prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Inom ramen för den socialahemhjälpsverksamheten bör statsbidrag utgå även tiU maskinell snöröjning. Bostadsförbättringsverksamhet sommed stathga lån och bidrag har pågått under bör fortsätta. Stathgalån för temporära bostäder bör utgå även fortsättningsvis och bestämmelsernadärom sålunda permanentas. Den i avsnitt 8 berördaförsöksverksamheten i fråga om social service, vilken har pågått fr. o. /69, har enhgt utredningens mening givit värdefulla praktiskaerfarenheter. Utredningen som anser att verksamheten efter det att försöken harpågått bör minska eller upphöra, föreslår att medel fortsättningsvisställs till länsstyrelsernas förfogande för att främja sociala insatser iglesbygder. anger som ensjälvklar utgångspunkt att befolkningen i glesbygderna skall ha samma rätt atterhålla adekvat sjukvård som andra medborgare i landet. Glesbygdernas probleminom sjukvårdsområdet beror på den fortgående befolkningsminskningen, menförutsättningarna för olika sjukvårdsfunktioner i glesbygder påverkas också avde successivt ökande kraven på kvalitet i sjukvårdsutbudet. Mycket talar för att den fortgåendeomstruktureringen av sjukvården i huvudsak är till befolkningens nytta även iglesbygder trots att den ofta leder till en koncentration av vården till ettmindre antal orter. Servicestandarden för stora delar av glesbygdsbefolkningenär enhgt utredningen i flera avseenden relativt god. Åtgärder för att tillförsäkraglesbygdsbefolkningen tillfredsstäUande kvahtativ service inom häl.so- ochsjukvårdsområdet måste tih stor del inriktas pä att göra ohka sjukvårdsfunktionerlättillgängliga genom insatser som underiättar transporter av vårdbehövanderesp. vårdpersonal samt kontakter på annat sätt med kvalificeradsjukvårdspersonal. Utredningen anser det emellertid nödvändigt, framför aUtfrån befolkningens trygghetssynpunkt, att åtgärder vidtas också för attvidmakthålla tillräck-Ug geografisk spridning av vissa grundläggandesjukvårdsverksamheter, såsom provinsialläkare och distriktssköterskor. Den slutna akutsjukvården tenderaratt koncentreras till följd av en ökad speciahsering. Redan nu har befolkningeni vissa delar av skogslänen alltför långa restidsavstånd till lasarett för attdess servicestandard i detta avseende skah anses tillfiedsställande. Enytterhgare koncentration av den slutna akutsjukvården måste därför ansesolyckhg. Normallasarett med stora glesbygder inom sina upptagningsområden börbibehålla sin nuvarande beredskapsgrad även . På grund av de långa avstånden iutpräglade glesbygdsområden finner utredningen det angeläget att en eventuellcentralisering av förlossningsvården sker med försiktighet. Nedläggning avförlossningsavdelningar bör under aJla omständigheter begränsas till indragningav förlossningsplatser vid sjukhem, sjukstugor och odelade lasarett. 1 princip bör enligt utredningensuppfattning varje kommun (kommunblock) med relativt stora glesbygdsområden hatillgång till sjukhem med observationsplatser i första hand i kommunenshuvudort. För att stimulera en ytterhgare decentralisering avlångtidssjukvården och den mindre kvalificerade slutna akutsjukvården föreslårutredningen ett statligt investeringsstöd för ny-, till- och ombyggnad ochmedicinsk utrustning av perifera sjukhem med observationsplatser i kommuner medbetydande inslag av glesbygd inom det allmänna stödområdet. Ett motsvarandeinvesteringsstöd vid utbyggnad av den öppna läkarvården i glesbygd förordasockså. Befolkningen i glesbygdsområdenantas anlita distriktssköterskan i relativt högre grad än som sker i tätarebefolkade delar, bl. a. på grund av att vissa vårduppgifter, för vilkapatienter i tätbygd normalt anlitar läkare, i glesbygder utförs avdistriktssköterskan. Även om man kan räkna med att en successivt förbättradtillgång på läkare i viss mån kommer att påverka dennasituation anser utredningen det motiverat att genom vidareutbildning avdistriktssköterskor inom typiska glesbygdsområden göra dem bättre skickade attfullgöra sina faktiska arbetsuppgifter. Dessa frågor föreslås skola utredas.Vidare förordar utredningen investeringsstöd för nybyggnad, tillbyggnad ellerupprustning av distriktssköterskemottagningar. Också i fråga omdistriktssjukgymnastik och distriktsarbetsterapi uttalar sig utredningen för enförstärkning av de nuvarande resurserna i glesbygderna. Utredningen betonar kraftigtnödvändigheten av att utbyggnaden av folktandvården sker snabbt så atttandvårdsförsäkringen, när den genomförs, får full genomslagskraft iglesbygderna. Statligt investeringsstöd bör utgå till folktandvården. Sådantstöd föreslås utgå även till tandvårdsbussar. 1 fråga om ambulansflyget föreslårutredningen att rikspohsstyrelsen åläggs ansvaret för planläggning ochiordningställande av helikopterlandningsplatser vid sjukhus som bedöms vara ibehov härav inom i första hand skogslänen. Styrelsen föreslås få motsvarandeansvar för de skärgårdsområden som f. n. saknar helikopterlandningsplatser ochsom har helårsbosatt befolkning. Erforderliga helikopterlandningsplatserföreslås bekostade av statsmedel. Riktlinjer för denframtida/our-oc/i beredskapsorganisationen i första hand inom skogslänensglesbygdsområden bör enhgt utredningen utarbetas som underlag för landstingenskonkreta planering. 1 anslutning härtUl förordar utredningen ett statligt stödför utbyggnad eller komplettering av länsomfattande radiokommunikationssysteminom skogslänen. uppfattarglesbygdernas problem inom utbUd-ningsområdet i huvudsak som en fråga om ivilken utsträckning det skall vara möjligt att möta de koncentrationstendenserinom och gymnasieskolan som följer av att befolkningsunderlaget imånga bygder successivt reduceras. En viktig målsättning förutbildningspolitiken i landet måste vara att åstadkomma största möjligarättvisa mellan olika landsdelar i fråga om utbUdningens standard. Dettabehöver inte innebära krav på en hkadant utformad och dimensioneradutbildningsapparat i alla regioner. Som naturlig utgångspunkt tarutredningen att största möjliga geografiska spridning av utbildningsenheternaär till fördel för glesbygdsbefolkningen. Utredningen anser sig emellertid intekunna fororda en sådan organisation om det finns skäl att tro att den medför enkvalitativ försämring av utbildningssituationen för eleverna. kan särskUt för elever i glesbygder studiesituationen totalt settbli sämre med en koncentrerad skollokalisering. De grundläggande delarna avutbildningsväsendet ingår som betydelsefulla delar i de lokala och regionala"servicepaket" som utredningen diskuterar. Sålunda bör grundskolaninklusive högstadiet anses tUlhöra de viktigare lokala serviceverksamheternaliksom förskolan och vissa delar av vuxenundervisningen, medan gymnasieskolananses utgöra en betydelsefull del av den regionala servicen. Utredningen har utgått från att detnormalt inte kan bli fråga om att inrätta nya högstadie- eller gymnasieenheteri glesbygderna och att problemet i huvudsak består i att bibehålla så mångabland de befintliga enheterna att tihräcklig geografisk spridning upprätthålls.Högstadie- eller gymnasieskolor i dessa områden behöver inte nödvändigtvisförekomma i traditionell form. Det viktiga är att resp. funktioner på lämpligtsätt finns företrädda på ett tillräckligt stort antal orter. mening måste de organisatoriska förändringar vidtas som erfordrasför att resp. funktioner skall kunna upprätthållas även om underiaget för attbedriva verksamheten i traditionell form sviktar. 1972:111 BUaga 1 431 Ett av de största värdena medförskolan ligger i de möjligheter till sociala kontakter med andra barn somskapas. Det måste därför vara lika angeläget för glesbygdernas barn att fåtiUgång tiU förskola som för andra barn. Barn i förskoleåldrarna kan inte utanstora olägenheter resa långa sträckor tiU förskolor. För glesbygdemas del ärdet angeläget att söka finna former för förskoleverksamheten som lämpar sig förglesbygdernas speciella förhållanden. En organisationsform som harprövats och som från utredningens synpunkt ter sig mest intressant, är den somsyftar till integration med lågstadium. Utredningen anser detsannolikt att de sociala mål som förskolan har kan uppnås genom en sådanintegration. Det förefaller särskilt lämpligt att organisationsformen prövas påde orter där elevantalet är så lågt att risk för indragning av lågstadieenheterföreligger. För att förbättra möjligheterna tiUen integration mellan förskola och lågstadium föreslår utredningen attskolöverstyrelsen får i uppdrag att föranstalta om utbildningskomplettering förberörda lågstadielärare. Vidare bör få i uppdrag att se övergällande krav på lokaler och utrustning för förskolor. Små skolenheter på grundskolanslåg- och mellanstadium kan inte genereht anses medföra sämre studieresultat föreleverna än större skolor. En övergång från klasser av a-typ tiU b-typ behöveri och för sig inte innebära någon försämring av skolans arbetsförutsättningar.När det gäller skolindragningar i glesbefolkade områden, däravståndsförhållanden kan medföra påtagliga problem för de elever som berörs,bör staten enligt utredningens mening för sin del avstå från att läggaekonomiska synpunkter på frågan. Utredningen anser att inackorderingav elever på låg- och mellanstadium inte är lämplig. Enkoncentration av skolväsendet på låg-och meUanstadiet bör kunna tolereras intiUden gräns då i princip alla elever kan nå resp. skolenhet med maximalt 3045minuters restid enkel resa. Glesbygdsbefolkningensservicestandard i avseende på tihgången till grundläggande utbUdning anses intetUlfredsstäUande om restidsavståndet tiU närmaste högstadieskola överstiger 45minuter. Inackordering av elever på detta skolstadium måste betraktas som ennödlösning som bör förekomma endast i undantagsfaU. Det är enligt utredningensmening felaktigt att vid överväganden om den framtida högstadieorganisationen iglesbygderna utgå från att antalet små högstadieenheter bör nedbringas så långtsom möjligt. Utgångspunkten bör i stället vara att man skall söka sådanaorganisatoriska lösningar att man kan upprätthålla så många befintligaskolenheter som möjligt. Nedläggningama av högstadieenheter i glesbygder börinskränkas tih ett mmimum och ytteriigare ansträngningar bör göras för attskapa bättre förutsättnuigar för högstadieskolans funktion i glesbygderna. principiellamening är ahtså att högstadieutbildning som en integrerande funktion i detlokala servicebatteriet bör bibehållas i allakommuncentra (nya kommuner) och 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 432 vissa andra erforderliga sekundära stödjepunkter. 1 taktmed att elevunderlaget för högstadieundervisningen krymper bör inre funktionsförändringarsuccessivt vidtas. För de elever som är i behov avsärskilda insatser från skolans sida meddelas inom det vanliga skolväsendetsram specialundervisning dels inom specialklasser av olika slag, dels i s. k.samordnad specialundervisning. har utvecklingen gått mot enökad inriktning på samordnad specialundervisning som komplement till och i vissmån i stället för undervisning i specialklass. Därmed har skUlnaderna istandard mellan glesbygder och tätbygder blivit aht mindre. De problem somföreligger beträffande specialundervisningen i glesbygderna sammanhängerfrämst med svårigheterna att rekrytera behöriga lärare för dessa arbetsuppgifter. På nuvarande gymnasieorter inomstödområdet bör enligt utredningen en integrerad gymnasial utbildningbibehållas. Det bör klarläggas vilka inre organisatoriska åtgärder somerfordras för att det skall bli möjligt att vidmakthålla en i rimlig mån differentieradgymnasial utbildning trots minskande elevunderiag. Försöksverksamhet medglesbygdsgymnasier bör fortsätta och eventueht vidgas tih att omfattaytterligare orter. Möjligheterna att inrätta s. k. filialgymnasier bör ocksåprövas. Kontakterna mellan glesbygdsgymnasier och modergymnasier börförbättras. Ökade insatser bör göras för utveckling av läromedel för glesbygds-och korrespondensgymnasiernas behov. Antalet elever som deltar i olikaformer av vuxenutbildning har ökat starkt. Flera typer avvuxenutbildning är av en sådan art att de inte kan anses representera särskildaproblem i glesbygder. De delar av vuxenundervisningen där glesbygderna riskeraratt komma i ett sämre läge omfattar främst den kommunala vuxenutbUdningen ochstudieförbundens studiecirkelverksamhet. Vissa vuxenutbildningsformer harsådan karaktär att deltagandet däri i princip är oberoende av elevernasbostadsort. Utredningen framhåller särskilt radio- ochtelevisionsundervisningens stora betydelse för befolkningen i de utprägladeglesbygderna. Insatserna inom denna del av vuxenutbildningen bör ökas. 1 fråga om skolskjutsar ochinackordering anser utredningen, som förut har nämnts, att en godtagbarutbildningsstandard i den obligatoriska skolan i princip förutsätter attinackordering av elever inte behöver förekomma annat än i rena undantagsfallsamt att de maximala restidsavstånden inte överstiger enkel resa.När det gäller den gymnasiala utbUdningen måste inackordering accepteras. Engod utbildningsservice fömtsätter emellertid att de elever som studerar vidsitt hemortsgymnasium i princip kan nå sin bostadsort inom restidsavståndet ettpar timmar. Utredningen finner vidare att ytterligare åtgärder av skolsocialkaraktär bör vidtas vid skolor som tar emot ett större antal skjutsade ellerinackorderade elever. Statligt bidrag bör utgå för sådana åtgärder. Inackorderade elever på gymnasialnivå bör liksom elever i genom kommunens försorg beredasmöjligheter att resa tiU hemmet varje veckoslut om de går i den egna regionensgymnasieskola. Kostnaderna för dessa hemresor bör bestridas helt av detallmänna. Det statliga studiestödet har enhgtvad utredningen framhåller haft stor betydelse för glesbygdseleverna, men dettorde ändock inte helt täcka de verkhga kostnader som sammanhänger medstudierna. Utredningen anser att en ingående undersökning av dessakostnadsfrågor bör göras. Över glesbygdsutredningensbetänkande har remissyttranden avgetts av ett antal länsstyrelser och kommuner,ohka berörda intresseorganisationer, de politiska kvinnoförbunden, statligamyndigheter m. fl. I förevarande sammanhang lämnas endast en kortfattadredogörelse för remissyttrandena i de delar där de har mera direkt betydelseför stähningstagandena tih länsprogrammen. Det övervägande antaletremissinstanser delar i allt väsentligt glesbygdsutredningens principiellasynpunkter på mål och medel i glesbygdsverksamheten. I vissa frågor framförsdock avvikande åsikter eller kompletterande förslag. Sålunda anser länsstyrelseni , att utredningen borde ha belyst frågan hur mycket aveffektivitet och tillväxt samhället bör avstå tUl förmån förglesbygdsbefolkningens berättigade krav på en välfärdsnivå i paritet med övrigabefolkningsgruppers. ERU instämmer i utredningens ståndpunkt att glesbygdensbehov av sådana nyttigheter som kommersieh service, utbildning, social serviceoch sysselsättrung är dåligt tillgodosedda men framhåller att man vidbedömandet av glesbygdshushållens levnadsstandard bör beakta samthga dekomponenter som konstituerar de enskilda hushållens levnadsstandard ellervälfärd, således även vissa icke prissatta nyttigheter som tillgång tUl naturför fritidsaktiviteter samt frihet från buller och avgaser. ERU anser vidareatt, om mer konkreta mål skah sättas upp, dessa bör gälla ortsstrukturens form.En översyn av serviceortemas antal och utseende är därför viktig. Delångsiktiga målen för glesbygden bör gälla skapande av stödjepunkter.Socialstyrelsen framhåller att styrelsen inte ser utredningens glesbygdsprogramsom ett förslag på . I fortsättningen bör ett vidareutvecklingsarbete ske. Det regionalpohtiska arbetet på alla nivåer bör skeunder medverkan och inflytande av den sociala planeringen. Avgränsningen av glesbygden samtden därav betingade geografiska inriktningen av glesbygdsstödet berörs avåtskilhga remissinstanser. Ingen ifrågasätter att de områden som harföreslagits av utredningen bör komma i fråga för glesbygdsstöd. Fleraremissinstanser anser emellertid att de skäl som har åberopats för stöd i de av utredningen avgränsade områdena gäller även andra områden. 1972:111 BUaga 1 434 Speciellt betonas från länsstyrelserna i ochStockholms län att resp. bör jämställas med det avutredningen avgränsade området i fråga om rätt till glesbygdsstöd. Hultsfredskommun framhåller att det på det mehan- och sydsvenska fastlandet finns"glesbygdsöar". i betonar att norraglesbygden är det mest framträdande problemområdet. Av de tio kommuner i landetsom väntas få den största folkminskningen tih (i genomsnitt ) hggerfem enbart i . I frågan om behovet av attupprätthålla ett systern av lokala och regionala serviceorter som bas för deglesbygdspolitiska insatserna lämnar vissa remissinstanser kompletterandesynpunkter. Sålunda betonar bl. att det är angelägetför en planmässig samordning av ohka samhällsaktiviteter att serviceorternauttryckhgen redovisas i kommunah och stathgt planeringsmaterial, somfortlöpande ses över och då så erfordras revideras. Förbundet anser vidare attutseendet av lokala serviceorter inom kommunerna bör ankomma på dessa såsom enprimärkommunal angelägenhet. i anser attglesbygdsutredningen borde ha diskuterat vilka regionala serviceorter, som sett i ett större perspektiv bör prioriteras. Planerandet och genomförandet av deglesbygdspolitiska insatserna har berörts av många remissinstanser.Landsorganisationen i (LO) betonar att det kommunala engagemanget iglesbygdspolitiken bör vara omfattande både vid probleminventering ochplanering av åtgärderna. Men det förutsätter också en effektiv samordningmellan kommunernas planering och den regionala utvecklingsplaneringen pålänsnivå. Länsstyrelserna måste därvid få möjhgheter att tUlse att kommunemasglesbygdspolitiska åtgärder hgger i hnje med det regionala planeringsarbetet.Detta ställer stora krav på kommunerna av både administrativ och ekonomisk art,varför kommunema bör få ekonomiskt stöd till planeringsarbetet. Liknandesynpunkter framför bl. a. de båda kommunförbunden. anser attarbetet på den regionala nivån har speciell betydelse och förordar attsamverkan där sker med styrelsens regionala socialkonsulentorganisation. Glesbygdspolitikens kostnaderberörs av bl. a. LO, som menar att en angelägenhetsgradering av förslagenskulle ha underlättat bedömningen av utredningens förslag. En ytterligareförbättring skuhe ha nåtts om de kostnader som på detta stadium kan bedömashade kopplats tih denna angelägenhetsgradering. £"7? {/anmärker attutredningen inte har gjort någon analys av effekter resp. kostnader för olikatyper av glesbygdspolitiska handlingsprogram. Expertgruppen anser att detskulle ha varit av värde att genomföra samhällsekonomiska mål-och medelanalyserför alternativa glesbygdspolitiska åtgärder. Vidare påpekar ERU att det skuUeha varit värdefuht med en angelägenhetsgradering av åtgärder inom en totalramför hur mycket av samhällets totala resurser som utredningen anser böra avsättas för glesbygdspolitiska Prop.1972:111 BUaga 1 435 Beträffande investeringar i glesbygder börrestriktivitet iakttas. Dessa investeringar bör också inordnas i enutvecklingsplan. framhålleratt statens stöd till glesbygdskommuner bör inarbetas iskatteutjämningsbidragen tUl kommunerna. Förbundet delar inte utredningensuppfattning att det beträffande vissa statliga stödinsatser kan erfordras enstatlig prövning av angelägenheten i varie enskilt faU. Utredningens förslag att under enförsöksperiod genom ohka former av stathgt stöd söka trygga glesbygdernas behovav kommersiell service får ett positivt mottagande av praktiskt taget samthgaremissinstanser. En del remissinstanser anser dock att stödet borde vara merageneröst än enhgt utredningens förslag. Åtskihiga remissinstanser förordar, imotsats till utredningen, att vid sidan av investeringsstöd också driftsstöd inågon form skaU utgå. Den enda remissinstans som uttalar sig beträffande formerför ett sådant stöd är i som föreslår att detskah utformas på samma sätt som omstäUrungsbidraget, dvs. med ett fast beloppper månad. Betänkandet om hälso- och sjukvårdfår ett positivt mottagande av remissinstanserna. framhållerdock att en geografisk spridning av sjukvårdsenheter inte får ske på bekostnadav vård-kvahtet. Endast i undantagsfaU bör enläkarstationer behållas. I betänkandet om socialservice föreslås att försöksverksamheten skall avbrytas och att i ställetlänsstyrelserna skall få medel för särskilda sociala insatser. Detta tiUstyrkesav flera remissorgan, bl. , medan andraremissinstanser bl. a. och socialutredningen avstyrker.Förslaget att höja statsbidraget tUl social hemhjälp för kommunerna i de inredelama av skogslänen tUlstyrkes i aUmänhet. Från flera håll yrkas dock att detskall finnas möjhgheter att höja bidraget även i andra delar av landet. De av utredningen framlagdaförslagen om sysselsättning i glesbygder har i stort sett bemötts positivt vidremissbehandlingen. En del remissinstanser understryker vikten av attstödåtgärderna inom jordbrukssektorn utformas så att jordbrukets rationahseringinte motverkas. Skogsnäringen har enligt ett par remissinstanser behandlatsalltför kortfattat och skogsvårdens betydelse för sysselsättningen betonas.Utredningens förslag att ge företagareföreningarna möjhgheter att intensifierasin rådgivning och serviceverksamhet tiU mindre företag beträffandemarknadsföring m. m. stöds över lag, och från flera håll framhålls attföretagareföreningarnas insatser för småföretagen är av stort värde. Ävenförslaget om fortsatt försöksverksamhet med stöd tih hemarbete tiUstyrks iregel. ÅtskiUiga remissinstanser delarutredningens åsikt att beredskapsarbeten måste bibehållas i betydandeomfattning och understryker att man bör sträva efter mer differentierade ochmindre kostsamma objekt. Förslaget om en utvidgad kommunalsysselsättningsplanering tillstyrks i huvudsak eUer lämnas utan erinran av majoritet remissinstanser. Från något håh framhålls i detta sammanhangsärskUt att den föreslagna 1972:111 BUaga 1 436 formen för organisation av verksamheten ochmedelstilldelningen är att föredra med hänsyn till kommunernas kännedom om delokala förhållandena, medan från annat håll betonas vikten av attlänsstyrelserna och länsarbetsnämndema ges stora möjligheter att medverka iarbetet. En rad remissinstanser stöderförslaget om en utredning angående drifts- och ägandeformerna för ett systemmed samhällsägda verkstäder. AMS delar utredningens uppfattning att sådanaverkstäder är det enda sättet att i vissa områden kunna erbjuda arbete underindustrieha former. Det är dock enligt styrelsens mening viktigt att desysselsättningspohtiska insatserna på detta fält kan samordnas med övrigaarbetsmarknads- och lokahseringspolitiska insatser i det inre stödområdet. Inågot remissyttrande ifrågasätts lämpligheten av att bygga upp ett system medsamhällsägda verkstäder för fysiskt och psykiskt handikappade och ett annatsystem för människor som av andra skäl t. ex. ålder, lokal bundenhet etc. är handikappade på arbetsmarknaden. Maj:ts bemyndigandetillkallades en sakkunnig för utredning av frågan omförsöksverksamhet med koncentrerad utbyggnad av industrilokaler för uthyrningtUl industriföretag, s. k. industricentra, inom det allmänna stödområdet.Enligt direktiven begränsades uppdraget geografiskt till i första hand de delarav det inre stödområdet, vilka är belägna inom , ochNorrbottens län. Den sakkunnige, som för utredningenantog benämningen uidustri-centrautredningen, avlämnade betänkandet(Ds In 1972:13) Industricentra. Över betänkandet har yttrandenangetts av centrala statliga myndigheter, länsstyrelserna i de sju skogslänenefter hörande av kommuner, vissa företagareföreningar, näringslivs- ochintresseorganisationer m. n. Enligt utredningen menas iinternationella sammanhang med industricentrum ett markområde, som utväljs,planläggs och kontrolleras av ett utvecklingsorgan, vars uppgift är att självtuppföra eller låta uppföra industribyggnader och tihhandahålla deservicetjänster, vUka är nödvändiga eller önskvärda för centrets utveckhng.