prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — Vid ådömande av internering fårminsta tiden för omhändertagande i an- Prop.1972: 98 145 staltavvägas så att den inte överskrider maximum i den utländska straffskalan.Internering blir sålunda utesluten om detta maximum inte uppgår till minst ettår. Däremot utgör förevarande bestämmelse inte hinder mot att den tilltaladeöverlämnas till särskild vård: Idenna paragraf anges i sex punkter vissa specialfall som oberoende avinnehållet i lagen på gärningsorten faller under svensk straffrättsligjurisdiktion. Isin nuvarande lydelse gäller paragrafen endast utlänning. Den kommer enligtförevarande förslag att omfatta även svensk medborgare. Detta är en direktföljd av förslaget att en allmän regel om dubbel straffbarhet skall införas i 2§. Iförsta och andra punkterna har gjorts endast mindre formella justeringar. Tredje punkten motsvarardelvis nuvarande 3 § 3. Enligt förslaget omfattar emellertid denna punkt endastangrepp på offentligt svenskt intresse. Brott mot privat svenskt intresseupptas i stället i fjärde punkten. I promemorian föreslås att tredje punktenskall omfatta brott som har förövats mot självständighet ellersäkerhet eller mot annat liknande svenskt intresse eller mot svensk myndigheteller menighet. Därmed avses enligt promemorian detsamma som i nuvarande tredjepunkten betecknas som brott mot eller svensk menighet. Vidremissbehandlingen har uttrycket "annat liknande intresse" betecknatssom obestämt och svårtolkat. Enligt min mening bör ordalydelsen i förevarandepunkt anpassas så nära som möjligt till den nuvarande lagtexten. Idepartementsförslaget har tredje punkten formulerats i enlighet härmed. I fjärde punkten upptagessom nämnts en bestämmelse om brott mot privat svenskt intresse. Denmotsvarar den del av nuvarande tredje punkten som inte täcks av tredje punktenav förevarande paragraf i förslaget. Till skillnad från vad som gäller f. n.är emellertid fjärde punkten tillämplig endast inom område som inte tillhörnågon stat. Femtepunkten motsvarar nuvarande fjärde punkten och avser således kapning avluftfartyg och folkrättsbrott. Isjätte punkten har tagits upp en ny regel som utsträcker den svenska straffrättsligabehörigheten till att omfatta varje brott för vilket enligt svensk lag inte ärstadgat lindrigare straff än , oberoende av var och av vem brottet harförövats. Under denna punkt faller bl. a. sådana brott som mord, dråp,människorov, grovt rån och grov mordbrand (3 kap. 1 och 2 §§, 4 kap. 1 §, 8kap. 6 § och 13 kap. 2 § BrB). Prop.1972: 98 146 Dennaparagraf, som i huvudsak motsvarar 5 a § i promemorieförslaget, är ny ochinnehåller bestämmelser om brottmålsdoms intemationella rättsverkan. Bestämmelsernaansluter till art. 53 i brottmålsdomskonventionen. I enlighet med vad somtidigare har anförts har dock paragrafen ett vidare tillämpningsområde änmotsvarande föreskrifter i konventionen. 1 paragrafens förstastycke tUlerkänns även dom som har meddelats i icke konventionsstat res-judicata-verkan, under föratsättning att den gärning domen avser har begåtts i den "dömande staten". I övrigt över ensstämmer första stycket i förevarande paragraf med art. 53 första stycket. Andra stycket iförevarande paragraf innehåller de undantag från huvudregeln om "ne bisin idem" som medges enhgt art. 53.2 och 3, dvs. beträffande brott som harbegåtts här i riket och brott mot svenskt offentligt intresse. Från "nebis in idem"-regeln undantas dessutom genom hänvisning till 3 § 5 och 6 ilagrammens lydelse enligt förslaget kapning av luftfartyg, folkrättsbrott och i enlighet med de överväganden som har redovisats i det föregående brott förvilket det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet ärfängelse eller däröver. I enlighet med vad jag haranfört i den allmänna motiveringen har i tredje stycket tagits upp en generellregel om krav på särskilt åtalsförordnande av Kungl. Maj;t eller den Kungl.Maj:t har bemyndigat därtill i fall då fråga om ansvar för gärningen harprövats genom dom lagakraftvunnen eller inte meddelad i främmande stat mensådant fall att hinder mot lagföring möter på grund av bestämmelserna i förstaoch andra styckena inte föreligger. Bestämmelsen är tillämplig också i fall dåfråga är om brott som avses i andra stycket, under förutsättning dock att intelagföringen i den främmande staten har skett på begäran av svensk myndighet.Stadgandet har delvis sin motsvarighet i 2 kap. 6 § första punktenBrB i lagrummets nuvarande lydelse. Det sträcker sig emellertid längre, i det att kravet på åtalsförordnande gäller även när den tilltalade genom den utländska domen har frikänts från ansvar och i övriga fall upprätthålls oavsett om ådömd påföljd till någon del har verkställts i den främmande staten. Det bör anmärkas, att enutländsk brottmålsdom på grand av bestämmelser i annan lagstiftning kan utgöraabsolut hinder mot lagföring i för samma gärning även i andra fall ändå hinder häremot föreligger enligt förevarande paragraf idepartementsförslaget. Så är fallet i fråga om dom meddelad i annat nordisktland i de fall som anges i 29 § NVL. Vidare har i departementsförslaget tilllag om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom tagitsupp bestämmelser av inne- Prop.1972: 98 147 bördatt åtal inte får väckas här i landet för gärning som avses med påföljd vUkenenUgt den nya lagen skall verkställas i (38 §). Dennaparagraf innehåller, i direkt anslutning till bestämmelserna i art. 54 ibrottmålsdomskonventionen och i överensstämmelse med vad jag har anfört i denallmänna motiveringen regler om att när någon här i landet döms till ansvar förgärning, för vilken han har undergått påföljd utomlands, hänsyn skall tas tillvad han sålunda har utstått och att i vissa fall avräkning skall ske försålunda undergången påföljd. Iförhållande tiU gällande rätt innebär första stycket av paragrafen i dessföreslagna lydelse ingen annan ändring än att full avräkning för utomlandsundergången frihetsberövande påföljd ovillkorligen skall ske när den svenskadomstolen finner brottet förskylla böter eller fängelse. När bötesstraffifrågakommer torde avräkning få ske med en motsvarande tUlämpning av de reglersom gäller i fråga om förvandUng av böter. Skall fängelsestraff ådömas skeravräkning givetvis rent schematiskt, så att som den tilltaladeundergått frihetsberövande påföljd utomlands anses motsvara en dags fängelse.Avräkningen sker redan vid bestämmandet av påföljden och skall alltså framgå avdoms-motiveringen. I domslutet anges endast den påföljd som blivit resultatetefter avräkningen. Omdomstolen anser att annan påföljd än böter eller fängelse bör ådömas, blir detinte aktuellt att göra någon avräkning i egentlig mening. Vid självapåföljdsvalet skall dock domstolen ta hänsyn till den utomlands undergångnapåföljden. Att den tilltalade undergått straff utomlands kan just vara ett skälatt här ådöma honom en påföljd från vilken avräkning inte kan ske, t. ex.skyddstillsyn eller villkorlig dom. Att någon avräkning inte kan ske när dentilltalade överlämnas till särskild vård skall givetvis inte begränsamöjligheterna att välja sådan påföljd, när förutsättningarna härför i övrigtföreligger. Däremot torde avräkningsregeln i art. 54 ibrottmålsdomskonventionen medföra att det mera sällan finns förutsättningar atti hithörande fall döma till ungdomsfängelse eller internering, som ju står detvanliga frihetsstraffet nära. Eftersom det inte kan ske någon avräkning fränpåföljd av detta slag, torde sådan påföljd inte kunna ådömas i andra fall än dåfrihetsberövandet utomlands varit kortvarigt. I sådana fall kan man räkna medatt tillbörlig hänsyn till detta frihetsberövande tas vid bedömning av fråganom den dömdes utskrivning på prov. Även om konventionens avräkningsregel ärtillämplig bara i fall då den tidigare påföljden ådömts i konventionsstat ochvalfriheten i påföljdsfrågan således i övriga fall inte är inskränkt genomfolkrättsliga förpliktelser bör nu angivna principer givetvis tillämpasgenerellt. Iandra stycket av förevarande paragraf har utan saklig ändring tagits uppmotsvarighet tiU bestämmelsen i slutet av andra punkten av 1972: 98 148 paragrafeni dess nuvarande lydelse, att domstolen i hithörande fall kan döma tilllindrigare straff än som är stadgat för brottet eller helt efterge påföljd.Orden "efter omständigheterna" har fått utgå, närmast med tanke påatt avräkning i vissa fall är obligatorisk, men de synes också för övriga fallsakna självständig betydelse, eftersom påföljdsbestämningen redan enligthuvudregeln i första stycket skall ske på grundval av en skälighetsbedömning.För de fall då avräkning ovillkorligen skall ske tjänar bestämmelsen närmastbara som en erinran om att avräkningen i vissa fall kan leda till attföreskrivet straffminimum måste underskridas. För övriga fall har regelndäremot liksom f. n. ett självständigt materiellt innehåll. Den kan också i derena avräkningsfallen utnyttjas för att efterge den påföljd som skulle kvarståsedan schematisk avräkning skett, om nämligen domstolen finner att detåterstående straffet är så obetydligt att det inte är.meningsfullt att utkrävanågon påföljd. Domareföreningenhar uttalat, att om den utomlands undergångna påföljden utståtts under särskiltsvåra förhållanden, domstolen torde med tillämpning av 33 kap. 4 § andra ochtredje styckena kunna sänka straffet under stadgat minimum mera än som följerav en rent schematisk avräkning eller helt efterge påföljd. Jag kan i sak anslutamig till föreningens ståndpunkt. En direkt tillämpning av 33 kap. 4 § BrB blirdock aktueU endast i den mån domstolen inte anser sig kunna uppnå sammaresultat genom en tillämpning av andra stycket av förevarande paragraf. Somtidigare nämnts nödvändiggör de föreslagna ändringarna i 2 kap. BrB vissaföljdändringar i annan lagstiftning. I 5§ lagen om straff för trafikbrott som begåtts utomlands finns, som har berörtsi den allmänna motiveringen, en bestämmelse om krav på dubbel straffbarhet ifråga om gärning som avses i lagen. Om förslaget angående införande av enallmän regel om krav på dubbel straffbarhet genomförs, kan och bör 5 §upphävas. I5 § lagen om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet och i 14§ lagen om kontinentalsockeln finns bestämmelser som i fråga om utlänning somhar begått brott mot resp. lag utom riket utvidgar den svenskajurisdiktionsrätten i förhållande till vad som gäller enligt 2 kap. BrB.Enligt dessa bestämmelser döms sådan utiänning, om han finns här, enligt svensklag och vid svensk domstol, även om 2 kap. 2 eller 3 § BrB ej är tillämplig.Bestämmelsema bygger på förutsättningen att den svenska jurisdiktionsrätten äroinskränkt i fråga om brott begånget utomlands av svensk medborgare och avserdärför bara utlänningar. De nämnda lagarna har sin grund i internationellaöverenskommelser, den europeiska överenskommelsen till förhindrande av rundra- 1972: 98 149 diosändningar på öppna havet resp. konventionen omkontinentalsockeln. Dessa överenskommelser torde medföra förpliktelse föratom att bestraffa vissa brott oberoende av var och av vem de har begåtts att inte godtaga utländsk dom varigenom någon har frikänts på grund av attsådan gärning var straffri i den dömande staten. Om 2 kap. ändras i enlighetmed vad jag har föreslagit i det föregående, bör nämnda spe-cialstraffrättsligabestämmelser ändras så att de avser inte enbart utlänning utan även svenskmedborgare och så att hänvisningen till BrB avser förutom 2 kap. 2 och 3 §§även den nya 5 a § första och andra styckena i samma kapitel. I 11 § lagen om vissa internationella sanktioner finns enbestämmelse om straff för den som bryter mot förbud som har meddelats med stödav 38 § samma lag. Av den redogörelse för sanktionslagen som har lämnats ipromemorian framgår, att om krav på dubbel straffbarhet införs i 2 kap. 2 §BrB i fråga om svensk medborgare, detta kommer att innebära en begränsning avsvensk straffrättslig behörighet som inte stämmer överens med vad som krävs förgenomförande av de resolutioner om sanktioner mot som säkerhetsrådethittills har antagit. 11 § sanktionslagen bör därför ändras, så att brottbegånget av svensk medborgare kommer att falla under svensk jurisdiktionsrättäven om 2 kap. 2 eller 3 § BrB inte är tillämplig och utan hinder av 2 kap. 5 a§ första och andra styckena BrB. Det finns däremot f. n. inte anledning attutsträcka tillämpningsområdet för 11 § sanktionslagen så att även annan änsvensk medborgare skulle kunna straffas för utomlands begånget brott motlagen. Det kan erinras om att gällande bestämmelser avseende sanktioner motRhodesia har tUlämpning endast på svenska medborgare såvitt gäller utomlandsbegången gärning. Jag hemställer att lagrådets yttrande över förslagen till 1) lag omändring i , 2) lag omändring i lagen (1971: 965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands, 3) lag omändring i lagen (1966: 78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning påöppna havet, 4) lag omändring i lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln, 5) lag omändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner inhämtas genom utdrag av protokollet. Vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådetsövriga ledamöter hemställt bifaller Hans Maj:t Konungen. EuropeanConvention on the International validity of criminal judgments Themember States of , signa-tory hereto, Consideringthat the fight against crime, which is be-coming increasingly an in-ternationalproblem, calls for the use of modern and effective methods on an in-ternationalscale; Convincedof the need to pursue a common criminal policy aimed at the protec-tion ofsociety; Consciousof the need to respect human dignity and to promote the rehabilita-tion ofoffenders; Consideringthat the aim of is to achieve greater unity be-tween ilsMembers, Haveagreed as follows: Conventioneuropéenne sur la des jugements répressifs LesEtats membres du Conseil de TEurope, signa-taires de la présente Convention, Considérant que la luttecontre la criminalité dont les effets se manifestent de plus en plus au-delådes frontiéres d'un méme pays, exige sur le plan intema-tional Temploi demoyens mödernes et efficaces; Convaincus de lanéces-sité de poursuivre une poli-tique pénale commune ten-dant a la protectionde la ; Conscients de la nécessitéde respecter la dignité hu-maine et de favoriser le re-classement desdélinquants; Considérantque le hut du Conseil de TEurope est de réaliser une union plus étroite entréses membres, Sontconvenus de ce qui suit: Europeiskkonvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar Signatärstaterna,medlemmar av , vilkabeaktar att brottsbekämpningen, som i ökad omfattning blivit ett internationelltproblem, kräver användning av moderna och effektiva metoder på det internationellaplanet; vilkaär övertygade om behovet att föra en gemensam kriminalpolitik som syftar tillatt skydda samhället; vilka är medvetna om behovetatt respektera människovärdet och att främja lagöverträdares återanpassningtill samhället; vilka beaktar att syftetmed är att åstadkomma en fastare enhet mellan dess medlemmar; haröverenskommit om följande: Forthe purposes of this Convention: (a) "Europeancriminal judgment" means any final decision delivered by a criminal courtof a as a result of criminal proceedings; Au sens de la présenteConvention, Texpression : (a) «jugement répressifeuropéen » désigne toute decision définitive rendue par une juridictionrépressive d'un Etat Contractant å la suite d'une action pénale; I denna konvention förståsmed (a) "europeiskbrottmålsdom" slutligt avgörande meddelat i fördragsslutande stat avdomstol efter förhandling i brottmål; (b) "Offence" comprises,apart from acts dealt with under the criminal law, those dealt with under thelegal provisions listed in Appendix II to the present Convention on condition that where these provisionsgive competence to an administrative authority there must be opportunity forthe person concerned to have the case tried by a court; (c) "Sentence" means theimposition of a sanction; (d) "Sanction" means any punishment or other mea- sure expressly imposed on a person, in respect of an of fence, in a European crimi nal judgment, or in an "ordonnance pénale"; (e) "Disqualification" means any loss or suspen sion of a right or any pro- hibition or loss of legal ca- pacity; (/) "Judgment rendered in absentia" means any decisionconsidered as such under Artide 21, paragraph 2; (g) "Ordonnance pénale" means any of thedecisions delivered in another and Usted in Appendix III tothis Convention. (b) « infraction » com-prend, outre lesfaits con-stituant des infractions pénales, ceux qui sont vises par lesdispositions legales mentionnées å TAnnexe II de la présente Convention å la condition que, si cesdispositions donnent competence å une autorité administrative, rintéresséait la possibilité de faire porter Taffaire devant une instancejuridictionnelle; (c) « condamnation» sig-nifie le prononcé d'une sanction; (d) « sanction » désigne toute peine et mesure appli- quées a un individu en rai- son d'une infraction et pro- noncées expressément dans un jugement répressif euro péen ou dans une ordon nance pénale; (e) « déchéance » désigne toute privation ou suspen sion d'un droit, toute inter- diction ou incapacité; if) «jugement par dé-faut » désigne toute decision réputéeteUe en vertu du pa-ragraphe 2 de Tartide 21; (g) « ordonnance pénale » désigne quelconque desdecisions rendues dans un autre Etat Contractant, mentionnées a TAnnexe III dela présente Convention. (b) "brott", förutom gärning,som omfattas av strafflag, sådan gärning som regleras av lagbestämmelse vilkenupptagits i den i bilaga II tillkonventionen fogade förteckningen, på viUkor att i fall då sådan bestämmelseförlägger avgörandet till administrativ myndighet den misstänkte har möjlighetatt få målet prövat av domstol; (c) "fällande dom" åläggandeav påföljd; (d) "påföljd" straff eUer annan åtgärd som på grund av brott uttryckligen ådömts någon i europeisk brott målsdom eller i "ordon nance pénale"; (e) "diskvalifikation" för lust eller suspension av rät tighet, förbud eller förlust av rättslig behörighet; (f) "utevarodom" avgö rande som anses som sådan dom enUgt artikel 21 and ra stycket; (g) "ordonnance pénale" i bilaga III till konventionen uppräknat avgörande som är meddelat i annan för dragsslutande stat. Enforcement of European criminal judgments (a) General conditions of enforcement This Part is applicable to: Exécution des jugements répressifs européens (a) Conditions générales de I' exécution Le present titre est applicable : Verkställighet av europeisk brottmålsdom (a) Allmänna villkor för verkställighet Artikel 2 Denna del är tUlämplig på (a) sanctions involving deprivationof Uberty; (b) fines or confiscation; (c) disqualifications. A be competent in the casesand under the conditions provided for in this Convention to enforce a sanctionimposed in another which is enforceable in the latter State. This competence can only be exercised following arequest by the other . The sanction shaU not beenforced by another unless under its law the act for whichthe sanction was imposed would be an offence if committed on its territory andthe person on whom the sanction was imposed liable to punishment if he hadcommitted the act there. If the sentence relätes to twoor more offences, not aU of which fulfU the re-quirements of paragraph 1, thesentencing State shall specify which part of the sanction applies to the offencesthat satisfy those re-quirements. may request another to enforce the sanctiononly if one or more of the following conditions are ful-fUled: (a)if the person sen- (a) auxsanctions priva- tives de liberté; (b) auxamendes ou aux confiscations; (c) auxdéchéances. les cas et les conditions prévus dans la présenteConvention chaque Etat Contractant a competence pour procéder å Texé-cutiond'une sanction pro-noncée dans Tun des autres Etats Contractants et qui y estexécutoire. Cette competence ne peut étre exercée qu'å la suited'une demande d'exé-cution présentée par Tautre Etat Contractant. sanction ne peut étreexécutée par un autre Etat Contractant que si en vertu de la loi de cet Etat eten cas de commission dans cet Etat le fait pour lequel la sanction a étéprononcée constituerait une infraction et que Tauteur y serait pu-nissable. Si la condamnation ré-primeplusieurs infractions dont certaines ne réunissent pas les conditions prévuesau paragraphe 1*=, TEtat de condamnation indique la partie de la sanction applicableaux infractions qui réunissent ces conditions. L'Etatde condamnation ne peut d'une sanction å un autre EtatContractant que si une ou plusieurs des conditions suivantes sont rem-plies : (a)si le condamné a sa (a) påföljd som innebär frihetsberövande; (b) böter eller förverkande av egendom; (c) diskvalifikation. Fördragsslutande stat skallvara behörig att i de fall och på de viUkor som föreskrivs i denna konventionverkställa påföljd som har ålagts i annan fördragsslutande stat och är verkställbari den staten. Denna behörighet kan utövasendast efter framställning av den andra fördragsslutande staten. Påföljd får icke verkställasav annan fördragsslutande stat, med mindre den gärning för vilken påföljdenhar ålagts skulle ha varit ett brott enligt den statens lag, om den hade begåttspå dess område, och lagöverträdaren hade kunnat ådömas straff, om han hadebegått gärningen där. Om fällande dom avser tvåeller flera brott, vilka ej samtliga uppfyller kraven i första stycket, skallden dömande staten ange vilken del av påföljden som är tiUämplig på brott somuppfyller dessa krav. Dendömande staten kan begära att annan fördragsslutande stat skall verkställapåföljden endast om ett eller flera av följande viUkor är uppfyllt: (a)om den dömde hat tenced is ordinarily resident in the other State; (b) if the enforcement of the sanction in the other State is likely to improve the for the social re- habilifation of the person sentenced; (c) if, in the case of a sanction involving depriva tion of Uberty, the sanction could be enforced following the enforcement of another sanction involving depriva tion of Uberty which the person sentenced is under- going or is to undergo in the other State; {d) if the other State is the State of origin of theperson sentenced and has dedared itself willing to ac-cept responsibility forthe enforcement of that sanction; (e) if itconsiders that it cannot itself enforce the sanction, even by having re-courseto extradition, and that the other State can. Enforcement requested in accordance with the fore-goingprovisions may not be refused, in whole or in part, save: (a) where enforcement would ran counter to the fundamental principles of the legal system of the re quested State; (b) where the requested State considers the offence for which the sentence was passed to be of a political nature or a purely mUitary one; (c) where the requested State considers that there résidence habitueUe dans Tautre Etat; (b) si Texécution de la sanction dans Tautre Etat est susceptible d'améliorer les possibilités de redassement social du condamné; (c) s'il s'agit d'une sanc tion privative de liberté qui pourrait étre exécutée dans Tautre Etat å la suite d'une autre sanction privative de liberté que le condamné su- bit ou doit subir dans cet Etat; (d) si Tautre Etat est TEtat d'origine du condamné ets'est déjå déclaré prét å se charger de Texécu-tion de cette sanction; (e) s'il estime qu'il n'est pas en mesure d'exécuterlui-méme la sanction, méme en ayant recours a Textra-dition, et que Tautre EtatTest. L'exécution requise dans les conditions fixées aux dispositionsprécédentes ne peut étre refusée entiére-ment ou partiellement que dans Tun descas suivants : (a) si Texéculion serait contraire aux principes fon- damentaux de Tordre juri- dique de TEtat requis; (b) si TEtat requis estime que rinfraction réprimée par la condamnation revet un caractére politique ou qu'il s'agit d'une infraction purement militaire; (c) si TEtat requis estime qu'il y a des raisons sérieu- hemvist i den andra staten;