prop · FV0384 · 1972-12-31 00:00:00 — Denkvantitativt mest omfattande studien av försöksverksamheten har gjorts av UKÄsom redovisar data beträffande de totalt 3 505 studerande som den1 juli 1969den inskrivits vid filosofisk fakultet enligtkungörelsen om vidgat tillträde till högre utbildning. 996 av dem skrevs inunder , 814 samt 1 695 . Av undersökningarna framgår att av dem som fåtttillstånd att bedriva studier vid filosofisk fakultet senare registrerat sigför studier vid någon institution. av dessa har sedermera tagitmer än två poäng inom ifrågavarande ämne. De kan därför anses som åtminstonetidvis aktiva studerande. Nästan hälften har valt att läsa vid Stockholmsuniversitet. Av de inskrivna var män. Hälften av destuderande var i åldern . Populäraste ämnesområden var pedagogik,företagsekonomi, psykologi och sociologi. De övriga studier avförsöksverksamheten som gjorts avser mindre grupper. På pedagogiskainstitutionen vid har i samband med ett trebetygsarbetegjorts en undersökning beträffande 145 studerande som skrivits in vidfilosofiska fakulteten i mellan och enhgtbestämmelserna om vidgad behörighet. Förutom av registermaterial ochtentamenslistor har man använt sig av intervjuer med de studerande. 105 av destuderande uppgav att de bedrivit aktiva studier. Endast fem av dessa hadeenbart förgymnasial utbildning. Denna siffra kan jämföras med det faktum attåtta studerande klarat vissa akademiska studier redan innan de skrevs in. 77 %av de aktiva var . En dryg tredjedel av de totalt 145 inskrivna varkontorsanställda inom affärsliv och förvaltning. Endast av hela gruppenklassificerades som »arbetare». 77 av de 105 aktiva var heltidsstuderande. På den pedagogiska institutionen vid universitethar två undersökningar gjorts beträffande studerande som skrivits in enligt bestämmelsernaom vidgat tillträde. Den ena är en kartläggning av de 145 studerande som skrevsin vid . 97 av dem var och endast 17 var 1972: 84 13 De flesta hade normalskolekompetens eller högre grundutbildning. Debeteendevetenskapliga ämnena var mest frekventerade och därefter kom engelska,informationsbehandling, företagsekonomi och samhällskunskap. Den andra göteborgsundersökningengäller 317 personer som och läst den s.k.A: 1-kursen i pedagogik vid något av landets universitet. Denna grapp ärintressant så till vida som studerade på heltid. Nästan halva gruppenvar självförsörjande under studierna. Genomsnittsåldern för dessa studerandelåg . av kvinnorna och av männen hade enbartfolkskola som grund. av kvinnorna och av männen hade gymnasiestudieri någon form bakom sig. Ca två tredjedelar av gruppen hade dessutom enteoretisk yrkesutbildning som innehåller en hel del av de ämnen som förekommeri gymnasieskolan. Majoriteten av undersökningspersonerna hade yrken som kräverminst realexamen, yrken med kvalificerad yrkesutbildning eller varegna företagare. hade yrken utan egentlig yrkesutbildning. Nämndenför socionomutbildning har sammanställt data beträffande de 48 studerande somantogs enhgt bestämmelserna om vidgat tUlträde till vårterminen 1971.Medelåldern bland de antagna var , men 21 av de 48 var under 30 år.Något över hälften var kvinnor. Åtta av de antagna hade erfarenhet avsocionomarbete, dvs. socialt och ekonomiskt arbete. Kontorsarbete var denvanligaste yrkesbakgrunden, men 19 personer hade arbetat med transport ochkommunikation samt tillverkning. Detallmänna intrycket av dessa undersökningsresultat är, att den grupp som valtatt studera enligt bestämmelserna om vidgat tillträde består av relativtvälutbildade personer. De flesta är inte . Deras föratbildning ärsädan att de flesta även tidigare skulle ha fått dispens föruniversitetsstudier. Gruppen har i stor utsträckning rekryterats fråntjänstemanna- och läraryrken. Kroppsarbetare är ovanliga: i den undersökningsom utförts vid pedagogiska institutionen i utgör de t. ex. avhela gruppen. Könsfördelningen är ganska jämn: vid filosofiska fakulteterna var60 % män, men vid socialhögskolorna var något över hälften kvinnor. Detär vanskUgt att bedöma de studieresultat som uppnåtts inom ramen förförsöksverksamheten i förhållande till studieresultat för »normalstuderande».Dels är försöksperioden ännu alltför kort, dels är studerandegrupperna på deolika orterna och i olika ämnen för små för att ge ett godtagbart statistisktunderlag för mer generella slutsatser. Resultaten redovisas därför endastmycket översiktligt. Av UKÄ:s undersökningar framgår att av de aktivtstuderande och nått ett studieresultatav lägst Prop.1972: 84 14 20 poäng per . Undersökningen vid Lundsuniversitets pedagogiska institution visar att av de 105 aktivt studerandeundersökningspersonerna har 49 fullständigt klarat av sitt studieprogram på entermin, oavsett om de studerat på heltid eller deltid. Studieresultaten för de145 studerande som skrevs in vid universitetenligt bestämmelsema om vidgat tillträde samlades in . 56 %av svarsgruppen hade då klarat av sina studier i första ämnet. Igöteborgsundersökningen av pedagogikstuderande i hela landet harförsöksgruppen jämförts med de »normalstuderande» som läste pedagogik iGöteborg . Studieresultaten insamlades i januari månad1971. Av undersökningsgruppens 317 studerande, som skrev in sig och , hade klarat av 20 poäng ipedagogik vid undersökningstillfället. I jämförelsegruppen var klara med20-poängskursen. Denna siffra kan emellertid vara något missvisande, eftersomman här inte har sorterat ut dem som avbrutit studierna på ett tidigt stadium.Utbildningsbyrån vid har undersökt studieresultaten för 124studerande som skrev in sig mellan och , och somsedan också registrerade sig vid någon institution. Undersökningen grundar sighelt på register och ten-tamensUstor. Man har aUtså inte intervjuat destuderande. Det innebär att enda kriteriet på aktivt studerande är företagnatentamensförsök. Av de 124 som registrerats har 105 gjort något försök atttentera under terminen. Endast för dessa 105 är det meningsfullt att undersökastudieresultat. 43 av dem, eller , klarade mellan 16 och 20 poäng underhöstterminen, medan 26 av de 105 inte tog någon poäng under terminen. Endast i en undersökning har man således försökt jämförastudieresultaten mellan de olika behörighetsgrupperna: de som skrivits in enligtkungörelsen om vidgat tillträde och de som skrivits in enligt behörighetskungörelsen,dvs. har gymnasiekompetens eller motsvarande. För de andra undersökningarnasaknas helt sådant jämförelsematerial. Även om man hade ett sådant skulle detemellertid vara svårt att jämföra de olika behörighetsgruppernasstudieresultat. Den uppdelning på ämnesområden och studieorter som skullebehöva göras skulle innebära en indelning av undersökningsmaterialet i så småundergrupper, att det vore omöjligt att dra några mera långtgående slutsatserav en jämförelse meUan dessa och jämförbara grupper av »normalstuderande». 1972: 84 15 3.1Allmänna problemställningar och utgångspunkter 3.1.1Det nya gymnasiala skolsystemet är en av dess huvuduppgifter att överväga hur den högreutbildningen skall anknytas tiU det gymnasiala skolstadiet. I första handnämns i direktiven de dåvarande skolformerna gymnasium och fackskola, men medhänsyn till den föreslagna reformeringen av yrkesutbildningen skall även dennadel av utbildningsväsendet beaktas. Hela det gymnasiala skolsystemet fårsåledes, säger utredningen, betydelse för behörighets- och urvalsreglernasutformning. I ett vidare perspektiv är hela utbildningsstrukturen i samhälletav betydelse för eller beroende av hur reglerna för tillträde till den högreutbildningen utformas. Enfaktor av betydelse för anknytningen mellan gymnasial och eftergymnasialutbildning är hur stor andel av en årskull som genomgår sammanhängandeutbildning t. o. m. gymnasial nivå. Denna andel är i sin tur beroende av hurutbildningen på stadiet under det gymnasiala är uppbyggt och hur anknytningenmellan dessa båda stadier är reglerad. Utredningenmenar att i en översikt av den strukturella utvecklingen av skolväsendet underde kan följande tre situationer tjäna som jämförelsepunkternämligen 1. tiden före enhetsskolansgenomförande 1949, 2. tiden föregymnasieskolans genomförande 1971, 3. tiden efter gymnasieskolansgenomförande. Iskolsystemet gick vägen till högre utbildning via folkskolan överrealskola (flickskola) och gymnasium. Det första och i sak avgörande valet avhögre utbildning gjordes då antingen (övergång till femårigrealskola) eller (övergång till fyraårig realskola). Viddenna tidiga ålder låg således det viktigaste vägskälet på vägen till högreutbildning. Rekryteringsbasentill den högre utbildningen utgjorde endast en liten del av årskullen, nämligende individer som var resultatet av ett urval först från folkskolan tillrealskolan sedan från realskolan till gymnasiet. Urvalet skedde såledessuccessivt. Vad möjligheten till fortsatt utbildning beträffar utgjorde en delskolformer återvändsgränder, t. ex. viss fackutbildning. Vidnästa jämförelsepunkt, dvs. tiden före gymnasieskolansgenomförande, omfattar det egentliga gymnasiala stadiet gymnasium ochfackskola, vilka under /70 beredde plats åt av årskullen.Alltjämt gick den bredaste vägen till högre utbildning genom gymnasiet. Endasti begränsad utsträckning ledde fackskola dit. Yrkesskolan var frånkompetenssynpunkt en återvändsgränd. Denavgörande punkten ligger vid övergången från grundskola till gymnasialutbildning, dvs. alltjämt vid övergång från obligatorisk till frivilligutbildning. För de elever som gått grundskola har vägskälet flyttats upp tUl16 års ålder. Den sistajämförelsepunkten utgörs av den införda nya gymnasieskolan. Ifortsättningen kommer alltså eleverna att tas in i gymnasieskolan, inte igymnasium, fackskola eller yrkesskola. Nya kompetensregler måste ta hänsyntill den nya skolans förhållandevis enhetliga struktur som beror på denenhetliga utbildningsbakgrunden (grundskola) och en viss gemenskap i fråga omutbildningens innehåll. Man måste vidare ta hänsyn till att i det närmaste helaårskullen ungdomar kommer att gå vidare till den frivilliga gymnasieskolan. Med införandet avgymnasieskolan har en helhetssyn lagts på det gymnasiala stadiets utformning.Utredningen menar, att detta synsätt måste vara utgångspunkten för utformningenav skolformens kompetensvärde. Valet av studieväg i en integreradgymnasieskola, som har karaktären av en skola för alla, bör inte få haavgörande betydelse för möjligheterna till ett fritt studieval senare i livet. Kompetensreglernager utgångspunkten för ett svar på frågan bland hur många personer studerandetill högre utbildning kan rekryteras. Villkoren för allmän behörighet, somomfattar de generella krav som måste vara uppfyllda för att en studerande skallvara berättigad till utbildning på viss nivå, drar upp gränserna för den delav befolkningen som över huvud taget kan komma ifråga för högre utbildning.De särskilda förkunskapskraven, som omfattar de krav som kan ställas upp somvillkor för tillträde tiU viss utbildningslinje, ger ramen för rekryteringen tillvarje enskild utbildning. Konkurrensläget och reglerna för urval till spärradutbildning spelar roll för den faktiska rekryteringen till spärradeutbildningslinjer. Utredningen diskuterarolika motiv för att ett större antal personer än nu skall kunna komma ifrågaför antagning till högre utbildning. Härvid nämns sådana motiv som det socialavärdet av att en stor andel av medborgarna har tillgång till högre utbildningsamt den ekonomiska betydelsen av att arbetsmarknaden tillförs personer medkvalificerad utbildning. från den mottagande utbildningens håll kan bredd på rekryteringsunderlaget motiveras med de ökade möjligheter dettager till urval av studerande. Större variation irekryteringen till de yrkesgrupper som genomgått högre utbildning kan vara ettsamhällsintresse; har högre utbildning endast i jämförelsevis ringaomfattning rekryterats från den lägsta socialgruppen. Med ökad bredd irekryteringen menar utredningen således inte enbart ett ökat antal individersom får behörighet till högre 1972: 84 17 utbildningutan också reell möjlighet till sådan utbildning för grupper i samhället, somtidigare i realiteten endast i ringa utsträckning haft tillgång till utbildningpå denna nivå. De särskildabehörighetsvillkoren har en inskränkande effekt på rekryteringsunderlaget tillvarje särskild utbildningslinje. Denna effekt framträder särskilt i de fallförkunskapskraven kan uppfyllas endast på en enda linje i gymnasieskolan. Enändring av detta förhållande skulle väsentligt öka antalet potentiellt behörigasökande. Utredningen framhållerockså att en breddning av rekryteringsunderlaget till spärrad utbildning, utanatt antalet studieplatser ökas, ytterligare kan skärpa konkurrensen ochupplevas som en försämring av grupper eUer enskilda sökande, som tidigareensamma hade behörighet till utbildningen ifråga. 3.1.3 Anknytningenmellan högre utbildning och underliggande nivåer Utredningenmenar att den högre utbildningen måste baseras på de förutsättningar som denunderliggande utbildningen tillhandahåller. Detta innebär bl.a. att man intekan uppställa behörighetsvillkor som ligger utanför den ram som bildas avgymnasieskolans läroplaner. I anpassningsproceduren måste man balansera motvarandra hänsynen till skolan och de studerande samt de krav som den högreutbildningen ställer. Den princip som, enligt utredningens uppfattning, börvara vägledande för anknytningen mellan gymnasial och högre utbildning är attden högre utbildningen bör anpassas till den gymnasiala skolans organisation. Iutredningsdirektiven framhålls att man inte får sänka kvalitetskravet inom denhögre utbildningen. Utredningen har preciserat kvalitetsbegreppet som enförmåga att fullfölja studierna . De krav som därvid ställs på destuderande rör begåvningsnivå och studieträning, allmän förkunskapsnivå,speciell förkunskapsnivå samt förkunskapsstandard. Entill nya grupper vidgad behörighet behöver enligt utredningen inte innebärarisk för minskad kvalitet i form av exempelvis ett ökat antal studiemisslyckanden.Tvärtom kan den vidgade behörigheten beräknas öppna vägar till högre utbildningför många som är formellt obehöriga men som har goda förutsättningar att genomförahögre studier. Utredningenanser att behörighetsreglerna i möjligaste mån bör anpassas även till devuxnas särskilda utbildningsförhållanden. Detta är i princip en tillämpning avutredningens enhetliga syn på gymnasie- 2 1972 1 saml. 1972: 84 18 skolan.För att denna anpassning skall kunna ske, måste man i stor utsträckning avståfrån kravet på enhetlighet i förutbildningen, något som i den konkretatillämpningen kan vålla problem med tanke på att de vuxnas förhållanden avvikerstarkt från de stora ungdomsgruppernas förhållandevis enhetliga förutbildning. Utredningen pekar påvuxenutbildningens stora roll för utjämning mellan olika grupper i samhäUet,inte minst mellan äldre och yngre. Om vuxenutbildningen skall vara etteffektivt instrument för utjämning, kan den högre utbildningen inte undantasfrån de vuxnas utbildningsmöjligheter. Det finns en tendens att de som främsttillgodogör sig utbudet av vuxenutbildning redan är förhållandevisvälutbildade. Utredningen anför detta förhållande som en anledning tilltvekan, om behörighetskrav genomgående kan uttryckas som krav på viss utbildning. Naturligtvis är det iregel nödvändigt att den som skall delta i högre UtbUdning skaffar sig vissstudieträning och förvärvar de förkunskaper som är nödvändiga för studierna.Frågan är emellertid om arten och omfattningen av dessa studier till alla delarskall regleras av behörighetskrav. Det borde i viss utsträckning vara möjligtatt överlåta till den vuxne att själv bedöma om hans studieförutsättningar ärtillräckliga. Härvid kan samhället ge den enskilde väsentlig hjälp genom att tUlhandahållastudie- och yrkesorientering i tiUräckhg omfattning. Kompetensreglernahar en styrande effekt på dimensioneringen av den ospärrade högre utbildningen,dvs. sådan utbildning där antalet studieplatser i princip är obegränsat.Hittills har gymnasiets dimensionering i stort sett dragit upp gränserna fördimensioneringen av den ospärrade högre utbildningen, eftersom vägen dithuvudsakligen går genom gymnasiet. Om utredningens förslag att alla linjer igymnasieskolan skall ge allmän behörighet till högre utbildning genomförs, kanman förutse en ökad tiUströmning frän denna skolform till ospärrad utbildning.Utredningen redovisar dock några faktorer som kan verka återhåUande på en sådantillströmning. I den nya gymnasieskolan är betydligt större sektorer direkt yrkesförberedandeän i det tidigare gymnasiet. En breddning av behörigheten till dessa sektorerbehöver därför inte medföra en motsvarande ökning av tillströmningen till defria fakulteterna. Utredningen bedömer att en sådan utveckling i själva verketär osannolik. Konsekvensemaav en utvidgning av behörigheten till vissa grupper av vuxna utbildningssökandeär svåra att beräkna. Den vidgade behörigheten till viss utbildning inomfilosofisk fakultet har utnyttjats av ett relativt litet antalpersoner. Försöksverksamheten har dock pågått alltför för att någrasäkra slutsatser skall kunna dras. Prop.1972: 84 19 Försåväl studerande från ett stort antal linjer i gymnasieskolan som för de vuxnakan vidare förekomsten av ett större eller mindre antal särskildaförkunskapskrav få en begränsande effekt på tillströmningen till vissaämnesområden. Frånekonomisk synpunkt har kompetensfrågorna om man bortser från frågor rörandeinkomstfördelningen huvudsakligen stats-finansieUa och samhällsekonomiskaaspekter. Eftersom utbildningskostnaden per individ vid de ospärradefakulteterna är förhåUandevis låg, skulle en ökad tillströmning till dessamedföra ganska måttliga kostnader. Utredningen framhåller att frågor avstudiesocial natur ligger utanför dess arbetsområde. Nya behörighetsvillkor kanemellertid få begränsad verkan, om de inte förenas med studiesociala åtgärder. Densamhällsekonomiska effekten av regler som ger nya grupper möjhghet till högreutbildning kan bli gynnsam. Särskilt gäller detta yrkesverksamma vuxna somhöjer sin kapacitet genom högre utbildning. Å andra sidan kan många studerandekomma att använda en utvidgad behörighet till utbildningskonsumtion, dvs.studier för sitt nöjes skull eUer för sin personliga utvecklings skull.Ekonomiska motiv kan emellertid inte få bli avgörande för kompetensreglernasutformning och det är också svårt att dra en klar gräns mellan begreppenkonsumtion av och investering i utbildning. Utredningen håller dock för troligtatt en utvidgning av behörigheten till nya grupper av befolkningen i det storahela främjar den ekonomiska utvecklingen, genom att en del av arbetskraftenhärigenom får en höjd utbildningsnivå. 3.1.8 Ettsocialt perspektiv på kompetensfrågorna Medstöd i pedagogisk och sociologisk forskning konstaterar utredningen att densociala bakgrunden har inflytande på individens val av utbildning, faktiskautbildningsmöjligheter m. m. De sociala faktorerna är således styrande förfördelningen av en årskull ungdomar på olika utbildningsvägar eller påutbildning och förvärvsarbete. Utredningen pekar på att de av samhället avsiktiigtanvända styrinstrumenten i form av kompetensregler får oavsiktligabiverkningar, som yttrar sig exempelvis i att studerande från högresocialgrupper dominerar bland de studerande i högre utbildning i förhållandetill sin andel av befolkningen. Särskilt påtagliga är dessa effekter inom denspärrade högre utbildningen. Utredningenredovisar en rad undersökningar som på olika sätt belyser dessa kompliceradefrågeställningar och sammanfattar resultaten i ett konstaterande attselektionen tiU högre utbildning inte är en händelse som äger rum vidantagningen till högre utbildning. 1972: 84 20 fortgåendeprocess har långt stora grupper avskilts från dem som kan ställaupp i konkurrensen. En icke oväsentlig roll spelar också individens önskemål omolika slags utbildning och dessa önskemål torde ofta vara kopplade tillsociala faktorer. a. den slutsatsen för sitt arbete att de sociala faktorernas inverkanpå utbildningsvalet väsentligt måste påverka konstruktionen av ett nyttkompetenssystem. Kompetensfrågorna kan således inte lösas enbart som tekniskaproblem. Genom att kompetensreglerna styr övergången från den enautbildningsnivån till den andra har de liksom utbildningsväsendet självt ensocial funktion. De tekniska problemen måste hanteras med hänsyn till debieffekter kompetensreglerna kan ha. I varje fall på kort sikt torde det dockfinnas begränsade möjhgheter att helt kunna undvika sådana bieffekter. Enannan slutsats för utredningens arbete är att den ålder vid vUken det avgörandeutbildningsvalet görs har stor betydelse. En tidig differentiering på behörighetsgivandeoch icke behörighetsgivande utbildningsvägar ger stort utrymme åt socialafaktorers inverkan. Förstora grupper vuxna har den socialt betingade selektionen redan ägt rum. Dessavuxna har behov av kompetensregler som i viss mening kompenserar dem för att detidigare inte haft möjlighet att gå igenom behörighetsgivande utbildning.Utredningen menar att man genom att ge större grupper än möjlighet tillhögre utbildning kan verksamt bidra till en ökad social rörlighet.Kompetensreglerna kan bryta ner sådana hinder som utan att vara sakligtgrundade står i vägen för grupper och enskilda i deras strävan att förbättrasin utbildning. LedamotenWaUmark anför i ett särskUt yttrande att de åtgärder som skaU utjämna desociala faktorernas och då närmast hemförhållandenas inflytande på denenskildes motivation och faktiska studielämplighet, måste sättas in på etttidigt stadium, om de av utredningen redovisade negativa följderna skall kunnaundvikas. Det bör i allt väsentligt vara skolan och då i första handgrundskolan som svarar för dessa insatser. 3.2Avgränsningen av den högre utbildningen Avgränsningenav den högre utbildningen är en fråga om vilka utbildningsvägar som skallinordnas under det system för allmän behörighet till högre utbildning somutredningen föreslår. Utredningen förutsätter att de föreslagnakompetensreglerna skall gälla för alla de utbildningsvägar som föregymnasieskolans införande krävde slutbetyg från gymnasium eller fackskola förallmän behörighet. Utredningen föreslår vidare att reglerna skall gälla ävenför följande utbildningsvägar som tillhör kompetensområde: 1972: 84 21 utbildningav medicinsk-tekniska assistenter (dialys-, oftalmolog-, operations-,radioterapi- och röntgenassistent), sjuksköterskeutbildning(grundutbildning om fem terminer), socialpedagogutbildningvid sociala barna- och ungdomsvårdsseminariet samt Utredningengrundar detta förslag på en bedömning av dels den inre strukturen i de enskildautbildningsvägarna, dvs. sådana faktorer som utbildningens innehåll,arbetsformer och utbildningsresultat, dels yttre strukturella förhållanden av skolorganisatoriskart samt förekommande särskilda behörighetskrav utöver skolunderbyggnad ochkunskaper i vissa ämnen. Utredningenpåpekar att man i sin diskussion av behörighetsnivåer lämnat åt sidan vissautbildningsvägar, som f. n. behandlas av andra utredningar, exempelvis 1968års lärarutbildningskommitté. Även enstaka andra utbildningsvägar kan, enligtutredningens uppfattning, komma att bli aktuella för en diskussion avbehörighetsnivån. Avgränsningen mellan gymnasial och eftergymnasial utbildning,påpekar utredningen vidare, tillhör problemområdet årsutbildningsutredning. Utredningen begränsar således sitt förslag till ovanförtecknade utbildningsvägar. Utredningenfinner det väsentligt att tillsynsmyndigheten för resp. utbildning får iuppdrag att, i samband med övergången till högre förkunskapsnivå, överseläroplaner m. m. i syfte att förkorta utbildningstiden eller vidta andraåtgärder för att anpassa utbildningen till de ändrade förutsättningarna. Tillsynsmyndighetenbör vidare få i uppdrag att fastställa de särskilda förkunskapskraven förberörda utbildningsvägar i enlighet med de allmänna principer för förkunskapskravensutformning som utredningen föreslår skaU gälla för all högre utbildning. 3.3Behörighet till högre utbildning 3.3.1Principerna för behörighetsvillkorens utformning