prop · FV0349 · 1972-12-31 00:00:00 — RiksskatteverketframhåUer att det är angeläget att antalet ärenden vid de särskildafastighetstaxeringarna begränsas i största möjliga utsträckning till sådanafall som med hänsyn till beskattningskonsekvenserna är ekonomiskt motiverade.Höjningar eller sänkningar av taxeringsvärden medförande ändringar vidinkomstbeskattningen med en enda skattekrona kan ej anses motiverade med hänsyntill de relativt höga kostnader som taxeringsförfarandet för med sig. Verketdelar därför utredningens uppfattning att en minimigräns för värdeändring, somskall leda till omtaxering i de fall femtedelsregeln skall gälla, är önskvärd.Den föreslagna gränsen på . får därvid anses skälig. Liknandesynpunkter anförs av . Någraremissinstanser anser att minimigränsen bör sättas högre än vad utredningenföreslagit. Statskontoret föreslår sålunda en beloppsgräns på . Dettaborde, anför kontoret, rimligen innebära att ytterligare ett stort antal omtaxeringsärendenelimineras utan att därav följande skattekonsekvenser skulle ha nämnvärdbetydelse för vare sig stat och kommun eller enskild. Lantmäteristyrelsenanser att spärregeln är lämpligt utformad i princip genom att den innehållerbåde en relativ och en absolut minimigräns. Styrelsen anför vidare att då dentaxeringsnivå som valts vid allmänna fastighetstaxering, 75 */o avsaluvärdesnivån, torde vara ett uttryck för den värderingsosäkerhet somföreligger, man i stället för en femtedel synes böra välja relationstalet en fjärdedel Prop.1972: 49 51 (25 "/o). Den absoluta gränsen bör enligt styrelsenkunna sättas till . Tekniska högskolan i anför liknandesynpunkter. framhåller attdet inom vissa delar av landet förekommer låga taxeringsvärden. Där kan etthögt minimibelopp försvåra en befogad omtaxering. Det pekas på förefintlighetenav gruppbebyggelse med många likartade fastigheter. Risk finns attlikformigheten i taxeringen skulle rubbas av den slumpmässiga omständigheten,att skUlnad föreligger i byggnadsår. I detta sammanhang har tagits upp frågan om en beloppsmässigtbestämd övre gräns utöver vilken ny taxering alltid skall ske. anser att beloppsmässigt stora förändringar i värdet börföranleda omtaxering oberoende av femtedelsregeln. Som skäl härför anförföreningen att industrier ofta har behov av högre taxeringsvärden som säkerhet,t. ex. vid nyemittering av obligationslän. 'e kan en sådan regel enligtföreningen vara motiverad av att fastigheterna tenderar att bli större ochstörre. Hela kvarter, som tidigare utgjorts av åttatio fastigheter,sammanslås ofta vid nybebyggelse till en enda fastighet. Samma förhållandegäller för industrianläggningar, som oftast utgör en fastighet med åtskilligabyggnader. Förslagsvis kan enligt föreningen en övre beloppsgräns sättas vid 1milj. är av den uppfattningen att en övre gräns i mångafall är önskvärd, bl. a. med hänsyn till förslaget att slopa den nu gällande omtaxe-ringsgmndenfortsatt bebyggelse. Gränsen bör dock dras relativt högt, förslagsvis vid . Liknande synpunkter anförs av bl. a. kammarrätten i ochlantbruksstyrelsen hksom länsstyrelserna i , och samtVästernorrlands län. har tagit upp frågan om värdenedgång av viss storlek skallutgöra omtaxeringsskäl. Förbundet anser att omtaxering alltid skall få ske viden värdenedgång om . Skäl till värdenedgången bör därvid kunna varainte bara de som angetts i betänkandet utan även varje sådant förfogande fråndet allmännas sida som verkar sänkande på en fastighets värde. Vid värdeökninganser förbundet att hänsyn endast skall tas till de omtaxeringsskäl som föreslagits.Förbundet godtar de värdegränser, som därvid föreslagits. Lantmäteristyrelsen anser att någon övre beloppsgräns förny taxering inte bör fastställas. Enligt lantmäteristyrelsens uppfattning ärdet lämpligt att regeln om beloppsspärr inte innehåller en absolutmaximigräns, eftersom osäkerheten vid värdering har samband med värdetsstorlek. I övrigt har följande värderingsfrågor observerats. i anser att då flera motvarandra verkande värdeändringar föreligger, omtaxering bör ske endast omnettoändringen överstiger värdegränsen. Denna uppfattning torde vara i kon- sekvensmed förslaget att flera åt samma håll verkande värdeändringar skallsammanläggas vid bedömningen av om omtaxeringsskäl föreligger. Några praktiskasvårigheter vid tUlämpningen av en regel med innebörd att endast entillräckligt stor nettoändring bör föranleda omtaxering torde endast undantagsvisuppkomma. Tekniska högskolan iStockholm anför att utredningens förslag att inte tillåta "kvittning"meUan värdeökning och värdeminskning enligt högskolans mening får egendomligakonsekvenser. Trots att för varje omtaxeringsskäl femtedelsregeln (resp. tiotusenkronorsregeln)anges som spärr mot onödig omtaxering, kan resultatet bli att fastigheter somtotalt undergått mindre ändring än 20 »/o (.) ändock blir föremål för omtaxering.Utredningen har observerat förhållandet men ansett det acceptabelt. Högskolanframhåller att den här har en annan uppfattning och förordar tUlämpning av ennettoberäkning för undvikande av resultat av angiven art. m. vid särskild fastighetstaxering Föreliggervid ingången av år då allmän fastighetstaxering inte skall ske omständighet,som bör föranleda åsättande av nytt taxeringsvärde, är den som då var ägare avfastigheten skyldig att utan anmaning avge särskild fastighetsdeklaration (178§ 1 mom. första stycket TF). Om en taxeringsenhet efter senastefastighetstaxering delats upp på flera ägare, skall särskUdafastighetsdeklarationer avges av varje ägare beträffande hans del avtaxeringsenheten (178 § 1 mom. andra stycket). Deklarationen skall lämnas senastden (178 § 4 mom. första stycket). Den som kan antas vara skyldigatt avlämna särskild fastighetsdeklaration eller annan uppgift får anmanas attavge sådan deklaration resp. uppgift (180 § första stycket). Ägare av fastighetar efter anmaning skyldig att till ledning för fastighetens taxering avgesärskild fastighetsdeklaration liksom uppgift om andra förhållanden än dem somskall anges i deklarationen (178 § 2 mom.). Om deklaration eller uppgift, som uppgtftsskyldigskall lämna, inte är upprättad på föreskrivet sätt, får den deklarations-eller uppgiftsskyldige anmanas att avhjälpa bristen (180 § andra stycket). Vite får föreläggas i anmaning utom då den gäUer skyldighet för ägare attlämna uppgift om andra förhållanden än dem som anges i deklarationsformuläret.I övrigt gäller om anmaning vad som bl. a. föreskrivs i 52 §, enligt vilkenparagraf anmaning skaU innehålla föreläggande för den anmanade att avlämnadeklaration eller uppgift inom viss efter omständigheterna lämpad tid, efter delfåendet (181 § andra stycket). Den som uppsåtligen eller avgrov oaktsamhet inte avger sär- 1972: 49 53 skild fastighetsdeklaration eller uppgift enligt 178 § 2mom. döms till böter (199 § andra stycket). Bestämmelserna i 65 § TF gäller i tillämpliga delar vidsärskild fastighetstaxering (185 § första stycket). Enligt 65 § skall, därhinder ej möter, tillfälle beredas den skattskyldige att yttra sig då anledningförekommer att åsätta honom taxering med avvikelse från hans deklaration.Detta gäller dock inte i fråga om felräkning e. d. eller eljest då yttrandeuppenbarligen inte behövs för frågans bedömande. beslut omtaxering skall föreligga under taxeringsåret. Senast den 15juni skall nämndens handlingar sändas in tih (188 §). Underrättelser om taxeringsnämndens beslut skall sändas tUlvederbörande fastighetsägare genom den lokala skattemyndighetens försorg så snartdet kan ske (189 § första stycket TF). I underrättelsen skall lämnas upplysningom innehållet i beslutet och, i förekommande fall, de delvärden som bestämts.Vidare skall underrättelsen innehålla upplysning om vad som skall iakttas vidanförande av besvär över beslutet (189 § andra stycket). Utredningen konstaterar att en fastighetsägare enligtnuvarande bestämmelser är skyldig att deklarera till ledning för den särskildafastighetstaxeringen, om någon av de i 12 § 2 mom. KL angivna omständigheternainträffat. Möjligheten att få in deklarationer för taxeringen är knuten tUldels ägarnas kunskap om att årlig taxering av fastigheter äger mm, dels deraskunskap om den principiella deklarationsskyldigheten, dels deras möjlighet attavgöra om deklarationsskyldighet föreligger på grund av bestämmelserna i 12 §2 mom. KL. uppfattning är allmänheten i stor utsträckning obevandrad ireglerna för den särskilda fastighetstaxeringen. Deklarationsfrekvensen sägsha varit låg. Utredningen erinrar om att det till särskUdafastighetstaxering har införts nya regler i syfte att sprida kännedom omdeklarationsskyldigheten. I 88 § första stycket 2) taxeringskungörelsen (1957:513) föreskrivs sålunda numera att lokal skattemyndighet skall, om det kanantas att fastighet enligt 12 § 2 mom. KL bör åsättas nytt taxeringsvärde,ombesörja att fastighetens ägare under taxeringsåret tillställsskriftligt meddelande angående föreskrifterna om deklarationsskyldighet.Emellertid har enligt utredningen inte heller denna nya föreskrift lett tillatt deklarationsfrekvensen blivit tillfredsställande. Enligt vissa uppgiftersom utredningen fått är antalet deklarationer, som avlämnats innan erinrings-eller an-maningsförfarande inletts, i vissa distrikt så lågt som ca 15 "/oav det antal som bort avlämnas. Enligt en av utredningen företagen stickprovsun- Prop.1972: 49 54 dersökning, omfattande sju fögderier, har innan anmaningarutsänts antalet inkomna deklarationer uppgått till omkring 50 o/o av vad somrätteligen borde ha inkommit. Idiskussionen om det lämpligaste sättet att få underlag för den särskildafastighetstaxeringen tar utredningen upp alternativet att införa skyldighetför fastighetsägarna att antingen separat eller i samband med inkomsttaxeringenårligen deklarera till ledning för fastighetstaxering med angivande bl. a. avom förändringar inträffat på fastigheten. Denna utväg vill emellertidutredningen inte välja bl. a. med tanke på den omfattning deklarationssystemetredan har och den belastning för allmänheten, som redan det nuvarandedeklarationsförfarandet innebär. Utredningen påpekar att dess förslag i vissahänseenden innebär en utökning av katalogen över omtaxeringsgrunder. Man kandärför inte räkna med att förslaget skall medföra någon nämnvärd förbättring ifråga om deklarationsskyldighetens fullgörande. Utredningen anser att man inteheller genom informationsverksamhet av rimlig omfattning kan uppnå godtagbaraförhållanden i fråga om deklarationsförfarandet. Mot bakgmndav det nu anförda har utredningen kommit till den uppfattningen attskyldigheten att utan anmaning avge särskild fastighetsdeklaration kanavskaffas utan nämnvärda olägenheter. Förfarandet föreslås i stället skolabygga på uppgifter från myndigheter om inträffade omständigheter i föreningmed dels skyldighet för fastighetsägarna att deklarera endast efter anmaning,dels rätt för fastighetsägaren att avge deklaration om han anser omtaxeringsskälföreligga. I detsystem som utredningen föreslår skall till grund för den särskilda fastighetsta.xeringensåledes i stället för deklarationer i första hand ligga uppgifter från olikamyndigheter om fastighetsbildningar, byggnadslov m. m. Såvitt angårfastighetsbildningen åsyftas de s. k. Hb-uppgifterna, somfastighetsregistermyndigheterna har att avlämna beträffandefastighetsbildningar. När det gäller förändringar i byggnadsbeståndet avses deuppgifter om bevUjade byggnadslov, som byggnadsnämnderna skall lämna enligt139 § 1 mom. TF. I fråga om plan- och byggnadsbestämmelserna m. m. förutsätterutredningen att föreskrift skaU kunna meddelas i administrativ ordning omskyldighet dels för länsstyrelserna att tillställa de lokalaskattemyndigheterna avskrift av alla fastställda plan- ochbyggnadsbestämmelser, dels för lantbruksnämnderna att på motsvarande sättunderrätta om sådana beslut som är av betydelse för fastighetstaxeringen. Fastighetsägarna avses, som antytts, få ha kvar sinmöjlighet att deklarera när de önskar påkalla ny taxering. I sådant fall börliksom nu deklaration avges av den som var ägare av fastigheten vid taxeringsåretsingång. Föreskriften i nuvarande 178 § 1 mom. andra stycket 1972: 49 55 omdeklarationsskyldighet för flera ägare, då en taxeringsenhet delas upp, är enhgtutredningen inte längre behövlig och bör således upphävas. Fastighetsägare,som själv önskar avge deklaration, bör enligt utredningen beredas allt dettidsutrymme härför, som är möjligt att ge med hänsyn till taxeringsarbetetsbehöriga fortgång. Det föreslås att deklaration, som avges utan anmaning, inteskall behöva inges förrän under taxeringsåret i stället för såsom f.n. . Härigenom vinns enligt utredningen någon lättnad i arbetetpå fögderierna, då deklarationsavlämnandet med därav följande sorteringsarbetekan spridas ut under en . Utredningensförslag i fråga om inskränkning av deklarationsskyldigheten föranlederföljdändringar. Bestämmelserna om rätt att utfärda anmaning att deklarera samtatt lämna vissa uppgifter och upplysningar bör stå kvar. Bestämmelserna om rättatt utfärda anmaning till deklarations- och uppgiftsskyldig, som underlåtitatt avge deklaration eller uppgift eUer som inte avgivit deklaration elleruppgift i föreskriven ordning, bör liksom bestämmelsen om skyldighet förfastighetsägare att efter anmaning deklarera och lämna uppgift om andra förhåUandenän sådana, som skall anges i deklarationen, däremot utgå och ersättas av engenerell bestämmelse om att fastighetsägare efter anmaning är skyldig att avgedeklaration. Särskild föreskrift om rätt att anmana uppgiftsskyldig är enligtutredningen inte behövlig, och föreskriften därom kan således utgå. Brandförsäkringsanstaltär redan enligt gällande föreskrifter skyldig att efter anmaning lämna uppgiftom försäkringsvärde. Anmaning bör inte komma i fråga beträffande uppgifter frånt. Föreskriften om skyldighet för fastighetsägare attdeklarera efter anmaning synes böra kompletteras med bestämmelser för de falli vilka anmaning skall ske. Anmaning bör utfärdas, om det kan antas att vidårets ingång förelegat förhållande av beskaffenhet att böra föranleda ny taxeringav fastigheten. Deklaration skall emellertid inte behöva infordras, om dettauppenbarligen inte är nödvändigt för taxeringen. Den som avgivit enbristfällig deklaration bör kunna anmanas att avhjälpa bristen. Likaledes börhan kunna anmanas att till ledning för taxering av fastigheten lämna uppgiftom andra förhållanden än sådana som skall anges i deklarationen. Särskildfastighetsdeklaration, som skall avges på grund av anmaning, skall f. n.avlämnas inom tid, som föreläggs i anmaningen. Skyldighet föreliggeremellertid inte att avlämna sådan deklaration tidigare än den skolat avlämnasutan anmaning. Anmaning skaU innehålla föreläggande om den tidpunkt dådeklarationen skall vara avlämnad. Avlämnandet skaU ske inom viss efteromständigheterna lämpad tid, minst efter delfåendet. Särskildasvårigheter kan föreligga för fastighetsägare, som är bosatta på annan ort ändär fastigheten är belägen, att snabbt få 1972: 49 56 framuppgifter till deklarationen. Utredningen anser därför lämpligt att sluttidenför avgivande av särskild fastighetsdeklaration inte får bestämmas tilltidigare dag än tionde dagen efter det den anmanade fått del av anmaningen. Medhänsyn till att den sedvanliga deklarationsdagen är den 15 febmari börtidigare dag för deklarationsavlämnande än över huvud tagetinte få anges i anmaning. Det bör också föreskrivas att deklaration, som avgesefter anmaning, skall avlämnas till den som utfärdat anmaningen. Viteföresläs få föreläggas i anmaning endast när det är fråga om förnyad anmaningatt avge deklaration eller anmaning till brandförsäkrings-bolag eller tillfastighetsägare att komplettera en avgiven deklaration. Bestämmelsen om böterför den, som uppsåtiigen eUer av grov oaktsamhet underlåter att avge särskildfastighetsdeklaration eller uppgift om andra förhållanden än de som skaU angesi deklarationen, föreslås ändrad till följd av att deklarationsskyldighetenföreslås skola inskränkas. Straffbestämmelsen bör sålunda avse den som anmanatsatt avge särskild fastighetsdeklaration eller den som anmanats att avlämnauppgift om andra förhållanden än sådana som skall anges i deklaration men somunderlåter att avge deklaration resp. uppgift. Utredningenanför att det i och för sig är önskvärt med underrättelse till fastighetsägarenom tilltänkt taxering i alla de fall då fråga om taxering är aktuell.Emellertid anser utredningen det knappast möjligt att i sådan omfattningutvidga arbetsuppgifterna vid särskUd fastighetstaxering. Med hänsyn tillförslaget om inskränkning av deklarationsskyldigheten anser utredningen det emeUertidvara nödvändigt att utvidga underrättelseskyldigheten i viss mån. ÅtskUlnadbör göras mellan de fall, då särskild fastighetsdeklaration inte avgetts, ochde fall då sådan deklaration avgetts. 1 förstnämnda fall bör gälla generelltatt taxeringsnämnden skall bereda fastighetsägaren tillfälle att yttra sig.Det bör vidare föreskrivas att taxeringsnämnden i samband därmed skallunderrätta ägaren om det tilltänkta taxeringsvärdet och däri ingåendedelvärden samt om anledningen till den nya taxeringen. Närsärskild fastighetsdeklaration avgetts bör enligt utredningen, i ar-betsbesparandesyfte, inte föreligga någon generell skyldighet för taxeringsnämnden att pådet förberedande stadiet kommunicera med fastighetsägaren. Skyldigheten attinhämta yttrande från fastighetsägaren bör begränsas till att gälla avvikelse iväsentligt hänseende från uppgift som lämnats i deklarationen. Det föreslås atttaxeringsnämnden, när den bereder fastighetsägaren tillfälle att yttra sig,skall underrätta ägaren om innebörden av den ifrågasatta avvikelsenoch om de tilltänkta värdena. Omutredningsförslaget godtas, blir endast de fastighetsägare vilkas deklarationeri huvudsak följts vid taxeringen utan underrättelse om den Prop.1972: 49 57 De fall där deklarationen följtsutgör enligt utredningen huvudparten av omtaxeringsärendena. En förhållandevisstor arbetsinsats torde sålunda kunna sparas, om underrättelser om tilltänkta värdeninte utsänds i dessa fall. Fastighetsägarna torde i dessa fall ej heller hanågot större intresse av att få underrättelse. Utredningen anser att det i överensstämmelse med 18 §förvaltningslagen (1971:290) bör införas en bestämmelse om att upplysning omskiljaktig mening mot taxeringsnämndens slutgiltiga beslut, som antecknats iprotokoll eller annan handling, skall lämnas i underrättelse om slutiigtaxering av fastighet. Av praktiska skäl bör sådan upplysning till skillnadfrån vad som föreskrivits i 18 § förvaltningslagen lämnas i samtligaunderrättelser om slutlig taxering. Till följd härav bör taxeringsnämndsordförandensunderrättelseskyldighet gentemot lokal skattemyndighet utvidgas till att avsesådan skiljaktig mening av ordföranden eller annan ledamot som antecknats iprotokoll eller annan handling. Förslaget att slopa deklarationsskyldigheten vid densärskilda fastighetstaxeringen har fått ett blandat mottagande. Nioremissinstanser avstyrker förslaget. Återstoden av remissinstansernatillstyrker detsamma eller lämnar det utan erinran. Bland de remissinstansersom uttryckligen uttalat sig för förslaget är ,lantbruksstyrelsen, tekniska högskolan i , länsstyrelserna iKronobergs och . Föreningen , och Lantbrukets skattedelegation. framhåller att det inte ärtillfredsställande att deklarationsskyldigheten vid särskild fastighetstaxeringär beroende av fastighetsägarens kännedom om huruvida någon omtaxeringsgrundär för handen samt dessutom av hans egen bedömning av huruvida hans fastighetsvärde genom exempelvis förändringar i byggnadsbeståndet så förhöjts atttaxeringsvärdet bör höjas med en femtedel. Lokal skattemyndighet skall senastden 1 febmari taxeringsåret meddela ägare av sådan fastighet, som kan antasböra åsättas nytt taxeringsvärde, om deklarationsskyldigheten. Trots dettahar, som utredningen påvisat, deklarationsskyldigheten fullgjorts dåligt.Skattemyndigheterna har numera tillgång till så omfattande information omfastighetsbeståndet att denna kan utgöra underlag för ett anmaningsförfarande.Materialet är dock ej så fullständigt att alla omtaxeringsfall framgår därav.Det förekommer exempelvis att om- och tillbyggnad sker utan byggnadsnämndsvetskap. Inte heller är lokalkännedomen inom de särskildafastighetstaxeringsnämnderna tillräckligt stor för att omtaxering i sådana fallskall komma till stånd. Även om det sistnämnda i och för sig talar för ettbevarande av deklarationsskyldigheten, får de av utredningen anförda skälenför att slopa skyldigheten anses väga tyngre. Prop.1972: 49 58 FöreningenSveriges fögderichefer tillstyrker förslaget under fömtsättning att lämpligarutiner för anmaning och kommunicering införs. Föreningen förklarar sig delaåsikten att en taxeringsnämnd även utan tillgång till deklaration ofta hartillräckligt underlag för att åsätta en riktig taxering. Detta gäller bl. a.vid åsättande av markvärden i samband med tomtavstyckningar. Det är likaledesriktigt att det i många fall är svårt för en fastighetsägare att avgöra omdeklarationsskyldighet föreligger. Båda dessa skäl talar för att den nuvarandedeklarationsplikten avskaffas. Om så sker måste emellertid lämpliga mtinerskapas, som gör det möjligt att lätt få in deklaration, då sådan behövs förtaxeringen. Så är t. ex. fallet då en fastighet varit föremål för ny- ellerombyggnad. Enligt föreningens mening måste därför ett smidigt och enkelt anmaningsförfarandetillgripas. Detta kan lämpligen ske genom att dataför-tryckta anmaningsblanketterframställts i den omfattning som lokal skattemyndighet bedömer nödvändigt. januarifebruari bör sedan anmaningarna underskrivas avtaxeringsnämndsordförandena i de fall dessa anser deklaration erforderlig.Sedan anmaningarna kompletterats med deklarationsblanketter kan lokalskattemyndighet ombesörja expedieringen. En rutin i huvudsaklig överensstämmelsemed vad här föreslagits medför att taxeringsnämndernas arbete varken försenaseller försvåras i jämförelse med nuläget. Liknande synpunkter anförs avlänsstyrelsen i och . Statskontoret,länsstyrelserna i , , , , , samt och är kritiskt inställda till förslaget. Statskontoretanför att förslaget att slopa skyldigheten att utan anmaning avgefastighetsdeklaration medför vissa fördelar ur den enskildes synvinkel.Ombyggnad av bostad varvid inga ingrepp i bärande delar, rökgångar m. m. görs,kan emellertid ske utan byggnadslov. Uppgift om dessa fall, som kan avsebetydande belopp, torde inte komma den lokala skattemyndigheten till del. Detnu sagda gäller i än högre grad ekonomibyggnader för jordbmk som uppförs inomområde med enbart utomplansbestämmelser. Mot bakgrund härav anser sig statskontoretinte kunna tiUstyrka utredningens förslag att generellt slopa skyldigheten att avlämnafastighetsdeklaration utan anmaning. Ävenlänsstyrelsen i m. fl. länsstyrelser anser att deklarationsskyldighetenutan anmaning skall finnas kvar. Att deklarationsskyldigheten ipraktiken fullgjorts i ringa utsträckning sägs vara ett problem som man fårförsöka komma tUl rätta med på annat sätt. Det system, som tillämpades vid 1971års särskUda fastighetstaxering, med meddelanden s. k. förtida erinringar före till fastighetsägare, som kunde tänkas varadeklarationsskyldiga, synes ha fun- Prop.1972: 49 59 Efter det meddelandena sänts ut synes deklarationer eller upplysning omatt och varför deklarationsskyldighet inte ansågs föreligga ha inkommit inöjaktig omfattning. Metoden med förtida erinran fyller samma ändamål men ärmera formlös än ett anmaningsförfarande. Den har också den fördelen, atttaxeringsarbetet kan komma i gång tidigare än vad fallet skulle bli vid ett anmaningsförfarandemed de tidsgränser utredningen föreslår. Även den synpunkten att informationentill fastighetsägaren bör göras mer lättillgänglig framförs. i länframför den synpunkten att ett slopande av skyldigheten att utan anmaning avgedeklaration innebär att fastighetstaxeringsnämnderna så gott som helt kommeratt sakna material att bearbeta vid taxeringsperiodens början i avvaktan på attutsända anmaningar får effekt.