prop · FV03120 · 1972-12-31 00:00:00 — När metodensenast var föremål för uppmärksamhet i samband med antagandet år1968 av nya regler för den allmänna fastighetstaxeringen uttalades också allmetoden bör ses som etl provisorium i awaktan på alt frågan får sin slulligalösning (BeU 1968: 72 s. 29). EmeUertid finns som framhålUts inte någotbyggnadsvärde vid fastighetstaxeringen. Den metod som skall användas bör varaenkel i tillämpningen. Eftersom individuell byggnadsvärdering i varje enskUtfall inle kan komma i fråga åtminstone före näsla allmänna fastighetstaxeringmåsle någon form av schablon vara lösningen. En beräkning hämtad från statistiska centralbyrånsundersökning av jordbrukamas inkomster, utgifter, nettovinster, tillgångar ochskulder (den s. k. deklarationsundersökningen) ger vid handen att summanav medgivna värdeminskningsavdrag för driflbyggnader i hela landet utgjorde0,av det totala taxeringsvärdet. Bilden här är rätt samlad, även om detfinns en viss spridning genomsnittligt över olika produktionsområden ochstorleksgrupper. Sålunda uppgår nämnda genomsnittiiga procentsiffra såvittgäller produktionsområdena till lägst 0,61 (södra och skogs-och dalbygder) och högst 0,87 (södra och meUersta slättbygder).Såvitt gäller slorleksgrupperna är procentsiffran för storleksgrupp 2,15 halägst 0,61 och högsl 0,96, för storleksgrupp 5,110 ha lägst 0,56 och högst0,88, för storleksgrupp 10,120 ha lägst 0,63 och högst 0,87, förstorieksgrupp 20,1 30 ha lägst 0,62 och högst 0,86, för storleksgrupp 30,150ha lägst 0,67 och högsl 0,87, för storieksgrupp 50,1100 ha lägst 0,67 ochhögst 0,85 saml för storieksgrupp 100,1 ha och mer lägst 0,58 och högst 0,84. Det genomsnittliga taxeringsvärdet för jordbruksfastighet beräknat pågrundval av utfallet vid allmänna fastighetstaxering är ,varav jordbraksvärde , skogsbruksvärde , värde av övrigmark , värde av särskilda tUlgångar . Av skogsbmksvärdet utgör . Om nuvarandeschablonmelod enligt punkt 2 a försia stycket av anvisningama tUl 22 § KL tillämpasför beräkning av värdeminskningsavdrag, får man ell genomsnittsbelopp av 595kr., dvs. av det genomsnittUga taxeringsvärdet. Med ledning häravskulle ett schablonberäknat värde av driflbyggnader i förhåUande tillköpeskilling kunna baseras på en proportionaliseringsfaklor motsvarande 25 %av taxeringsvärdet. Denna faktor synes vara godtagbar med utgångspunkt idagens situation och en tänkt kollektiv avskrivning av byggnader efter 3 %.Till frågan om avskrivningsprocent återkommer jag i det följande. I taxeringsvärdet bör emellertid redan med hänsyntill nuvarande regler inte inräknas exploaleringsvärde eller värde av merabetydande naturtillgångar och särskilda förmåner. Dessulom bör få räknashögsl . Del är här motiverat all inräloia ävenvärde av växande skog, eftersom värdet på byggnader som är behövliga förskogsbmksdrifl i och med allmänna fastighetstaxering ingår iskogsvärdel, och inle som förut i skogsmarksvärdet. Vad jag nu anfört innebär sammanfattnmgsvis sålundaatt avskrivningen på byggnader efter ikraftträdandet av de här föreslagna bestämmelsernaför en förvärvad jordbruksfastighet aldrig skall vara "evig"ulan beräknas på elt underlag lika med de faktiska anskaffningskostnaderna förbyggnaderna i de fall ulredning härom står till buds. Saknas sådan utredningbaseras avskrivningsunderlaget för byggnader schablonmässigt på grundval avtaxeringsvärdet. Om i taxeringsvärdet inle ingår exploateringsvärde, värde avmera belydande naturtUlgångar eller särskilda förmåner eller skogsbruksvärde överstigande , skall av faslighetensanskaffningskostnad anses belöpa på byggnaderna. I annat fall skall påbyggnaderna anses belöpa vad som svarar mot av taxeringsvärdet minskat medexploateringsvärde, värde av mera betydande naturtiUgångar eller särskildaförmåner eller skogsbraksvärde tUl den del skogsbruksvärdet överstiger 25 000kr. Naturtillgångar och särskilda förmåner anses såsom mera belydande, omvärdet därav överstiger en tiondel av taxeringsvärdet minskal medex-ploatermgsvärde och skogsbruksvärde lill den del skogsbruksvärdet överstiger25 . Elt schablonmässigt framräknat avskrivningsunderlagpå det sätt som här föreslagils kan naturligtvis mte ge elt rättvisanderesultat i samtiiga fal!, eftersom variationema mellan olika brukningsenheter ivad avser byggnadsbeståndels sammansättning och värde är betydande. Resultatetbör således kunna jämkas, om det i avsevärd mån över- eller understiger vadsom kan anses rimligt i det särskilda fallet. Här bör viss lednmg kunna hämtasfrån de införda reglerna för nytaxering av fastighet. Jämkning bör såledeskunna ske, om underlaget fmnes böra ökas eller minskas med minst en femtedel,dock minsl med . Dessulom är det meningen all avskrivningsunderlagetskall minskas i den mån tUlbehör till byggnad tillförs avskrivningsunderlagetför inventarier. Med frågan om avskrivningsunderiag sammanhägerfrågan om avskrivningsprocent. F. n. tillämpas vid kollektiv avskrivning avelt byggnadsbestånd allmänt en avskrivningsprocent om 1,5. Endast i ell fåtalfall torde högre procentsals ha godtagUs. Den låga avskrivningsprocenten fördrUtbyggnaderna har utsatts för kritik. Den kan emellertidförsvaras med alt avskrivningsunderlaget i regel varit schablonmässigtberäknat och därför ansetts alltför otillförlilligl samt att det avsett såvälbostads- som ekonomibyggnader. Till delta kommer att avskrivningen är"evig" och all således höjningarna av taxerade jordbruksvärdet vid deallmänna fastighetstaxeringarna också medfört förhöjning avavskrivningsunderlaget. Så länge ett särskilt byggnadsvärde inte redovisasvid faslighels-taxering bör enligt min mening i normalfallet avskrivning skekollektivt enligt en enhetlig procentsals för hela landet. Jag delarkommitténs uppfattning atl det bör ankomma på att efler samrådmed lanlbruksstyrelsen och jordbrukets organisationer lämna anvisningar omtUlämplig avskrivningsprocenl såväl vid kollektiv avskrivning som i de fallfaktisk kostnad utgör underlag för avskrivningen. Såvitt avseravskrivningsprocenten vid individuell avskrivning dvs. när faktisk kostnadtas upp som underlag torde ledning kunna hämtas från de normalprocenlsatsersom fastställts för byggnader i rörelse. I fråga om den kollektivaavskrivningen vill jag framhålla att nu tillämpad procentsats, 1,5, kan ansesför låg, när avskrivningsunderlaget beräknas med tillämpning av den härförordade proportionerings-metoden. Eftersom den "eviga"avskrivningen avskaffas, kan det i normalfallet synas lämpligt med enprocentsals om 3. Denna siffra har jag också använt för att räkna fram enschablon för proportionering av byggnadsvärde i förhållande tilltaxeringsvärde i det föregående. Jag vill ånyo erinra om att mUt förslag innebär altanskaffningskostnaden för jordbruksberoende byggnadstillbehör kan brytas utfrån del schablonmässigt beräknade anskaffningsvärdet för byggnad och skrivasav enligt de gynnsammare reglerna om avskrivning av inventarier.Avskrivningsunderiaget för byggnader skall då naturligtvis minskas med ettbelopp som motsvarar det som tiUförs avskrivningsunderlaget för inventarier. Därigenom kommer i princip den procentsals riksskatle- verkelföreskriver att användas endast för den egentliga byggnadsstommen. Vid benefika förvärv skall enligt kommitléförslagetsom anskaffningsvärde anses överlåtarens skattemässiga restvärde, om inlestämpelskatt vid förvärv på grund av arv eller testamente beräknats på grundvalav lägre belopp. Flera remissinstanser föreslår alt övertagaren i dessa fall skalläga rätt att fortsätta avskrivningarna enligt den förre ägarensavskrivningsplan. Kommittéförslaget, som innebär att den nye ägaren får börjapå ny avskrivningsplan med i försia hand överlåtarens skattemässiga restvärdesom avskrivningsunderlag, har emellertid sin motsvarighet vidrörelsebeskallningen. Någon anledning alt i detta hänseende ha skUdaregelsystem inom rörelsebeskallningen och jordbruksbeskattningen finner jaginle föreligga. Förelagsbeskattningen utreds f. n. av företagsskalteberedningen.Jag finner således inle skäl atl nu frångå kommitléförslaget. Kommitténs förslag om rätt lill primäravskrivningrned på alla nyinvesteringar idriflbyggnader med undanlag för mangårdsbyggnader har kritiserats av någraremissinstanser. Förslaget innebär att skillnad måste göras mellan mangårdsbyggnadoch personalbostad. Visserligen kan ett genomförande av förslaget i denna delkomma atl ge upphov tUl vissa tolkningsproblem då någon hell klar gräns inleföreligger mellan olika kategorier bostadsbyggnader, särskill för de vanligafamUjejordbmken. Emellertid utgör strävan alt i möjligaste utsträckningåsiadkomma samma regler för jordbmk och rörelse enligt min mening motiv för altförorda lagstiftning i enlighet med kommilléns förslag i detla hänseende. Jaganser alltså inle skäl föreligga för atl utsträcka rällen till primäravskrivningtill atl avse även mangårdsbyggnad, eftersom sådan avskrivning inle kanåtnjutas för ägares bostad i rörelse. Anledning saknas atl utformaprimäravskrivningen på annat sätt än som gäller vid rörelsebeskallningen. Manbör inte överdriva svårigheten att skilja ut sådana för jordbruksdriftennödvändiga bostadsbyggnader som inte används av ägaren eller brukaren frånövriga bostadsbyggnader. Den omständigheten alt en personalboslad senare byterkaraktär bör medföra atl rätlen till primäravskrivning går förlorad. Som vUlkor för rätt lill primäravskrivrdng börgälla alt kostnaden nedlagts efter del att de här föreslagna reglema trätt i kraftoch under tid den skaltskyldige tUlämpat bokföringsmässig redovisnmg. I vissa sammanhang kan fråga uppkomma om närkostnaden skall anses nedlagd. För bedömande härav bör ledning hämtas i denpraxis som gäller vid rörelsebeskallningen. Kommitténs förslag innebär att avdrag förvärdeminskning av inventarier i jordbruk får ske enligt tre skUdaavskrivningsmeloder. Skattskyldig skall nämligen enligt förslaget som hittillsfå tiUämpa planenUg eller räkenskapsenlig avskrivning, men därjämte harkommittén, framför allt med lanke på de mindre jordbruken, konslrueral elttredje alternativ, reslvärdeavskrivning. Nuvarande regler för planenlig ochräkenskapsenlig avskrivning föreslås kvarstå oförändrade. Sålunda krävs förrätt till räkenskapsenlig avskrivning bl. a. atl den skallskyldige har s. k.dubbel bokföring med vinst- och förlustkonto. Restvärdeavskrivningen innebärenligt förslaget alt avskrivning får ske med upp lill av inventariernasskattemässiga restvärde vid beskattningsårets utgång ökat med anskaffningskostnadenför inventarier, som inköpts under beskattningsåret, och minskat med erhållenersättning för inventarier, som sålts eller förlorats under beskattningsåret.Kommitlén har inle ansett anledning föreligga alt kombinerareslvärdeavskrivningen med någon kompletteringsregel baserad på lineäravskrivning. Avskrivning av inventarier i jordbrakel bör enligt förslaget skeendasl belräffande inventarier med längre varaktighelstid än . I de fallvaraklighetstiden för anskaffade inventarier bedöms vara högst , s.k.korttidsinventarier, bör anskaffningskostnaden enligt kommilléns förslag fådras av på en gång som omkostnad. Den räkenskapsenliga avskrivningen, som tillkom år1955, var i första hand avsedd all ersätta den lidigare gällande friaavskrivningsräl-ten för vissa kategorier skattskyldiga. Metoden är den mestanvända avskrivningsmeloden i rörelse och vid de jordbruk där inkomsten redovisasenligt bokföringsmässiga grunder. Delta sammanhänger med de uppenbarligafördelar metoden ger. Den är nämligen enkel och smidig i tillämpningen och skallskyldige möjlighet all själv bestämma av-skrivningsbelcppel inom ramenför vad som maximall kan komma i fråga. Vidare behövs inle någon särskildavskrivningsplan. Däremot krävs, som nämnts, atl den skallskyldige har s.k. dubbel bokföring med vinst- och förlustkonto saml vidare all tUlstånd tUlavskrivningsmetoden föreligger från skattemyndigheternas sida. Del redovisningssystem som här är aktuellt börenligt min mening kunna principiellt sell tillämpas av alla jordbrukare ochsåledes för jordbraksförhållanden, som utmärks av alt invenlarieuppsätlningenär skiftande och oenhetligt sammansatt. ÅtskiUiga jordbrakare torde komma attanvända s. k. enkel bokföring. EnUgt nuvarande regler skulle därför dessajordbrakare vara hänvisade till den planenliga avskrivningen. Denna metodmåste emeUertid anses mindre lämplig som metod för avskrivning avinvenlariebeslåndel i elt jordbrak. För jordbrakare utan vana vid bokföring ärdet då väsentiigt att reglema blir så enkla som möjligt.Vidare är den planenUga avskrivningsmetoden relativt svårbemästrad. Det äraUlså påkaUat med en ändring av nuvarande regler i syfte att få fram en förjordbraksförhållandena mer lämpad avskrivningsmetod. En sådan metod bördessutom möjUggöra för den skattskyldige att inom en given ram varieraavskrivningsbeloppen med hänsyn tUl årsresultatet. Detta mål skulle i och försig kunna nås genom att göra den räkenskapsenliga avskrivningen tillämplig föralla bokföringsmässigt redovisande jordbrukare, oberoende av om denskattskyldiges bokföring avslutats med vinst- och förlustkonto eller ej. Ensådan ordning skulle emellertid ge upphov tUl kontrollproblem, som måsle lösasför att mte risken för skatteundandragande skall bli för slor. Jag är inteberedd att i detla sammanhang föreslå att rätten till räkenskapsenlig bokföring sträcks ut till alla bokföringsmässigt redovisande jordbrukare. Jagansluter mig således i stället tUl kommilléns uppfattning att en alternativav-skri vningsmelod bör tillskapas, främst för de jordbrakare som inte avseratt använda den dubbla bokföringen med vinst- och förlustkonto. Det nu sagdainnebär sålunda också att jag anser att alla tre avslirivningsme-toderna börfinnas för jordbrukare. Den alternativa metod som sålunda föreslagils ärden s. k. reslvärdeavskrivningen. Metoden skiljer sig från räkenskapsenligavskrivning främst genom avsaknad av en komplelleringsregel, baserad på lineäravskrivning. Vidare har kommittén föreslagit en högsta tillåten avskrivningmed . Med hänsyn lill kravet på enkelhet ochlättUlämplighet anser jag i likhel med kommittén atl metoden inle skallkompliceras med någon sådan komplelleringsregel. Tillämpningen av en sådanregel skulle nämligen kräva dels att inköp och försäljning av inventarierkontinuerligt noteras, dels att förlecloiing förs över aktuella inventarier. Ensådan in-ventarieredovisning torde ställa för stora anspråk på flertalet jordbmkarei fråga om bokföring. Underlaget för högsta tillåtna avskrivning bör varainventariernas skattemässiga restvärde vid beskattningsårets ingång. Detlarestvärde skall dock ökas med anskaffningskostnaderna för inventarier som inköptsunder beskattningsåret och minskas med ersättning som utgör vederlag förinventarier som försålts eller förlorats under beskattningsåret. Denersättning som utgör vederlag för sålda eUer förlorade inventarier skallenligt såväl nuvarande regler som förslaget las upp som intäkt vid taxeringen.A andra sidan bör det belopp varmed avskriv-nuigsunderlagel sålunda skaUminskas få dras av direkt. Ersättningsbeloppet kommer härigenom inte altpåverka det skattemässiga resultatet i vidare mån än att avskrivningsunderlagetminskas med detta belopp. En särbehandling synes påkallad för inventarier somavyttras eller går förlorade under de anskaffats. Vid räkenskapsenUgavskrivning får i dessa fall avdrag ske för anskaffningsvärdet eUer oavskrivendel därav, om t. ex. avdrag redan har medgivits på kon-Iraktsstadiel. Enligtmin mening bör man även i etl syslem med reslvärdeavskrivning göra åtskillnadmellan inventarier som las ut ur jord-bruksrörelsen under anskaffningsåret ochsådana som tas ut . Om etl inventarium som anskaffats under beskattningsåretinte finns kvar vid detta års utgång, bör alltså anskaffningskostnaden inteingå i avskrivningsunderlaget. Anskaffningskostnaden skall i stället dras av isin helhet. Någon rätt till avdrag vid utrangering av inventarier i annal fallbör emellertid inte finnas. Valet av procentsats för högsta tillåtnaavskrivning vid restvärdeavskrivning bör beslämmas av den genomsnittligavaraklighetstiden för jordbmksinvenlarier. Hänsyn bör emeUertid även tas tUlatt inventariema aldrig blir hell avskrivna, eftersom någonkomplelleringsregel inte föreslås. Erfarenhelerna talar för en genomsnittligvaraklighetstid av . Med en tjugofemprocentig årlig avdragsrätt uppnåsenligt min mening en godlagbar effekt. kvarstår då ca 5,5 %oavslo-ivet. En sådan avskrivning överensslämmer på det hela taget med den verkligavärdeminskningen. I likhet med vad som gäller för räkenskapsenligavskrivning anser jag att avskrivning vid restvärdeavskrivning skaUgälla oavsett när under beskattningsåret tUlgångarna anskaffats. Ombeskattningsåret emellertid omfattar än elt år, skallavskrivningsbeloppet jämkas i motsvarande mån. Reslvärdemetoden bör, Uksom f. n. gäller denräkenskapsenliga avskrivningen, förutsätta överensstämmelse mellan detbokförda restvärdet och det restvärde som uppges vid taxering.Reslvärdeavskrivningen kräver således genom sammankopplingen med bokföringeninte någon särskild avskrivningsplan. De uppgifter som behövs för kontroll avrestvärdeavskrivningen bör kunna lämnas direkl på deklarationensjord-bruksbUaga. Även om det från kontrollsynpunkt skulle vara önskvärt medspecifika uppgifter om varje inköp och försäljning , anser jag bör godta en summarisk redovisning av förändringarna i invenlariebeslåndelunder årel. Denna redovisning skall därför inne-håUa uppgift om inventariernasvärde enligt balansräkningen vid beskattningsårets ingång,anskaffningskostnader för de inventarier som inköpts under beskattningsåret ochfinns kvar i jordbmket vid beskattningsårels utgång liksom ersättning föräldre inventarier som sålts eller förlorats under beskattningsåret,inventariemas restvärde före avskrivning, yrkad värdeminskning samtinventariernas värde enligt utgående balans. Emellertid bör skyldighetföreligga atl i deklarationen särskUt specificera inköp av inventarier i defall där anskaffningsvärdet överstiger . Det ankommer påriksskatteverket att avpassa deklarationsblankettens utformning så att dennaskyldighet kan iakttagas. Vidare bör idkare av jordbmk eller skogsbrak varaskyldiga alt vid deklarationen 1 saml Nr 120 fogaavskrift av balansräkningen för beskattningsåret. Molsvarande bör i förekommandefaU också gälla i fråga om vinst- och förlusträkning. Rörelseidkare har redannu sådan skyldighet. Flera skäl talar för att värdeminskning av bil, somanvänds i jordbraksdriften, bör redovisas separat och alt endast kostnad försådan bU som kan anses normal för ett jordbrak bör få utgöra avskrivningsunderlag.Det lorde nämligen förekomma all jordbrakare anskaffar en större ellerdyrbarare bil än som erfordras för jordbraksdriften. All i sådant fall godtaendast viss del av anskaffningskostnaden som underlag skulle emellertid geupphov liU belydande komplikationer i systemet. Jag anser därför allvärdeminskningsavdrag beräknat på grundval av den lolala anskaffningskostnadenbör omkoslnadsföras i böckerna. Samma bör gälla beträffande löpande koslnaderför bilen. På särskild plats i jordbruksbilagan bör anges del lolalavärdeminskningsavdragel och kostnadema liksom den del därav som kan ansesmotsvara privat användning. Vidare bör där uppges vUken bU som använts. För atlunderlätta angivandel av årligt värdeminskningsavdrag kan den som lillämparreslvärdeavskrivning eller räkenskapsenlig avskrivning använda särskUt kontoför bilen. Värdet av den privata användningen skall återföras tUl beskattning.Vid bedömandet av detla värde bör beskallningsmyndighelerna särskilt beaktaatt, i den mån bilen är större eller dyrbarare än vad som kan anses påkallatför jordbruksdriften, en däremoi svarande del av del tolala värdeminskningsavdragelbör beskattas. Ilikhet med kommittén anser jag att s. k. korttidsinventarier bör få dras avomedelbart. Med korttidsinventarier avses inventarier med en beräknadvaraktighelstid av högsl . Däremot anser jag inle behov föreligga avdirekt avdrag för inventarier med låg anskaffningskostnad. För alla slagsinventarier utom korttidsinventarier avses således skola finnas de tremetoderna planenlig avskrivning, räkenskapsenlig avskrivning ochrestvärdeavskrivning. En och samma skattskyldig skall emellertid inte kunnatUlämpa mer än en av dessa metoder för sina inventarier. Avskrivningen kommer,bortsett från korttidsmvenlariema, alt omfatta fömtom lösa maskiner ochinventarier även sådana delar av och tillbehör till byggnad samt anordningar imark för vUka föreskrifterna om värdemmskningsavdrag för maskiner och inventarierenligt mitt förslag skall gäUa. Enligt gäUande bestämmelser är koslnader förreparations- och underhållsarbeten på markanläggningar avdragsgUla.Vidare föreligger enligt regler, som infördes , rätt lillvärdeminskningsavdrag för kostnad för nyanläggnmg av täckdiken och skogsvägarunder fömtsättning att kostnaderna härför bestritts av den skallskyldige ochavser arbete som utförts imder tid han ägt fastigheten. Med den syn på den skattemässiga behandlingen avmarkanläggningar som av naturliga skäl blivit en följd av den genomfördalagstiftningen beträffande markanläggnmgar i rörelse anser kommittén det uppenbartatt avdragsrätten för markanläggningar på jordbraksfastigheter utvidgas altgälla alla egentiiga markanläggningar. Med egentiiga markanläggningar avserkommittén andra markanläggningar på jordbruksfastighet än de som har sådandirekt samhörighet med byggnad eller inventarier att de enligtkommittéförslaget i avskrivningshänseende skall behandlas som byggnad resp.inventarium. Belräffande en särskild kategori av de egentligamarkanläggningarna, nämligen skogsvägarna, har kommittén dock inte ansett sigböra framlägga något förslag. I fråga om övriga egentliga markanläggningarskiljer kommittén mellan läckdikningsanläggnmgar och andra markanläggningar.För täck-dikena föreslås bibehållande av gällande regler, enligt vilka hela anskaffningskostnadenutgör avskrivningsunderlag. På della får värdeminskningsavdrag göras med 10 %per år. Kommitléförslaget innehåller emellertid den utvidgningen i förhållandetill nuvarande bestämmelser att aUa täckta avlopp i samband med dräneringoavsett rördimensionen får inräknas i avskrivningsunderlaget. För andramarkanläggningar föreslås regler motsvarande dem som gäller i fråga om markanläggningarpå rörelsefastighet. Detta innebär att avskrivningsunderlaget får tas upp lill75 % av anskaffningskostnader och alt årlig avskrivning får ske avunderlaget. Avskrivningama skall enligt förslaget vara planbundna utanmöjlighet tUl förskjutning av planen. Kommittén föreslår vidare att som f. n. gäller ifråga om täckdiken endast ägarens kostnad för markanläggningar under den tidhan ägt jordbmksfastigheten skall bUda underlag för avskrivning och beräkningav värdeminskningsavdrag. I fråga om fastigheter som förvärvats genom benefiktfång får dock enligt förslaget den nye ägaren överta överlåtarensavskrivningsplan och åtnjuta de värdeminskningsavdrag denne inte kunnatutnyttja. Vid överlåtelse genom oneröst fång får överlåtaren på en gång avdragför anläggningens skattemässiga restvärde. Kommitténs förslag i fråga om värdeminskning avmarkanläggningar har i slort godtagits av remissinstansema. Den kritik somfrämst riktas mot förslaget sammanhänger med särbehandlingen av vissamarkanläggningar. En remissinstans uttalar sig för att även den som efter år1972 redovisar enligt kontantprincipen bör få inräkna alla kostnader för täcktaavlopp som har samband med täckdiken i avskrivningsunderlaget förtäckdikningsanläggningar. Vidare påpekas bl. a. behovet av direktavdrag förvissa mindre koslnader. Jag avser nu att ta upp frågan om den skattemässigabehandlingen av aUa egentUga markanläggnmgar på jordbmksfastighet, dvs. andraanläggningar än de som i avskrivningshänseende skall behandlas som byggnadeUer inventarium. Kommittéförslaget omfattar, som jag på- pekat,inte skogsvägar. Enligt mUi mening finns dock anledning att behandla ävenskogsvägarna bland markanläggningar i jordbruket.