prop · FV0376 · 1972-12-31 00:00:00 — Som bakgrund har utredningen redovisat material som belyserhur man på olika håll f. n. behandlar de med paritetslånesystemet förenaderedovisningsproblemen. Materialet visar att det råder åtskiUig ovisshet om hurskuldökningen bör behandlas redovisningsmässigt. Olika redovisningsmetoder harutvecklats och ovissheten har skapat betydande praktiska problem. Utredningensförslag, som har remissbehandlats, innebär i korthet att låntagaren påaktivsidan i balansräkningen får uppföra en särskild post motsvarande denupplupna skuldökningen. För att en sådan post skall få reell täckning föreslårutredningen, att staten under vissa föratsättningar garanterar att statslånetavskrivs, om det inte har kunnat återbetalas . Majoriteten av remissinstanserna, däribland och , delar utredningens uppfattning att de problem somhänger samman med bokföringen av paritetslånen bör lösas möjligt. Ihuvudsak accepteras också utredningens förslag till lösning. riksbanksfullmäktige är emellertid kritiska mot förslaget.De framhåller att staten kan komma att få vidkännas betydandeavskrivningsförluster, om förslaget genomförs, utan att omfattningen av deföreslagna åtagandena har sakligt prövats. Visserligen är det givet, säger fuUmäktige,att rådande oklarheter i fråga om bokföringen måste undanröjas men enligt fullmäktigesmening är översynen av paritetslånen den centrala frågan, medan bokföringsreglemabör anpassas till paritetslånen sedan dessa har justerats. Fullmäktigeifrågasätter därför lämpligheten i att staten ens temporärt ikläder sigförpliktelser av detta slag. Vid bedömningen av utredningsförslaget fäster jag särskiltavseende vid att de akuta bokföringsproblemen våUar betydande svårigheter förföretag och enskUda som har ansvaret för bokföringen. Jag delar därförutredningens och åtskilliga remissinstansers uppfattning att man redan nu börsöka åstadkomma en lösning av problemen. Bokföringsfrågorna har emellertid, somriksbanksfullmäktige påpekar, nära samband med uppbyggnaden av lånesystemet idess helhet. Utredningen har själv understrukit att det fortsattautredningsarbetet kan tänkas leda till ståndpunktstaganden som medför attredovisningsfrågorna kommer i ett annat läge. Med hänsyn bl. a. härtill är jaginte beredd att redan i detta sammanhang ta stäUning till hurbokföringsfrågorna bör lösas på . Den lösning som bör komma ifråga bör av dessa skäl vara så till vida temporär att den bör gälla endasttill dess underlag för en slutlig reglering föreligger efter en genomgripandeöversyn av bostadsfinansieringen och formerna för samhällets stöd tillbostadsbyggandet. Vid övervägandena om utformningen av en sådan temporärlösning av bokföringsfrågan anser jag i likhet med utredningen att utgångspunktenbör vara de uttalanden som gjorts i prop. 1967: 100 och statsutskottets utlåtande1968: 100 och som godtagits av (rskr 1967: 265 och 1968: 252). I propositionen framhålls (s. 259) att det på vissa orterkan uppkomma en sådan situation på bostadsmarknaden att hyrespolitiskt utrymmesaknas för en sådan successiv ökning av kapitalkostnaderna som det nyalånesystemet förutsätter. I sådana faU bör i första hand en viss förlängning avamorteringstiden kunna övervägas och i ytterlighetsfall statens fordran kunnahelt eller delvis efterskänkas. påpekar i sitt utlåtande till en början attskuldökningen efter hand skall betalas genom ökade årliga inbetalningar påstatslånet. Systemet föratsätter att hyrorna kan höjas i motsvarandemån. Skuldökningen motsvaras således av framtida ökade hyresintäkter. Ettantagande om framtida ökade hyresintäkter kan emellertid, framhållerutskottet, från revisionstekniska utgångspunkter inte utan vidare godtas somtillgångspost i resultatredovisningen av företagens verksamhet. Enförutsättning för att så skall kunna ske är att det finns grund att anta attföretagen skall kunna likvidera den uppkommande skulden även i ett läge som omöjliggör erforderlig höjning av hyroma.Uttalandet i prop. 1967: 100 innebär enligt utskottets mening bl. a. attstatens fordran i anledning av skuldökningen så till vida bör betraktas som villkoriigsom det inte kan komma i fråga att driva in den, om detta skulle tvingalåntagare att träda i likvidation eller eljest försätta honom i enföretagsekonomiskt ohållbar situation därigenom att hyrorna till följd av lägetpå ortens hyresmarknad inte kan höjas så att skuldökningen kan awecklas inomrimlig tid. I enlighet med utskottets hemställan gav tillkänna att Kungl. Maj:t har att medge anstånd med och att avskriva eUer eftergebetalning av ränta och amortering på bostadslån, såvitt avser uppkommenskuldökning, samt pä räntdån, allt i den mån utvecklingen på ortenshyresmarknad inte möjliggör så stor höjning av hyrorna som behövs för atttäcka ifrågavarande betalningar. Eftergifter av detta slag borde självfalletinte komma i fråga om låntagarens svårigheter kan härledas från vårdslösheteller försummelse från hans sida. Enhgt paritetslåneutredningens tolkning innebärstatsutskottets uttalande skyldighet för staten att avskriva eller eftergebetalning på bostadslån inte bara om hyrorna till följd av läget på ortenshyresmarknad inte kan höjas så att skuldökningen kan avvecklas inom rimlig tidutan också om hyrorna inte kan höjas i erforderlig utsträckning som en följdav att basannuiteten inte har höjts och/eUer paritetstalet inte har stigit i engrad som möjliggör en avveckling av skuldökningen inom rimlig tid. Attparitetstalet inte utvecklas på ett sätt som leder till en avveckling avskulden inom rimlig tid eller att uppjustering av basannuiteten inte kommertill stånd måste nämligen enligt utredningen ses som ett uttryck för atthyrorna inte kan höjas. Att i ett sådant läge låta en fastighet belastas av enorimlig skuldbörda under en längre följd av år uppfattar utredningen som ensådan fastighetsekonomiskt ohållbar situation vars konsekvenser utskottet medsitt uttalande har velat förhindra. Utredningen utgår i förevarande sammanhangfrån att med »rimlig tid» skaU anses den för bostadslån nu gäUandeamorteringstiden, dvs. Om sålunda statsmakterna griper in ochefterskänker paritetslåneskuld som eventuellt kvarstår eftertrettioårsperiodens utgång, finner utredningen inte någon betänklighet mot attta upp belopp motsvarande skuldökningen som en aktivpost i bokföringen. Vid remissbehandlingen har flertalet remissinstanseranslutit sig till utredningens resonemang. ÅtskiUiga remissinstanser anseremellertid att den statliga garantin måste få en betydligt klarare innebörd änutredningen har gett den. Mänga påfordrar att garantin kommer till uttryck iförfattningsbestämmelser eller tecknas på länehandlingen. Från flera håll görsdessutom gällande att en klar garanti från statens sida för efterskänkande avlåneskulden i realiteten skulle lösa bokföringsfrågan utan särskild reglering. Enföratsättning för beräkning av vad låntagaren skall betala till statenär att det statliga bostadslånet, inbegripet uppkomna skuldökningar, skallåterbetalas inom en tidrymd som primärt har bestämts tUl . Hur skulden tiUstaten utvecklas beror på hur produktions-och räntekostnaderna utvecklas underlånets löptid. Som framhöUs när lånesystemet infördes är det något i och försig självklart att alla antaganden om framtida kostnadsutveckling ochgenomsnittlig nivå för lånemarknadens räntor för så som blirteoretiska. Om utvecklingen avviker från gjorda antaganden måste de korrigeringarav de årliga kapitalkostnaderna vidtas som visar sig behövliga, i första handgenom ändring av basannuiteten. I den mån hyrespolitiskt utrymme på vissaorter saknas för den ökning av kapitalkostnaderna som det nya lånesystemetkräver, bör i enlighet med vad som uttalades vid systemets införande i förstahand en förlängning av amorteringstiden för det statliga lånet övervägas och iytterlighetsfaU statens fordran helt eller delvis efterskänkas. Sombostadsstyrdsen framhåller i sitt remissyttrande följer det av paritetslånesystemetsuppbyggnad att amorteringstiderna inte är låsta. Ännu har systemet varit ifunktion alltför för att man skall våga dra några bestämda slutsatserom möjlighetema att avveckla lånen inom den primärt föratsattaamorteringstiden. Det finns skäl att erinra om att bottenlån till nyproduceradebostäder i allmänhet lämnas på längre tider, ofta 40 och upp tiU60 år. Dessa amorteringstider kan uppfattas som ett uttryck för kreditgivarnasbedömning av fastigheternas ekonomiska livslängd. Det bör därför ligga nära tiUhands att lägga samma bedömning till grund för prövning av frågan för vilkentid förlängnmg av amorteringstiden för paritetslån bör kunna komma i fråga i föratnämnda situationer. Ett närmare ställningstagande i denna fråga bör emellertidanstå till dess resultatet av översynen av paritetslånesystemet i dess hdhetföreligger. Detär enligt min mening klart att paritetslånesystemet måste bygga på att destatliga bostadslånen - inkl. uppkomna skuldökningar - i sin helhet skall varaslutbetalda senast då fastigheterna inte längre gertillräcklig avkastning för att skulden skall kunna avvecklas. Skulle det visasig omöjligt att inom systemets ram avveckla låneskulden , är detbäst förenligt med statsmaktemas ansvar för hyresutvecklingen att dåkvarstående låneskulder tUl staten skrivs av i den mån de inte är att hänföratill fastighetsförvaltarens egna åtgöranden. Det innebär att fastighetsförvaltarenhar trygghet för att paritetslånesystemet som sådant kommer att leda tillantingen en från företagsekonomisk synpunkt tillfredsstäUande aweckling avbostadslånet eller tiU en eftergift av den låneskuld som till äventyrs kvarståroreglerad när fastigheten inte längre ger tUlräcklig avkastning. Denomständigheten att skulden till staten enligt systemets föratsättningarsuccessivt ökar i ett förstaskede av lånets löptid framstår därför med detta långsiktiga betraktelsesättsom reellt utan betydelse. Mot bakgrund av vad jag nuhar anfört anser jag i likhet med utredningen att det inte möterbetänkligheter att vid bokföringen av paritetslånen neutralisera uppkomnaskuldökningar på lånen. Utredningens förslag attskuldökningen skall neutraliseras genom att en däremot svarande aktivpost tasupp i balansräkningen har i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Någraremissinstanser har emellertid förordat att frågan löses efter andra linjer.Bl. uttalar att man kan överväga att, omskuldökningen kan betraktas som villkorlig, föra den inom linjen ibalansräkningen. Som utredningen framhållerär en av de grandläggande förutsättningama för paritetslånesystemet attbostadslånet, inbegripet skuldök-ningen, skall återbetalas till staten. Häravföljer att skuldökningen inte kan betraktas som en på visst sätt villkorligbetalningsförpliktelse. Det kan därför enligt min mening inte anses varaförenligt med gällande redovisningsprinciper att skuldökningen förs inom linjeneller att man med tiUämpning av någon annan metod bortser från den iredovisningssammanhang. I enlighet med nuvarande bokföringsprinciper skall denackumulerade skuldökningen i likhet med det ursprungliga bostadslånet redovisaspå balansräkningens passivsida. För att en motsvarande post skall kunnauppföras på aktivsidan i balansräkningen krävs enligt gängse värderingsnormeratt posten får ett materiellt innehåU. Detstatliga ansvaret för lånesystemet, så som jag har utvecklat det, är enligt minmening tillräckligt preciserat för att ge posten ett sådant innehåll. Den av paritetslåneutredningenföreslagna tekniken är därmed godtagbar och jag ansluter mig till utredningensförslag. Utredningen föreslår attden bokföringstekniska redovisningen av paritetslån kommer till uttryck ilagbestämmelser. Utredningen har valt att samla dessa bestämmelser i en särskUdlag i stället för att ändra redan gällande lagstiftning. Förslaget har iallmänhet godtagits eller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. remissinstanser har dock som jag har nämnt tidigare hävdat att enuttrycklig statlig garanti gör särskilda bestämmelser om redovisningöverflödiga. Detomedelbara syftet med att nu behandla frågorna om redovisningen av paritetslånär att undanröja rådande tveksamhet om redovisningen av dessa lån ibokföringen och att låta lånesystemet komma till uttryck i företagens bokföringpå ett enhetligt och adekvat sätt. De synpunkter på lånesystemet som jag haranlagt i det föregående innebär att skuldökning på paritetslån skall kunnabalanseras med en aktivpost av däremot svarande storlek. I klarhetens intresseoch för att underlätta för företag och enskilda som har ansvar för bokföringenfinner jag det lämpligt att den redovisningsmetod som utredningen har förordatkommer till uttryck i författningsbestämmelser. Jag delar utredningens upp- fattning att bestämmelserna bör ha sin plats i en särskildlag. Lagen (1944: 705) om aktiebolag och lagen (1951: 308) om ekonomiska föreningarbör emellertid för tydlighetens skull kompletteras med en hänvisning till dennya lagen. I bokföringslagen (1929: 117) finns redan en allmän hänvisning tillannan lagstiftning och något tUlägg däratöver torde inte behövas. Enligt utredningens mening bör det inte föreligga någonskyldighet utan endast en möjlighet för låntagaren att balansera skuldökningenmed en aktivpost av motsvarande storlek. Detta ståndpunktstagande har inte möttnågon gensaga under remissbehandlingen och jag ansluter mig till det. Utredningen har ingående behandlat frågan omvinstutdelning från företag som tillämpar den av utredningen föreslagnaredovisningsmetoden. Den omständigheten att paritetslånen förräntas negativtunder första perioden av lånens löptid bör enUgt utredningen inte i och för sigutesluta vinstutdelning . Med den förordade bokföringsmetodenkommer vinsten härvid att åtminstone delvis hänföra sig till omfördelningen ochär enligt utredningens betraktelsesätt i denna del på visst sätt villkorlig.Med hänsyn härtill föreslår utredningen att utdelning av vinst som har kommitfram genom att den föreslagna bokföringstekniken har använts visserligen skallfå delas ut men endast i skälig omfattning och under förutsättning att underräkenskapsåret hyror har tagits ut i den utsträckning som följer avhyresförhållandena på orten och med beaktande av gällande paritetstal. Remissutfallet i denna fråga har varit splittrat. Frånflera håll har hävdats att några särskilda inskränkningar i rätten tillvinstutdelning inte bör föreskrivas utan att vinstutddningsfrågan bör bedömasefter vanliga företagsekonomiska värderingar. Flertalet remissinstanser godtardock att begränsning görs i vinstutdelningsrätten med hänsyn till den särskildakaraktären på den föreslagna aktivposten. Många av dem riktar emellertidkritik mot förslagets utformning. Kritiken går i huvudsak ut på attbestämmelserna av olika skäl är mindre lämpliga och svåra att tillämpa ochdessutom för vaga för att tjäna till ledning i de konkreta fallen. Särskilduppmärksamhet har härvid ägnats åt att överträdelse av bestämmelsema enligtutredningens förslag är förenad med straffansvar. Vissa remissinstanser,däribland och , har åsin sida gjort gällande att vinst som uppkommer tiU följd av den föreslagnaredovisningsmetoden över huvud taget inte bör delas ut. Vad jag har anfört innebär att staten går in somgarant för den skuldökning som systemet leder till. Om utvecklingen fortsättersom , blir detta åtagande inte endast formeUt utan kommer i sak attinnebära ett framtida betalningsansvar från statens sida som inte var förutsattdå systemet med paritetslån infördes. Det är denna situation som gör det erforderligt med en grundlig utredning ochöversyn av det nu tiUämpade lånesystemet. Underdessa förhåUanden framstår det som rimligt att företagen, lagstiftningen avses gälla, inte delar ut vinst som uppkommer till följd avden föreslagna, på statsgarantin grandade bokföringstekniken. Jag har emeUertidinte ansett det nödvändigt att med ett direkt förbud i lagtexten regleraförhållandet, utan utgår från att företagen iakttar den yttersta restriktiviteti fråga om vinstdispositioner som skuldökningen pågår. En sådanrestriktiv behandling av vinstutdelningsfrågan torde inte behöva innebära någraavsevärda olägenheter för bostadsföretagen med hänsyn till att den nu förordadelösningen av bokföringsfrågan är provisorisk och skall ersättas av enlångsiktig lösning, grandad på den övergripande översynen av lånesystemet. I fråga omlagens tUlämpningsområde har utredningen föreslagit att lagen skaU omfatta intebara den som är bokföringsskyldig utan även annan so.m har bokföringsmässigredovisning, under föratsättning att han har tillgång i paritetsbdånadfastighet. Förslaget har godtagits eUer lämnats utan erinran av det storaflertalet remissinstanser. a. och utredning om bokförmgslagstiftningenhar emellertid ansett att lagen bör vara tiUämplig endast på den som är underkastadbokföringsskyldighet, eftersom den till sin karaktär är sådan att den innebären komplettering av gällande bokföringsregler. Jag har förståelse för dennasynpunkt och jag vill ansluta mig till den. Detta ståndpunktstagande innebäringen skUlnad i sak i förhållande tiU utredningens förslag. Det stårsjälvklart fritt även för den icke bokföringsskyldige att använda denföreslagna tekniken i sin bokföringsmässiga redovisning. Om så sker, gällergivetvis samma synpunkter i fråga om vinstutdelning som jag har redogjortför. Jag vill slutiigen med anledning av yrkanden från bl. a.Näringslivets byggnadsdelegation och Svenska byggnadsentreprenörföreningennämna att jag inte har funnit mig i detta sammanhang kunna förorda att denstatliga garantin får omfatta även det egna kapital som privata låntagaretillskjuter för att fylla ut skillnaden meUan läneunderlaget och statslånetsövre gräns. Denna fråga får prövas ytterligare i samband med den fortsattaöversynen av lånesystemet. skaU den föreslagna redovisningsmetoden få till-lampas även i frågaom räkenskapsår som har gått tiU ända före lagstiftningens ikraftträdande. Jagansluter mig i frågan om retroaktiv till-lampning tUl vad Föreningen auktoriseraderevisorer har uttalat, nämligen att det är naturligt att företag får övergåtill en lagreglerad metod, även om de har förfarit annorlunda. Dettorde enligt vedertagna bokföringsprinciper inte möta något hinder att göra enjustering för förfluten tid, om effekterna därav anges i övergångsårets redovisning.SärskUd reglering av frågan synes därför inte erforderlig. Ienhghet med det anförda har inom upprättats förslag till 1) lag med vissa bestämmelser om bokföring avbostadslån m. m., 2) lag om ändring i lagen (1944: 705) om aktiebolag, 3) lag om ändring i lagen (1951: 308) om ekonomiskaföreningar. Rörande de enskilda bestämmelserna i lagförslagen vill jagytterligare 6.1Förslaget till lag med vissa bestämmelser om bokföring av bostadslån m. m. Ifråga om rabriken bör nänrnas att ordet paritetslån inte återfiims ibostadslåneförfattningarna. Uttrycket används i aUmänhet för att klarlägga attdet gäller bostadslån och räntelån för vUka återbetalningsskyldighetenregleras genom paritetslånesystemet. Fråganom lagens tUlämpningsområde har behandlats i den aUmänna motiveringen (s. 53).Med bokföringspliktig avses den som är bokförings-pliktig enligtbokföringslagen (1929: 117). Utredningenhar föreslagit att aktivposten skall tas upp bland företagets anläggningstillgångar.Jag har emellertid funnit det lämpligare att den får utgöra en särskild post påbalansräkningen och därvid betecknas Balanspost enligt lagen med vissabestämmelser om bokföring av bostadslån m. m. flera paritetsbelånadeobjekt bör, i enlighet med utredningens förslag, varje objekt redovisas försig. En bestämmelse av denna innebörd har tagits in i lagen. Redovisningen kanlämpligen ske på särskild bilaga. Ettstort antal remissinstanser har yrkat att det föreslagna redovisningssystemetskall återspeglas även i vinst- och förlusträkningen. Jag delar dennauppfattning och bestämmelser härom har tagits in i andra stycket. Jaghemställer att Kungl. delsgodkänna vad jag har anfört i fråga om det statliga ansvaret för paritetslånesystemet,dels antaga förslagen tiU 1. lag med vissa bestämmelser om bokföring avbostadslån m. m., 2. lag om ändring i lagen (1944: 705) om aktiebolag, 3. lag om ändring i lagen (1951:308) om ekonomiskaföreningar. MedbifaU till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemstäUt förordnar Hans Maj:t Konungen att till skaUavlåtas proposition av den lydelse bUaga till detta protokoU utvisar. Lagom redovisning av vissa lån enligt bostadslånekungörelsen (1967: 552) och räntelånekungörelsen(1967: 553) Härigenomförordnas som följer. Utanhinder av vad annorstädes kan vara föreskrivet äger bestämmelserna i denna lagtillämpning pä den som är bokföringsskyldig eUer eljest har bokföringsmässigredovisning och som har tUlgång i sådan fastighet eller tomträtt för vUken lånutgått av statsmedel enligt bestämmelserna i 33 § bostadslånekungörelsen(paritetslån) eller 16 § räntelånekungörelsen (räntelån). Harparitetslån ökats enligt 33 § bostadslånekungörelsen eller räntelån utgåtteller ökats enhgt 16 § räntelånekungörelsen, får ett belopp motsvarande högstden därigenom samlade skuldökningen tas upp, som siirskUd post, benämnd omfördeladeräntor, bland anläggningstUIgång-arna i balansräkningen. Utdelningav vinst, som föranletts av ränteomfördelning enligt 2 §, får ske endast iskälig omfattning och under föratsättning tiUika att under räkenskapsåret hyrortagits ut, med beaktande av gällande paritetstal, i den utsträckning som följerav hyresförhållandena på orten. Densom vid tUlämpning av denna lag uppsåtiigen eller av oaktsamhet i väsentligthänseende åsidosätter bestämmelserna i 2 § i samband med årsredovisning ellerrevision eller låter verkställa utdelning av vinst i strid mot 3 §, dömes tillböter eller fängelse i högst . Skerrättelse utan dröjsmål och innan skada inträffat eller är förseelsen eljestringa, skall ej dömas till straff. för tillämpningen av denna lag meddelas av Konungen. Dennalag träder i kraft dagen efter den, då lagen enligt därå meddelad uppgiftutkommit från tiycket i , och får tiUämpas även ifråga om räkenskapsår som gått till ända före Ucraft-trädandet samt i fråga omparitetslån och räntelån som utiämnats .