prop · FV0338 · 1972-12-31 00:00:00 — Föreläggandeatt vidta åtgärd för att hindra att olja flödar ut (6) bör kunna meddelas omskada uppkommit, t. ex. i skrovet, men också om brister i normal aktsamhet hariakttagits. I det senare faUet kan föreläggandet avse t. ex. attavloppsöppningar skall sättas igen eller att en dåUg slang skall bytas. Föreläggandeatt avbryta lastning, lossning eller bunkring (7) bör komma i fråga, om åtgärdenligt 6 inte kan ske utan dröjsmål, om förtöjningar är bristfälliga eller omhanteringen inte övervakas tUlförlitligt på fartyget. Fleraförbud eller förelägganden kan ges . När olika alternativ kan komma ifråga, bör det lämphgaste väljas. TUlsynsmyndighetenfår enligt verkets förslag låta verkställa arbetet eller åtgärden på bekostnadav redare eller den som i redarens ställe brukar fartyget, om någon underlåteratt utföra arbete eller vidta åtgärd som åhgger honom enligt beslutet och haninte efter tUlsägelse genast eller inom föreskriven tid fullgör vad han harförsummat eller han ej anträffas med förbudet eller föreläggandet. Somexempel på faU då tillsynsmyndigheten bör kuima ingripa redan när det skäligenkan misstänkas att otillåtet oljeutsläpp kommer att ske anför verket dettidigare nämnda fallet med det utländska fartyget som hade olja i maskinrummetslänsgropar. I det fallet kunde förutses att oljan skulle tömmas ut på förbjudetområde oavsett vilken uppfattning befälhavaren än gav tiU känna. Ett förbud förfartyget att avgå innan oljan avlägsnats, eventuellt i förening medföreläggande om vissa reparationer, hade bort kunna komma i fråga. 1972: 38 68 i kommer det i hamn ofta att bli fråga omföreläggande att täta spygatt eller att avbryta arbetet på grund av att detinte finns lämphg materiel ombord för tätningen. Somexempel på faU då det är särskUt viktigt att föreläggande kan ges om vissfärdväg nämner oljeskyddsunionen att en farled under rådande omständigheter ärsvåmavigabel och därför ej bör befaras av oljelastat fartyg. Havsfiskelaboratorietmenar att fartyg även bör kunna förbjudas att ta viss färdväg. En sådan regelskuUe ge ökat skydd åt havets levande resurser. Organismer inom ett område kanbefinna sig i ett känsligt skede av sin utveckling, och detta kan motivera attområdet ej bör trafikeras av fartyg som kan befarassläppa ut olja. Föreläggandeenhgt 35 bör enhgt kunna komma i fråga i svensktfarvatten även för stora tankfartyg med tankstorlekar på upp tUl 50 000 m förcentertankar och 30 000 m-' för vingtankar. Med hjälp av sådana föreläggandenkan på ett annat sätt än försäkra sig om att största möjUgaförsiktighet iakttas, så att risker för en oljekatastrof i svenska vatten igörligaste mån begränsas. Med hjälp av lagstiftningen kan då föreskrivas vilkahanmar större fartyg har rätt att trafikera, vUka farleder de därvid skallanvända sig av samt lämphga förhållningsregler under in- och utfart från dessahamnar. Sådana föreskrifter bör meddelas . Generaltidlstyrelsenstryker under att beslut enligt paragrafen bör kunna ges när utflöde sker eUerbefaras ske i samband med olyckshändelse och även när beslut påkaUas för attbegränsa sådant utsläpp. Vidare bör föreläggande kunna ges för fartyg attläktra medförd olja eUer delar därav hksom föreläggande att avbryta läktring,att anhta bärg-ningshjälp eller annan assistans eller att i övrigt vidta åtgärdför att hindra att olja flödar ut. Trafikreglering bör kunna ske vidoljebekämpning. Styrelsen stryker under att en förutsättning för att myndighetskall få låta verkställa arbete eller åtgärd på bekostnad av redaren eller densom i redarens ställe brukar fartyget bör vara inte att den beslutet riktar sigtill ej kan delges beslutet utan att han ej anträffas med beslutet. stäUer sig i princip positivt till förslag menframhåller att lagen är tillämphg endast på vad som definieras som beständigaoljor. Det är olyckhgt om rätten tiU ingripande mot fartyg vid risk for utflödeav förorening inom svenskt vattenområde begränsas tiU att gälla föroreninggenom beständig olja. Ett ingripande kan då inte göras exempelvis om ett fartyglastat med tunn eldningsolja skadas. Det framstår därför som angeläget attmöjhghetema till ingripande görs oberoende av föroreningens art, om direktutflöde eller utsläpp inträffar eller kan befaras inträffa inom svensktvattenområde. biträder i huvudsak förslag. Verket harinskränkt sig tUl att framlägga ett förslag som visserligen innebär ett steg irätt riktning men som inte berör kämpunktema. Föreningen kan inte frigöra sigfrån misstanken att huvudsaken har varit att utvidga straffområdet förbefälhavaren. Förslaget är inte tillräckligt ingripande. Om det skäligen kanbefaras att uttömning eller utflöde av olja kommer att ske från fartyg i stridmot lagen, bör besluta om förbud mot fartygets resa. Med ensådan utformning av lagtexten klargörs bäst hur aUvarligt statsmakterna ser påvattenföroreningsfaran. Endast i undantagsfall bör föreläggande ifrågakomma. Chefen för marinen anseratt de av föreslagna ändringama är önskvärda och teknisktlämpliga för att minska riskerna för mUjöpåverkan. EnligttiUämpningskungörelsen äger lag utom 4 och 6 §§ tillämpning på svenskaörlogsfartyg. Undantaget innebär att örlogsfartygen inte behöver varautiustade med anordningar som hindrar utsläpp av beständig brärmolja elleroljehaltigt slagvatten och inte heller behöver ha oljedagbok. ser dock till, att örlogsfartygen förses med motsvarande anordningari den mån det är möjhgt. De av föreslagna föreskriftema skullekunna tolkas så, att får meddela föreläggande eller förbud ävenför örlogsfartyg. Eftersom materielverket har ansvaret för örlogsfartygensutrustning, synes det inte ändamålsenligt att tilläggsbefogenheter i detta hänseende. Svenska örlogsfartyg bör därför undantas frånreglerna och som en följd därav även från de straffbestämmelser som hör tillreglerna. Oljeskyddsunionenanser att det för tydlighetens skull bör anges i lagtexten att de fall somtexten särskilt anger är av exemplifierande natur. bör ett tillägg göras i paragrafen av innebörd attäven andra krav från sjösäkerhetssynpunkt skall kunna ställas än sådana som iförsta hand syftar till att hindra oljeutsläpp. förslag skall förbud eller föreläggande kunna meddelas endast ifråga om utsläpp av vad som brukar kallas beständig olja. anser en sådan begränsning för snäv. Enligt min mening börmyndighet kunna ingripa oberoende av föroreningens art om det från fartygkommer ut något som är skadhgt. Med stöd av det intemationella arbete som pågårbl. a. inom IMCO för att fastställa vUka ämnen som skall anses skadliga ivatten bör Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer till ledningför tillämpningen meddela föreskrifter om vilka ämnen som skall anses skadliga.I enlighet härmed har 11 § första stycket utformats så, att förbud eller föreläggandekan meddelas när olja eller annat som är skadligt kommer ut eller skäligen kanbefaras komma ut från fartyg. Regleringen gäller alltså inte 1972: 38 70 enbartolja och avfall som härrör från fartygs drift. Reglerna kan t. ex. bli tillämpligaäven när utsläpp sker i strid med lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning avavfall i vatten. Så blir fallet om det som dumpas omfattas av sådanaföreskrifter om vad som skall anses vara skadligt som meddelas enligtparagrafens sista stycke. Tillden uppräkning av olika slag av beslut som har föreslagit fogasi departementsförslaget bestämmelser om läktring av olja eller annat som ärskadligt. Däremot nämns inte särskilt föreläggande om att fartyget skallanlita bärgningshjälp eller annan assistans. Sådan åtgärd innefattas redan iden punkt som talar om föreläggande i fråga om fartygets framförande ellerdrift. Uppräkningen av olika beslut slutar med att föreläggande kan meddelas omannan åtgärd än de nämnda för att hindra eller begränsa utsläpp. Därav framgårtydligare att de tidigare angivna punkterna är en exemplifiering. Varje åtgärdsom beslutas skall vara påkallad och rimlig. Som jag har framhållitkrävs en avvägning mellan olika intressen. Medanledning av ett par remissuttalanden vill jag påpeka att de nu föreslagnabestämmelserna inte är avsedda att användas för allmän reglering av trafik medtankfartyg och andra fartyg. Bestämmelserna är avsedda att tillämpas endast omolja eller annat som är skadligt kommer ut eller skäligen befaras komma ut frånfartyg. Andra möjligheter till trafikreglering finns emellertid. Som exempelkan nämnas att enligt 5 § sjötrafikförordningen (1962: 150) kanmeddela föreskrifter som är påkallade från säkerhetssynpunkt och avserframförande av fartyg i farvatten som är trångt eller på annat sättsvårnavigabelt eller har intensiv trafik. Ifråga om den geografiska avgränsningen för reglemas tillämpning förordar jagatt inga inskränkningar skrivs in i lagen. Reglerna är sålunda i principtillämpliga såväl på vårt sjöterritorium som på det fria havet med deinskränkningar som följer av gällande folkrätt. Svensk myndighet kan f. n. iallmänhet inte ingripa mot utländskt fartyg på det fria havet. Rätten tilloskadlig genomfart förhindrar vidare i princip ingripanden mot utländskafartyg på vårt territorialhav under förutsättning att deras genomfart intestör lugnet, ordningen eller säkerheten i . Oljeutsläpp under genomfartsom kan förorsaka nämnvärda skador i våra kustvatten kan utgöra grund föringripande mot fartyg som färdas genom vårt territorialhav. På vårt inre vatteninskränker folkrätten inte möjligheterna att ingripa mot utländska fartyg medstöd av de föreslagna reglerna. Jagvill i detta sammanhang nämna att vi står inför en omfattande omdaning ochkodifiering av havsrätten. Den folkrättskonferens som FN:s generalförsamlinghar beslutat att inkalla avses sålunda få ett mycket vidsträckt mandat.Parallellt med detta arbete pågår, som jag Prop.1972: 38 71 nyssnämnde, bl. a. inom IMCO ett omfattande arbete på att skapa allmängiltigaregler om skadliga fartygsutsläpp. Är1969 öppnades för undertecknande en konvention om ingripande på det fria havetvid oljeolyckor, den s. k. ingreppskonventionen. Enligt den konventionen fårfördragsslutande stat vidta sådana åtgärder på del fria havet som är nödvändigaför att förebygga, minska eller undanröja allvariig och betydande skada på desskuster eller därtill knutna intressen, om skadan uppkommer av utsläpp eller hotom utsläpp av olja på havet tiU följd av sjöolyckor eller gärningar som harsamband med en sådan olycka och om utsläppet skäligen väntas leda tillallvarligare skador. Åtgärd får inte vidtas mot örlogsfartyg eller annatstatsfartyg som brukas endast i statlig icke-kommersiell drift. Konventionenhar ännu inte trätt i kraft. Frågan om ratifikation av konventionen förSveriges del avser jag föreslå Kungl. Maj:t att anmäla för senare iår. Näringreppskonventionen har trätt i kraft, kan den ge folkrättslig grund föringripande enligt 11 § på det fria havet när det gäller utsläpp eller risk förutsläpp av olja från fartyg. Inom IMCO överväger man att utvidgaingreppskonventionen till att avse även annat som är skadligt än olja. Som enföljd av att bestämmelsen inte innehåller några geografiska begränsningar kansålunda 11 § utgöra grundval också för ingripande mot utländskafartyg på det fria havet. Jagvill erinra om att 26 § i princip från lagens tillämpning undantar allastatsfartyg som används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift,alltså bl. a. örlogsfartyg. Andrastycket föreskriver att myndighet får låta verkställa beslutad åtgärd, om deninte blir vidtagen inom förelagd tid, om beslutet inte kan tUlställas mottagarenutan dröjsmål som äventyrar syftet med beslutet eller om i annat faU omedelbaråtgärd påkallas men inte kan väntas bh vidtagen. Sannoliktbehöver tvångsingripande göras endast i mycket få fall. I de flesta faU dånågon åtgärd som avses i 11 § första stycket behöver vidtas kommer trohgenbefälhavaren eller redaren att själv ombesörja åtgärden utan att någotmyndighetsbeslut alls behöver meddelas. Om föreläggande måste meddelas t. ex.om att en rörledning ombord skall lagas eller att innehållet i länsgropar skalltömmas i en tankbU i hamnen, kan föreläggandet kombineras med förbud förfartyget att lämna hamnen innan åtgärden har vidtagits. Så länge fartyget är isådant skick att det kan användas till transport, synes enbart ett beslut avden nämnda typen vara tillräckligt för att ge snabba resultat. Om fartygetdäremot inte kan användas för transport, t. ex. för att det har blivitallvarligt skadat vid en sjöolycka, kan det bli nödvändigt med tvångsingripandeför att nöd- 1972: 38 72 vändigaåtgärder inte skall underlåtas, t. ex. i avvaktan på resultatet av förhandhngarom bärgning. Tvångsingripandesker på bekostnad av redaren eller ägaren. Om fartyget har redare, böranspråken riktas mot honom. Det är att märka att befälhavaren genom sin ställningi allmänhet har viss fullmakt att företräda redaren. Omfartyget är utländskt, kan svårigheter uppkomma för statsverket att få utersättning för tvångsingripande. Med hänsyn tUl bl. a. möjligheterna tillkvarstad i redarens eller ägarens egendom finns det emellertid intetillräckliga skäl att meddela särskUda exekutiva föreskrifter för fall somavses i 11 § andra stycket. Itredje stycket bemyndigas Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:tbestämmer att meddela föreskrifter om vad som skall anses skadhgt enligtförsta stycket. Vid bifaU till lagförslaget avser jag att föreslå Kungl. Maj:tatt uppdra åt att föreslå närmare föreskrifter i ämnet eftersamråd med bl. a. och och med beaktande av det internationellaarbetet på området. 1214§§ har sina förebUder i 8 kap. 2 och 3 §§ lagen om säkerheten på fartyg. Enligt12 § skall beslut om förbud eller föreläggande innehålla uppgift om -vilkaåtgärder som skall vidtas och om tiden inom vilken åtgärdema skaU varavidtagna. Beslutet skall genast tillställas befälhavaren och redaren eUerägaren. I fråga om utländskt fartyg skall beslutet tillställas ävenvederbörande beskickning eUer konsulat. Förvaltningslagen(1971: 290) har regler om bl. a. när beslut skall innehålla motivering. Beslutom förbud eller föreläggande bör rikta sig tUl redaren, om det finns redare förfartyget. Har ett försäkringsbolag övertagit äganderätten till fartyget, börbeslutet rikta sig till bolaget. Enligt13 § skaU myndighet som har meddelat beslut om förbud mot fartygs resa genastanmäla beslutet till poUs-, tull- och lotsmyndighet, om fartyget befinner siginom Sveriges sjöterritorium. Myndigheterna vidtar de åtgärder som påkallas föratt fartyget mte skall kunna fortsätta resan. Om förbudet gäller svenskt fartygsom befinner sig inom främmande lands sjöterritorium, är befälhavaren skyldigatt på begäran lämna fartygets nationalitetshandling tUl svensk konsul. 14§ föreskriver att beslut om förbud eller föreläggande genast skall understäUassjösäkerhetsdirektören i för prövning, om beslutet harmeddelats av någon annan. Mycketstora kostnader kan åsamkas genom ett beslut som innebär att ett fartyg måstetas ur drift. Ä andra sidan måste beslut enligt 11 § ktmna meddelas snabbt aven befattningshavare på platsen, om det skall kunna få önskad effekt. Genomregler om snabb överprövning utan be- gäranav part skapas de garantier som är möjhga mot långvariga, ogynnsamma verkningarav beslut som en särskilt kvalificerad befattningshavare vid prövning iefterhand finner böra upphävas. Underdenna rabrik finns föreskrifter om rätt att ta oljeprov från fartyg och omtillsyn i övrigt över efterlevnaden av lagens bestämmelser. Paragrafenhar ingen motsvarighet i gällande lag. Förebilden är hämtad från ett förslagtill finländsk lag om bekämpande av oljeskador förorsakade av fartyg. Föratt undersöka varifrån förorenande olja har kommit får polismyndighet ochmyndighet, som får meddela förbud eller föreläggande enligt 11 § förstastycket, ta oljeprov ombord på fartyg, om inte väsentlig olägenhet orsakas. Ingripandemot utländskt fartyg med stöd av denna paragraf är underkastat samma aUmännafolkrättsliga regler som ingripande enligt 11 § Gällande 4 § tredjestycket säger att tUlsyn över efterlevnaden av bestämmelserna om fartygsutrastaing utövas enligt lagen om säkerheten - på fartyg. Dennya regeln föreskriver att tillsyn över efterlevnaden av lagens bestämmelserom fartygs konstruktion och utrustning utövas enligt lagen om säkerheten påfartyg när det gäller fartyg som är föremål för regelbundnatUlsynsförrättningar enligt den lagen. Regelbundna tUlsynsför-rättningarföretas av och utomlands även av -vissa svenska utlandsmyndigheter.Det synes lämpligt att vid sådana förrättningar kontroll sker även av att deutrustnings- och konstraktionsföreskrifter följs som syftar till att förebyggaförorening från fartyg. Endast fartyg med en viss storlek undergår regelbundnatillsynsförrättningar. I fråga om utrustning på andra fartyg bestämmer Kungl.Maj:t tillsynsmyndighet med stöd av 18 §. Paragrafensvarar mot gällande 6 § andra och tredje styckena och handlar om kontroll avoljedagboken. Denya formulär för oljedagbok som har utarbetats inom IMCO finner vara ändamålsenliga. För att oljedagböckerna skaU fylla sinfunktion, måste de emellertid kontrolleras regelbundet, vilket f. n. intesker. har ålagts att svara för bekämpning 1972: 38 74 Det synes därför förbundet lämpligt, att åläggs attsvara för granskningen av oljedagböckema. i och anför liknande synpunkter och tiUägger att dagböckerna måste granskas bådenoggrant och ofta. Redanenligt gällande lag får tullmyndighet liksom polismyndighet, tillsynsmyndighetenligt lagen om säkerheten på fartyg och lotsmyndighet ta del av oljedagboken.Rätten för svensk myndighet att ta del av oljedagbok gäller även i fråga omutländskt fartyg när det befinner sig i svensk hamn. Genom1969 års ändring i organisation upphörde lots-och fyrstaten attvara självständig myndighet. är nu lotsmyndighet. Verket är enav tillsynsmyndigheterna enligt lagen om säkerheten på fartyg och omfattasredan därigenom av lagens uppräkning av myndigheter. nämns därförinte särskilt i 17 §. I övrigt innebär den nya paragrafen i huvudsak ingenannan ändring än att Kungl. Maj:t bemyndigas att vid behov ge även annanmyndighet befogenhet att kontroUera oljedagböckerna. Ifråga om utländska fartyg är befogenheten enligt lagen att ta del avoljedagboken inte inskränkt till fartyg från land som är anslutet till oljeskyddskonventionen.I praktiken kan regeln själ-vfallet vara verkningslös i vissa fall, nämligen omfartygets hemland" inte har föreskrifter om oljedagbok eller motsvarandeanteckningar. Rättegångsbalkensregler om beslag och husrannsakan kan vara tilllämpliga i fråga omoljedagboken vid utredning om brott som avses i 2124 §§. Föratt kontrollen skall bli effektiv avser jag att föreslå Kungl. Maj:t attföreskriva, att efter samråd med ö-vriga berörda svenskamyndigheter meddelar anvisningar för kontrollen av oljedagböckerna. Jag förutsätteratt myndigheterna samarbetar så, att de samlade kontrollåtgärderna blireffektiva och smidiga. Paragrafen har ingenmotsvarighet i gällande lag. Den föreskriver att tillsyn i övrigt överefterlevnaden av lagen och bestämmelser som meddelas med stöd av lagen åliggermyndighet som Kungl. Som exempel på fall då paragrafen blirtiUämplig -vUl jag nämna tillsynen över andra fartyg än dem som avses i 16 §. Dengällande lagen har inga besvärsregler. Förebilder till de föreslagnabesvärsreglema finns i 11 kap. 1 och 3 §§ lagen om säkerheten på fartyg. Prop.1972: 38 75 TUlen början sägs i denna paragraf, att talan inte får föras mot sådant beslut omförbud eller föreläggande som skall underställas sjösäkerhetsdirektörensprövning. Skälet är att beslutet överprövas genom understäUningen och att detinte är lämpligt att beslutet prövas av besvärsmyndighet. Den sominte är nöjd med beslutet får alltså avvakta sjösäkerhetsdirektörens beslut.Han kan givetvis framföra synpunkter på ärendet hos sjösäkerhetsdirektören.Talan mot beslut av sjösäkerhetsdirektören förs enligt paragrafen hoskammarrätten. som inte är central förvaltningsmyndighet meddelat beslut enligtlagen i annan fråga än sådan som fordrar underställning, förs talan motbeslutet hos . Om eller annan centralförvaltningsmyndighet har meddelat sådant beslut, förs talan mot beslutet hosKungl. Dennaparagraf föreskriver att beslut enligt lagen länder till omedelbarefterrättelse, om inte annat föreskrivs i beslutet. Denna bestämmelse är avsärskUd betydelse för att göra förbud eller föreläggande enligt 11 § effektivt.I fråga om beslut som skall underställas sjösäkerhetsdirektören ges denne befogenhetatt i samband med överprövning föreskriva att beslutet tills vidare inte skallgälla. Motsvarande befogenhet för besvärsmyndighet är inskriven i 13 §förvaltningslagen. Underdenna rubrik finns straffbestämmelser och en regel om behörig domstol. I frågaom straffbestämmelserna hänvisar jag till vad jag anfört till lagförslagen iavsnitt 3. I övrigt vill jag anföra följande. Paragrafenmotsvarar närmast 7 § första stycket i gällande lag. Enligtden gällande bestämmelsen döms den till böter eller fängelse i högst sexmånader som i strid mot lagen tömmer ut olja eller underlåter att vidta åtgärdför att förhindra att olja flödar ut. Till samma straff döms den som bryter motföreskrift om avfall som har meddelats med stöd av lagens 3 §. I21 § utvidgas straffskalan till böter eller fängelse i högst . Denstraffas som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 §, föreskrift enligt4 § eller förbud eller föreläggande enligt 11 § första stycket. Närdet gäller frågan vad som är straffbar gärning enligt 1 § på det fria havet,skall hänsyn tas till de undantag som föreskrivs i 2 § och tUl de föreskriftersom Kungl. Maj:t med stöd av 1 § tredje stycket kan 1972: 38 76 kommaatt meddela i fråga om mindre fartyg än dem som konventionen är tillämplig på. Viden bedömning huruvida någon har på ett straffbart sätt brutit mot 1 § kan vissledning hämtas i t. ex. handledning i fråga om åtgärder för attförebygga att vattnet förorenas genom olja från fartyg. Fall kan tänkas dågärningsmannen eller en medverkande kan få straffnedsättning på grund avberoendeställning eller lydnadsförhållande. Jämför 50 § sjömanslagen (1952:530) samt 23 kap. 5 § och 24 kap. 6 § . Ifråga om brott mot 1 § föreskriver 21 § att straff inte skall dömas ut enligtlagen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, om gär ningen är belagdmed straff i . Som exempel på sådana fall vill jag nämna, attgärning som leder tUl att stora mängder olja kommer lös kan bli attbedöma som grov skadegörelse eller allmänfarlig ödeläggelse. Paragrafenhar ingen direkt motsvarighet i gällande lag. Den föreskriver ett särskilttillsynsansvar. Befälhavaren eUer den befälsperson till vilken befälhavaren haröverlåtit ansvaret för tUlsynen över hanteringen ombord av olja eller avfalldöms tUl böter eller fängelse i högst , om han brustit i den tillsyn somerfordras för att oljan eller avfallet inte skall komma ut i strid medlagstiftningen. Befälhavarenkan uppdra åt olika befäl att svara för tillsynen inom olika sektorer avverksamheten på fartyget. Sålunda kan t. ex. en styrman ha ansvaret för oljasom lastas medan maskinchefen svarar för olja som används för fartygets drift. Genomatt lagen talar om enbart befälhavaren och den befälsperson till vilkenbefälhavaren har överlåtit ansvaret för tillsynen, kan sådant befäl inte fritasig från straffansvar genom att i sin tur överlåta ansvaret för tillsynen påannan. Ombefälhavaren inte har på ett klart sätt uppdragit åt annan att utöva tillsynöver hanteringen, har han själv ansvaret. Paragrafeninnebär en utvidgning och skärpning i förhållande till det medverkansansvar somföljer av regler. Paragrafensvarar närmast mot gällande 7 § andra stycket. Enligt den nuvarande regeln dömsbefälhavaren tiU böter, om han åsidosätter förbudet mot att använda fartygeller att föra vatten i bränsletank, om inte fartyget har föreskrivenutrastning för att förebygga vattenförorening. TUl böter döms befälhavarenockså, om han bryter mot föreskrift i fråga om oljedagboken. Iöverensstämmelse med vad jag anförde i avsnitt 3 är en bestämmel-