prop · FV0369 · 1972-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av att understödsföreningsrörelsen istort spelat ut sin mer betydande roll som trygghetsförmedlare kan från allmänsynpunkt knappast några erinringar riktas mot en sådan utveckling. Tvärtom kandet från såväl försäkringstagarnas som samhäUets synpunkt ses som en fördelatt utvecklingen går dithän, att verksamheten koncentreras tillförsäkringsinstitut som kan driva försäkringsverksamheten på ett rationellt ochändamålsenligt sätt. Jagförordar således att en ny lagstiftning genomförs på grundval av det framlagdasakkunnigförslaget. I anslutning till densakkunniges förslag att understödsförening skall i firmanamnet få välja mellanbeteckningarna understödsförening och försäkringsförening har från någraremisshåll föreslagits att benämningen försäkringsförening skall användas iden nya lagtexten. I och för sig kan en sådan ändring vara motiverad med hänsyntill att beteckningen understödsförening i viss mån kan synas föråldrad. Medhänsyn till att benämningen understödsförening vunnit hävd som beteckning påen försäkringsinrättning för inbördes bistånd som till skillnad frånförsäkringsaktiebolagen och de ömsesidiga försäkringsbolagen, de sist nämndaibland kallade försäkringsföreningar avser försäkringsverksamhet som intefår drivas affärsmässigt, anser jag emeUertid att benämningenunderstödsförening bör användas också i den nya lagen. 3.3.2Gränsdragningen mot affärsmässig försäkringsrörelse samt behovsprincipen EnligtUFL skall en understödsförening ägna sig åt personförsäkring för inbördesbistånd, därvid verksamheten inte får drivas affärsmässigt. I lagen har intepreciserats hur verksamheten skall drivas för att inte anses affärsmässig.Detta har samband med svårigheten att ge en bestämd definition av begreppetaffärsmässig försäkringsrörelse. Det har därför Överlämnats åt tiUsynsmyndighetenatt med ledning av de faktiska förhållandena i varje särskilt fall avgöra omen försäkringsrörelse skall anses som affärsmässig. Den sakkunnige föreslåratt kravet på att understödsföreningsverksamheten skall vara för inbördesbistånd och att den inte får drivas affärsmässigt skall behållas i den nyalagen. Härmed åsyftas att ange den väsentliga inriktningen avunderstödsföreningsverksamheten och ramen för lagens tillämplighet. Med hänsyntill svårigheten att avgränsa de större öppna föreningarnas verksamhet frånlivförsäkringsbolagens verksamhet, men också mot bakgrund av att behov intefinns av fler öppna föreningar, föreslås vidare förbud mot nybildning av sådanaföreningar. Enligt den sakkunniges mening är det däremot inte påkallat attinföra förbud mot att bilda nya slutna föreningar. härför anförs att de bevekelsegrunder som en viss gruppmänniskor kan ha för en önskan till samverkan kan utgöra väsentliga motiv föratt bilda en understödsförening. Den sakkunnige menar vidare att införandet aven skälighetsprincip medför att de understödsberättigades intressen kommer attbeaktas i betydligt högre grad än f. n., när försäkringsinspektionen prövar ennybildad förenings stadgar. Den sakkunnige anser det inte heller angeläget attbegränsa nybildning av slutna föreningar genom att införa en behovsprincip,dvs. regler om prövning av en ny förening med hänsyn tiU att den planeraderörelsen är behövlig och också i övrigt ägnad att främja en sund utveckling avförsäkringsväsendet. Vid remissbehandlingen har framförts olika synpunkter påförslaget att behålla kravet att understödsförening inte får drivasaffärsmässigt. Från försäkringsbolagshåll hävdas mot bakgrund av attlivförsäkringsbolagens verksamhet numera drivs utan privat vinstintresse attkravet inte ger en förståelig avgränsning av understödsföreningarnasverksamhet. En bättre lösning skulle vara att ange, att understödsförening fårtUlhandahålla försäkring och låta försäkringsinspektionen bestämma innebördenhärav för olika typer av föreningar. Ett bolag betonar att det inte skullegynna försäkringstagarnas eller samhällets intressen om understödsföreningarnafick närma sig försäkringsbolagen, när det gäller att skaffa sig nya försäkringarpå ett affärsmässigt sätt. Från understödsföreningshåll har däremot framförtsönskemål om att föreningarna bör få verka på ett mera affärsmässigt sätt föratt nå de medborgargrupper som kan ha intresse av att försäkra sig i sådana föreningar.En pensionskassa menar att kravet på att verksamheten inte får varaaffärsmässig borde begränsas till att avse enbart tecknandet av nyaförsäkringar. Remissinstanserna har genomgående ställt sig positiva tillförslaget att införa förbud mot nybildning av öppna föreningar. Enremissinstans, LO, anser i motsats till den sakkunnige att det är befogat attinföra behovsprincipen i fråga om slutna föreningar. För egen del får jag anföra följande. Kravet attunderstödsföreningsverksamheten inte får drivas affärsmässigt har varitfastslaget i lag ända sedan tillkomsten av lag omunderstödsföreningar. Syftet med kravet är att dra en gräns motlivförsäkringsbolagens verksamhet. Det kan visserligen sägas att den nuvarandebestämningen inte innebär en klar avgränsning mot försäkringsbolagensverksamhet. Det kan sålunda konstateras att det numera finns affärsmässigainslag i särskilt de större öppna föreningarnas verksamhet. Med hänsyn tillkapitalförsäkringsför-eningarnas allt större svårigheter att driva sin verksamhetpå frivillig och kostnadsfri bas har sålunda tillsynsmyndigheten t. ex. settsig nödsakad godkänna att en viss mindre provision får tas ut för medlemsvärvningoch inkassering av avgifter. I likhet med vad som f. n. gäller börunderstödsföreningarnas verksamhetsinriktning i stort sett även i 1972: 69 61 fortsättningen komma tUl uttryck i lagstiftningen. anser jag att det.är lämpligt att också i den nyalagen anges att understödsförenings verksamhet inte får vara affärsmässig. Detbör, som f. n., ankomma på försäkringsinspektionen att med ledning av defaktiska förhållandena i varje särskilt fall avgöra om en understödsföreningsverksamhet kan anses som affärsmässig. Frågan om affärsmässighet torde i fortsättningen liksomhittills ha störst betydelse för föreningarnas verksamhet när det gäller attskaffa nya försäkringar. De spörsmål som här kan komma upp bör bedömas i stortsett på samma sätt som f. n. Jag är därför inte beredd att tillmötesgå deönskemål som framställts från understödsföreningshåll om möjligheter att påett mera affärsmässigt sätt än f. n. rekrytera nya försäkringstagare. Kravetpä att verksamheten inte får drivas affärsmässigt bör emellertid liksom f. n.avse verksamheten i dess helhet. Med anledning av vad en understödsföreninganfört om att kravet inte borde gälla t. ex. förvaltningen avförsäkringsbeståndet och kapitalförvaltningen vill jag framhålla att också isådana hänseenden kan tänkas fö rekomma inslag, som är av sådan affärsmässig naturatt de inte kan anses förenliga med den försäkringsverksamhet som en understödsföreningbör få driva. Förslaget att i fortsättningen inte tillåta att nya öppnaunderstödsföreningar bildas har, som jag nämnt, vunnit allmän anslutningvid remissbehandlingen och även jag biträder förslaget. Möjlighet bör däremotfinnas att bilda nya slutna föreningar. För att hindra att förbudet mot attbilda nya öppna föreningar kringgås bör, som den sakkunnige förordat, krävasatt det finns sådan intressegemenskap inom den avsedda gruppen människor t.ex. medlemmarna i en ideell förening att en samverkan även förpersonförsäkring framstår som naturlig. Mot bakgrund avunderstödsföreningsviisendets utveckling kan det antagas att initiativ tUl attbilda nya slutna föreningar kommer att bli sällsynta. Det kan emellertid inteuteslutas att man även önskar bilda sådana föreningar, faständessas berättigande på sakliga grunder starkt kan sättas i fråga. TiU skillnadfrån den sakkunnige anser jag därför att nybildning bör tUlåtas endast om denplanerade verksamheten kan anses behövlig. En fömtsättning för att en slutenunderstödsförening skall få registreras enligt den nya lagen bör således vara,att rörelsen fyller ett påtagligt försäkringsbehov för den bestämda gruppmänniskor som föreningen är avsedd för och också i övrigt är ägnad att främjaen sund utveckling av försäkringsväsendet. Jag förordar med andra ord, att enbehovsprincip, motsvarande den som gäller enligt FL, införs för slutna föreningar.I fråga om understödsförening som är ämnad att meddela pensionsförsäkringenligt anställningsavtal, dvs. tjänstepensionskassa, torde de speciella behovsom aktualiserar bildandet av kassan i allmänhet medföra att kassan kangodkännas som understödsför- 1972: 69 62 ening.Jag avser att i ett följande avsnitt (3.3.4) närmare beröra de särskildaförhållanden som kännetecknar vissa tjänstepensionskassor. Allmänt sett torde mot bakgrund av den omfattning som försäkringsväsendet har den avmig i detta sammanhang förordade behovsprincipen i praktiken komma attinnebära att utrymmet för nya understödsföreningar blir mycket ringa. Behovsprincipen enligt FLinnebär att också vid en utvidgning till ny försäkringsgren eller nyttverksamhetsområde eller vid väsentlig omläggning av rörelsen sådanbehovsprövning skall ske som gäller för nybildning av ett bolag (4 § 2 mom.andra stycket FL). Syftet med regeln är att öppna möjlighet att hindra attbolag lägger om sin verksamhet till en från behovssynpunkter inte önskvärdkoncentration på någon eller några särskUda verksamhetsgrenar. I motsvarandesyfte har den sakkunnige föreslagit att försäkringsinspektionens tillståndskall krävas för att en understödsförening skall få ändra eller vidga sin försäkringsverksamhetså att den får en väsentligt ny inriktning eller kommer att omfatta nyverksamhetsgren. Förslaget har inte mött någon erinran vid remissbehandlingen.Även jag anser att det är angeläget att införa ett sådant tillståndskrav.EnHgt min mening bör dock av lagtexten framgå att inspektionens prövning skallske med hänsyn till de synpunkter som i allmänhet förbinds med behovsprincipen.Inspektionen skall sålunda pröva om den planerade omläggningen av verksamhetenkan anses behövlig och om den också i övrigt är ägnad att främja en sundutveckling av försäkringsväsendet. En följd av mitt förslag att ocksånybildning av en sluten kassa skall bli föremål för behovsprövning är att enförening inte kan kringgå reglerna om tiUstånd för ändring av verksamheten genomatt bilda en kassa med samma medlemmar som den äldre föreningen. Vidsidan av kravet på verksamhetens soliditet har kravet på premiesättningensskälighet sedan gammalt betraktats som en grundläggande fömtsättning för ensund försäkringsrörelse. Mot bakgrund av den utveckling som ägt rum inom denaffärsmässiga försäkringsrörelsen ansågs det vid tillkomsten av 1948 årsförsäkringsrörelselag att det var ett samhälleligt intresse av stor vikt att ilagen ge uttryck för skälighetskravet, den s. k. skälighetsprincipen (se prop.1948: 50 s. 147). EnHgt lagens 263 §, som avser livförsäkringsbolag, gällersålunda att de försäkringstekniska grunderna skall avse att trygga bolagetsförmåga att inte endast fullgöra sina försäkringsutfästelser ett uttryck försoliditetsprincipen utan också bereda försäkring till en med hänsyn tUl försäkringensart skälig kostnad. Innebörden av skälighetsprincipen kan med andra ord sägas ihuvudsak vara dels att bolagen inte får ta ut högre pris för försäkringen änsom är skäligt med hänsyn till försäk- Prop.1972: 69 63 ringsmatematiskaberäkningar och en rationell administration, dels att uppkommen vinst skallväsentligen användas för återbäring till försäkringstagama och att dessa skallha full rätt till återköp av försäkring eller till fribrev. Tillsynsmyndighetenövervakar att skälighetskravet uppfylls, t. ex. genom att ingripa i fall därförvaltningskostnaderna blivit alltför stora. EnligtUFL skall medlemsavgifterna, dvs. försäkringspremierna, vara tillräckliga föratt täcka försäkringsutfästelsen och andra utgifter liksom fondbildningsbehov.Vid sidan av detta soliditetskrav finns endast vissa allmänt hållna regler omavgiftsberäkningen. Däremot saknas i UFL en motsvarighet till denskälighetsprincip som kommit till uttryck i FL. Den sakkunnige har funnitdet angeläget att införa skälighetsprincipen i den nya lagen omunderstödsföreningar för att därigenom tillgodose föreningsmedlemmarnasintresse på liknande sätt som skett enligt FL. Med hänsyn till desärförhåUanden som kännetecknar understödsföreningarna i förhållande tillförsäkringsbolagen men också med beaktande av olikheter mellan skildaföreningar har den sakkunnige dock föreslagit en modifierad skälighetsprincip.Riktpunkten har härvid varit att åstadkomma en reglering som innebär attmedlemmarnas ekonomiska intressen inte blir otillbörligt eftersatta iförhållande tUl föreningens traditioner och allmänna syfte, medlemmarnasinbördes samhörighet och relationer, föreningens storlek, utveckling ochekonomiska ställning m. m. Sakkunnigförslaget innebär också att såväl skälighetsprincipensom soliditetsprincipen skall knytas till bestämmelserna om stadgarnas innehålloch inte som i FL till enbart avgifternas storlek. Syftet därmed anges varaatt markera att de båda principerna skall bilda de yttre riktlinjerna förföreningarnas hela verksamhet och organisation. Förslaget att införa enmodifierad skälighetsprincip för understödsföreningarna har vunnit allmänanslutning hos remissinstanserna. Även jag kan ansluta mig tUl förslaget. Jagförordar således att i fråga om vad föreningsstadgar skall innehålla ges enregel av innebörd att stadgarna skall förutom att de skall vara ägnade atttrygga föreningens förmåga att fullgöra sina försäkringsutfästelser tillgodose medlems intresse av att kostnaderna och vUlkoren för försäkring ärskäligt avvägda med hänsyn till försäkringens art och omfattning och till desärskilda förhållanden som kännetecknar föreningen. På grund avskälighetskravets stora betydelse för försäkringstagarna bör hänsyn tillförenings särskilda förhållanden tas endast när det finns verkliga skäl härför. I den av mig förordadebestämmelsen om stadgamas innehåll torde, som f. n., få anges åtskilliga förhållandenvarom regler skall ges i stadgarna. Tillämpningen av skälighetsprincipen harsjälvfallet stor betydelse för utformningen av dessa stadgebestämmelser. Jagåterkommer i avsnitt 4 till vad som i vissa hänseenden, bl. a. i fråga omavgifternas 1972: 69 64 storlek, rätt tUl fribrev och återköp samt återbäring, börgälla i dessa fall. En remissinstans har erinrat att det av sakkunnigförslagetinte framgår om kravet på försäkringsvillkorens skälighet skall ha någonsärskild innebörd i andra hänseenden än i fråga om återbäring och rätt till fribreveller återköp och anser att innebörden av skälighetsprincipen bör ytterligareklarläggas. Enligt min mening kan det mot bakgrund av understödsföreningarnasskiftande karaktär vara svårt att närmare ange ' innebörden avskälighetsprincipen i fråga om andra villkor än de nämnda. Frågan om vadsom bör gälla med hänsyn till skälighetsprincipen torde därför underförsäkringsinspektionens överinseende få lösas från fall till fall. Ett av kriterierna på en understödsförening är enligt UFLatt det skall vara fråga om en förening för inbördes bistånd. I detta uttryckhar ansetts ligga bl. a. att avgifterna för försäkringsverksamheten skallerläggas av de försäkrade, dvs. medlemmarna i föreningen. Det har med hänsynhärtill satts i fråga om de tjänstepensionskassor som finansierar sinverksamhet med avgifter från arbetsgivarsidan omfattas av lagen. Frågan harfrämst gällt de s. k. ITP-kassorna. De kompletterande pensionsförmåner, sommeddelas av dessa kassor enligt uppgörelser mellan arbetsmarknadsparter, skallhelt bekostas av arbetsgivaren. Till-läggspensionen kan sålunda jämställas medarbetslön och därmed kan med visst fog tjänstepensioneringens organisation iförsta hand anses vara en angelägenhet för arbetsgivaren. Den sakkunnige anser att tjänstepensionskassorna också iframtiden skall omfattas av understödsföreningslagen, trots att det kan varatveksamt om de uppfyller kriteriet "inbördes bistånd". Enligtförslaget skall alla understödsföreningar som redan är registrerade anses somunderstödsföreningar enligt den nya lagen utan att det särskilt anges att deskall vara för inbördes bistånd. Redan registrerade tjänstepensionskassorkommer därmed att omfattas av lagen. I fråga om understödsföreningar sombildas enligt den nya lagen innebär förslaget att kravet på inbördes bistånd iprincip skall gälla vid sidan av kravet på att verksamheten inte får drivasaffärsmässigt. För att ingen tvekan skall råda om att även nyatjänstepensionskassor omfattas av lagen föreslår den sakkunnige emellertid attdessa anges i en särskild grupp för vilken kravet på inbördes bistånd inteställs upp. Förslaget att en understödsförening även i fortsättningenskall vara för inbördes bistånd har lämnats utan erinran av remissinstansernaoch bör också enligt min mening godtagas. I motsats till den sakkunnige anserjag emellertid att i lagen bör direkt anges att detta kriterium skall 1972: 69 65 gäUaför alla understödsföreningar, således också för sådana som registreratsenligt äldre lag och i princip även för tjänstepensionskassor. I likhet medremissinstanserna delar jag den sakkunniges uppfattning att arbetstagare ocharbetsgivare som vUl ha sin tjänstepensionsfråga ordnad med hjälp av enunderstödsförening också i fortsättningen skall ha möjlighet till det. Eftersomdet ibland ansetts tveksamt om tjänstepensionskassa, som finansieras avavgifter från arbetsgivaren, uppfyller kriteriet "inbördes bistånd",bör enligt min mening anges att kriteriet skall anses uppfyllt, oavsett attpensionskassans verksamhet finansieras på detta sätt. NågraITP-kassor har vid remissbehandlingen kritiserat den sakkunnige för att hanavvisat tanken att låta ITP-kassorna meddela också tjänstegrupplivförsäkringenligt avtal mellan arbetsmarknadens parter. Jag delar emellertid densakkunniges uppfattning att den nuvarande ordningen, som innebär atttjänstegmpplivförsäkringsverksamheten är koncentrerad till f. n. sexförsäkringsbolag, innefattar sådana fördelar från rationella synpunkter, attnågon ändring däri inte nu bör komma i fråga. FrånSAF har framstäUts önskemål om att den nya lagen utformas så, att en övergångfrån pensionsförsäkring i pensionskassa till annat pensionssystem skuldföringi förening med kreditförsäkring eller pensionsstiftelse underlättas.Självfallet saknas anledning att onödigtvis lägga hinder i vägen för en sådanutveckling. måste emellertid betonas att de försäkradearbetstagarnas behöriga intressen alltid måste tUlgodoses. Jag avser att i detföljande (4.4.4 och specialmotiveringarna till 24 och 63 §§) återkomma till dekonkreta förslag som från arbetsgivarhåU lagts fram i frågan. Isamband med tUlkomsten av den frivilliga, statsunderstöddaarbetslöshetsförsäkringen gjordes den dåvarande understödsföreningslagentUlämplig också på föreningar som meddelade understöd vid arbetslöshet. Sedandess gäller således att både arbetslöshetskassor som antagits som erkändaarbetslöshetskassor, dvs. kassor som meddelar understöd enhgt denstatsunderstödda arbetslöshetsförsäkringen, och andra arbetslöshetskassor måstevara organiserade som understödsföreningar och därmed i princip varaunderkastade reglerna i UFL. Redan från början kom emellertid i åtskilhgahänseenden särskild lagstiftning att gäUa för de erkända arbetslöshetskassornai stället för bestämmelser i . Med hänsyn tUl de särregler som ges i dennuvarande arbetslöshetskasseförordningen (AKF) är det i stort sett endast UFLrsföreningsrättsliga bestämmelser av mera allmän natur t. ex. regler omstyrelse, firmateckning, revision, föreningssammanträde, stadgeändring samtlikvidation och upplösning som har betydelse 3 1972.1 saml. 1972: 69 66 förde erkända arbetslöshetskassorna. Det lagtekniska sambandet mellan de erkändaarbetslöshetskassorna och övriga understödsföreningar är således tämligenuttunnat. Ävenfrån principiella synpunkter finns väsentliga olikheter mellan de erkändaarbetslöshetskassorna och andra understödsföreningar. Som exempel kan nämnasfinansieringen av verksamheten. Under det att begravningskassor, pensionskassoroch sjukkassor i princip baserar hela verksamheten på medlemsavgifter utgårbetydande statsbidrag till de erkända arbetslöshetskassorna. Vidare står dessaunder tUlsyn av och inte av försäkringsinspektionen.Arbetslöshetskassorna är i motsats till övriga understödsföreningar heltbefriade från skyldighet att utge bidrag till täckande av tillsynskostnaderna. Detkan mot bakgrund av det anförda diskuteras om reglerna om arbetslöshetskassornaäven i fortsättningen bör ha sin plats i UFL. Den tUlsattaarbetslöshetsförsäkringsutredningen tog i sitt betänkande (SOU 1963 r 40) uppfrågan om att bryta ut arbetslöshetskassorna från lagstiftningen omunderstödsföreningar. Utredningen ansåg att det var svårt att överblicka ivilka avseenden UFL var tiUämplig på arbetslöshetskassorna och att redan dettaförhållande kunde motivera en sådan åtgärd. Andra olikheter mellanarbetslöshetskassor och övriga understödsföreningar anfördes som ytterligarestöd för att genomföra en särreglering för arbetslöshetskassoma. Utredningenavstod dock från att föreslå detta under hänvisning tUl att sambandet mellan arbetslöshetskassornaoch övriga understödsföreningar ånyo borde tas upp vid den då föreståendeöversynen av UFL. Somtidigare nämnts anser den sakkunnige att en genomgripande översyn av UFL enligtsakkunnigförslagets linjer kan göra det ännu svårare att få en samlad överbhcköver reglerna om de erkända arbetslöshetskassorna, om UFL också ifortsättningen skall gäUa för dessa kassor. Genom översynen av UFL kommerenligt den sakkunnige även de gmndläggande olikheterna mellan de erkändaarbetslöshetskassorna och övriga understödsföreningar att ytterligare markeras.Den sakkunnige utgår från att den nya understödsföreningslagen inte bör görasdirekt tillämplig på de erkända arbetslöshetskassorna och anser att hänvisningartills vidare kan göras i AKF till vissa bestämmelser i . Förslagetatt den nya understödsföreningslagen inte skall omfatta de erkändaarbetslöshetskassorna har uttryckligen tillstyrkts av bl. a. ,, , SALF och TCO och i övrigt lämnats utan eriman vidremissbehandlingen. har även i sitt betänkande (SOU 1971: 42)Försäkring och annat kontant stöd anslutit sig till förslaget. Eftersamråd med chefen för vUl jag anföra följande i dennafråga. De skäl som i olika sammanhang åberopats till stöd för att erkändarbetslöshetskassa inte bör omfattas av 1972: 69 67 understödsföreningslagenväger enligt min mening tungt. har utarbetat förslag tillsärskilda föreningsrättsliga bestämmelser för de erkända arbetslöshetskassoma.Mot denna bakgmnd bör kassorna inte nu föras in under den nya lagen. Avpraktiska skäl bör emellertid de erkända arbetslöshetskassoma fortsätta attbehandlas som understödsföreningar i avvaktan på ny lagstiftning om denstatsunderstödda arbetslöshetsförsäkringen. Genom en övergångsbestämmelse börUFL i tUlämpliga delar gälla t. v. för de erkända arbetslöshetskassorna.Därigenom behöver inte några kompletteringar göras i AKF med anledning av dennya understödsföreningslagstiftningen. Som framgått av detföregående föreligger inte hinder för understödsförening att driva verksamhetmed ändamål att lämna ersättning åt sina medlemmar vid arbetslöshet, fastänföreningen inte antagits som erkänd arbetslöshetskassa. F. n. finns endast ensådan kassa. Av lämplighetsskäl anser jag i likhet med den sakkunnige att dennya understödsföreningslagen inte skall omfatta arbetslöshetskassa av dettaslag. Jag delar vidare uppfattningen att nya, icke erkända arbetslöshetskassori fortsättningen inte skall få bUdas. Icke erkänd arbetslöshetskassa, som ärregistrerad vid den nya lagens ikraftträdande, bör dock med tiUämpning av dengällande UFL få fortsätta sin verksamhet tUls vidare. Frågan om sådanarbetslöshetskassa skall få leva kvar också efter en reform av denstatsunderstödda arbetslöshetsförsäkringen får prövas i annat sammanhang.