prop · FV0369 · 1972-12-31 00:00:00 — Andrastycket innehåller den i avsnitt 3.3.4 berörda bestämmelsen enligt vilkentjänstepensionskassa är att anse som understödsförening, även när arbetsgivarei stället för de anställda betalar medlemsavgifterna, trots att det i sådantfall är tveksamt om rekvisitet "inbördes bistånd" kan anses uppfyllt. Denav mig sålunda föreslagna utformningen av paragrafen stämmer i sak överens medmotsvarande bestämmelser i sakkunnigförslaget. De av mig vidtagna jämkningarnaär bl. a. föranledda av att det enligt min mening bör framgå att rekvisitet"inbördes bistånd" med den modifikation som anges i andra stycket skall gälla för såväl äldre som nya understödsföreningar. Iförsta stycket, som svarar mot 90 § första stycket 1 UFL och 103 § 1 mom.sakkunnigförslaget, görs vissa undantag från lagens tillämplig-hetsområde. Påförslag av den sakkunnige skall lagen i likhet med vad nu gäller inte tUlämpaspå utfästelser av förmåner staten eUer kommun ansvarar. Idepartementsförslaget har i klarhetens intresse tillagts att detsamma skallgälla i fråga om anstalt vars verksamhet regleras i författning. Lagen ärsåledes inte tillämplig på t. ex. handelsflottans pensionsanstalt, beträffandevilken särskild författning gäller, se SFS 1961 r 302. I UFL undantas frånlagens bestämmelser även sådan pensionskassa för i offentlig tjänst anställdapersoner som av Kungl. Majrt förklarats undantagen från lagens tillämpning.Flertalet av de pensionskassor som erhållit sådan förklaring har numeraupplösts, oftast i samband med att staten eller den kommunala huvudmannen övertagitansvaret för pensionsutfästelserna. Eftersom kvarvarande pensionskassa föranställda i offentlig tjänst bör ha möjlighet att undantas från även den nyalagens tiUämpning har en motsvarighet tUl den angivna bestämmelsen i UFL tagitsupp i departementsförslaget. Jag har därvid inte funnit skäl att, som densakkunnige föreslagit, utsträcka dispensmöjligheten till pensionskassor iallmänhet. Andraoch tredje styckena, som saknar motsvarighet i UFL, svarar mot 103 § 2 mom. isakkunnigförslaget och innehåller den i avsnitt 6 behandlade bestämmelsen omrätt för tillsynsmyndigheten, dvs. försäkringsinspektionen, att i fråga om tvåkategorier understödsföreningar dels föreningar vars verksamhet har ringaomfattning, dels tjänstepensionskassor ge dispens från särskildabestämmelser i lagen. Sverigeskommunalanställdas pensionskassa har i sitt yttrande framhållit att kassansverksamhet på ett markant sätt skiljer sig från andra understödsföreningarsverksamhet. Kassan anför härom i huvudsak följande. Efter de kommunalanormalpensionsreglementenas tillkomst omkring blev kommunerna direktansvariga för de kommunalanställdas pensioner, oavsett om försäkring tecknatsför pensionsutfästelserna. Detta resulterade i att de kommunala tjänstepensionsförsäkringarsom tecknats i kassan, har karaktär av återförsäkring. De kommuner som betalatavgifter till kassan i kassans stadgar benämnda passiva medlemmar för attha de anställda försäkrade i denna har inte genom försäkringen avbördat sigsitt ansvar för pensionsutfästelserna på kassan. Syftet med försäkringen är istället att inom kassans ram få en viss riskfördelning. De försäkradekommunalanställda, som i stadgama kallas aktiva medlemmar, saknar däremotintresse i kassan, eftersom pensionsförmånerna helt regleras av pensionsreglementena.Från tiden finns dock kvar ett begränsat antal aktiva medlemmarför vilka kassan står direkt ansvar enligt särskUda försäkringsavtal. Kassanär fr. o. m. fribrevskassa. Kommunala arbetstagare som nyanställtsdärefter har alltså inte av arbetsgivarsidan "återförsäkrats" ikassan. I huvudsak är det således kommunerna och inte de försäkrade som ärintressenter i kassan. Kassans fondmedel placeras uteslutande i reverslån tillkommuner och kommunala rättssubjekt. Kommunema har i egenskap av passivamedlemmar i kassan full insyn i kassan och kan därigenom själva bevaka sinaintressen i kassan. Eftersom kommunernas "återförsäkring" i kassaninte skapar någon självständig pensionsrätt för de försäkrade arbetstagarnamot kassan, saknas behov av tillsyn genom försäkringsinspektionen i syfte attbevaka arbetstagamas intressen. Det ringa behovet av tillsyn genom inspektionensvarar inte mot den ökade skyldighet att utge bidrag till inspektionenstUlsynskostnader som föreslås av den sakkunnige. Vissa bestämmelser i denföreslagna lagen bl. a. reglema om fuUmäktigerepre-sentation passar inte inpå kassans verksamhet. Medhänvisning till det anförda hemstäUer kassan i yttrandet att Kungl. Majrt pålämpligt sätt skaU undanta kassan från skyldighet att tillämpa den nya lagen.EnHgt min mening bör emellertid frågan om sådant undantag prövas i annanordning och efter särskUd framställning. Med anledning av vad kassan anfört omatt vissa bestämmelser i 1972: 69 114 dennya lagen är olämpliga för kassan bör påpekas att kassan har möjlighet att hosförsäkringsinspektionen söka utverka dispens från bestämmelserna i fråga. Paragrafensförsta stycke, som svarar mot 2 § och 67 § första stycket UFL och 2 §sakkunnigförslaget, innehåller det allmänna kravet att understödsföreningmåste vara registrerad hos försäkringsinspektionen. Vidare anges attinspektionen är tillsynsmyndighet för understödsföreningarna. I andra stycket,som svarar mot 68 § UFL och 70 § sakkunnigförslaget, anges att hosinspektionen skall föras ett register över understödsföreningarna förinskrivning av de uppgifter som skall registreras enligt denna lag. Dennaparagraf, som saknar motsvarighet i UFL och i sakkunnigförslaget, innehållerden i avsnitt 3.3.2 behandlade bestämmelsen att registrering av nyunderstödsförening kan ske endast om den avsedda verksamheten är behövlig ochockså i övrigt ägnad att främja en sund utveckhng av försäkringsväsendet. Dennaparagraf, som svarar mot 3 § förstatredje styckena UFL och 3 §sakkunnigförslaget, innehåller bestämmelser om det minsta antal medlemmar somskall finnas i en understödsförening. F.n. gäller som huvudregel att understödsförening skall bestå av minst 100medlemmar. I förening som endast meddelar ålderspension eller/ochkapitalunderstöd vid livsfall är det tUlräckligt att medlemsantalet inte ärmindre än 50. Omfattar förenings verksamhet invalid- eller överlevelsepensionutan samband med ålderspension, sjukförsäkring i form av sjukpenning för längretid än för ett sammanhängande sjuklighetstiUstånd ellerkapitalunderstöd vid dödsfall till högre belopp än måstemedlemsantalet uppgå tUl minst 500. Föreligger särskilda omständigheter kantillsynsmyndigheten medge att medlemsantalet i viss förening får vara lägre ändet i lagen angivna minimiantalet. Sådant medgivande får dock inte lämnasförening som meddelar sjukpenning än för ettsammanhängande sjukHghetstUlstånd. Densakkunnige framhåller att en meningsfull samverkan på personförsäkringensområde knappast är möjlig om antalet försäkrade är alltför litet. Redan enminimigräns vid 100 medlemmar utgör i allmänhet inte någon garanti för attunderlaget för verksamheten bhr sådant, att de krav som normalt innefattas isoliditets- och skälighetsprinciper-na skaU kunna bli tUllgodosedda. Av hänsynsärskUt till redan bestående föreningar, vilka i allmänhet är välkonsoliderade, ställer den sakkunnige dock inte upp något generellt hinder motatt medlemisantalet i en förening skall kunna få vara så litet som 100. Dennuvarande bestämmelsen om en särskild lägre minimigräns för föreningar som endastmeddelar ålderspension och/eller kapitalunderstöd utgå. Dennuvarande övre minimigränsen minst 500 medlemmar liksom bestämningen av deföreningar för vUka denna gräns gäller utgör enligt den sakkunniges mening istort sett en lämplig reglering. Den har därför i huvudsak behållits oförändradi sakkunnigförslaget. I fråga om sjukförsäkringsföreningarna föreslås, attkravet på minst 500 medlemmar begränsas till föreningar, som lämnar sjukpenningför än för ett sammanhängande sjuklighetstUlstånd. Förslagetmotiveras med att utrymmet för frivillig sjukförsäkring blivit mycketobetydligt genom den genomförda utbyggnaden av den allmänna sjukförsäkringen.Mot bakgrund av den penningvärdeförändring som förekommit sedan år 1938föreslår den sakkunnige vidare att kategoriklyvningen av föreningar sommeddelar kapitalförsäkring sker vid ett högre försäkringsbelopp än f. n. Enligtförslaget skall sålunda förening som meddelar sådan försäkring för dödsfall tUlhögre belopp än . bestå av minst 500 medlemmar. Försäkringsinspektionenskall enhgt den sakkunniges förslag ha kvar den nuvarande möjligheten att medgeundantag från lagreglerna om minsta antal medlemmar. Den sakkunnige betonar attfråga om sådant undantag bör bedömas främst mot bakgrund av vad som kan godtagasfrån sohditetssynpunkter. I den mån en verksamhet med ett mindre antalmedlemmar fömtsätter att mera betydande riskutjämningstillägg tas ut frånmedlemmarna eller får till följd att förvaltningskostnaderna blir väsentiigthögre än vad som är normalt för likartade försäkringar, kan emellertidskälighetsprincipen hindra att medgivande lämnas. Det finns således anledningantaga att tillsynsmyndighetens prövning kommer att präglas av försiktighet ochrestriktivitet. Den sakkunnige föreslår därför att någon motsvarighet tUl detnuvarande undantaget från dispens-reglerna beträffande vissa föreningar sommeddelar sjukpénningför-säkring inte tas in i den nya lagen. Deföreslagna bestämmelserna har tUlstyrkts eller lämnats utan erinran vidremissbehandlingen. Bestämmelsernaom vissa minimikrav i fråga om antalet medlemmar utgör ett av de led som syftartiU att trygga föreningarnas förmåga att fullgöra sina utfästelser. Det kanuppenbarligen lätt uppkomma svårigheter i fråga om möjligheten att infriaförsäkringsutfästelserna, om verksamheten baseras på en aUtför litenförsäkringsstock. De ohka krav i fråga om lägsta medlemsantal som f. n. gäUerför skUda slag av föreningar bygger på en bedömning av de risker som följermed olika typer av försäkringsverksamhet. Jag förordar att de gällandereglerna, med de jämkningar som föreslås av den sakkimnige, överförs tUl dennya lagen. Dock bör uttryckligen anges att det skall krävas särskUda skäl föratt inspektionen skall kunna medge undantag från kraven på lägsta antalmedlemmar. Därigenom markeras att dispensregeln är avsedd för undantagsfall,t. ex. när en förenings ekonomi trots ett litet medlemsantal på annat sätt ändåkan anses säkerställd. Som den sakkunnige framhåller får sådant säkerställandeinte ske genom avgifter av sådan storlek, att skäUghetsprincipen sätts ur spel.Lämnat medgivande skall innehålla föreskrift om det minimiantal medlemmar sommåste finnas. Utan särskild föreskrift kan inspektionen givetvis begränsagiltigheten av dispens tUl liksom återkalla denna, när det finns skältiU det. Ilikhet med vad som gäUer skall inspektionen i fall, där kravet påföreskrivet minimiantal medlemmar inte uppfylls, pröva om föreningen skall fåfortsätta sin rörelse med det mindre antalet medlemmar eller om föreningenskall träda i likvidation (41 § i departementsförslaget). I 3 § tredje stycketandra punkten UFL är intagen en erinran om möjligheten för inspektionen att isådant sammanhang medge förening att gå under det minimiantal medlemmar somgäller för föreningen. Denna eriman saknas i sakkunnigförslaget. Eftersom denkan anses som onödig har den inte heller tagits upp i departementsförslaget. Dennaparagraf, som innehåller bestämmelser om högsta tUlåtna försäkringsbelopp fören medlem vid kapitalförsäkring, svarar mot 3 § femte stycket UFL och 4 § andrapunkten sakkunnigförslaget. F.n. gäUer att kapitalunderstöd får avse högst . för en medlem. OmsärskUda omständigheter finns kan försäkringsinspektionen dock medge föreningatt meddela kapitalunderstöd tiU högre belopp. 1972: 69 117 Motbakgmnd av att kapitalförsäkring till högre belopp än . f. n. meddelasav understödsföreningar i mycket begränsad omfattning sätter den sakkunnige ifråga om det finns behov av att höja maximibeloppet. En höjning återverkar påde gränsdragningsproblem som föranleds av förbudet mot affärsmässigverksamhet. Det är emellertid ett önskemål från vissa föreningar attmaximibeloppet höjs. Dessa föreningar bmkar hänvisa bl. a. till denpenningvärdeförändring och allmänna ekonomiska utveckling som ägt mm sedanUFLrs tillkomst. En anpassning tiU dessa ändrade förhållanden skuUe enhgt densakkunnige medföra att föreningsmedlemmarnas skiftande önskemål bättre kundetillgodoses. Den sakkunniges avvägning av de olika synpunkterna i frå ganmynnar ut i ett förslag om en höjning av maximibeloppet för kapitalförsäkringtiU . för en medlem. Vidsidan av reglema om högsta tillåtna kapitalförsäkringsbelopp föreslår densakkunnige en ny bestämmelse, vari anges att försäkringsförmån skall utges ipengar. Den sakkunnige anför följande som gmnd för bestämmelsen. Det vartidigare inte ovanUgt att en understödsförening meddelade understöd in natura,t. ex. genom att föreningen ombesörjde medlems begravning. Detta kanfortfarande sägas vara fallet i två stora öppna begravningskassor. Densakkunnige torde syfta på Eldbegängdsekassan och Funebris.Medlemskap i dessa föreningar innebär enligt stadgarna ett förordnande förkassan att ombesörja och enligt särskUd prislista bekosta medlemmensbegravning in-tiU försäkringssumman. Om de efterlevande inte respekterarförordnandet skaU försäkringsbeloppet dock enligt stadgama utbetalas kontant.Dessa föreskrifter har gett anledning till missförstånd. Det har sålunda häntatt medlemmar fått uppfattningen att föreningen garanterar fullgörandet avvissa naturaprestationer. Om försäkringsbeloppet inte täckerbegravningskostnaderna måste emellertid de efterlevande tUlskjuta felandebelopp. Genom den föreslagna bestämmelsen att försäkringsförmån skall utges ipengar slås fast, att det inte längre skall vara tiU-låtet för förening attutfästa sig att fullgöra viss naturaprestation, t. ex. ombesörja medlemsbegravning. Ett sådant åtagande är f. ö. enligt den sakkunnige otidsenligt. Denföreslagna höjningen till . av maximibeloppet vid kapitalförsäkringhar i allmänhet godtagits vid remissbehandlingen. Från understödsföreningshållhar dock riktats viss kritik mot förslaget. anser att maximibeloppet bör höjas tiU . En sådan höjningär enligt riksförbundet främst motiverad av att den ger ett efterlevandeskyddsom kan vara av stor bety- delseför de gmpper som står utanför de kollektiva försäkringsformerna. Riksförbundetpekar också på att med standardhöjningen har följt att många människor läggerned ökade kostoader på begravningar. Hänsyn bör vidare tas tUl att dennuvarande beloppsgränsen varit oförändrad . berörockså den situationen då en person är medlem i två olika föreningar som slåssamman. F. n. tillämpas den ordningen, atl om det sammanlagdaförsäkringsbeloppet överstiger . försäkringarna måste skrivas ned tUldetta belopp och överskjutande del utbetalas till försäkringstagaren. Dettaförfarande medför besvär för föreningen och är svårförståeligt för medlemmar. Ilagen bör därför anges att maximibeloppet får överskridas i sådant fall. FörsäkringsföreningenNykterhet och Ansvar anser att det med hänsyn till den fortlöpandepenningvärdeförändringen inte är lämpligt att i lagen ange ett visstmaximibelopp. En ändamålsenlig lösning är att i stället knyta an beloppet tillbasbeloppet i allmän försäkring. Det högsta tiUåtna beloppet kunde såledesfixeras tUl 1,5 eller 2 gånger basbeloppet. Frånförsäkringsbolagshåll framförs krav på att försäkringsbeloppet maximeras även ifråga om pensionsförsäkringar. och anför att ju större försäkringsbeloppenär desto större krav måste ställas på att förmånstagarförordnanden ges enriktig utformning, att arvs-och familjerättsliga reglers inverkan klargörs ochatt de skattemäs-siga konsekvenserna utreds. När det gäller de föreningar somförsäkrar pensionsförmåner på grund av anställningsavtal är informationskravenrelativt väl tiUgodosedda, bl. a. genom standardiserade förmånstagarförordnanden.Beträffande övriga pensionsföreningar förordar dessa remissinstanser attärsbeloppet begränsas tUl ett kapitalvärde, som svarar mot det förkapitalförsäkring föreslagna maximibeloppet om . Härigenom kan kravenpå informations- och serviceverksamheten bli mera måtUiga.Försäkringsinspektionen bör dock ha möjlighet att också i fråga ompensionsförsäkringar medge högre försäkringsbelopp än maximibeloppet. pensionskassa föratsätter att begreppet kapitalförsäkring harsanmia innebörd som i anvisningarna tiU 31 § kommunalskattelagen (1928: 370)och hälsar med tillfredsställelse att den sakkunnige inte föreslagit någonbeloppsgräns i fråga om pensionsförsäkringar. Denföreslagna regeln att försäkringsförmåner skall utgå i pengar utsätts förstark kritik av såväl , tillvilket är ansluten, som Funebris.De båda remissinstansema anför i huvudsak följande. Kassorna åtager sig, utöversjälva utbetalningen av försäkringsbeloppet, att i medlemmarnas intresseavtala med begravningsentreprenör om att enligt särskild prislista bekostamedlems begravning intUl försäkringssumman.Denna verksamhet kan inte betraktas som otidsenlig. Det är tvärtom så att alltfler människor önskar att bestämma om sin begravning. Dettasker ofta också på så sätt att en person deponerar ett belopp hos enentreprenör eller förordnar sådan som förmånstagare vid försäkring. Påståendetatt missförstånd om innebörden av försäkringen lätt uppstår är interiktigt. Genom stadgarnas utformning och de meddelanden som lämnas tillföreningsmedlemmarna framgår klart, att föreningama inte garanterar fullgörandetav en viss naturaprestation utan endast åtager sig att genom en begravningsbyråombesörja begravningen intUl försäkringsbeloppet. har i principinget att invända mot den föreslagna bestämmelsen att försäkringsförmån skallutgå i pengar. Förbundet förutsätter därvid att den dd av de båda kassornasverksamhet som avser ombesörjandet av begravningar är att anse som sådanfrämmande verksamhet som inspektion enligt 5 § i sakkunnigförslaget skaU kunnagodkänna. Funebris avvisar bestämt en regel som innebärförbud för förening att genom annan ombesörja medlems begravning inom ramen förden tecknade försäkringssumman. Om ett sådant förbud likväl införs utgårkassan från att verksamheten skall få fortsätta som en form av tillåtenfrämmande verksamhet. Denomständigheten att kapitalförsäkring, som meddelas av understödsförening, ärbegränsad tiU visst belopp har samband med det allmänna kravet på attunderstödsförenings verksamhet inte får drivas affärsmässigt. Det nuvarandemaximibeloppet, , har gällt . Mot en höjning av beloppettalar att den dominerande delen av understödsföreningarnas kapitalförsäkringaravser betydligt lägre belopp. Mot bakgrund av penningvärdeförändringen efterår 1920 och då en viss efterfrågan hos föreningarna av kapitalförsäkringar påhögre belopp än . synes föreligga, bör beloppet nu höjas till 8 000 kr.för en medlem. 1 överensstämmelse med vad som f. n. gäller bör försäkringsinspektionenha möjlighet att medge förening att meddela kapitalförsäkring till högrebelopp än maximibeloppet, om särskilda omständigheter motiverar det. Jag kaninte biträda det av en remissinstans framförda förslaget, att i lagen skallanges att beloppet får överskridas när en person är medlem i två föreningarsom slås samman. Det får sålunda ankomma på försäkringsinspektionen att också isådant fall pröva om dispens från huvudregeln kan lämnas. Begreppetkapitalförsäkring, som utan ändring i sak ersätter den i UFL använda termenkapitalunderstöd, avser den civUrättsliga bestämningen och har således inteden innebörd som avses i kommunalskattelagen. Med kapitalförsäkring avsessålunda i detta sammanhang sådan försäkring, där föreningensbetalningsskyldighet är fixerad tiU 1972: 69 120 ettvisst belopp utan hänsyn tiU om beloppet utbetalas i en post eUer i fleraterminer och oavsett att försäkringen i kommunalskattelagens mening kan varaatt anse som pensionsförsäkring. Jagkan inte ansluta mig tUl ett från försäkringsbolagshåll väckt förslag att ifråga om vissa pensionsförsäkringar begränsa det årliga pensionsbeloppet tUlett kapitalvärde av . Fömtom att endast obetydliga årligapensionsbelopp därmed skulle bli tillåtna torde en sådan regel också bli svåratt tillämpa. Isammanhanget vill jag erinra om att jag i avsnitt 3.3.4 inte funnit skäl att nuge tjänstepensionskassor möjlighet att meddela tjänstegrupplivförsäkring. Den sakkunnige harföreslagit en bestämmelse att försäkringsförmån skall utges i pengar medhänsyn tUl den försäkringsverksamhet som drivs av tvåstora begravningskassor, Eldbegängdsekassan och Funebris.Dessa kassor som tUlsammans har omkring 100 000 medlemmar, meddelar kapitalförsäkringi förening med åtagande att genom begravningsbyrå ombesörja och efter särskildprislista bekosta begravning intUl försäkringsbeloppet. Dödsbo som självt vUlombesörja begravningen kan emellertid med ett mindre avdrag få utförsäkringssumman kontant. Av vad som anförts vid remissbehandlingen och vadjag inhämtat från försäkringsinspektionen anger vidare numera såväl stadgar som försäkringsbevis klart innebörden av försäkringen. Det tordesåledes inte finnas risk för att försäkringstagare gör sig skyldig till detmissförståndet, att han tror att föreningen utfäster sig att svara förbegravningen, oavsett försäkringsbeloppets storlek. Enligt min mening börverksamheten bedömas enligt följande. Huvudändamålet med de båda kassornasverksamhet är att i enlighet med bestämmelserna i 1 § meddelakapitalförsäkringar, därvid försäkringsutfästelsen självfallet skall avse ettvisst penningbelopp. Den del av verksamheten som hänför sig tillförsäkringstagarens uppdrag åt föreningen att genom en begravningsbyråombesörja begravningen kan ses som en verksamhet, som är främmande förändamålet att meddela personförsäkring i form av kapitalförsäkring och som därför,enligt de regler som tas upp i 7 § departementsförslaget, fömtsätter medgivandeav försäkringsinspektionen. Detta sätt att betrakta de båda kassornasverksamhet synes stämma överens med den uppfattning som har i frågan. Det får såledesankomma på inspektionen att pröva i vad mån den verksamhet som hänför sig tillbegravningsuppdragen får drivas. Det kan finnas skäl för inspektionen attnoggrant kontrollera att medlemsintresset i olika hänseenden inte blireftersatt genom att försäkringsverksamheten kombineras med begravningsuppdrag.Med hänsyn till vad jag nu anfört finns enligt min mening inte behov av någonbestämmelse som anger att försäkringsförmån skall utges i pengar. Prop.1972: 69 121 Paragrafensförsta stycke, som svarar mot 3 § sista stycket UFL och 5 § första stycketsakkunnigförslaget, anger att försäkringsinspektionens tillstånd krävs för attunderstödsförening skall få driva verksamhet som är främmande för ändamålet medföreningens försäkringsverksamhet. Föreskriften i samma stycke att denfrämmande verksamheten måste stå i rimligt förhållande tillförsäkringsverksamheten syftar tiU att göra klart att den främmandeverksamheten inte får ges för stor omfattning i förhållande tillförsäkringsverksamheten. Andra stycket, som saknarmotsvarighet i UFL och svarar mot 5 § andra stycket i sakkunnigförslaget, tarupp den i avsnitt 3.3.2 behandlade bestämmelsen om att förening inte får geverksamheten en väsentligt ny inriktning eller vidga verksamheten till nyverksamhetsgren utan att inspektionen efter behovsprövning lämnat sitt medgivande.Bestämmelsen avser självfallet såväl äldre föreningar som sådana som bildasefter lagens ikraftträdande. Dessaparagrafer motsvarar 4 och 5 §§ UFL samt 6 § sakkunnigförslaget. Stadgaroch firma m. m. Idenna paragraf, som svarar mot 6 § UFL och 7 § första stycketsakkunnigförslaget, anges vissa krav som måste vara uppfyllda för att enunderstödsförening skall kunna registreras. Enligt gällande regler krävs förregistrering att stadgar antagits och att styrelse utsetts. Vid sidan av dessakrav har på förslag av den sakkunnige också tagits upp krav på att revisorerskall ha utsetts.