prop · FV0347 · 1972-12-31 00:00:00 — Förslagetatt två exportkonsulenttjänster inrättas tillstyrks av många remissinstanser.Sveriges allmänna exportförening bedömer exportkonsulenternas verksamhet somsärskilt värdefull inte minst såsom utbUd-ningsfunktion och vill gärna förordaatt ytterligare resurser ställs till denna verksamhets förfogande.Länsstyrelsen i framhåller att det knappast torde vara möjligtför endast två konsulenter att under den relativt korta tid som avses kunnauppnå väsentiiga framsteg. föreslår å andra sidan att endasten exportkonsulent tUIsätts och att medel reserveras för ytterhgareen tjänst. TIBO föreslår att en exportkonsulenttjänst inrättas även försnickeri-industrin. Fleraremissinstanser tillstyrker den föreslagna placeringen av ex-portkonsulentemavid kommerskollegium. 1972: 47 31 län.Svenska möbelindustriförbundet och m. fl. föreslår attkonsulenterna placeras i kanslimässig anslutning till branschorganisationenför att lättare kunna hålla kontinuerlig kontakt med sakkunskapen inombranschen. har också exportinriktadeaktiviteter. framhåller att exportkonsulenterna enligtkollegiets erfarenhet bör vara placerade inom kollegiet. Den del av det föreslagna exportstimulansprogrammetsom utgörs av exportbidrag för tröskelkostnader enligt TEKO-modell tiUstyrks avflertalet remissinstanser. m. fl. anser dock att den föreslagnabidragsramen på . är för liten. Enligt kommerskollegium torde del av ramen komma att tas i anspråk för ett breddat mässdeltagande. Detär emellertid av vikt att företagen tar fram särskilda exportkollektioner.Kommerskollegium pekar här på möbelindustriutredningens konstaterande attmöbelföretagen inskränker sig till att erbjuda sina exportkunder samma koUektionsom erbjuds de svenska kunderna, ett tillvägagångssätt som enligt kollegietsmening kanske förklarar förlusten i marknadsandel utanför . Kollegietfinner mot denna bakgrund att den årliga bidragsramen bör vara lägst 1 milj. kr.I likhet med möbelindustriutredningen anser kommerskollegium att kollektivasatsningar bör uppmuntras. Kollegiet anser det dock väsentligt att ävenindividuella projekt som är väl genomtänkta får stöd. TIBO föreslår att enbidragsram av ungefärligen samma storlek som den som föreslagits förmöbelindustrin även inrättas för snickeriindustrin. Kommerskollegiumanför att kollegiet fömtom anslaget tUl export-konsulentema på 300 000 kr.behöver ökade administrativa resurser. Det årliga löne- och omkostnadsanslagetbör därför enligt kollegiet räknas upp med uppskattningsvis . Forskningoch utveckling (FoU) anfört beträffande behoven av en utökad FoU-insats ochinriktningen av denna har inte mött någon gensaga vid remissbehandlingen.Sålunda understryks allmänt angelägenheten av en förstärkt kollektiv forskningoch en ökad informationsverksamhet kring denna. TIBO och SNIRI framhåller attmöbelindustriutredningens förslag i stor utsträckning är tilllämpliga även försnickeriindustrin och övriga delar av den träbearbetande industrin. STUbekräftar att styrelsen vid slutbearbetningen av sin utredning TrätekniskUtveckling avser att beakta de synpunkter på FOU-arbe-tets inriktning somframförts av möbelindustriutredningen. STU delar bl. a. den i betänkandetuttryckta uppfattningen att sådana utvecklingsinsatser som däri angivits somicke traditionella dvs. Prop.1972: 47 32 direkt och konkret kan medföra förbättrad tekniskstandard, rationellare produktionsflöden, bättre utnyttjande av skalfördelaretc. bör ingå i modernt FoU-arbete. anser att möbelindustriutredningen i sinaförslag inte tillräckligt beaktat frågan om produktforskningen inommöbelområdet. Institutet framhåller att en ökad satsning på trätekniskforskning inte kan lösa möbelindustrins forskningsbehov. Det är nödvändigt attbeakta även forskningsbehovet inom andra materialområden än trä samt denforskning som är inriktad på färdigprodukten. Institutet pekar i sammanhangetpå att metall funnit en omfattande användning som möbelmaterial. En annanmaterialgrupp av särskUd betydelse framhålls vara plasterna. Institutet erinrarom att inom stoppmöbelfabrikationen huvudsakligen andra material än trä ingårsom råvaror. Synpunkter rörande behovet av ökade FoU-insatser inom områdenaproduktforskning och formgivning har även framförts av SAF-Industriförbundetoch . framhåller särskilt önskvärdhetenav FoU-satsningar inom plastområdet. Det är enligt föreningens uppfattningviktigt att ett sådant utvecklingsarbete inte sker utan medverkan frånplastindustrins sida. Föreningen bedömer förekomsten av fristående leverantörerav prefabricerade element till den traditionella möbelindustrin såsomangelägen. Ett flertal remissinstanser, bl. a. kommerskoUegium,i och LO, tillstyrker utredningens förslag om en utredningav finansieringsförhållandena för FoU-verksamheten. TIBO framhåller isammanhanget nödvändigheten av att den kollektiva trätekniska forskningen vidSvenska träforskningsinstitutet inte endast intensifieras utan dessutom ges enorganisatorisk översyn. Den träbearbetningstekniska verksamheten vid anges behöva kompletteras med forskning även föravancerad produktionsutveckling och metodutformning, varför den bör personelltskiljas från den forskning vid institutet som berör sågverksindustrin. som understryker vikten av att finansieringsfråganlöses på ett tillfredsställande sätt framhåller att den med hänsyn tillforskningsbehovet allvarliga begränsningen av forskningsverksamheten inommöbelområdet endast kan förklaras av att de ekonomiska FoU-ramarna varitmycket för snäva. Någon brist på kvalificerade forskningsresurser torde enligtinstitutets mening inte föreligga. Samverkande träfacken erinrar om att den statligaforskning som bedrivs på områden av intresse för den traditionella träbearbetandeindustrin har organiserats efter materialslag i ett Träforskningscentrum, en polymertekniskinstitution etc, vilket förefaller förbunden vara en föråldrad organisation.Det bör enligt förbundens uppfattning utredas huruvida inte delar av forskningen istället bör bedrivas efter olika Prop.1972: 47 33 funktioner eller branscher med t. ex. en institution försnickerier och möbler eller huruvida samma fördelar kan nås genom att ettsamordnande organ tillsätts. Det mest väsentliga i detta sammanhang finnerförbunden vara att vissa material inte på ett orättmätigt sätt prefereras inomden vetenskapliga forskningen. Idén om enteknisk konsulentverksamhet mottas positivt av remissinstanserna. Lämplighetenav att ge denna en organisatorisk anknytning till STU såsom föreslagits avmöbelindustriutredningen ifrågasätts dock av några remissinstanser.Delegationen för de mindre och medelstora företagen finner en placering vid SIFUmera ändamålsenlig. Delegationen framhåller att SIFU enligt sininstruktion skall förmedla kunskaper och information till näringslivet i bl.a. tekniska frågor. Härtill kommer det förhållandet att SIFU enligt utredningensförslag skall administrera ett särskilt utbildningsprogram för den träbearbetandeindustrin. Beröringspunkterna mellan utbildning och teknisk information finnerdelegationen vara uppenbara. Delegationen anser det under alla omständigheterviktigt att den tekniske konsulenten placeras i nära anknytning tillföretagen, eftersom behovet av uppsökande verksamhet måste bedömas som stort. SIFUhar för egen del framfört motsvarande synpunkter. STU anför att i styrelsenspågående utredning om en femårsplan för träteknisk FoU innefattas förslagtill trätekniska konsulenter. Styrelsen har dock ännu inte kunnat ta ställningtill konsulenternas administrativa placering. STU finner det lämpligt att dennu föreslagna försöksvisa konsulentverksamheten förläggs tUl SIFU i samverkanmed STU. Från länsstyrelserna i och länförordas att den tekniska konsulenten placeras i resp. län i anslutning tilllänets företagareförening. Synpunktenpå den tekniske konsulentens administrativa anknytning framförs slutligen ävenav TIBO. Organisationen tillstyrker att en teknisk konsult tillsätts men villav effektivitetsskäl förorda att denne stationeras hos TIBO, vilket anses kommaatt underlätta kontakten med såväl forskning som industri. Åtgärder för att påverka strukturomvandlingen Så gott som samtiiga remissinstanser har med hänvisningtill tidigare avlämnade remissvar förordat att möbelindustrin fogas tillmålbranscherna för de föreslagna statliga strukturgarantierna. Härvid har bl.a. TIBO ansett att även andra delar av den träbearbetande industrin bör kommaifråga. LO påpekaratt de övriga föreslagna åtgärderna kan väntas få en begränsad effekt om deinte åtföljts av en anpassning av branschens struktur ifråga omenheternas antal, storlek och produktionsinriktning. LO anser det därförmotiverat att möbelindustrin kommer 1972: 47 34 attinbegripas i det nya strukturgarantibolagets arbetsområde efter de principersom LO framfört i sitt tidigare remissvar. Flera remissinstanser, bl.a. i län, konstaterar att den av ekonomiska skäloundgängliga strukturomvandlingen i möbelindustrin befinner sig i ettinledningsskede, varför det finns rådrum för att åstadkomma en frånsamhälleliga synpunkter önskvärd stmkturomvandling. framhållersamtidigt att strukturomvandlingen inte bara är en stmkturpolitisk fråga utani hög grad också en regionalpolitisk och sysselsättningspolitisk fråga av storbetydelse. Statsmakterna bör därför enligt uppfattning tainitiativ till att i samverkan med branschens företrädare frambringa en översiktligplan för branschens framtida lokalisering och dimensionering. Genomförandet avde föreslagna åtgärderna avseende strukturgarantierna anser länsstyrelsenväsentligt underlätta upprättandet av ett sådant handlingsprogram. Kommerskollegiumframhåller att exporten på främst de utomnordiska marknaderna kräver störreföretagsenheter, detta oberoende av om det föreslagna exportbolaget kommer tillstånd eller ej. Beträffande möbelindustrins internationella konkurrenssituationpekar kollegiet på att tullpreferenssystem till förmån nu satts ikraft i flertalet i-länder, däribland , samt att i UNCTADrest krav på preferensbehandling i olika hänseenden. Eftersom flera u-länderavser att bygga upp möbelindustrier kan detta innebära att konkurrenssituationenför den svenska möbelindustrin kan ha blivit betydligtbesvärligare än f. n. Kollegiet finner således flera skäl tala för att statenbör underlätta en strukturanpassning bl. a. genom att bevUja strukturgarantier.Kollegiet finner det dock lämpligt att under åtminstone avvakta utveckhngeninom de branscher som utspmngligen föreslagits få del av strukturstödet innanbeslut fattas om utvidgning av försöksverksamheten med ytterligare en bransch. och det uppenbart att den för de mer krävande exportmarknaderna nödvändigakapaciteten i realiteten endast kan åstadkommas i de större företagen eller ide mindre företag, som genom utvecklade former av samverkan eller fullständigtsamgående kan uppnå motsvarande potential för export. De konkurrensvårdandemyndigheterna har därför inget att erinra mot att en rationell strukturanpassninginom möbelindustrin underlättas genom de föreslagna åtgärderna. En negativ ställning tilltanken att inkludera möbelindustrin bland målbranscherna förstrukturgarantierna intas endast av , som avstyrkerutredningens förslag på denna punkt. Föreningen anför bl. a. att vissafaktorer i utvecklingen, i första hand sådana som sammanhänger med den nyaplasttekniken, talar för att stordriftsfördelarna och därmed behoven av stmkturrationaliserandeåtgärder blir 1972: 47 35 mindreän möbelindustriutredningen antagit. Föreningen anser t. o. m. att stordriftsfördelamai vissa fall kan antas förbytas i sin motsats, så att man kan tala omsmådriftsfördelar. Föreningen invänder vidare starkt mot att fusioner ensidigtprioriteras. Det vore enligt föreningens mening angelägnare att med en strukturgarantifondskapa möjlighet till att dels underlätta för yngre krafter att överta företagmed gamla företagsledare, dels ge de små företagen chans att investera irationella byggnader och maskiner. Även SIFU ochlänsstyrelsen i , som tillstyrkt möbelindustriutredningensförslag på den aktuella punkten, förordar att även andra former av samgående ändirekta fusioner skall erhålla finansieringsstöd. SIFU finner det sannoliktatt samarbetsavtal rörande marknadsföring m. m. dels blir lättare attgenomföra, dels kommer att omfatta ett större antal företag och vara ettalternativ till fusioner där så är lämpligt. Vid remissbehandlingenframkomna synpunkter på administrationen m. m. av strukturgarantierna stämmeröverens med dem som tidigare denna dag redovisats i förslaget angåendeåtgärder för att påverka strukturomvandlingen (prop. 1972: 46). Den träbearbetandeindustrin, till vilken jag som tidigare nämnts räknar företag med tillverkningav möbler, snickerier, trähus eller vissa andra trämanufakturprodukter mendäremot inte sågverk eller fiberplattillverkare, är en av de viktigabranscherna inom svensk industri. Den är ifråga om antalet anställda jämförbarmed den samlade järn- och stålindustrin eller livsmedelsindustrin. Mer än 10 "/oav samtliga industriföretag i landet tillhör den träbearbetande industrin. Vidanvändningen av begreppet "träbearbetande industri" bör observerasatt trä inom vissa delar av möbelindustrin, t. ex. stålmöbelindustrin och stoppmöbelindustrin,spelar en obetydlig eller underordnad roll som råmaterial. Träföretagenutgör på många orter den enda industriella sysselsättningen. Även i flerastörre regioner, bl. a. i Smålandslänen, i och i de inredelarna av stödområdet, har träföretagen stor betydelse förindustrisysselsättningen. Produktions- ochförsäljningsutvecklingen inom den träbearbetande industrin har under störredelen av efterkrigstiden varit positiv. Detta har återspeglats i bl. a. enlivlig nyetablering av företag. För trähus-och snickeriindustrin har dengynnsamma utvecklingen stått i direkt samband med den samtidiga expansioneninom bostads- och övrigt 1972: 47 36 byggande.Det höga bostadsbyggandet har givit upphov till även en betydande del avuppgången i möbelefterfrågan. Denträbearbetande industrin har i relativt liten utsträckning varit utsatt förinternationell konkurrens. Den andel av den inhemska efterfrågan på snickerieroch trähus som täcks med import ligger sålunda under 5 Vo. Även möbelindustrinhar traditionellt varit en typisk hemmamarknadsindustri. Farhågor har under senareår uttalats för att den i stort sett gynnsamma utvecklingen skulle komma attbrytas, vilket med hänsyn till den berörda lokaliseringsbilden bedömts fåallvarliga sysselsättningskonsekvenser. Avgörande för dessa farhågor synes vadgäller snickeri- och trähusindustrin främst ha varit de prognoser om ett stagnerandeeUer t. o. m. minskande bostadsbyggande som i olika sammanhang presenterats.På möbelområdet har farhågorna knutits till iakttagelsen att den tidigareobetydliga importen på vuxit till en marknadsfaktor avväsentlig betydelse, särskilt när det gäller vissa avgränsade delar avmöbelsortimentet. Synpunkter i den angivnariktningen framfördes bl. a. i den skrivelse i vilken länsstyrelserna iJönköpings, och län hemställde att Kungl.Maj:t måtte överväga att låta utreda möbel- och snickeriindustriernas framtidautvecklingsmöjligheter. I syfte att få till stånden sådan belysning av förhållandena inom möbelindustrin tUlkallade chefen förindustridepartementet /71 möbelindustriutredningen.Samtidigt togs initiativ till vissa undersökningar på snickeriområdet.Möbelindustriutredningens betänkande har remissbehandlats tillsammans medtvå presenterade rapporter rörande förhållandena inomsnickeriindustrin. Härjämte har genom remiss yttranden inhämtats över ett avstatens () framfört förslag om ettutbildningsprogram för träindustrin. Det nu föreliggandeutredningsmaterialet och yttrandena över detta utgör enligt min mening etttillräckligt underlag för att pröva behovet av särskilda industripolitiskaåtgärder för den träbearbetande industrin. Självfallet måste, såsom framhållitsav några remissinstanser, en sådan prövning ske inom ramen för en samladnäringspolitisk bedömning, varvid en central punkt utgör avvägningen mellangenerellt verkande insatser och selektiva åtgärder i näringspolitiken. Dengrundläggande uppfattningen i dessa frågor har redovisatsvid upprepade tillfällen, bl. a. i samband med förslag om industripolitiska åtgärderinom varvs- och TEKO-områdena (prop. 1970: 41 och 1970: 82). Jag vUl särskilthänvisa till vad jag tidigare denna dag anfört i samband med anmälan avförslag angående åtgärder för att påverka stmk-turomvandlingen inom bl. a.möbelindustrin (prop. 1972: 46). 1972: 47 37 Ilikhet med flertalet remissinstanser anser jag att industripolitiska insatserav den typ som möbelindustriutredningen och SIFU föreslagit väl kan motiverasutifrån en allmän näringspolitisk bedömning. Jag anser vidare att insatsernainte bör ges en exklusiv inriktning mot möbelindustrin utan bör riktas ävenmot snickeriindustrin, trähusindustrin och vissa andra trämanufakturföretag. Iniin bedömning har jag inte huvudsakligen utgått från de berörda branschemassituation beträffande t. ex. sysselsättning eller frekvens av företagsnedläggelser.Läget inom den träbearbetande industrin har visserligen liksom i flertaletandra branscher i vårt land präglats av den allmänna konjunkturnedgången underår 1971 men skiljer sig likväl i positiv riktning från situationen inom t. ex.TEKO-industrierna, för vilka statiiga åtgärder av det nu aktueUa slaget tidigarebeslutats. Som t. ex. påpekats vid remissbehandlingen har möbel-ochsnickeriindustrierna inte varit utsatta för någon långvarig syssel-sättningsmmskning. Bestämmandeför ett positivt ställningstagande till statliga åtgärder i det aktuella falletanser jag i stället bör vara den prognos för utvecklingen av de berördadelbranschernas struktur som kan ställas om inte åtgärdervidtas från statsmakternas sida. Denna är såsom framgår avutredningsmaterialet i vissa avseenden relativt ogynnsam. Sålunda innebärredan den tekniska utvecklingen som f. n. går snabbt i riktning mot stordrifts-och specialiseringsfördelar att stmkturella påfrestningar kommer att uppståinom samtliga berörda delbranscher. En för sysselsättningen inom dentraditionella träbearbetande industrin särskilt viktig faktor är härvidkonkurrensen från andra materialtyper, främst olika plastmaterial. Strukturen iindustriledet kommer även att påverkas av de snabbt fortgående förändringarnapå köparsidan för snickeri- och trähusindustrin främst koncentrationsprocesseninom byggandet och byggmaterialdistributionen och för möbelindustrin de snabbaförändringarna inom detaljhandelsdistributionen. Utredningsmaterialet visarslutligen att den inhemska försäljningen kan komma att utveckla sig mindregynnsamt än som följd av en mindre expansiv utveckling inom byggandet(snickeri- och trähusindustrierna) och ökad importkonkurrens (möbelindustrin). Medtanke på bl. a. den regionala struktur som kännetecknar den träbearbetandeindustrin är det angeläget, att samhället förfogar över resurser som gör detmöjligt att, inom ramen för de allmänna närings-och regionalpolitiskasträvandena, påverka den förestående strukturomvandlingen i positiv riktning.Det gäller härvid att bl. a. befrämja en utveckling i företagen mot höjd tekniskoch administrativ effektivitet och ökad internationell konkurrenskraft. De nuföreslagna åtgärderna bör vid ett effektivt genomförande få positiva följder idetta avseende. Vid remissbehandlingen har Samverkande träfacken uttryckt uppfatt- 3 1972.1 saml. 1972: 47 38 ningenatt de av möbelindustriutredningen och SIFU föreslagna åtgärderna är OtUlräckligaför att motverka de svårigheter som kan uppstå inom de berörda branscherna. Manföreslår därför kompletterande åtgärder i syfte att dels stimulera träföretagatt gå in på plastmanufaktur, dels leda träföretag in på framställning avutrustning och teknik för den träbearbetande industrin. De åtgärder som jag idet följande kommer att föreslå torde dock kunna anses som tillräckliga inuvarande läge. Det bör observeras att sektorpolitiska insatser av det slag somhär är aktuellt aldrig ensamma kan lösa de djupgående problem för individer ochsamhällen som den fortgående stmkturella utvecklingen inom näringslivet gerupphov till. Insatserna måste ses såsom ingående i ett samspel av olikanäringspolitiska medel, där andra viktiga komponenter utgörs av den undersenare år kraftigt förstärkta arbetsmarknadspolitiken, en aktiv lokaliseringspolitikoch ett successivt ökat stöd till forskning och teknisk utveckhng inom nya industrieUatillämpningsområden. Jag övergår nu tUl attbehandla de konkreta förslag som föreligger om statliga åtgärder. Baseratpå en analys av träindustrins situation i olika avseenden och med utgångspunktfrån de positiva erfarenheter som vunnits av utbUd-ningsprogrammet förTEKO-industrierna och den glasindustrin har SIFU föreslagit att ettbrett upplagt, tidsbegränsat utbildningsprogram för träindustrin inleds den 1juli 1972. har i huvudsak instämt i SIFU:sbedömningar, men begränsat sitt stäUningstagande till att omfatta behovet av utbUdningsåtgärderinom möbelindustrin. Jag ansluter mig tUluppfattningen att insatser inom utbildningsområdet bör inta en framträdandeplats när det gäller att underlätta de berörda branschemas anpassning till nyakonkurrensbetingelser. remissinstanser som yttrat sig i frågan har delatdenna uppfattning. Ett ökat kunskapstUlflöde till företagen måste ses som enoundgänglig förutsättning för den önskvärda omorienteringen mot förhöjdeffektivitet och konkurrenskraft. Personalstrukturen ochutbildningsförhållandena är, såsom utredningsmaterialet visar, i många företagsådana, att utrymmet för framgångsrika utbUdningsinsatser bör vara omfattande.TiU de effektivitetsvinster som kan nås genom utbildningen bör läggas de positivaeffekter som denna kan beräknas medföra för de berörda individerna. Jagförordar därför att ett utbildningsprogram med i huvudsak den av SIFUföreslagna utformningen inleds /73. Det är härvid viktigt att ensamordning sker med redan befintiig utbildningsverksamhet på skilda håll t.ex. inom arbetsmarknadsutbild- 1972: 47 39 ningen.Beträffande programmets inriktning i olika avseenden bör följande gälla. Målbranscher.SIFU har föreslagit att utbildningsprogrammet förutom den egentliga träbearbetandeindustrin, såsom denna definierats i det föregående, även skall omfattasågverk och hyvlerier. Jag är inte beredd att ansluta mig härtill.Sågverksindustrin uppvisar varken ifråga om tillverkningsteknik ellerbeträffande marknadsförhållanden sådana beröringspunkter med övriga här berördadelbranscher som kan motivera att den inkluderas i utbUdningsprogrammet. Fråganom särskUda industripolitiska åtgärder för sågverksindustrin får prövas i sambandmed en bedömning av behovet av insatser inom skogsindustrin i dess helhet.Underlag härför framkommer successivt som resultat av pågående utredningar påområdet. UtbUdningsprogrammetbör således begränsas till företag inom möbel-, snickeri- ochträhusindustrierna samt vissa tidigare berörda företag med tUlverkning avträmanufakturprodukter. Jagförutsätter att bland de nämnda delbranscherna en viss prioritering sker avutbildningsbehoven inom möbelindustrin, särskUt ifråga om insatser för attmöjliggöra en ökad export. Personalkategorier.Effekterna av ett branschanpassat utbildningsprogram kan förväntas bli störstom programmet inriktas på en bred krets av befattningshavare inom företagen.Utbildningsbehov kan i många små och medelstora företag urskiljas från företagsledarnivånoch nedåt. Jag bedömer det som positivt att behovet av en allsidig rekryteringtill utbildningsaktiviteterna uppmärksammats i föreliggande förslag och haringet att erinra mot att programmet i princip görs tillgängligt för samtligapersonalkategorier inom företagen. Såsom SIFU framhållit, kan det dock i ettprogram av den omfattning det här är fråga om inte förutsättas att den totalapersonalen skall bli föremål för UtbUdningsåtgärder i kurser utanförföretagen. Programmet bör därför syfta till att bland de anställda i förstahand nå personer i nyckelfunktioner inom företagen, till vilka jag räknar bl.a. den fackliga förtroendepersonalen.