prop · FV0338 · 1972-12-31 00:00:00 — Med de moderna telekommunikationernahar möjligheterna för redaren att sätta sig i förbindelse med befälhavarenförbättrats, och redaren kan på ett annat sätt än tidigare dirigera fartygetoch hålla sig underrättad om förhållandena ombord. En med hänsynhärtUl lämplig avvägning av straffansvaret för redaren uppnås, om straff kanfölja inte bara när en överträdelse av lagens regler har skett med redarensvetskap och vilja utan också när han bort känna tUl överträdelsen. Somjämförelse vill jag nämna att 323 § sjölagen föreskriver straff för redare somförsummar att avhjälpa fel eller brist i fartygs behöriga skick som han känttill eller bort känna till. En liknande konstruktion finns i 18 §sjöarbetstidslagen (1970: 105), som föreskriver straff för redare som känt tUleller bort känna till att befälhavare använder till skeppstjänst i stridmed sjöarbetstidslagstiftningen. tog i sin skrivelse upp frågan om sjöbefäl skallkunna mista sin behörighet till tjänst på fartyg på grund av alt han har brutitmot förbud mot oljeutsläpp och hänvisade till att frågan skulle behandlas inomIMCO. Sjölagen har regler om förlust av behörighet att utövaviss tjänst på fartyg. Den som har gjort sig skyldig tUl någon av särskiltangivna gär- Prop.1972: 38 49 ningaroch som därigenom har visat sig olämplig för sådan tjänst skall av domstolförklaras förlustig behörighet att utöva tjänsten eller för aUtid.De nämnda bestämmelserna i sjölagen kan vara tUlämp-hga, när olja kommer lösfrån fartyg. Orsaken eUer en del av orsaken till att oljan har kommit lös kanvara en sådan gärning som lagen särskUt anger. Befälhavaren kan ha försummatatt se tUl att fartyget är i behörigt skick. Någon ombord som fullgör uppgiftav väsentUg betydelse för säkerheten till sjöss kan ha brustit i gottsjömanskap till förekommande av sjöolycka eUer varit påverkad avberusningsmedel. Befälhavaren kan ha övergett fartyget när det var i faraeller försummat det som ålåg honom när fara hotade sjötrafiken eller närfartyget hade stött samman med annat fartyg. Vi har alltså redan svenska reglerom förlust av behörighet för sjöbefäl som kan bli tiUämpliga, när olja harkommit lös från fartyg. Denstörsta delen av oljetransporterna till vårt land sker med utländska fartyg.Svensk myndighet kan inte utan avtal med främmande stat med bindande verkanförklara att utlänning skall förlora sådan rätt att utöva viss tjänst som hanblivit tillerkänd av annan stat än . Frågan om utvidgning av reglernaom förlust av sjöbefäls behörighet bör behandlas internationellt. Underarbetet ändringar i oljeskyddskonventionen behandlades inom IMCOett förslag om behörighetsförlust på grund av otillåtet oljeutsläpp. Förslagetavstyrktes av underkommittén för frågor om förorening av havet och togs intemed i det förslag som presenterades för . Förslaget hadedärmed fallit. Pågrund av vad jag nu har anfört är jag inte beredd att förorda en särskildsvensk regel om att otillåtet oljeutsläpp skall kunna leda till att sjöbefälmister sin behörighet att utöva viss tjänst på fartyg. Sjöfartsverketframhåller i sin skrivelse att behov föreligger av reglersom ger befogenhet för myndighet att meddela förbud eller föreläggande för atthindra utsläpp av olja från fartyg. Verket anför flera exempel på situationeri vilka ingripande av myndighet hade kunnat hindra eller minska oljeutsläpp. Tjänstemanhos tiUsynsmyndighet bör enligt vid behov kunna meddelaföreläggande om vidtagande av nödvändiga försiktighetsåtgärder ombord, t. ex.enligt den handledning som verket har gett ut. Vidare är det enligt verket avstor betydelse vid olyckor att åtgärder för att hindra oljeutsläpp sätts insnabbt. Det har förekommit att åtgärder har blivit fördröjda på grund avlångdragna förhandlingar mellan fartygets ägare och bärgaren. Föratt dröjsmål skall undvikas bör enligt beslutade åtgärder föratt hindra oljeutflöde vid behov kunna verkställas 1972: 38 50 Vidare bör den straffas som bryter mot föreläggande eller förbud. RemissinstansernatUlstyrker i princip förslag att tUlsynsmyndighet bör habefogenhet att ge förbud eller föreläggande eller lämnar förslaget utanerinran. Enligtmin mening förehgger ett klart behov av regler som gör det möjhgt för myndighetatt ingripa direkt med åtgärder när det är påkallat för att hindra ellerminska utsläpp från fartyg av olja eller som jag kommer att utveckla i specialmotiveringen annat som är skadligt, både när fartyg har blivit skadat och när det gällerutsläpp eller befarade utsläpp som sker avsiktligt eller genom slarv. Jagförordar därför att sådana regler införs. Uppgiftenatt meddela förbud eller föreläggande bör enligt anförtrostillsynsmyndighet enligt lagen om säkerheten på fartyg, eftersom de frågor somkan komma upp i detta sammanhang i huvudsak är av fartygsteknisk ochnavigatorisk art. Ärende om förbud eller föreläggande bör handläggas i sammaordning som ärende om nyttjandeförbud enligt 8 kap. nämnda lag. Även densärskilda regeln i 8 kap. 4 § nämnda lag om skyldighet för staten att i vissafall ersätta skada som har vållats genom att fartygs avgång har hindrats avnyttjandeförbud bör enligt äga motsvarande tUlämpning. GeneraltuUstyrelsenanser att den myndighet som svarar för oljebekämpningen, , bör hamöjhghet att, efter samråd med , meddela beslut i frågor somgäller oljebekämpning. Som exempel på åtgärder som bör kunna vidtas nämnsbeslut om trafikreglering i närheten av pågående oljebekämpning, beslut omläktring av olja från skadat fartyg och beslut om bärgning av skadat fartyg.Beslut som meddelas av den myndighet som svarar för oljebekämpningen bör inteunderställas sjösäkerhetsdirektören för prövning. Frånannat håll har framhåUits att säkerhetsaspekter bör beaktas, när ingripandegörs för att hindra eller minska oljeutsläpp. En myndighetsåtgärd enligtförslaget kan innebära allvarliga ingrepp i fartygets skötsel. Garantier måsteskapas för att besluten blir riktiga och rimliga och att tvångsåtgärder utförspå ett riktigt sätt av kunnig och erfaren personal. Åtgärd som är påkallad föratt undvika vattenförorening kan medföra sjövärdighetsrisker av annanallvarlig art. Samråd bör ske med rederiet, lastägaren och försäkringsgivaren. Enligtmin mening bör anförtros uppgiften att vidta myndighetsåtgärder.Inom verket finns den sakkunskap i fråga om navigation och fartygskonstruktion och utrustning som är önskvärd för att en riktig a-wägning skallske av de olika synpunkter som bör beaktas i en situation som kräveringripande. Maj:t bör emellertid kunna ge bemyndigande även åt annanmyndighet. Vid bifall till vad jag.här förordat har jag för avsikt att senare föreslå Kungl.Maj:t att bemyndiga , som svarar för oljebekämpningen i större delenav våra farvatten, att i brådskande lägen vidta de åtgärder som är nödvändigafrån oljebekämpningssynpunkt. I de fall då behöriga tjänstemän från tullverketoch finns på plats , bör beslut om åtgärd av nuifrågavarande slag fattas av . Jag räknar med alt verken ger sinpersonal behövliga instruktioner och att samråd äger rum i den mån det ärnödvändigt och möjligt. Med hänsyn tiU att beslut om förbud eller föreläggande kaninnebära ett allvarligt ingrepp i handhavandet av fartyget, bör sådant beslutunderställas prövning av sjösäkerhetsdirektören i , om annan harmeddelat beslutet. Därigenom skapas en hknande möjlighet att minska ogynnsammaverkningar av olämpliga beslut som finns när det gäller beslut omnyttjandeförbud enligt lagen om säkerheten på fartyg. Underställning bör intefå medföra någon fördröjning av beslutade åtgärder. Liksom enligt lagen omsäkerheten på fartyg bör ett beslut om åtgärd gälla till dessöverprövande myndighet eventuellt bestämmer annat. När det gäller frågan om behov av en särskildskadeståndsregel för det fall ett beslut felaktigt har meddelats om förbudeller föreläggande är att märka den proposition med förslag till skadeståndslagsom har utarbetats inom (prop. 1972: 5). Propositionenhar överlämnats till , och avsikten är att lagen skall gällafrån och med . Enligt förslaget bhr lagen tillämplig inom allaområden som inte är specialreglerade. Med vissa inskränkningar skall statensvara för skada som uppkommer genom fel eller försummelse i statsverksamheten.När lagen (1914: 349) om tillsyn å fartyg tillkom och en regel motsvarande 8kap. 4 § i lagen om säkerheten på fartyg infördes i lagstiftningen, ansågsstaten inte vara skadeståndsansvarig för fel eller försummelse i den del avstatsverksamheten som innefattar myndighetsutövning. Bestämmelsen isäkerhetslagen synes inte innebära att skadeståndsskyldighet för statenföreligger i andra fall än dem som omfattas av den nu föreslagnaskadeståndslagen. Bestämmelsen reglerar dessutom frågan om ersättningsskyldighetendast i en del av de fall då nyttjandeförbud meddelas. Efter samråd med chefenför förordar jag därför att 8 kap. 4 § lagen om säkerhetenpå fartyg upphävs, om förslaget till skadeståndslag antas av . Skadeståndsreglernabör vara lika när det gäller nyttjandeförbud enligt lagen om säkerheten påfartyg och förbud eller föreläggande enligt de regler som jag nu föreslår.Under förutsättning att antar både förslaget till skadeståndslag ochförslaget att 8 kap. 4 § lagen om säkerheten på fartyg upphävs förordar jagdärför att ingen särskild skadeståndsregel skrivs in i den nya lagen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg. 1972: 38 52 Någraremissinstanser framhåller ätt det är angeläget att även andra åtgärder äntUlskapande av möjligheter till förbud och föreläggande vidtas i syfte attminska vattenföroreningar genom olja. Jag delar, den uppfattningen. Det äruppenbart att problemet med vattenförorening från fartyg inte är löst med de möjlighetertill myndighetsingripanden som föreslås. Åtgärder fordras av skiftande slagoch de åtgärder som är lämpliga och möjliga bör vidtas. Regler, arbetsrutineroch organisationen av tillsynen måste gång efter annan ses över. kräver bättre fartygskonstruktioner och bättre utbildningav de ombordanställda. I fråga om konstraktionen av fartyg erinrar jag om dekonventionsändringar som avser oljelasttankars storlek och arrangemang. Jagvill även nämna att hos IMCO har väckt förslag om översyn av andraregler om fartygskonstruktion, bl. a. i fråga om arrangemang av rör och omkofferdammar. Förslaget bygger på ett förslag av . I fråga om utbildningen kan jag nämna att på initiativav kommitté har skapats. Densysslar med bl. a. utbildningsfrågor. har i samråd medkommittén startat en omfattande vidareutbUdning av tankoperativ personal. Ifråga om den närmare utformningen av reglerna om förbud och föreläggandehänvisar jag till specialmotiveringen. Toalettavfallochannat avfall från fartygs drift som ej är olja, t. ex. köksavfaU, tömdestidigare regelmässigt i vattnet. Med stöd av lagstiftning infördeemellertid länsstyrelserna i län med sjöfart av någon betydelse förbud motutsläpp i farvatten inom länen av skadeverkande vätskor samt sot, aska, sopor,glas, köksavfall och liknande föremål som kan komma att flyta på vattnet.Utsläpp av toalettavfall från fartyg är däremot inte förbjudet. Anledningen äratt både anordningar för att innehålla toalettavfall på fartygen ochanordningar i hamnar för att ta emot uppsamlat toalettavfall har saknats. Fördet fria havet finns varken svenska eller internationella förbud mot utsläppav annat avfaU från fartygs drift än olja. Jag bortser i detta sammatihang frånde särskUda regler som finns för atomdrivna fartyg. Om förbud mot s. k.dmnpning från fartyg eller annat transportmedel av last som utgör avfallföreskrivs i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning i vatten. Ett regionaltavtal om reglering av dumpning från fartyg och luftfartyg i Nordostatianten harnyUgen undertecknats i . InomIMCO pågår f. n. undersökningar om lämpliga åtgärder i fråga om bl. a.köksavfall och toalettavfall från fartyg. Avsikten är att bestämmelser även omsådant avfall från fartygs drift som ej är olja skall tas in i en ny konventionom åtgärder mot vattenförorening från fartyg som förbereds tUl IMCO:s konferensår om havsföroreningar. 1972: 38 53 ISverige har frågan om toalettavfall från fartyg behandlats av riks dagen bl. a. i en skrivelse och av i en skrivelse . En uppgift 1970 tUlsatta fritids båtutredningen (Jo 1970: 33) är att föreslå åtgärder i fråga om toalett avfall från fritidsbåtar. Riksdagenstryker imder vikten av att internationella överenskommelser på områdetträffas i fråga om passagerar-, last- och fiskefartyg. Med hänsyn till attföroreningsläget inom många vattenområden inger oro, bör emellertid svenskaåtgärder vidtas . Goda tekniska lösningar synes numera finnas för attbehålla toalettavfall ombord på fartyg . En översyn av 1956års lagstiftning bör övervägas, anser . anför att utsläpp av toalettavfall från fartyg ute tUl havs påbetryggande avstånd från land inte utgör något allvarhgt problem från allmänföroreningssynpunkt. Inte minst från estetisk synpunkt blir olägenhetemaemellertid framträdande vid hårt trafikerade farleder inomskärs och närabadstränder. Avfall kan samlas i sluten tank ombord och senare tömmas i vattnetute tUl havs eller helst tas om hand i land. I småbåtshamnar torde det enhgtverket inte vara svårt att ordna för mottagning av toalettavfall. Sådanaanordningar kan delvis finansieras inom ramen för statsbidraget tUl idrott ochfriluftsliv. För handelssjöfarten fordras däremot ingående tekniska ochekonomiska överväganden om hur mottagningsanordningar skall utformas och finansieras.Utsläpp till havs torde därför få tolereras under en ganska lång övergångstid.Åtgärder i fråga om toalettavfall från fartyg måste enligt verket genomförasstegvis. Kungl., Maj:t bör uppdra åt berörda myndigheter att komma in med förslagi frågan jämte ett tidsprogram. Maj:t bör därefter bedöma behovet ochmöjligheterna att genomföra en fullmaktslagstiftning som tillåter föreskrifterom utrustningsanordningar på olika slag av fartyg, mottagningsanordningar ihamnar och förbud mot utsläpp i särskilda vattenområden. Remissinstansema delarstatens naturvårdsverks uppfattning att en översyn bör göras av denlagstiftning som reglerar frågan om utsläpp av toaletta-vfall och att ohkalösningar bör sökas i fråga om skUda slag av fartyg och vattenområden. I ettpar remissvar framhålls att hänsyn måste tas tUl de ekonomiska följderna försvensk sjöfart och att, som även har påpekat, blivande regler måstegälla för både svenska ' och utiändska fartyg. Ifråga om fritidsbåtarna bör enligt de flesta remissinstanserna fritidsbåtutredningensställningstagande avvaktas. Ettuttalande av att omedelbara åtgärder inte är likaangelägna för fiskefartyg som för fritidsbåtar lämnas utan erinran avremissinstansema. Sålunda anser , att det t. v. är 1972: 38 54 tillräckligtmed förbud mot eller avrådan från toalettavfallsutsläpp från fiskebåtar inomvissa begränsade områden vid kusten. Chefenför marinen framhåller att det inte är möjligt att generellt föreskriva attörlogsfartygen skall förses med slutna toalettsystem. Enligt en annanremissinstans bör frågan för dessa fartygs del lösas särskUt och inte bliföremål för allmän lagstiftning. Såvittavser passagerarfartyg, färjor och liknande fartyg delar remissinstansernastatens naturvårdsverks åsikt att åtgärder i fråga om toalettanordningar ärbrådskande och att för tiden till dess en allmän internationellöverenskommelse gäller, förhandlingar i frågan bör föras med våra grannländervid och . Remissinstansernahar ingen erinran mot statens naturvårdsverks uppfattning att åtgärder i frågaom lastfartyg bör bygga på en allmän internationell överenskommelse. Mottagningsanläggningaroch avloppsreningsverk bör planeras så, att de finns i hamnar när krav ställspå uppsamlingsanordningar ombord på fartygen, anser ochlänsstyrelsen i . I ett remissvar anförs att kostnaderna för attta hand om toalettavfall från fartyg med slutet system kommer att bli myckethöga. Statens naturvårdsverksförslag om frågans vidare behandling godtas av de flesta remissmyndigheterna.En remissinstans anser att verkets förberedelsearbete kan läggas till grund förföreskrifter och att en fullmaktslagstiftning skyndar på utvecklingen. Ett parremissinstanser anser att resultatet av lMCO:s konferens bör a-waktasinnan svenska åtgärder vidtas. En isolerad svensk aktion skulle skapa problemför sjöfarten och hamnarna. påpekar emellertid att övergångsbestämmelserkan föreskrivas som ger fartygsägare och hamnmyndigheter tid att vidtaåtgärder. I1956 års lag finns således en bestämmelse som gör det möjligt för Kungl. Maj:teller annan myndighet att meddela föreskrifter för att förebygga attvattenområde inom Sveriges sjöterritorium förorenas genom sådant avfall frånfartyg som inte är olja. Föreskrifter har, som jag nämnde, meddelats omförbud mot utsläpp av vissa avfall, och reglerna gör det möjligt att meddelaföreskrifter även om toalettavfall. Det är nu alltså fråga om huruvidalagstiftningen bör utvidgas. Vidare är av särskilt intresse, i vilkenutsträckning åtgärder enligt lagstiftningen kan och bör vidtas inom dennärmaste tiden. Allmäntvill jag slå fast att skyddet av våra vatten är en mycket angelägen uppgift.Vi bör därför vidta de skyddsåtgärder som är möjliga och rimliga med hänsyntill bl. a. ekonomiska och tekniska betingelser. Det är härvid att märka attmånga nybyggda större passagerarfartyg numera utrastas med anläggningar somsamlar upp toalettavfall och att tekniska Prop.1972: 38 55 lösningarnu finns även för utrustning ombord på andra fartyg och förmottagningsanordningar i land. Närden till planerade internationella konventionen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg blir tillämplig, kommer svenskabestämmelser att behövas som gäller även utanför vårt sjöterritorium. Ävendessförinnan kan behov av sådana föreskrifter uppkomma. Genom bUateralaöverenskommelser eller genom regionala avtal kan enighet uppnås om åtgärdermot vattenförorening genom sådant avfall som är i fråga. Vi bör då halagliga möjhgheter att snabbt meddela de föreskrifter som behövs. Det gällandebemyndigandet bör därför redan nu utvidgas till att omfatta även det friahavet. Föreskrifter bör kunna ges för både svenska och utländska fartyg.Möjhghetema för svensk myndighet att ingripa om utländskt fartyg bryter motföreskriftema är emellertid alltid beroende av folkrättens regler. Föratt förbud mot utsläpp av vissa avfall, t. ex. toalettavfall och köksavfall,skall kunna efterlevas ombord på fartyg som gör resor som inte är mycket korta,fordras att fartyget skall vara försett med utrustning för att behållaavfallet. 1 likhet med vad som gäller för oljeskyddet bör Kungl. Maj:t eUerfackmyndighet kunna meddela föreskrifter om utrustning ombord på fartyg. Vissafartyg som inte har föreskriven utrustning för att förebygga vattenföroreninggenom olja får enligt föreskrift lag inte nyttjas till sjöfart. Närdet gäller toalettavfall m. m. bör lagen inte innehålla något allmänt förbudför fartyg att nyttjas till sjöfart om utrustningsföreskrifterna inte äruppfyllda. I stället bör Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer kunna föreskriva sådant förbud i de fall då det är påkallat. Straffbestämmelserbör ges i samma mån som i fråga om förorening genom olja. Genomatt bemyndiganden lämnas för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer att meddela föreskrifter, kan sådana på ett snabbt och smidigt sättmeddelas i takt med vad som är påkallat och lämpligt med hänsyn tillutvecklingen. Ett fullständigt regelsystem kan inte ges på dettaområde. I stäUet får, som framhåller, åtgärder vidtasstegvis. Som en första åtgärd kan förbud mot eller rekommendationer i fråga omutsläpp av toalettavfaU inom begränsade vattenområden som är särskilt känsligakomma i fråga . Det bör i första hand ankomma på statens naturvårdsverkatt till Kungl. Maj:t anmäla behov av åtgärder på förevarande område. Fråganom särskilda föreskrifter för fritidsbåtar får tas upp efter förslag avfritidsbåtutredningen. När det gäller passagerarfartyg och färjor börsjöfartsverket, efter samråd med bl. a. och genomkontakt med vederbörande myndigheter i länder med vilka vi har 1972: 38 56 samtrafik,försöka få,till stånd lämpliga arrangemang. För lastfartygens ochfiskefartygens del torde i avvaktan på en internationell konventionhuvudsakligen endast rekommendationer böra ges. Även i detta hänseende böransvaret i första hand ligga på . I fråga om fiskefartygen börsamråd äga rum med framför andra fiskeri: styrelsen. Föreskrifter i fråga omörlpgsfartygen bör åtminstone tills vidare meddelas särskUt av chef en förmarinen. Föratt ett förbud mot utsläpp av köksavfaU och toalettavfall skaU kunna efterlevasfordras inte bara att fartygen är försedda med utrustning för att förvaraavfaUet. När fartyget kommer i hamn, måste avfallet kunna tas om hand ochforslas bort. Det avfall det här är fråga om är att hänföra till avfaU som ärjämförUgt med hushållsavfall. Det innebär att avfallet omfattas av detkommunala renhållningsmonopolet och ; att kommunen således enligt kommunalarenhållningslagen (1970: 892) är skyldig att forsla bort avfallet. Under vissaförutsättningar kan medge undantag från denna skyldighet. I frågaom köksavfallet föreligger enligt inga praktiska svårigheteratt hämta avfallet på samma sätt som annars sker inom kommunerna. När detgäller köksavfallet finns f. ö., enligt uppgift av , enserviceapparat redan uppbyggd i många hamnar. Det är angeläget att äventoalettavfall kan tas om hand så enkelt som möjligt och att omhändertagandetkan ingå som ett led i den kommunala uppsamlingsorganisationen. Det ankommerpå , som svarar för frågor bl. a. rörande renhållningenutomhus, att i samråd med bl. a. kommunerna och medverka till enplanering när det gäller utbyggnaden av en organisation för omhändertagandetav det avfall som är i fråga. kan vidare, i samrådmed bl. a. , utarbeta råd och anvisningar beträffandehanteringen av avfallet i fråga. I2 § lagen om förbud mot dumpning av avfall i vatten bör en redaktionelljämkning göras med anledning av att lag ersätts av en ny lag. Ienlighet med det anförda har inom upprättatsförslag till 1. lag om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg, 2. lag om ändring i lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg, 3. lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten. Utformningenav lagförslagen under 1 och 2 behandlas i följande avsnitt. 4.Förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg Förbudmot förorening från fartyg Underdenna rubrik finns föreskrifter om utsläpp av olja från fartyg samtbemyndiganden för Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer attmeddela föreskrifter för att förebygga förorening från fartyg genom avfall frånfartygs drift. Jag hänvisar till vad jag har anfört om lagstiftningmed anledning av ändringarna i oljeskyddskonventionen och om toalettavfall ochannat avfall från fartygs drift som ej är olja. Paragrafenmotsvarar närmast 1 § första och andra styckena samt del av 10 § i gäUande lag. Den nuvarande lagenföreskriver i 1 § första stycket i fråga om vattenområde som är svensktterritorium, att olja inte får tömmas ut och att utflöde av olja skaUförhindras i den mån det är möjligt. I andra stycket bemyndigas Kungl. Maj:tatt för annat vattenområde bestämma ätt motsvarande regler skall gäUa i frågaom svenska tankfartyg med en brattodräktighet av minst 150 registerton ochandra fartyg med en brattodräktighet av minst 500 registerton eller i fråga omvissa slag av sådana fartyg. 10 § bemyndigar Kungl. Maj:t att meddelabestämmelser enligt 1 § andra stycket även med avseende på mindre fartyg, omdet är skäligt med hänsyn till fartygens storlek och användning och till detslag av drivmedel som används på fartyget. Maj:t har i tillämpningskungörelsenmeddelat bestämmelser med stöd av båda bemyndigandena. Maj:t får förordna om tUlämpning av för-budsbestänunelser i fråga omvattenområde utanför svenskt territorium torde ha sin grand bl. a. i detförhållandet, att konventionens nuvarande tUlämpningsområde, som regleras iannex A till konventionen, i flera fall har gjorts beroende av vederbörandestrandstats ratifikation av konventionen, anför .