prop · FV03120 · 1972-12-31 00:00:00 — Ifråga om ekonomibyggnader och personalbostäder innebär kom- mittensförslag att på samma sätt som gäller beträffande rörelsefastighet särskUtavdrag får åtnjutas för oavskriven del av anskaffningsvärdet för byggnaden, omtillfredsställande utredning lämnas härom. Av naturliga skäl blirutrangeringsavdrag för byggnad mest aktueUt i samband med rivning. Emellertidbör enligt kommitténs mening utrangeringsavdrag också kunna förekomma vidförsäljning av byggnad, om det visas att byggnaden utrangerats föreförsäljningen och den erhållna köpeskillingen är mycket låg och närmastmotsvarar rivningsvärdet. Kommittén anför all i andra fall är presumlionen iregel den att uppkommen förlust vid försäljning av byggnad är att hänföra tUlrealisationsförlust och således ej avdragsgill i förvärvskällan jordbruksfastighet. Kommittén anser att utrangeringsavdrag bör komma ifråga endast i de fall avskrivningsunderlaget utgörs av verkUganskaffningskostnad. Med verkUg anskaffningskostnad jämställer kommittén sådantvärde som enligt förslaget räknats fram genom proportionering av köpeskillingenför hela fastigheten. Om ingångsvärde för byggnad har beräknatsschablonmässigt, dvs. på grandval av delvärde som åsatts vidfastighetstaxering, bör ett sådant ingångsvärde inte få utgöra tmderlag förutrangeringsavdrag. Kommittén föreslår införande av en särskildövergångsbestämmelse av innebörd att avdrag i sådana fall får medges endast omden verkliga anskaffningskostnaden och åtnjutna värdeminskningsavdrag kanutredas. Kommittén påpekar att kompensation för utrangering av sådan byggnad iövrigt inle torde kunna komma i fråga annat än i form av fortsatt avskrivningpå det ursprungliga avskrivningsunderlaget. Kommitlén föreslår vidare att utrangeringsavdragskall kunna medges för alla egentiiga markanläggningar på jordbmksfastighet.Förslaget innebär alt avdrag skall få göras dels då jordbruksfastighetöverlåtes genom köp eUer därmed jämförligt fång och dels då all jordbraksverksamhetpå fastigheten läggs ned utan avyttring av fasligheten. I sådana fall skallavdrag få ske på en gång för anläggningarnas skattemässiga restvärde enligtavskrivningsplanen. Om enstaka markanläggning utrangeras under driftensfortbestånd anser kommittén däremot att särskilt utrangeringsavdrag inle börkomma i fråga. Däremot bör ägaren få kompensation härför genom attvärdeminskningsavdrag får åtnjutas även efter utrangeringen i enlighet med denurspmngliga planen. Avdragför reparation och underhåll av byggnad Kommittén erinrar om att samma reparationsbegrepptidigare gäUde för förvärvskällorna rörelse och jordbraksfastighet. I sambandmed ändrade avskrivnmgsregler för rörelsefastigheler genomfördes emellertid enutvidgning av reparationsbegreppet för rörelsebyggnader. paralionhänförs numera sådana ändringsarbeten på byggnad som är normalt påräkneliga iden bedrivna verksamheten, såsom upptagande av nya fönster- och dörröppningarsamt flyttning av innerväggar och inredning i samband med omdisponering avlokaler. Fråga måste dock vara om åtgärder vidtagna inom ramen för en byggnadsavsedda huvudsakliga användningsonuråde. Om en byggnad däremot förändras istörre omfattning och får ett annat användningsområde, blir kostnadema härförej avdragsgUla ombyggnadskostnader (punkt 17 av anvisningarna tUl 29 § KL). Det har förefaUit kommittén naturligt att föra överdetta utvidgade reparationsbegrepp tUl byggnader på jordbraksfastighet.Kommittén uttalar att praxis har varit restriktiv i fråga om avdrag förkostnader för modernisering av framför allt djurslallar och vissa andra ekonomibyggnaderi jordbruk, vilka varit nödvändiga för att möjliggöra en rationelljordbraksdrifl. De otidsenliga avdragsreglema i fråga om sådana avföretagsekonomiska skäl vidtagna ändringsarbeten på jordbraksbyggnader harmedfört en mängd skatteprocesser. Kommittén föreslår att kostnader för mindreändringsarbeten på ekonomibyggnader inom ramen för den bedrivna verksainhetenfår dras av såsom kostnad för reparation och underhåll. Härigenom skulle erforderligaändringar i produktionsinriktningen imderlättas, anför kommittén. Som exempelpå åtgärder som i avdragshänseende skall behandlas som reparation anges ibetänkandet bl. a. flyttning av innerväggar och inredning i samband medomdisponering av ekonomibyggnad vid övergång från köttdjursuppfödning tiUproduktion av slaktsvin. Ändringar som innebär att en byggnad får ett annatanvändningsområde än som ursprungligen avsetts bör dock enUgt kommitténhänföras lUl ombygg-nadskoslnader liksom enligt rådande praxis. Sådanakoslnader får enligt kommUténs förslag avskrivas genom avdrag för årligvärdeminskning. Den föreslagna utvidgningen av reparationsbegreppelbeträffande ekonomibyggnader i jordbrak har sin grand i företagsekonomiska bedömningar.Liknande synpunkter kan enligt kommittén knappast läggas på sådanaändrmgsarbeten som beslår i omdisponering av bostadshus eUerbostadslägenheter. Sådana ändringar av en bostadsbyggnads fysiska skick är mtebetingade av jordbraksverksamhelen och således ej jordbraksberoende. På grandhärav har kommittén inte ansett det befogat att låta det utvidgadereparationsbegreppet omfatta annat än jordbrakets ekonomibyggnader. Avdragför värdeminsknmg av inventarier I betänkandet hänvisas tiU att närmare 100 000jordbrakare kommer att ha bokföringsmässig redovisnmg ,om förslaget om alhnän övergång tUl bokföringsmässig redovisnmg av mkomst av Dagens jordbrak har i regel elt omfattande inventariebeslånd somrepresenterar elt stort värde för den enskUde jordbrakaren. Det är därförenligt kommUténs mening av stor vikt, all de regler som skall gäUa föravskrivning av inventarier i jordbrak blir enkla och lätta att tUlämpa. Gällanderegler om invenlarieavskrivning vid redovisning av inkomst avjordbraksfastighet enligt bokföringsmässiga grunder är desamma som gäller förförvärvskällan rörelse. De innebär alt den skallskyldige får välja mellan tvåskilda avskrivningsmeloder, planenlig och räkenskapsenlig avskrivning. Förrätt lUl räkenskapsenlig avskrivning krävs dock bl. a. att den skattskyldigehar s. k. dubbel bokföring med vinst- och förlustkonto. Kommittén påpekar allräkenskapsenlig avskrivning f. n. är den ojämförligt vanligasleavskrivningsmeloden vid de jordbrak där inkomsten redovisas enligtbokföringsmässiga grunder. Kommitténföreslår alt bestämmelserna om planenlig och räkenskapsenlig avskrivning avinventarier skall gälla som alternativ även för jordbruk somredovisas enligt bokföringsmässiga grunder. Det måsle likväl enligt kommitténantas alt åtskilliga jordbrukare kommer att ha del bokföringssystem som allmänlbetecknas som enkel bokföring. All även dessa skattskyldiga skulle få användaräkenskapsenlig avskrivning har kommitlén ansett sig inte böra föreslå. En storgrupp jordbrukare skulle alltså inte få någon valmöjlighet ulan vara hänvisadelill att använda planenlig avskrivning. Den planenliga avskrivningsmeloden är emellertidofta svårbemästrad i tillämpningen anför kommitlén. Särskilt gäller della iföretag där antalet inventarier är stort och där inventarierna omsätts relalivlofta. Den har också den nackdelen atl den kräver särskild avskrivningsplan.Den planenUga avskrivningen har enligt kommitlén för övrigt blivit alltmerasällsynt och används numera näslan uteslulade i sådan verksamhet, där delendast förekommer enstaka inventarier, exempelvis i åkeri- ochentreprenadrörelser och i skogsbruk. Även om den planenliga avskrivningen aUtjämt fylleren uppgift i speciella fall, är den enligt kommilléns uppfattning olämplig sommera allmän avskrivningsmetod för inventarier i jordbmk. Kommitlén har därförmed tanke på jordbrakare med enkel bokföring valt att konstruera en tredjealternativ avskrivningsnielod avsedd främst för del mindre jordbrakel. Denna nya metod, som kommittén benämnlrestvärdeavskrivning, ulgör en förenklad form av räkenskapsenlig avskrivning.Den bygger i likhet med räkenskapsenlig avskrivning på att överensstämmelsealllid skall råda mellan avskrivningarna i räkenskaperna och värdeminskningsavdragetvid taxeringen. Den föreslagna reslvärdeavskrivningen innefattar enkollekliv avskrivning av samtiiga till verksamheten hörande inventarier ikombina- tionmed en nettometod. Avskrivningsunderlaget skaU enUgt förslaget utgöras avinventariernas skattemässiga restvärde vid beskattningsårels ingång ökat medanskaffningskostnaden för imder året förvärvade inventarier och minskat medersättning för mvenlarier som sålts eller förlorats under . Detta skallgälla oavsett när under beskattningsåret inventariema anskaffats. Det maximala avdraget beräknas genom en enkelräkneoperation. Avdraget kan alltså beslämmas inom en viss angiven ram,varigenom den skaltskyldige kan anpassa avdraget tUl vad som kan anses mestlämpUgt i företagsekonomiskt eller skattemässigt hänseende. Kommitlén påpekaratt någon särskUd avskrivningsplan inte behöver lämnas. De uppgifter somerfordras för kontroU av avskrivningarna skall enUgt förslaget lämnas i form aven summarisk mventarieredovisning direkt på jordbruksbUagan. Enligt kommitténs uppfattning bör dengenomsnittliga varaktighetstiden för ett så heterogent sammansattinventariebestånd som förekommer inom ett modernt jordbruk kunna uppskattastill högst . Härav följer alt den årUga avskrivningsprocenien vidplanenUg avskrivning bör beslämmas till 10 å . Vid restvärdeavskrivningmåsle avskrivningsprocenten vara högre än vid planenlig avskrivning på grand avalt avskrivningen inte baseras på anskaffningsvärdet utan på det skattemässigarestvärdet. Kommittén anser därför vara den procentsats som lägst börkomma i fråga vid en reslvärdeavskrivning. är det enligt kommitténgivet all denna procentsats måste vara lägre än vad som gäUer vidräkenskapsenlig avskrivning, dvs. Som den maximala avskrivningsprocenienvid restvärdeavskrivning av praktiska skäl bör fastställas till jämnt tiotal,föreslår kommittén att den högsta tiUåtna avskrivningen vid tillämpning av denföreslagna avskrivningsmetoden skall vara av avskrivningsunderlaget. Ärligt avskrivningsbelopp och restvärde enligt denföreslagna nya avskrivningsmetoden jämfört med planenUg avskrivning med 15 %av anskaffningsvärdet belyses i betänkandet genom följande exempel. I exemplethar avskrivning beräknats på ett inventariebestånd som anskaffats för 100 000kr. och sedan ej undergått förändring. TiU skUlnad mot vad som gäller vid räkenskapsenligavskrivnmg har kommittén inte funnit anledning att kombuierareslvärdeavskrivnuigen med någon kompletteringsregel baserad på lineäravskrivning. Detla motiveras främst med att en komplelleringsregel skuUekompUcera avskrivningsreglema och göra dem mer svårbegripliga för den kategorisom metoden i första hand är avsedd för. Visserligen medför detla alt inventariemaaldrig blir helt avskrivna. Kommittén påpekar emellertid att devärdeminskningsavdrag som kan erhållas vid reslvärdeavskrivning i allmänhelberäknas täcka den faktiska värdenedgången. kaninventariema således skrivas av med räknat på anskaffningskostnaden.Om föriust skulle uppstå vid försäljning av inventariema i samband medavveckling av verksamheten, föreslås att förlusten får dras av somdriftkostnad. Avdrag kommer således alltid att få åtnjutas för helaanskaffningskostnaden. Värderingav djurlager och andra lagertillgångar Gällande regler om värderingen av djur gör skillnadmellan sådana djur som räknas till stamdjursbesältningen (stamdjur) och de somproduceras för försäljning (omsättningsdjur). Stamdjuren får inte värderaslägre än de normalvärden som fastställs av , iprincip motsvarande av djurens saluvärde. För omsättningsdjurentUlämpas fr. o. m. taxering en gynnsammare värderingsregel som i slortsett medger samma nedskrivning som gäller för lagertUlgångar i aUmänhet. Dessadjur får tas upp tiU lägst hälften av fastställda normalvärden, dvs. i principca av saluvärdet. Kommittén erinrar om att den lagändring somgenomfördes i syfte att möjliggöra en friare värdering av omsättningsdjurenvar betingad av annan vidtagen ändring av skattereglerna. Någotställningstagande till frågan om värdering av djurlager i allmänhet gjordes inte vid detla tillfälle. De olika värderingsreglerna för stamdjur och omsättningsdjurframstår för kommitlén som en komplikation tUI nackdel för den praktiskatiUämpningen. Kommittén anser därför att en och samma värderingsregel ommöjUgt bör tUlämpas på alla slag av djur på jordbmksfastighet. I fråga om omsättningsdjuren saknas enligtkommittén anledning att ändra den nyUgen beslutade anpassningen tUl de allmännareglerna om varulagervärdering. Dessa slag av djur har utan tvekan karaktärenav sådan omsättningstUlgång för vUken de allmänna reglerna bör gäUa. När det gäUer stamdjuren konstaterar kommittén attvissa sådana djur, exempelvis hästar och mjölkkor, i slor utsträckning kanlikställas med inventarier. Det skiUle därför kunna vara befogat att begränsa möjlighetenatt skriva ned värdet av dessa djur. Inventariekaraklären är däremoi inte likaframträdande för vissa andra stamdjur, exempelvis ungnöt. Gränsdragningenmellan slamdjur och omsättningsdjur är där ofta svår att göra. I valet mellan en specieU värderingsregel förjordbrukarnas djur-lager och de allmänna värderingsreglerna stannar kommitténför det senare alternativet. Med hänsyn till den blandade karaktären hos kreatursbesättningarnakan skäl finnas att föreskriva något mindre liberala värderingsregler för dessalagertUlgångar än för andra. Att de aUmänna reglerna får tiUämpas serkommitlén dock som en naturlig konsekvens av att djur på jordbraksfastighethänförs till lager. Även uppenbara fördelar från tillämpningssynpunkt talar föratt samma regler får gälla for alla lagertillgångar i jordbruk och rörelse. Kommittén anför synpunkten atl en rätt lillnedskrivning av djurlager enligt de allmänna lagervärderingsreglema kan sägasmedföra en något större skattemässig favör för en del jordbrukare i jämförelsemed rörelseidkare. Härvid bör dock beaktas, framhåller kommittén, attnedskrivningen av djur skall baseras på saluvärdet och inte påan-skaffnmgsvärdet såsom gäller för lagertillgångar i rörelse. på att jordbrakarna får anses vara i behov av särskUda möjUgheter tiUresullaluljämning med hänsyn till föreliggande risker för bl. a. skördeförluster. Föratt undvika tveksamhet om vad som skall anses utgöra aUmänna saluvärdet fördjur föreslår kommittén att också skall angenormalvärden för djur av skilda slag. Dessa värden bör liksom avse detgenomsnittliga allmänna saluvärdet för en förfluten 12-månadersperiod. Detlägsia värde som enligt kommitténs förslag bör godtas vid taxeringen blirsåledes av dessa normalvärden. 1 fråga om dyrbarare avelsdjur torde docknormalvärden inte kunna anges. Värderingen bör enligt kommittén i sådana fallske med utgångspunkt från ett saluvärde som beräknas med ledning av erhållnaköpeskUlingar, avkastning eller annan lämplig grund. Nedskrivning får därefterske lUl lägst av del beräknade saluvärdet. För andra lagertUlgångar ändjur föreslår kommittén inte någon ändring i gällande lagstiftning. Sådanatillgångar bör alltså vid be-skallnmgsårets utgång liksom få tas upptill lägst av anskaffningsvärdet eller återanskaffningsvärdel om detla ärlägre på balansdagen. I förekommande fall får avdrag göras för inkurans. Avdragför förbättringskostnader på arrenderad fastighet I betänkandet lämnas en redogörelse för rådanderättspraxis beträffande nyttjanderättshavares rätt tiU avdrag förförbättringskostnader och fastighetsägares däremot svarande skattskyldighet förden värde-höjning fasligheten undergått genom de utförda förbättringarna. spörsmålstidigare behandlmg i betänkanden avlämnade av skatteflyktskommittén (SOU1963:52) och företagsskalteutredningen (1968:26) berörs även. TUl dennaredogörelse torde få hänvisas här (bel. s. 153 160). Av det redovisade materialet drarjordbmksbeskattningskommittén slutsatsen att den avdragsrätl som i praxismedges arrendator för ombyggnads- och förbättrmgsarbeten kan utnyttjas iskatteundandragande syfte och att så också har skett emellanåt. Kommittén avserhär sådana fall där släktskap eller annan intressegemenskap förelegat mellanjordägaren och arrendatorn. Genom formella nylljanderättsupplåtelser harnämligen vissa skattskyldiga kommit i åtnjutande av skattelättnader, som intevarit avsedda. Kommittén karaktäriserar de förfaranden som praktiserats i endel fall som ren skatteflykt. I syfte att råda bot härpå finner kommittén detvara nödvändigt att klara regler tUlskapas beträffande såväl arrendatorsavdragsrätt som jordägares skattskyldighet för ulförda förbättringar. Kommitténanmärker atl den omedelbara avdragsrätl som lillkommer arrendatorn förvissa förbättringskostnader får ell relativt sett mindre värde, om förslagentill ändrade avskrivningsregler för byggnader m. m. genomförs. MeUan arrendatoroch jordägare kommer likväl atl finnas så betydande skiUnader i fråga omavdragsrätl att kommittén anser risk kan föreligga atl bestämmelsernaavsiktiigt utnyttjas på ell otiUbörligt sätt. Vid utformningen av en beskattningsregel omarrendators förbättringskostnader har kommittén i första hand utgått frånnormala arrendeförhållanden, där något inslag av skatteflyktskaraktär inlefirms. Kommittén framhåller atl nya regler på delta område inte får förhindraeller försvåra för arrendatorer att göra önskvärda och effektivitets-främjandeinvesteringar i byggnader och markanläggningar. Efter att ha prövat olika länkbara lösningarstannar kommittén för att föreslå en föreskrift om rätt för arrendator att göraavdrag för förbättringskostnader på jordägarens fastighet för detbeskattningsår under vilket koslnaderna uppkommit. Förslaget innebär ettlagfästande av nuvarande praxis. Rätlen lill avdrag för kostnademabör dock enligt kommitténs mening inle vara tvingande. En skattskyldig som såönskar bör ha rätt alt i stället aktivera koslnaderna och fördela dem pånyttjanderättstiden. Del kan enligt kommittén antas att många skattskyldigakommer att förfara på detta sätt, i vart faU då det gäUer mera betydandebelopp. Kommittén föreslår vidare all särskildaskalleregler skaU gälla för den arrendator som genom åtgärder avskatteflyktskaraklär kan bereda sig eller jordägaren otillbörlig skattelättnad,dvs. när intressegemenskap råder meUan arrendatorn och jordägaren. I anslutning härtill anför kommittén attarrendeavtalen ofta är myckel lösligt tillkomna i de fall arrendator ochjordägare står i intresse- Inle säUan fums endast muntliga överenskommelser omarrendebeloppets storlek. Vid skriftiiga avtal finns i många fall ingabestämmelser som reglerar vem som skall svara för erforderliga investeringar ibyggnader och andra anläggningar. Vid till-och frånlrädande av arrendeställetsker i regel inte någon syn och inte heller någon avräkning. Över huvud lagetbortses från gäUande civUrättsliga lagstiftnuig av tvingandenatur. Vidare är det i intressegemenskapsfall ingalunda ovanligt, attarrendatom tidigare varit ägare till fastigheten men friviUigt överlåtitäganderätten till arvinge eller helägd juridisk person. Anledningen har då oftavarU att därigenom försöka erhålla väsenlliga fördelar vid beräknmg avinkomst-, förmögenhets- eller arvsskatt. I andra faU är arrendatorn indirekt ägaretiU fastigheten eller kan antas komma att bU ägare. När intressegemenskap föreligger finner kommitténdet mot denna bakgmnd naturligt att arrendators avdragsrätt förförbättringskostnader bör bedömas enligt samma grander som gäller för ägare. IenUghet härmed föreslår kommittén att arrendator i sådana faU likställs medägare i avdragshänseende. Detta innebär att, om arrendatorn nedläggerkostnader för förbättring av egendomen, blir han inte berättigad tillomedelbart avdrag utan får skriva av kostnadema genom årUgavärdeminskningsavdrag enligt de allmänna regler som gäller för avskrivning avbyggnader, markanläggningar och inventarier. Om arrendatorn sedermera blirägare tiU fastigheten medför detta enligt förslaget inte annan skatteeffekt änatt arrendatom tUlförs ytterligare avskrivningsunderlag. I övrigt får hanfortsätta att skriva av de tidigare investeringama enligt de ursprangUgaavskrivningsplanerna. Om arrendet upphör av annan anledning än attarrendatorn blir ägare tiU fastigheten, föreslår kommittén alt arrendatorn börha rätt att göra avdrag för de kostnader av förevarande slag, som han intetUl-godogjort sig. Detsamma bör enligt förslaget gälla om intressegemenskapenmellan arrendatom och jordägaren skulle upphöra exempelvis på grund av atlfastigheten övergår lill annan ägare. Med hänsyn tiU lagstifmingens syfte anser kommitténatt avgränsningen av de former av intressegemenskap som skall föranleda tilllämpningav särskilda bestämmelser inte bör göras alltför snäv. Kommittén föreslår atlhär avsedd inti-essegemenskap i försia hand anses föreligga, när arrendatornoch jordägaren är nära släkt med varandra. TiU nära slaktförhåUande bör i detlasammanhang räknas släktskap meUan skattskyldig och dennes föräldrar ochsvärföräldrar, far- och morföräldrar, make, barn och barns make samt barnbarnoch barnbams make. Vidare bör intressegemenskap anses föreligga mellan vissajuridiska personer såsom moder- och dotterföretag samt företag som står underi huvudsak gemensam lednmg. Även mellan en fysisk och en juridisk person börintressegemenskap anses föreligga när den fysiska personensjälv eller tillsammans med förut nämnda personkrets har det avgörandeinflytandet över den juridiska personen, såsom kan vara fallet exempelvis ioskiflat dödsbo vari den skaltskyldige är delägare. Kommitlén påpekar alt i fall då arrendatorn uppbärersättning av jordägaren för förbättringsarbete, som utförts av honom,ersättningen självfallet utgör skattepliktig inkomst för arrendatorn. Iintressege menskapsfallen föreslås dock ersättningen i försia hand skola avräknasfrån avskrivningsunderlagen för de olika tillgångarna i fråga. Om överskottdärefter uppkommer, skall delta tas upp till beskattning som inkomst avjordbruksfastighet. Kommittén föreslår vidare att jordägarensskattskyldighet för förbättringsarbete som utförts av arrendator skallregleras i KL. Skallskyldigheten kan då göras gällande eller vidsenare tidpunkt när avräkning sker meUan arrendatom och jordägaren. För enomedelbar beskattning talar enligt kommUténs mening att beskaltningsfrågan inteblU helt bortglömd. Kommittén anför emellertid flera skäl mot en omedelbarbeskattning. Bland annat pekas på svårigheten atl bedöma värdeökningensstorlek vid den framlida lidpunkt då jordägaren får tillgodogöra sigförbättringarna. Vidare skulle en omedelbar beskattning kunna medföra atljordägaren direkl motsätter sig investeringar som arrendatom anser önskvärda.En omedelbar beskattning måste dessulom anses diskutabel av den anledningen alljordägarens skalleförmåga inle påverkas av de utfördaförbättringarna. Mol bakgrunden härav anser kommittén övervägande skäl tala föratl frågan om jordägarens skattskyldighet liksom bör skjutas framåt itiden och bedömas först vid arrendets upphörande eller den tidigare tidpunkt,då pariemas ekonomiska mellanhavande regleras genom avräkning. I de fall jordägarentUl fullo ersätter arrendatorn för ulförda förbättringar efterarbetets utförande eUer vid avräkningen, blir enligt kommittén någonbeskattning av jordägaren inle aktuell. Om jordägaren blir beskattad för värdeökning pågrund av att arrendatom förbättrat egendomen, bör det beskattade beloppetenligt kommittén anses som jordägarens anskaffningskostnad för förbättring avfastighet. Beloppet skaU således fördelas på skUda avskrivningskategorier ochpåföras avskrivningsunderlagen för dessa. Enligt kommitlén skaU förfaras såäven med ersätlning som jordägare utbetalt tUl arrendator förförbättringsåtgärder. Om fråga är om andra markanläggningar än täckdiken, skallgivetvis endast föreslagen kvotdel om av ersättningsbeloppet påförasavskrivningsunderlaget. Beträffande intressegemenskapsfallen framhållerkommittén all det endast undantagsvis blir aktuellt alt påföra jordägarenbeskattning som en följd av arrendators förbättringsarbeten.