prop · FV0375 · 1972-12-31 00:00:00 — Försvaret måste därför ha ensädan styrka och sammansättning att en presumtiv angripare inte genom attkonstatera brister i vårt försvar förleds att misstro allvaret bakom dendeklarerade politiken. Hela landet måste kunna försvaras. Försvaret måste kunnaanpassas till skilda lägen och kunna möta olika angripare. Om angrips, skaU det militära försvaret i detlängsta hindra angriparen från att utnyttja svenskt territorium för sinasyften. I varje del av landet skall segt motstånd kunna bjudas, om så krävsäven i form av det fria kriget. Totalförsvaret i övrigt anpassas härtiU. Försvaret bör enligt utredningen inriktas på att möta ettkonventionellt angrepp. Möjligheten av att ett från början konventionellt krig,som berör även , trappas upp till kärnvapenkrig får dock inte uteslutas.För.svarsplaneringen skall därför innefatta åtgärder som syftar till att viinte redan genom ett fåtal kärnladdningar förlorar möjligheterna tUl fortsattförsvar. Vi bidrar därigenom till att hålla kärnladdningströskeln uppe.Åtgärder i detta syfte får dock enhgt utredningen innebära endast måttligakostnadsökningar i förhållande till dem som betingas av hänsyn till ettkonventioneUt angrepp. Motsvarande bör gälla biologiska och kemiska stridsmedel. Vid krig i omvärlden måste det svenska försvaret ienlighet med neutralitetsrättens krav efter förmåga hindra att svensktterritorium utnyttjas av de krigförande. 1 en sådan situation måste enhgtutredningen vidare möjligheter föreligga att försörjningsmässigt uthärda enavspärrning och att i övrigt begränsa verkningarna iSverige av ABC-stridsmedel som har satts in i omvärlden. För att ge erforderligt stöd åt den svenskasäkerhetspolitiken bör totalförsvaret enligt utredningens mening vara såuppbyggt och organiserat att det är en hela folkets angelägenhet. Det mUitäraförsvaret skall därför bygga på den allmänna värnpliktens grund. Totalförsvaretbör byggas upp så att det är i vidsträckt mening uthåUigt. Det militära försvaret bör enligt utredningen även ifortsättningen byggas upp för att vara i allt väsentligt balanserat ochmöjliggöra djupförsvar med kraftsamling till gränser och kuster. En sådanmålsättning kan dock visa sig vara realiserbar i högre eller lägre grad.Begränsningar i målsättningen kan därför bli nödvändiga, t. ex. pä grund avsnabbt stigande kostnader för kvalificerade vapensystem. Prioriteringar pågrund härav bör enligt utredningen i ett längre perspektiv genomföras enligtprincipen att ett större antal tekniskt mindre högtstående vapensystem(funktioner) hellre anskaffas än ett fåtal tekniskt mycket kvalificerade. Dettabör för det mUitära försvarets utveckling leda till att uthållighet gesföreträde framför initialstyrka. Avvägningenmellan kvantitet och kvalitet kommer enligt utredningen inte alltid att ledatUl att en större mängd av ett mindre kvalificerat system bör föredras framfören mindre mängd av ett mer kvalificerat system. 1 samtliga avvägningsprogramfinns system där t. ex. möjligheterna att över huvud taget nä verkan kan sättaganska bestämda gränser för både kvalitetsnivån på systemet och antaleterforderliga enheter. De delar av krigsorganisationen som redovisas i de fyraavvägningsprogrammen Röriiga resp. Lokalt bundna markstridsförband,Övervattensstridsförband samt Luftförsvarsstridsförband är enligt utredningensmening av grundläggande betydelse för omvärldens tilltro tiU avsiktoch förmåga att i praktisk handling fuUfölja den deklarerade utrikespolitiken.Dessa funktioner bör utgöra den bas på vUken det mUitära försvarets avhållandeförmåga byggs. Detta innebär att avvägningsprogrammet Fjärrstridsförband kanges en lägre prioritet. Mot bakgrund av dessa principer bör avvägningsprogrammenenligt utredningen ges följande inriktning. Försvaret av vårt territorium bör byggas upp från grundengenom ett lokalt bundet försvar av områden och platser som kan ha prknärtintresse för en angripare. Rörliga markstridsförband med hög kvalitet skallkunna kraftsamlas för att avvärja anfall i olika riktningar. Övervattensstridsförbanden bör inriktas med hänsyn tillbehovet av kustnära insatser i invasionsförsvaret och till de krav enneutralitetssituation ställer. Detta innebär bl. a. att ett tUlräckligt antalenheter bör disponeras. Utvecklingen av fartygsmateriel bör inriktas mot lättafartygstyper. Frågan om export- och importsjöfart i ett avspärrningsläge börenhgt utredningen lösas med andra medel än mUitära. Kapaciteten för skydd avsådan sjöfart kan därför starkt minska eller t. o. m. utgå. Kustsjöfart ochtransporter tUl och från Gotiand måste emellertid kunna skyddas. Fjärrstridsförbanden bör enligt utredningen minska iomfattning. Anskaffningen av flygplan AJ 37 för de tunga attackförbandenbör fullföljas. Antalet divisioner bör dock faststäUas . Studierna avnästa generation attackflygplan bör i första hand inriktas på ett plan medmåttliga prestanda. I awaktan pä studier av awägningen inom programmet pålängre sikt bör möjligheterna att utveckla och tillverka ubåtar inom landetbehållas. Utredningen har övervägt möjligheterna att anskaffa olikajaktflygplansystem som helt eUer delvis skulle kunna lösa de operativauppgifter som JA 37 avses för. Utredningen avvisar licenstillverkningeller direktköp av ett utländskt flygplan som altemativ tUl JA 37 Viggen.Utredningen avvisar även en ny version av flygplan J 35 Draken som ettalternativ tUl JA 37 och förordar att jaktversionen av flygplan 37Viggen utvecklas för senare anskaffning. Utredningen understryker därvid attstora ansträngningar bör göras för att minska kostnaderna förutvecklingsarbetet även om detta leder tUl någon begränsning av eljest avseddaprestanda hos flygplansystemet. Luftvärnet bör moderniseras genom anskaffningav luftvärnsrobotar av en sådan typ som ger ett stort antal eldenheter. Motbakgrund av sin syn på ett framtida krigs karaktär och på skyddet motABC-stridsmedel föreslår utredningen att planeringen av civil-försvaretiframtiden bör utgå från att befolkningscentra som sådana inte bör ses som förangriparen primära mål att bekämpa vid invasionsföretag mot Sverige.Grandläggande för planeringen bör vara att befolkningen kan komma att berörasav biverkningar vid bekämpning av mUitära mål med i första hand konventionellastridsmedel och vid markstrider. Hänsyn måste tas till att befolkningen i vissakonfliktsituationer kan bli ställd inför direkt hot om skadegörelse. I de faUvi står utanför ett krig bör befolkningen kunna ges skydd mot de sekundäraverkningarna i vårt land av ABC-stridsmedel som används utanför våra gränser. Skyddetbör således enligt utredningen främst utformas med hänsyn tUl konventionellavapen. Skydd mot ABC-stridsmedel bör anordnas endast där det kan ske tUlmåttliga kostnadsökningar. Ökad vikt bör läggas vid civUförsvarsåtgärder iområden intill mUitära mål och i invasionsområden samt vid skydd avbefolkningen i samband med markstrider. För inriktningen av civUförsvarets olika delar innebär dettaenligt utredningen bl. a. följande. Skyddsramsbyggandet bör ske med hänsyn tUl detkonventioneUa krigets krav och tUl att de allvarligaste riskområdena är sådanasom innehåUer eller ligger vid militära mål och i invasionsområden. Principernaför skyddsrumsbyggande måste därför omprövas. Låghusområden och de 14 störstastädernas innerområden bör inte som generellt undantas frånskyddsrumsbyggnadsskyldighet. Enplanläggning för utrymning av tätorter och andra områden bör behållas.Planläggningen bör som innebära att alternativa handlingsmöjligheterskapas. Anskaffningen av skyddsmasker bör följa hittiUs tUlämpade riktlinjer. har ingående redovisat tänkbara alternativ för utvecklingen av den yttre och inre mUjön i ettlängre perspektiv. har särskUt uppmärksammats sådana tendenser som skullekunna leda tUl framtida hot mot säkerhet. Utredningen har vidarelämnat förslag till fortsatt inriktning av den svenska säkerhetspolitiken samtförslag till allmänna utgångspunkter för den fortsatta planeringen avtotalförsvaret. Dessa förslag har legat till grund för utredningensöverväganden och förslag om totalförsvarets fortsatta utveckling. försvarsbeslut utformades bl.a. mot bakgrund avbedömningen att en politisk avspänning hade inträtt i . Detta hade sketttrots att den rent mihtärpolitiska situationen inte hade undergått någrapåtagliga förändringar. Avspänningen ansågs betingad av terrorbalansen menockså av vissa ekonomiska och andra utvecklingstendenser. Inga tydliga teckenansågs peka på att motsättningarna i skulle ledatOl allvarhga konflikter eller krig. StabUiteten och tendensen tiU avspänningkännetecknades främst av supermakternas försiktiga uppträdande mot varandra. Enförhållandevis snabb negativ förändring av vår säkerhetspolitiska situationkunde dock inte uteslutas. Främst bedömdes utvecklingen i andra delar avvärlden än som oroande. Trots alla försiktighetsåtgärder kvarstod riskför att nägon av de ständigt återkommande kriserna i världspolitiken inte kundehåUas under kontroU utan skulle leda tiU krig meUan stormaktsblocken. Den politiska utveckhngen pekar bl. a. motatt det på mycket har inträtt en situation i Europasom kan innebära föratsättningar för att uppnå ett mera varaktigt tUlständ avavspänning och samarbete. Utvecklingen har bl. a. visat attsupermakterna i ökad utsträckning har funnit det nödvändigt att försöka lösasärskUt farliga kriser och problem med gemensamma ansträngningar. Supermakternaagerar i stort för att undvika direkt mUitär konfrontation med varandra. Den idetta hänseende mest svårbemästrade situationen har förelegat i MellerstaÖstern. Där har supermakterna stött var sin sida men verkat för attförhindra att ett nytt krig skall bryta ut. Läget i måstebetecknas som labUt trots att den utgångna vapenvilan meUan FörenadeArabrepubliken och fortfarande iakttas. Vidnedrastningsförhandhngarna i nåddes en överenskommelse omatt förhindra spridning av kärnvapen till andra länder än de fem pemianentamedlemmarna av FN.s .säkerhetsråd. Fördraget trädde i kraft . Ca 100stater har anslutit sig till avtalet. Flera viktiga stater står dock utanför.Antalet makter som innehar kärnvapen har dock inte ökat. Ettfördrag om förbud mot placering av massförstörelsevapen på havsbottnen öppnadesför undertecknande och har ca 90 signatärmakter. Det väntasträda i kraft . nåddes enighet även om förbud mot innehavav biologiska stridsmedel och toxinvapen. Ett avtal härom torde bli klart förundertecknande . väntas förhandlingarna komma attkoncentreras på att fullfölja redan uppnådda resultat genom förbud även motunderjordiska kärnvapenprov, mer långtgående demilitarisering av havsbottnen och aUmänt förbud mot innehav av kemiska stridsmedel. Central betydelse för kärnvapenbalansen har de bilateralaförhandlingarna mellan och om begränsning av strategiska vapen(SALT) som har pågått växelvis i och Wien.Vissa mindre resultat nåddes . Långtgående överenskommelser hardäremot hittUls inte uppnåtts. Tendensen tUl uppbrytande av de stelnade motsättningarna iEuropa har påtagligt markerats efter regeringenBrandt-Scheels tiUträde i . Moskva- och Warszawaavtalen har gettuttryck för en ömsesidig vilja till avspänning och öppnat möjligheter för attutveckla ett samarbete präglat av ett ökat förtroende. Särskilt betydelsefullthar därvid varit att genom avtalen i realiteten haraccepterat status quo i . Avtalen utgör led i en avspänningsprocess, där båda sidorvisat prov på en långtgående kompromissvilja. Ytterhgare ett viktigt uttryckför vilja till avspänning har varit fyrmaktsöverenskommelsen och den inre tyskauppgörelsen om . Dessa överenskommelser har banat vägen för fortsattaförhandlingar på olika plan i vad avser skilda aspekter på det tyska komplexet. Parallellt med och delvis som en funktion av den snabbapohtiska utvecklingen tiU följd av politik harprojektet om en konferens om säkerhet och samarbete i vunnit aktualitet.Även om den europeiska säkerhetskonferensen har tiU uppgift att främjaavspänning föratsätter dess tUlkomst i sig en avspänning. Från väst har man somförutsättning för deltagande i multilaterala förberedelser uppställt kravetatt fyrmaktsöverenskommelsen om en reglering av Berhnfrågan skall ha slutgUtigtträffats. har å sin sida krävt en västtysk ratifikation avMoskva- och Warszawaavtalen innan man är beredd undertecknaBerlinöverenskommelsens slutprotokoll. Detta illustrerar ytterligareTysklandspolitikens centrala betydelse för avspänningssträvandena i Europa.Under de senaste åren har säkerhetskonferensen diskuterats bilateralt i Europasamtidigt som man inom Atlant- och Warszawapakterna utarbetat förslag tilldagordning för konferensen. Det förhållandet att säkerhetskonferensen stått icentram för många kontakter har haft en aUmänt gynnsam effekt på det politiskaklimatet. I har intresset ökat för ett tekniskt ochekonomiskt samarbete med staterna i . En utveckling av dettasamarbete som blivit följden därav kan lUtaså främja avspänningens sak. Ett stigande intresse har kunnat märkas för förslaget omömsesidiga styrkereduktioner i . Projektet avser i första hand de bådamaktblockens stående styrkor i . Frågan om ömsesidigabalanserade truppreduktioner är komplicerad och det är därför svårt att se attde båda maktblocken snabbt skaU kunna enas om konkreta åtgärder. De gångna årens utrikespolitiska händelser ger således ettfortsatt och förstärkt intryck av politisk avspänning i Europa.Avspänningsprocessen har nu pågått sä länge och visat en sådan hållfasthet kan våga tala om en utvecklingstrend. Relationerna mellan supermakterna ochderas aUierade har delvis ändrat karaktär. De starka låsningar som har präglatstormaktspolitiken har förbytts i ett klimat med enstarkare vilja tiU positiva förändringar. Hos parterna markeras enberedvillighet att ompröva tidigare ståndpunkter. Önskan att söka och tUlämpa nya lösningar framträder tydligare. De ömsesidiga strävandena till en konstruktiv fortsättningpå denna politik följs med förväntningar och intresse. Detta innebär inte atten fortsättning är fri från problem. Bakslag, tiUfälliga och mera varaktiga,kan komma att inträffa på båda sidor. Det finns emellertid inga teckensom pekar på att detta kommer att leda till att grandema i den utstakaderiktningen överges av parterna. Även om riskerna för att vapnen skall komma tiU användningsåledes synes ha minskat, har några påtagliga rastningsbegränsningar hittUlsinte kommit tiU stånd. Supermakterna har inte inskränkt eller aviseratbegränsningar i sina planer att utveckla och anskaffa avancerade vapensystem.De konventionella styrkorna i är i stort sett oförändrade på bådasidor. Beträffande utvecklingen i andra delar av världen änEuropa torde denna också i fortsättningen pä många håll komma att präglas avpolitisk instabilitet och konflikter. Nya anledningar tUl konflikter och krigtorde uppkomma inom och mellan världens . Dessa kan även uppstå somföljder av motsättningar mellan supermakterna och deras allierade. De ständigtökande rastningarna bland möjliga i första hand genom flödet avvapen från de industriahserade staterna - bidrar i hög grad tUl attmotsättningar och kriser i dessa delar av världen utvecklas tiU militärakonflUcter. Läget utanför är labilt och påverkar indirekt ochibland direkt - de europeiska staternas säkerhetspolitiska situation.Strävandena att söka avspänning och nya politiska utgångspunkter i kankomma att störas av händelser i andra delar av världen i vilka europeiska stateroch deras allierade engageras. Riskerna för att sådana konflikter skall spridastiU torde dock numera vara väsentligt mindre än tidigare underefterkrigstiden. Jag delar utredningens principiella uppfattning att densvenska säkerhetspolitiken måste utgå från grundsynen att landets säkerhet iförsta hand kan komma att äventyras genom stormaktsblockens handlande. DenintemationeUa utvecklingen formas i stor utsträckning av supermakterna ochderas förbundna. Den kan inte i nämnvärd grad påverkas av små nationer somSverige. En anpassning tUl förhållandena blir därför nödvändig. De resurser vikan avsätta för att trygga vår egen säkerhet är mycket begränsade jämfört medstormaktsblockens. Vårt lands möjligheter att stå utanför krig och allvarligarekonflikter främjas även bäst genom vår alliansfria politik sominriktas på att möjliggöra neutralitet i ett framtida krig. Säkerhetspohtiken förutsätter ett samspel mellan bl. a.utrikes-, handels-och försvarspolitiken. Försvarspolitik i traditionell meningär således endast ett av säkerhetspolitikens medel. Denna inriktning avsäkerhetspolitiken betonar försvarets krigsavhållande förmåga. Den svenska säkerhetspolitiken bör enligt 1970 årsförsvarsutredning - bidra till enfredhg utveckling i världen, - bidra tillutjämning av motsättningar och till större förståelse mellan folken, - bidra till att skapa en värld, där även små stater kan hävda sina intressen, - bidra tUl attminska stormakternas strategiska intressen att dra in i eventuellakrig, - redan i fred tUlvarata våra intressen under hänsynstagande till den intemationellasolidariteten, - värna vårademokratiska friheter och rättigheter. Dessa tankar har på följande sätt kommit tiU uttryck i denår av godkända inriktningen av vår säkerhetspolitik (prop.1968:110 s. 62, SU 1968:122, rskr 1968:281). "säkerhetspolitik, liksom andra länders,syftar tUl att bevara landets oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål bör därförvara att i alla lägen och former som vi själva väljer trygga en nationellhandlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle ipolitiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våraegna värderingar samt i samband därmed utåt verka för intemationeU avspänningoch en fredlig utveckling". Jag anser att denna inriktning alltjämt bör gälla. Trots de strävanden till avspänning och samarbete somunder senare år har pågått mellan maktblocken i kan krig i inteuteslutas under nu överblickbar tid och inte heller sådana aggressivapåtryckningar eller andra yttringar av en maktpolitik som utgår från hot omkrig. Även om stater i vår närhet skulle dras in i en konflikt mellanstormaktsblocken, behövr.r denna inte oundgängligen beröra . Dettautgör grundvalen för den hittUlsvarande svenska neutralitetspolitiken. Dennapolitik blir trovärdig och realistisk när den byggs upp och genomförs med stabUpolitisk inriktning och med stöd av ett totalförsvar som är avpassat och uppbyggtför att värna vårt oberoende. bör söka medverka tUl sådana förändringar i denintemationella mUjön som leder tUl ökad allmän säkerhet. Om riskerna förkonflikter minskas och rustningarna internationellt kontrolleras och begränsaspå ett balanserat sätt, främjas vår egen säkerhet. Enligt min mening spelar vårt land genom sinutrikespolitik och sitt forsvar en viktig roU för att bevara stabiliteten i detnordiska området. Den svenska neutralitetspolitiken utgör även ett värdefulltbidrag tiU avspänningssträvandena i . alliansfria ställningförhindrar att maktblocken i detta område ställs direkt mot varandra. För bådablocken är ett flankområde. Om väsentliga positionsförändringarinträffar i detta område skuUe det kunna påverka den centrala Jag anser att väsentligaförsvagningar av det svenska försvarets styrka i förhåUande tUl vår närmasteomvärld skuUe kunna inverka störande på stabihteten och balansen i Nordeuropa.En fast och konsekvent svensk utrikes- och försvarspolitik främjar freden ochstabihteten i norra . Det bör Ugga även i andra länders intresse attdenna pohtik fullföljs med stabU inriktning. möjhgheter att påverka omvärlden utanför vårtnärområde i riktning mot minskade motsättningar är begränsade. Den alliansfriapolitiken ger dock vissa möjligheter som bör tillvaratas genom en aktivutrikespohtik. Detta kan gälla medverkan i FN:s fredsbevarande verksamhet elleråtgärder för kontroll av att avtal om rustningsbegränsning efterlevs. Vi börsom hittiUs spela en aktiv roll i nedrustningsförhandlingarna. Det svenskautvecklingsbiståndet med syfte att främja en fredlig utveckhng i riktning motökat ekonomiskt och politiskt oberoende för syftar hkaså till enpositiv effekt på den internationella utvecklingen. Den internationella rättsordningen bör stärkas ochutvecklas. På många viktiga områden är existensen av entydiga rättsliga reglerför umgänget meUan stater och folk ägnad att minska riskerna för motsättningaroch att underlätta lösningen av uppkomna tvister. Särskilt för små stater ärdet av vikt att rättssystemet utvecklas och respekteras. bör bidra tUlen sådan utveckling bl. a. genom olika insatser inom fredsforskningen. Ävenutvecklingen på havsrättsområdet har säkerhetspolitiskt intresse och börfortlöpande följas upp. I farvatten med förträngningar, sådana som omgerSverige, påverkar territorialvattnens utsträckning starkt den mUitärpolitiskakartbUden. Vid den aUmänna havsrättskonferens, som avseranordna och som förbereds, kan frågan om maximalterritorialhavsbredd på tolv nautiska mU aktuahseras. hävdar nu fyramU. För att den deklarerade utrikespolitiken skall respekterasoch vårt oberoende i längden kunna bevaras krävs som stöd ett starkt försvar.Den svenska försvarspolitiken bör som försvarsutredningen har föreslagit bl, a.syfta tUl att försvaret vid en konflikt i mellan stormaktsblocken skallha sådan styrka och sammansättning att ett angrepp mot inte kan bedömaslönsamt för någon. Därvid har försvaret den önskade fredsbevarande förmågan. TUltron till vår neutralitetspolitik kräver att omvärldenär övertygad om att i händelse av en konflikt är berett att fullföljaden deklarerade politiken. Försvarets styrka och sammansättning måste varasådana att en presumtiv angripare inte tUl följd av brister i dessa hänseendenkan misstro den deklarerade politiken. Försvaret får inte uppfattas som ett hotmot någon och måste vara så utformat att dess uteslutande defensiva syfte -försvar av det egna landet - klart framgår. Av största vikt är även attomvärlden är förvissad om att det i råder bred enighet omsäkerhetspohtikens grunder. Förberedelser och överläggningar för militärsamverkan med andra nationer är helt uteslutna. Anskaffning av materiel som ärväsentlig för försvaret bör ske på ett sådant sätt att mte kommer iberoendeställning tiU andra länder och därigenom kan utsättas förpåtryckningar. TiUtron tUl neutralitetspolitiken kräver vidare att helalandet kan försvaras och att försvaret kan anpassas tiU skilda lägen och mötaolika hot och angripare. Kombinationen av en stabil, förtroendeingivandeutrikespolitik och ett mot denna svarande totalförsvar bör kunna inge omväridenrespekt för vår vilja att stå neutrala vid eventuella krig och vår fönnåga attstå emot påtryckningar eller annan aggressivitet. Härigenom understryks att vimenar allvar med vår neutralitetspolitik och att vi målmedvetet skapar sådanaförsvarsresurser som behövs för att hävda vår deklarerade utrikespolitik i ettkris- eller krigsläge. I situationer då krig pågår i omvärlden krävs särskildaåtgärder från en neutral stats sida. I överensstämmelse med neutralitetsrättenskall , om en krigförande kränker eller försöker kränka svensktterritorium, motverka detta med aUa tiUgängliga medel. Befolkningen skall kunna ges skydd mot verkningarna iSverige av stridsmedel som har satts in i omvärlden. Genom olika åtgärder måstevi säkerställa att samhället kan uthärda avspärrning eUer svåra störningar iutrikeshandeln . Dessa åtgärder omfattar bl. a. lagringav särskilt betydelsefuUa varor, förberedelser för krigsproduktion och ransoneringsförberedelser. Som försvarsutredningen har anfört kan man inte bortsefrån möjligheten att trots alla åtgärder blir indraget i ett framtidakrig. Ett isolerat anfall mot bedömer jag som så osannolikt att detinte bör självständigt beaktas i försvarsplaneringen. Ett sådant anfall tordeaktualiseras endast under ytterst extrema förhållanden i . Försvarspolitiken bör även i fortsättningen utgå från atten maktbalans råder mellan stormaktsblocken. Denna maktbalans verkar krigsavhållandepå supermakterna. En hög grad av parallellitet torde komma att bestå mellanblockens mUitära resurser.