullt tillförlitlig utredning. Som ett specialfaU då de antyddabevissvårigheterna föreligger har under remissbehandlingen anförts, attvärdestegringen beror på att området är naturskönt eller i övrigt attraktivtfrån fritidssynpunkt. Om del i ett sådant fall är fråga om ett obebyggt område,lär emellertid värdestegringen hänga samman just med förväntningar om attmarken på gmnd av sina företräden skaU kunna användas på annat sätt än somförut har varit tiUåtet, En sådan värdestegring skall alltså enligtpresumtionsregeln inte ersättas. Uppkommer fråga om att lösa in redan bebyggdafastigheter inom natursköna eller för fritidsaktiviteter efterttaktade områden,kan det ofta tänkas att den yttre miljön medfört värdestegring på fastigheternautan samband med ändring i markens tUlåtna användningssätt. En sådanvärdestegring är jämförlig med den som i tätorter kan uppstå tUl följd avförbätttat kommunikationsläge o,d. och skall alltså vid tiUämpning avpresumtionsregeln tUlgodoföras fastighetsägaren. Jaganser sålunda att promemorians förslag om en utvidgad tiUämpning avpresumtionsregeln är lämpUgt och att det bör genomföras. Regeln innebär dels enpresumtion för att all värdeökning beror på förväntningar om ändring i markenstiUåtna användningssätt, dels att värdeökning på gmnd av sådana förväntningarinte skall ersättas. Enligt vad jag uttalade lagstiftningsärendeavses med tiUåtet användningssätt i första hand sådant användningssätt somföljer av BL eller av fastställd detaljplan. Hit bör hänföras också pågåendeanvändning som visserligen strider mot BL eUer plan men som var tUlåten när denstartades (prop. Ersättning utgår således för tiUåten markanvändning men inle förförväntningar om ändring i tillåten markanvändning genom bebyggelse eller annanåtgärd som är tiUståndskrävande. följer redan av gällandepresumtionsregel. I den män kravel på byggnadslov för glesbebyggelse får en nyinnebörd i enlighet med förslag i promemoria, kommerpresumtionsregeln att omfatta även förväntningar om glesbebyggelse. Under dennaförutsättning skall sålunda värden som uppkommer på grund avförväntningar om sådan glesbebyggelse som är tillåten inte ersättas, närpresumtionsregeln är tiUämplig. Denna konsekvens är emellertid inte beroendeav den nu aktueUa utvidgningen av presumtionsregeln. Syftetmed presumtionsregeln är som jag anförl bl.a. att det allmänna inte skaUbehöva ersätta vissa värden som har sin grund i dess egna insatser. 1 de faUdär presumtionsregeln f.n. kan tUlämpas, nämligen vid expropriation för tätbebyggelseoch värdestegringsexpropriation, är det endast kommun och i fråga omvärdestegringsexpropriation staten som får expropriera. I överensstämmelsehärmed har som jag nämnt förut i promemorian föreslagits att endast staten ochkommun skall få åberopa presumtionsregeln. Förslaget har tillstyrkts avkommunförbundet. Några andra remissinstanser har kritiserat förslaget.