prop · FV03146 · 1972-12-31 00:00:00 — Under remissbehandlingen har anmärkts atl uttrycketan-stall, bortsett från ungdomsvårdsskola, är alltför obestämt för alt användasi en bestämmelse om avräkning. Det har vidare framhållits att påföljden för densom under nu avsedda omständigheter tas in i ungdomsvårdsskola oftast blir atlhan överlämnas till vård enligt barnavårdslagen (1960: 97), varvid någonavräkning mte kan bU aktuell. Övervakning som ersällning för häktning är enåtgärd som fömtsätter den misstänktes samtycke. Även om övervakningen sker ianstalt, saknas tvångsmedel för atl hålla honom kvar i anstalten mol hansvilja. Misslyckas övervakningen kan häktning tillgripas. Enligt min mening böravräkning inte ske i fråga om andra tvångsmedel än sådana som innebär etlverkligt frihetsberövande. Övervakning i anstalt kan ha en skiftande innebörd.Den är vidare undandragen domstolens kontroll och de tidsfrister som gällerför anhållande och häktning är inte tiUämpliga. anförda omständigheter utgörenligt min mening tillräckliga skäl för att inte låta avräkningsbestämmelsernaomfatta övervakning i anstalt. Hovrätten för Nedre har ifrågasatt om inteavräkning bör ske för intagning i förvarsarrest enligt 6 kap. mUitära rättegångslagen(MRL). Enligt 30 § MRL äger förman förordna attunderlydande skall tas i förvarsarrest, om den underlydande har begåttförseelse av svårare beskaffenhet och del för upprätthållande av krigslydnadenfinnes vara av synnerUg vikt alt han inte lämnas på fri fot, eller om han hargjort 4 1972. sigskyldig till rymning och det skäligen kan befaras att han awiker på nylt. Närriket är i krig kan förvarsarrest under vissa omständigheter användas även molden som har gjort sig skyldig till undanhållande. Har den som förordnat om förvarsarrest intebestraffningsrätt över den arresterade skall han underrätta den närmastbestraffningsberättigade om arresteringen. Denne skall beslula omåtgärden skall bestå eller om den arresterade skall friges (31 § MRL). Denarresterade skall friges om inle den bestraffningsberättigade har avgjort målet eUer hänskjutit det tiU åklagare. Om avgörandetsker i disciplinmål, får inte förvarsarresten bestå längre än tiU dess attmålet har avgjorts (34 § MRL). Hänskjuts målet till åklagare skall denne, omhan beslutar att åtal skaU väckas, sist dagen efter den, då han underrättadesom arresteringen, till rättens prövning hänskjuta frågan om arresten skallbeslå. För rätlens prövning gäller bestämmelsema i RB om prövning avhäklningsfråga. Beslutar rätten alt arresten skall beslå, skall det anses somom den arresterade är häktad. Dömes den tilltalade lUl annan påföljd ändisciplinstraff eller böter, kan rällen på de grunder som anges i 30 § förordnaatt han skall i förvarsarrest avbida att domen vinner laga krafl (85 och 86 §§MRL). I fråga om behandlingen av den som har intagits i förvarsarrest gäller itUlämpliga delar vad som är föreskrivet belräffande den som är anhållen (35 §MRL). Institutet förvarsarrest företer som framgått storalikheter med såväl anhållande som häktning. När domstol har förordnat atlförvarsarrest skall beslå, skall den arresterade sålunda anses som häktad.Detta innebär bl. a. att de regler som gäller för avräkning av häklningstidockså gäUer för sådan tid i förvarsarrest som infaller efter domstolens beslut.Samma skäl som talar för en utvidgning av den allmänna avräkningsbestämmelsentill anhållande, under förutsättning alt den sammanlagda tiden förfrihetsberövandet uppgår tUl minst , talar enligt min mening för atllid i förvarsarrest som föregår sådant domstolsbeslut skall få avräknas fulltut i motsvarande utsträckning. Jag anser därför att bestämmelsen i BrB omavräkning skall uividgas till atl gälla även tid under vilken den dömde harvarit intagen i förvarsarrest. Enligt gällande rätt kan i viss utsträckninghäktning och brottspåföljd som ådömts i annat mål verkställas . Densom undergår fängelse eller eljest är intagen i fångvårdsanstall kan enligt 7 §behandlingslagen avge nöjdförklaring inför styresmannen vid den fångvårdsanstalldär han förvaras. Är den dömde intagen i fångvårdsanstall när domen förekommerlill verkställighet, skall styresmannen eUer den som är i hans stäUe enUgt 11 §andra stycket behandlmgslagen befordra domen till verkställighet.Innebörden av dessa bestämmelser äratl en person som är häktad kan få påbörja verkställighet av dom i annat mål,om han förvaras på häktesavdelning vid fångvårdsanstalt. Denna möjlighet slåremellertid mte öppen, om han förvaras i allmänt häkte. Kriminalvårdsstyrelsenhar utfärdat föreskrifter om att styresmän och häktesföreslåndare vidintagning av häktad skall efterforska om det finns någon dom mot denhäktade som kan verkställas. När i ett sådant fall strafftidsresolutionutfärdas, sänder en avskrift av resolutionen tillhäktningsdomstolen. Syftet härmed är att domstolen skall ha möjlighet attompröva häktningsfrågan med hänsyn lill den påbörjade straffverkställighetenoch all domstolen skall kunna undvika atl förordna om avräkning i häktningsmåletav häktningslid som sammanfaUil med lid för straffverkställighet. I fråga om behandlingen av dem som är häktade ochsamtidigt undergår straff gäller bestämmelserna för häktade. 1 37 § försia stycket behandlingslagen finns enbestämmelse om atl verkställighet av straff skall avbrytas, om den som ärintagen i fångvårdsanstalt häktas på grund av misstanke om brott. Blir hanfrikänd för brottet, skall liden för avbrottet räknas in i verkstäUighetstiden. Frågan i vilken mån verkställighet av häktning ochstraffdom i annat mål kan ske är alltså beroende dels av i vUkenordning de olika åtgärderna vidtas, dels av var den häktade förvaras.Koinmittén för anstaltsbehandling inom kriminalvården (KAIK) har i sitt betänkande(SOU 1971: 74 s. 183 ff) Krmiinalvård i anstalt föreslagil att den som ärhäktad för brott aUtid skall kunna tillgodoräkna sig häklningsliden som tidunder vilken dom i annat mål har verkställts. Delta skall gälla oavsett var denhäktade förvaras och i vUken ordning åtgärderna kommer i fråga. Underremissbehandlingen av departementspromemorian har problemet om förhållandetmellan nu berörda verkställighetsfråga och de föreslagnaavräkningsbestämmelserna tagits upp i några yttranden. Hovrätten över Skåneoch anser all samtidig straffverkställighet och häktning bör medges,oavsett tidsordningen mellan dem. Avräk-nmgsregeln måste då förses med etlundantag så att dubbelräkning inle kan förekomma. Hovrätten föreslår vidare alt37 § första stycket behandlingslagen upphävs. Härigenom uppnår man enligthovrätten alt den intagne kan häktas ulan att hans intresse av att fåtUlgodoräkna sig verkställighetslid behöver åsidosättas. Genom häktningen blirRB:s bestämmelser om snabbare handläggning tillämpliga. Även ungdomsfängelsenämndenanser det angeläget att bibehålla möjligheten lill verkställighet underhäklningstid. Bestämmelserna bör enligt nämnden utformas så att verkställbardom ges prioritet vid tillgodoräknande av häklningstid. (Ju 1968: 68) har i skrivelse den 13 aprU 1972lagl fram förslag som berör bl. a. denna fråga. Förslaget som i saköverensstämmer med KAIK:s här nämnda förslag har remissbehandlats. EnUgt min mening bör verkställighet av häktning ochdom i annat mål kunna äga rum åtminstone i samma omfatlning som nu.En eventuell utvidgning av dessa möjligheter skulle emellertid ha verkningarlångt ulöver avräkningsbestämmelserna. Jag anser därför att denna fråga, liksomövriga av förpassningsutredningen framförda förslag, bör prövas i annatsammanhang. Jag viU här erinra om att del av kriminalvårdsberedningen nyligenframlagda betänkandet (SOU 1972: 64) Kriminalvård, vilket f. n. är föremål förremissbehandUng, innehåller förslag vilkas genomförande förutsätter en totalöversyn av bl. a. behandlingslagen. Om en obligatorisk avräkning avhäklningstid föreskrivs, krävs emellertid en undantagsbestämmelse förhäklningstid som lill liden sammanfaller med verkställighet av frihetsberövandepåföljd. Jag föreslår därför att i avräkningsbestämmelsen införs en föreskriftom undantag för sådan häktningstid. Enligt gällande rätl får avräkning för häklningstidske endast på grund av häktning i det mål i vilket den häktade döms. Det möterdäremot inte något hinder mot alt avräkning sker för häktning på grund av annatbrott än det som han döms för. Avräkning kan således komma i fråga om någonfrikänns för del brott som han hai' hållits häktad för men i stället döms förnågot annat brott för vilket han har rannsakats i målet. I departementspromemorian föreslås alt avräkningskall kunna ske för frihetsberövande som den tilltalade har varit underkastadmed anledning av misstanke om brott som omfattas av domen. Förslaget syftar tUlatt frihetsberövande skaU kunna avräknas även om den tUltalade frikänns fördel brott som har föranlett frihetsberövandet men i samma mål döms för annalbrott. Promemorieförslaget har under remissbehandlingenblivit utsatt för viss kritik. En remissinstans, hovrätten över ochBlekinge, anser att man inte kan undvara begreppet samma mål, eftersom det inleär säkert att domen aUtid omfattar det brott för vilket häktningen ursprungligenhar skett. Detta kan inträffa om åklagaren avstår från åtal i den del som harföranlett häktningen men vidhåller sin talan beträffande brott som inte ärangivet bland häklningsskälen. Enligt kan fall förekomma dåfrihetsberövande har föranlelts av ett brott som efter utredning mte leder tiUåtal, medan däremot under frihetsberövandet kommer fram att den misstänkte harbegått annan brottslighet. Del förefaUer samfundet orunligl att i sådana fallinte för frihetsberövandet skall avräknas. Delsamma gäller om den misstänktedöms för brott som inle har föranlett frihetsberövandet men för vUket hansamtidigt har varit misstänkt. I det fall miss- lankeom visst brott inte har föranlett åtal bör domstolen således enligt samfimdetendast pröva frågan om den tilltalade har varit misstänkt för åtalade brottetunder tid då han har varit berövad friheten och således inle om misstanken fördel åtalade brottet har varit anledning till frihetsberövandet. Såväl enligt gällande rätt som enligtpromemorieförslagel är förutsättning för avräkning atl frihetsberövandet harskett på grund av misstanke om brott som är föremål för domstolens prövning imålet. Det krävs däremot inte att den misstänkte fälls för just den eller degärningar som har föranlett frihetsberövandet. Om domstolen exempelvis ogillaråtalet mot någon för en grov stöld för vilken han har varit häktad men dömerhonom tUl böter för någon mindre förseelse kan avräkning ske. Kritiken motförslaget går ut på att rätten till avräkning blir för starkt begränsad genomatt frihetsberövanden som har skett på grund av gärningar som inle leder lillåtal inle kan tillgodoräknas. Jag har förståelse för dessa synpunkter. Mankommer emellertid inte ifrån atl en avgränsning måste göras. Åtminstone tordeen begränsning i tiden vara nödvändig så att inte frihetsberövanden som liggerlångt tillbaka skall behöva avräknas. Det torde knappast kunna undvikas all varje gränspå delta område uppfattas som i viss mån godtycklig. Till förmån förpromemorieförslaget talar alt domstolen har eller med lätthet kan skaffa sigsäker kunskap om de frihetsberövanden som skall avräknas. Dessa hänför sigalllid till något eller några av de brott som är föremål för domstolensprövning. Ju mera man avlägsnar sig från detla samband, desto svårare blir detalt skaffa fram tillföriitliga och fuUständiga uppgifter om aktuellafrihetsberövanden. Detta gäller i särskill hög grad tid för anhållande. Riskenför förbiseenden koinmer att bli påtaglig. Mot bakgrund av del anfördaförordar jag alt avgränsningen görs i enlighel med promemorieförslagel. Jagvill framhålla att det endast torde bli etl förhållandevis ringa antalfrUietsberövanden som inte kommer alt kunna avräknas på grund av en sådan bestämmelse.I åtskilliga av dessa fall torde ersätlning kunna ulgå enligt lagen (1945: 118)om ersättning i vissa fall åt oskyldigt häktade eller dömda m. fl. En särskUttillkallad sakkunnig har i det avlämnade belänkandet (SOU1972: 73) Ersätlning för vissa obefogade frihetsinskränkningar föreslagit att1945 års lag skall ersättas med en ny lag i ämnet. Förslaget innebär vidgademöjligheter lill ersättning för frihetsberövanden i fall varom nu är fråga. Av nuvarande 33 kap. 3 § BrB framgår alt domstolenhar möjlighet att förklara att straffet skall anses verkställt i sin helhet,även om häklningsliden inte fullt uppgår till den bestämda strafftiden. Idepartementspromemorian föreslås att denna möjlighet skall behåUas. I likhetmed ett antal remissinstanser anser jag atl delta bör komma tUl direkt uttrycki lagtexten.Det är tydligt att några större awikelser inle bör komma i fråga. Jag föreslåratt del i avräkningsbestämmelsen förs in en föreskrift om alt fängelse skallkunna anses helt verkställt, om den tid med vilken fängelsestraffet överstigertiden för frihetsberövandet är rmga. För avräkning från böter, suspension ochdisciplinstraff föreslås en motsvarande föreskrift. Undervissa i 34 kap. BrB närmare angivna omständigheter kan domstolen vid nylagföring för brottslighet förordna atl tidigare ådömd påföljd skall avse ävendet eller de nya brotten (34 kap. 1 § 1 BrB). Nuvarande avräkningsregler i 33kap. 3 § BrB är inte tiUämpliga i fråga om lid under vilken den dömde i sådantfall varit häktad i det senare målet. Vid den ändring som vidtogs i 22§ behandlingslagen och som avsåg avräkning av häklningstid beträffande dem som,efter alt ha undergått rättspsykiatrisk undersökning, dömdes tUlungdomsfängelse eller internering föreskrevs emellertid, alt de nya reglernaskulle gälla även i fråga om den belräffande vilken domstolen efter förelagenrättspsykiatrisk undersökning förordnar alt lidigare ådömt ungdomsfängelseeller internering skall avse ytterligare brott. Denna fråga har inte berörts idepartementspromemorian. har emellertid i sill yttrandeframhållit att tillgodoräknande självfallet måsle ske, när domstolen tiUämpar34 kap. 1 § 1 belräffande internering. har framförtsamma åsikt i fråga om ungdomsfängelse. För egen del kan jag ansluta mig tillförslaget alt de nya avräkningsreglerna skall göras tUlämpUga även i fall somavses i 34 kap. 1 § 1. TUl undvikande av varje missförstånd bör detta kommatill klart uttryck i lagtexten. Den slörsta praktiska betydelsen lorde en sådanbestämmelse ha i fråga om ungdomsfängelse och internering. Den kan emellertidundantagsvis tänkas bli tillämplig även i fråga om fängelse . Jaganser därför att avräkningsregeln bör gäUa vid dessa tre påföljder. Om domstolmed tillämpning av 34 kap. 1 § 3 BrB undanröjer lidigare ådömd påföljd ochdömer tUl ny påföljd av annan art kommer, om avräkning över huvud taget kan skevid den nya påföljden, straffprocessuellt frihetsberövande att kunna avräknasenligt huvudregeln. Jag har tidigare föreslagit alt även frihetsberövande somhar föregått en tidigare ådömd viUkorlig dom eUer skyddstUlsyn skall avräknas,när domstolen undanröjer sådan dom och dömer lill ny påföljd. I dettasammanhang har under remissbehandlingen framhållits, att etl straffprocessuelltfrihetsberövande i det tidigare målet borde kunna avräknas vid undanröjandeäven i andra fall. Som exempel har anförts alt domstol i ett mål har dömt tillfängelse med föreskrUt om avräkning av frihetsberövande men att domenundanröjs, mnan den har börjat verkställas, och ersätts med mternering.Avräkningsbeslutet faller därvid bort. LUcnande effekter kan uppkomma i deundanlagsfall, då flera påföljder konkurrerar på verkställighetsstadiet och dåföljaktligen 34 kap. 12eUer 13 § är tillämplig. Enligt min mening bör avräkningsbestämmelserna främstta sikte på alt reglera frågan om tillgodoräknande av straffprocessueUafrihetsberövanden vid verkställighet av det ådömda frihetsstraffet. Av skälsom jag har anfört måsle emellertid frågan om tillgodoräknande avfrihetsberövanden som har föregått villkorlig dom eller skyddstillsyn regleras.Det torde inte vara erforderligt att i detta sammanhang ta upp även dejämförelsevis sällan förekommande fall när ett avräkningsbeslul blu: så altsäga onyttigt till följd av att den påföljd från vilken avräkning har skettundanröjs eller eljest faller bort. I viss utsträckning kan dessa frågor lösasgenom att domstolen vid bestämmande av den nya påföljden tar hänsyn även tillfrihetsberövande som här avses. Vidare kan i någon mån hänsyn lUl sådanafrihetsberövanden tas vid beslut om övergång till vård utom anstaltbelräffande ungdomsfängelse och internering. På grund av vad jag har anfört blirbestämmelsen i 22 § andra stycket behandlingslagen överflödig. Jag föreslårdärför atl bestämmelsen upphävs. Fördet fall alt mer än en påföljd ådöms i samma mål föreslås i departementspromemorianalt det skall ankomma på domstolen atl med hänsyn tUl omständigheterna i delenskilda fallet förordna från vilken påföljd avräknUig skall ske. Detla förslagberörs i ett par remissyttranden. En remissinstans anser atl det skulle varavärdefullt med ett klarläggande motivultalande om vilken påföljd som skallprioriteras vid avräkningen. En annan remissinstans ifrågasätter om inteavräkning alltid skall ske från fängelse, om sådant straff ådöms jämte annanpåföljd, i varje fall om den andra påföljden är villkorlig dom eUerskyddstillsyn. Enligt min mening låter det sig inte göra att i en enkel formelange från vilken av flera möjliga påföljder avräkning skall ske. Omständigheternai det enskilda fallet måste tillmätas ett betydande inflytande vid valet. Iregel bör avräkning ske från påföljd som innebär frihetsberövande. Härvidmåste dock undantag göras för anslallsbehandling enligt 28 kap. 3 § BrB,eftersom domstolen i elt sådant fall funnit särskilda skäl taia för attbehandlingen i anstalt skaU ingå som ett led i skydds-tillsynen. Av motsvarandeskäl bör det ej heller komma ifråga atl göra avräkning från böter som ådömtstUlsammans med villkorlig dom eller skyddstillsyn. I sådana fall torde avräkningsfrågani stället böra anstå tills etl undanröjande blir aktuellt. I departementspromemorian föreslås att beslut omavräkning av slraffprocessuellt frihetsberövande före dom skaU meddelas av dendomstol som dömer i målel. Detta förslag har godtagits av flertalet remissinstanser.Hovrätten Över och anser emellertid att en ordning som innebärall avräkningen sker genom domstolens medverkan är principiellt felaktig ochhar klara nackdelar, när avräloiingen inle längre innehåUer något moment avskälighetsbedömning. sådanaförhållanden även svårare att rätta fel än om avräkningen görs i administrativordning på grund av föreskrifter i en lag om strafftidsberäkning. Frågan omavräkning bör enligt hovrättens mening därför frigöras från dömandet ochflyttas tiU den myndighet som i aUmänhet handlägger frågor om beräkning avstrafftid. Hovrätten anser att tUl-lämpningen av en regel om obligatoriskavräkning bör kunna inordnas i rättsväsendets informationssystem som ett led ien automatisk strafflidsberäkning. Innan nya avräkningsregler antas, bör manenligt hovrättens mening undersöka om en sådan ordning kan genomföras ochvilka krav som i sådant fall bör ställas på bestämmelsema i ämnet. Iplanerna för utvecklingen av rättsväsendets informationssystem ingår som ettdelprojekt även automatisk strafftidsberäkning. Det torde i och för sig varamöjligt att låta avräkning av straffprocessuella frihetsberövanden ingå i ettsådant system. En eventuell övergång till en ordning med automatiskstrafftidsberäkning kommer emellertid inte att äga rum under de närmaste åren.Denna möjlighet bör därför inte redan nu tiUmätas någon avgörande betydelsevid utformningen av bestämmelserna om förfarandet vid tiUämpningen av de nyaavräkningsreglerna. Den obligatoriska avräkning som gäller för fall somavses i 22 § andra siycket behandlingslagen sker på verkstäUighetsstadiet.Detta talar i viss mån för att avräkning enligt de föreslagna bestämmelserna,som bygger på samma princip, skall ske på motsvarande sätt. För de talrikastförekommande fallen skuUe en sådan ordning inte heller vålla några svårigheter.Som har framgått av del föregående måste emeUertid vissa undantag göras frånprincipen om obligatorisk avräkning. Sålunda har föreslagits en särskildbestämmelse beträffande avräkning vid böter, suspension och disciplinstraff. Idet följande kommer jag att föreslå en liknande bestämmelse i fråga omavräkning av straffprocessuella frihetsberövanden som skett utomlands. I dessasituationer blir det fråga om skälighetsavgöranden som lämpligen bör göras avdomstol. Beslut om all straffet skall kunna anses verkställt i sin helhet,även om frihetsberövandet har varit något kortare än straffet, torde inte heUerböra anförtros annan myndighet än domstol. En aUmän regel om atl avräkning skaUföretas på verkstäUighetsstadiet skulle på grund av nu anförda omständigheterbehöva förses med betydande undantag. Regelsystemet skulle härigenom blisvåröverskådligt. Enligt min mening kommer det inte alt innebära någrapåtagliga olägenheter för domstolarna att liksom hittiUs ha ansvaret föravräkningen. I övriga nordiska ländei beslutar domstolen om avräkning.Enhetlighet på delta område underlättar överföring av verkställighet inomNorden. Mol bakgrund av nu anförda omständigheter anser jag att domstolen börha hand om avräkning av tid för frihetsberövande före dom. I fall dåförvarsarrest har tiUämpats och disciplinmål avgörs av bestraffningsberättigadbefattningshavare bör denne äga molsvarande befogenhet. Det är viktigt alt domstolen har etl tillföriitligtunderiag för beräkning av den lid som skall avräknas. Detla torde inte innebäranågra problem utom i fråga om anhållande och förvarsaiTest som inte harövergått i häktning. I 45 kap. 4 § tredje siycket RB föreskrivs alt åklagaren istämningsansökan skall ange om den tilltalade är anhållen eller häktad. Jagföreslår att denna bestämmelse ändras lill att avse skyldighet för åklagarenatt ange dels om den tiUtalade är eller har varit anhållen, häktad eller tageni förvarsarrest för brott som avses i stämningsansökan, dels tiden förfrUietsberövandet. I departementspromemorian föreslås atl häktningstidsom infaller efter underrätts dom skall vid fullföljd av talan mol domenavräknas efter samma principer som gäller för avriikning i första instans ochsåledes utan hänsyn till utgången av den fullföljda talan. Förslaget har fåttett blandat mottagande. Några remissinstanser tiUstyrker förslaget. RÅ anserdel sannolikt att den förordade lösningen leder liU ökad fullföl jdsfrekvensmen framhåller samiidigt att det principiellt sett måste vara felaktigt att sökabegränsa tillströmningen av mål till överrätterna med restriktivaavräkningsregler. Sådant rättegångsmissbruk som består i okynnesöverklagandebör inte mötas med olika åtgärder beroende på om den dömde är häktad eUer påfri fot. Några remissinstanser föreslår att avräkning skall vara fakultativ,såvitt gäller häktningstid efter underrätts dom. Som skäl för detta förslagåberopas just farhågor att en regel om obligatorisk avräkning leder tillokjmnesöverklaganden, eftersom den dömde inle löper någon risk atl förloraverkställighetstid genom alt överklaga. En remissinstans anser del varaangelägel atl motverka atl mål utan rimliga skäl förs vidare till överrätt. Iett annal yttrande framhålls atl ändringar i reglerna om fullföljdhade till syfte all starkt begränsa antalet mål som förs vidare till högsta domstolen.Dessa nya regler bygger bl. a. på förutsättningen att avräkning av häktningstidej är obligatorisk utan fakultativ. Ändras denna ordning kan det följaktiigenbefaras alt syftet med nämnda reform kommer att motverkas. De skäl som talar för en regel om obligatorisk ochfuUsländig avräkning av straffprocessuella frUietsberövanden i första instanstalar enligt mm mening med samma styrka för att motsvarande regel bör gällaäven i fråga om avräkning av häklningslid i högre instans.