prop · FV0364 · 1972-12-31 00:00:00 — TCO samt länsstyrelserna iÖstergötlands och län uttalar att de föreslagna normerna måste tUlämpasgeneröst med hänsyn till den stora betydelse för arbetsmarknaden som ävenmindre företag i många fall kan ha. anser att huvudregelnsäkert kan innebära en lämplig avvägning för större delen av landet. På småorter i glesbygd, där verksamhetens angelägenhet antagligen är störst, tordedock företag med betydligt färre anstäUda ha stor betydelse från social ochsamhällelig synpunkt. Reglema bör därför klart ange att t. ex. inomstödområdet motsvarande gräns skall vara 50 anställda. Enligt i Jätntlandslän bör inom stödområdet över huvud taget inte någon gräns tillämpas. LOunderstryker promemorians förslag att eventueU koncerntiUhörig-het bör påverkabidragsprövningen. StatsföretagAB, TCO m. fl. delar uppfattningen att företagsarrende bör komma i frågaendast i rena undantagsfaU när synnerliga skäl föreligger. iKalmar län, som erinrar om de positiva 1972: 64 20 erfarenhetersom inom länet finns av företagsarrende, förordar att större möjligheter än somhar föreslagits i promemorian skapas för samhället att i arrendeform driva nedläggningshotadeföretag . De komplikationer som kan föreligga bör enligtlänsstyrelsens mening väga lätt mot den temporära sysselsättningseffekten. Kommerskollegiumanser att arrendering av företag kan ha vissa fördelar men ställasig dyrare för staten än de föreslagna bidragen. i Gävleborgslän förordar att i de faU då driftbidraget är OtiUräckligt för att kunnauppskjuta en förestående nedläggning staten skaU kunna ta initiativ tillexempelvis ett arrende. Utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m.erinrar om att det byte av arbetsgivare som företagsarrende innebär medför åtskiUigaproblem av arbetsrättslig art. Det torde exempelvis ankomma på AMS att vidarrende teckna kollektivavtal om anställningsvillkoren med de anställdasorganisationer, att söka inträde i det på den privata marknaden uppbyggdasystemet för sociala förmåner samt att söka någon sorts ersättning för deregler om förhandlingar, skiljenämndsprövning, företagsnämnder m. m. som tidigaregäUt i företaget genom huvudavtalen på den privata arbetsmarknaden. SAFoch tUlstyrker förslaget att bidragsprövningen skaUligga hos AMS. ifrågasätter, med hänsyn till denbefattning som kommerskoUegium kan fömtsättas få med olika former avstödåtgärder tiU företag, om inte kollegiet borde handha även den härföreslagna verksamheten. i förutsätter atthandläggningen av driftbidraget samordnas med andra former av företagsstöd.Länsstyrelsen i anför att, eftersom regionalekonomiska'synpunkter ofta måste läggas på de olika former av stödåtgärder som kan bliaktuella, länsstyrelsema bör på det regionala planet ha ansvaret för denföreslagna bidragsverksamheten. i län förordar med sammautgångspunkter att samråd föreskrivs med . Förslageni promemorian beträffande försöksverksamhetens omfattning och kostnaderna fördenna har inte föranlett några invändningar från remissinstanserna. NO anföratt han vid bedömningen av förslaget bl.a. tagit hänsyn tiU åtgärdernasbegränsade omfattning och försöksnatur. Ifråga om insynen i företagen framhåller kommerskollegium att uppföljningen av bidragsberättigadeföretag är en mycket svår uppgift, som kräver stor erfarenhet och ekonomisktkunnande. Det är därför angeläget att länsarbetsnämndema i större utsträckningän vad som har förordats i promemorian anlitar utomstående expertis. Även LOstryker under att insynen och revisionen måste vara effektiv för att stödet inteskaU kunna utnyttjas otillbörligt. Ett antal remissinsanser, däribland Ackordscentraleni och flertalet länsstyrelser, anser att den sakkunskap som i dessaavseenden finns företrädd i företagareförening- Ätskilliga företagareföreningar konstaterar att föreningarnaofta är engagerade i de krisdrabbade företag som kan bli aktuella för stöd ochi övrigt bistår företag genom långivning och konsultinsatser samt tjänstgörsom regionala uppföljnmgsorgan för lokaliseringsstöd. Föreningama bör därförvara väl lämpade att anlitas för uppföljningen av driftbidragens användning. LO,TCO och utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. uttalar att frågorom driftbidrag bör avgöras i nära samråd med de fackliga organisationerna. Vidden slutliga prövningen av förslagen bör enligt utredningen tiUses att systemetmed samrådsgmpper enligt gäUande varselöverenskommelse får omfatta även denföreslagna verksamheten. Utredningen påpekar i detta sammanhang att turordningsfråganoch därmed sammanhängande fackliga problem måste bli beroende avöverenskommelser med arbetstagamas organisationer. Densvenska arbetsmarknaden har präglats av omfattande omstäUningari vårt näringsUv som en följd av näringslivets anpassning tiU den fortskridandetekniska och ekonomiska utvecklingen samt en hårdnande internationellkonkurrens. SärskUt markerad har takten i omstäUningama varit från mitten av1960-talet. Ett uttryck härför är stegringen i antalet varsel om nedläggningav företag, vilken framgår av följande diagram. arlietoBtällen 100-tal ierSrda arbetstagare 1 000 / "" ; 1 i 1 1 6T 68 69 70 Förskjutningarnai sysselsättningen meUan näringslivets olika sektorer har under senare årinneburit särskilda problem, bl. a. på grund av ökade svårigheter att finna nyaanstäUningar för många arbetstagare, framför allt de äldre. Vidare har antaletvarsel om nedläggning av förhållandevis stora företag ökat Sådana nedläggningarstäUer regelmässigt höga anspråk på arbetsförmedlingen. I synnerhet närefterfrågan på arbetskraft är ringa krävs inte bara en kvantitativ ökning avinsatserna från arbetsförmedlingens sida utan också en fördjupad service tiUden enskilde. Förmedlingsarbetet blir tidskrävande och måste ofta kompletterasmed andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En fömtsättning för att ett tUlfredsstäUanderesultat skall kunna nås i detta arbete är att såväl den enskUde somarbetsmarknadsorganen får tiUräckligt med tid för att lösasysselsättningsfrågan. Ett sätt att lösa frågan kan ibland vara att permitteringarhelt eller delvis undviks genom att företaget efter rekonstmktion eller andraåtgärder fortsätter sin verksamhet. Också i detta fall är en väsentlig fömtsättningför en lösning att tillräcklig tid står till förfogande för överväganden ochförhandlingar om möjlighetema tiU fortsatt drift. Jag vill särskUt påpeka attstaten i olika former gör insatser till förmån för sådana företag som bedömsha långsUctiga möjligheter tiU lönsam verksamhet och därmed tryggad sysselsättningför de anställda. I detta sammanhang kan nämnas bl. a. det framlagdaförslaget om statligt stöd för att underlätta strukturomvandlingen inom vissabranscher (prop. 1972: 46). Vadjag nu har sagt gäller även i konjunktursituationer som präglas av allmänt högefterfrågan på arbetskraft, främst vid permittering av ett stort antalarbetstagare eller vid driftinskränkning eller nedläggning avföretag som dominerar sysselsättningen på en mindre ort. Enframgångsrik sysselsättningspolitik i här angivna situationer fömtsätter att arbetsmarkadsorganenkan få tidiga och preciserade informationer om väntade förändringar avsysselsättningen i företagen. Genom överenskommelsen mellan å ena sidan AMS ochå andra sidan SAF, , LO och TCO om iakttagande av vissavarseltider får arbetsmarknadsorganen i flertalet fall sådan information.Denna varselöverenskommelse ses f. n. över. Även inom andra delar av arbetsmarknadenfinns motsvarande varselöverenskommelser. mån varseltiderna enligt överenskommelsema inte ger tiUräckligt rådmm förarbetsmarknadsåtgärder i samband med driftinskränkning kan rådmmstidenförlängas genom tidigareläggning av beställningar för bl. a. statliga ochkommunala organ eUer genom sysselsättningspolitiskt betingad offentiigupphandling. Ytterligare tidsfrist kan i vissa fall vinnas också genomanordnande av s. k. industriella beredskapsarbeten. Såvälvarselöverenskommelserna som de åtgärder som jag nu har redovisat tar sUcte påatt förlänga rådmmmet medan arbetstagaren alltjämt är kvar i sin anställning.Sedan anställningen har upphört står givetvis alla arbets- marknadspolitiska medel till förfogande -beredskapsarbete, arkivarbete, arbetsmarknadsutbildning etc. - för att beredaarbetstagaren anställning eller för att hjälpa honom på annat sätt. Det äremellertid ett självklart mål att söka lösa frågan om fortsatt eller nyanställning utan meUan-kommande särskilda sysselsättningsåtgärder. Med dessautgångspunkter har frågan om behovet av ökat rådmm behandlats i en inominrikesdepartementet upprättad promemoria (Ds In 1972: 2). I promemoriankonstateras att det är framför aUt i två nedläggningssituationer som nuvarandemöjligheter att bereda rådrum synes otillräckliga. Den första är när detbedöms ändamålsenligt att söka hålla driften vid företaget i gång tills fråganom företagets framtid hinner klarläggas och åtgärder eventuellt vidtas för attåstadkomma fortsatt verksamhet vid företaget. Den andra situationen är närnedläggningen visserligen inte kan undvikas men där man behöver särskUt långtrådrum att förmedla nya anställningar för arbetstagarna eller göra insatser avannat slag för dessa, dvs. situationer av det slag som jag nämnt inledningsvis.För dessa situationer har i promemorian lagts fram förslag om statligt stöd förtidsbegränsad försatt drift av nedläggningshotade förelag. Förslaget innebär isina huvuddrag att staten som försöksverksamhet skall kunna utge driftbidragtill industriföretag som hotas av nedläggning på grund av att företaget hargått i konkurs eUer tvingats träda i Hkvidation. Driftbidraget skall kunna utgåendast . Det skall utgöra högst en tredjedel eller ispeciella fall högst hälften av utgående lönesumma. Storleken skall bestämmasså, att bidraget inte ger vinst åt företagets borgenärer eller ägare. Uppfattningen att nuvarande möjligheter att bereda rådmmför en allsidig bedömning av sysselsättningsmöjligheterna för anställda i nedläggningshotadeföretag inte är tillräckliga i vissa situationer vitsordas i allmänhet avremissinstanserna. Jag har samma bedömning. Jag ansluter mig vidare liksom detstora flertalet av remissinstanserna till förslaget i fråga om huvudlinjernaför statliga driftbidrag till företag inom tillverkningsindustrin. Ettdriftstöd av här diskuterad art är, som har framhållits i promemorian och understmkitsvid remissbehandlingen, inte invändningsfritt från konkurrenssynpunkt. I likhetmed bl. NO anser jag att hänsynen tUl de anstäUdas intressen väger så tungtatt statiiga stödåtgärder i begränsad omfattning måste kunna övervägas trotsvissa invändningar i konkurrenshänseende. Det finns emellertid anledning attgå fram med försiktighet och under en begränsad föreöksperiod reservera stödetför vissa klart definierade situationer. Erfarenheterna från försöksperiodenbör läggas tiU gmnd för en omprövning av stödets användning och utformning ifortsättningen och bör kunna ge vägledning när det gäller valet av meralångsiktiga lösningar på det här aktualiserade problemet. Försöksverksamhetenbör därför omfatta stöd tiU företag endast i nedläggnings- 1972: 64 24 situationerdå särskUt långt rådrum behövs för att man skall nå den bästa lösningen ifråga om de anstäUdas framtida sysselsättning. Syftet skall aUtså inte vara attgenom ett generellt verkande stöd mera allmänt förbättra arbetsmarknadsorganenshandlingsberedskap i samband med omställningar inom näringslivet. Det är bl. a.mot denna bakgrund som man skall se förslaget att driftbidraget skaU utgåendast till företag som har trätt i likvidation enligt 142 § lagen (1944: 705)om aktiebolag, dvs. tvångslikvidation, eller i konkurs. Jag förordar dennabegränsning av försöksverksamheten. Somhar framhållits i promemorian och också påtalats vid remissbehandlingen kan enkonflikt särskilt i konkurssituationen uppstå mellan å ena sidan gällandelagstiftning och borgenäremas intressen samt å andra sidanarbetsmarknadspolitiska hänsyn. Driftbidrag till ett företag i konkurs fömtsätterdärför att konkursförvaltaren efter samråd med AMS upprättar förkalkylerrörande verksamhetens bedrivande under viss överenskommen period, som bör varaförhållandevis kort. Därvid måste självfallet sådana frågor sompersonaltillgång, organisation inom företaget, prisbUdning samt möjlighetemaatt infria garantiåtaganden etc. beaktas. Det arbetsmarknadspolitiskt betingadebehovet av fortsatt bidrag för att upprätthålla driften i företaget skaU prövaskontinuerUgt. Det kräver löpande uppföljning av verksamheten från statens sida.Ett viUkor för bidrag bör vara att staten får rätt tUl full insyn i företaget. Härigenomfår staten möjlighet att i samråd med konkursförvaltaren efter hand justerabidraget så att det inte blir så stort att det ökar konkursboets tillgångar.Det ankommer på konkursförvaltningen att å sin sida själv pröva attverksamheten bedrivs på ett sätt som inte strider mot gällandekonkurslagstiftning. Utiämnadebidrag skall enligt promemorian helt eller delvis kunna reaktiveras i form avlån med återbetalningsskyldighet i de fall bidragsgivningen trots denkontinuerliga kontroUen leder till att konkursboets tiUgångar ökar. Jag delarden uppfattning som ligger till gmnd för förslaget men förordar att den kommertill uttryck genom en generell föreskrift att utiämnat bidrag skall återbetalasi den mån bidraget har medfört att verksamheten har gett överskott under dentid då bidrag har utgått. I det omvända fallet, dvs. att verksamheten trotsbidraget har gått med förlust, bör bidraget kunna höjas med retroaktiv verkaninom ramen för den aUmänna regeln rörande bidragets storlek. Enligtvad som föreslås i promemorian skall som jag redan har nämnt bidrag kunna utgåmed belopp som motsvarar högst en tredjedel av den lön inkl. sociala kostnadersom betalas till de anställda. I undantagsfaU, om risk föreligger för betydandesamhällssociala problem och det nedläggningshotade företaget inte kan upprätthåUaverksamheten utan att högre bidrag utgår, föreslås att företaget skall kunna fåbidrag med belopp som motsvarar högst hälften av lönesumman inkl. socialakost- 1972: 64 25 nåder.Jag kan godta dessa förslag, som aUmänt har biträtts vid remissbehandlingen. I den bidragsgmndandelönesumman skall enligt förslaget inte inräknas lön utöver ATP-gmndandeinkomst. Några remissinstanser har gjort invändningar mot denna begränsning avde bidragsgrundande lönekostnaderna och hänvisat till behovet av attkvalificerad arbetskraft och viss nyckelpersonal stannar kvar i ett nedläggningshotatföretag. EnUgt min mening är det nödvändigt att bestämma en generell övre gränsför den bidragsgmndande lönen i det enskilda faUet för att minska behovet av skälighetsprövning.Jag är därför inte beredd att förorda att nyssnämnda begränsning slopas. Idetta sammanhang vUl jag erinra om att även bestämmelsema om stathg lönegarantivid konkurs innehåller en begränsning i fråga om beräkning avbetalningsgrundande lönefordran. Jag har i likhet med deflesta remissinstansema ingen erinran mot förslaget att bidrag skaU kunna utgåi högst med möjlighet tUl förlängning upp tUl efterprövning av Kungl. Riskerna för otilbörlig konkurrens bör särskiltuppmärksammas vid Kungl. Maj:ts prövning av frågan om förlängd bidragstid.Dessutom bör genom föreskrifter och på annat sätt, liksom sker i fråga omdriftbidraget tiU bl. a. verkstäder för skyddad sysselsättning, tUlses att bidragsgivningeninte OtUlbörligt påverkar prissättningen på de produkter som tillverkas vidstödföretagen. I likhet med vad som harförordats i promemorian anser jag vidare att driftbidrag i princip inte börutgå som skaU iakttas enligt gällande överenskommelserhärom. Eftersom det i en kon-kurssitution kan uppstå konflikt mellan å enasidan gällande varselöverenskommelse och å andra sidan konkurslagen bör detemellertid finnas möjlighet att i undantagfall bevUja bidrag även för periodsom ligger inom varseltid, dock inte retroaktivt. Bidrag som utgår undervarseltid bör alltid förenas med återbetalningskyldighet. Enligt promemorieförslagetskall bidragsgivningen omfatta endast företag som vid konkurs- eller likvidationstiUfällethade lägst 100 anställda. I undantagsfall, när ett företag har synnerligbetydelse för arbetsmarknaden på en ort, föreslås dock detta villkor kunnaefterges. Mot denna begränsning av kretsen bidragsberättigade företag har flertaletremissinstanser rest invändningar och förordat att bidrag normalt skall kunnabeviljas även till företag med mindre antal anställda eUer att begränsningen ifråga om företagsstorlek skall helt utgå. Med anledning av dessaremissyttranden viU jag erinra om att det föreslagna bidraget är avsett attutgöra ett komplement till de medel som arbetsmarknadsorganen redan förfogaröver. Bidraget är således avsett att användas endast när dessa medel inte är tiUräckliga.I allmänhet torde arbetsförmedlingen redan nu vara mstad att med kort rådmmordna för de anställda vid nedläggning av företag som har endast ett mindreantal anställda. 1972: 64 26 Åandra sidan kan jag emellertid biträda remisskritiken på denna punkt så tiUvida som också jag anser att den föreslagna gränsen generellt synes väl hög.Jag förordar därför att bidrag i regel skall kunna utgå tiU företag som harlägst 50 anställda, inkl. företagsledning. Därjämte bör i överensstämmelse medvad som har föreslagits i promemorian bidrag i undantagsfall kunna utgå även omdenna generella gräns inte äi uppnådd. Ianslutning tiU vad som har framhållits i promemorian vill jag i Hkhet med LOunderstryka betydelsen av att eventueU koncemtillhörighet beaktas vidbidragsprövningen. Somredovisats i promemorian har det i ett par fall förekommit att AMS hararrenderat en industrieU anläggning för att ge arbetsmarknadsorganenerforderlig tid för att förmedla nya anstäUningar eller överväga andraåtgärder för de anställdas framtida sysselsättning. Utredningen rörande ökadanställningstrygghet m. m. har påpekat att sådant företagsarrende innebäråtskilliga problem av arbetsrättslig art. Av hänsyn bl. a. härtiU bör arrendeav företag liksom komma i fråga bara i rena undantagsfall, närprövningen i det enskilda fallet visar att det föreligger synnerliga skäl attvälja denna form att åstadkomma ökat rådmm. Jagförordar i enlighet med promemorieförslaget i denna del, som har lämnats utanerinran av en stor majoritet bland remissinstanserna, att beslut om bidragunder försökstiden skall ankomma på AMS, medan det skaU vara en uppgift förlänsarbetsnämnden att betala ut bidrag och att följa upp verksamhetensutveckling i företag som har beviljats bidrag. Det bör således ankomma pålänsarbetsnämnden att pröva frågan, om bidrag skaU betalas ut redan ianslutning tUl löneutbetalningarna i företaget. Det ankommer på Kungl. Maj:tatt utfärda de närmare bestämmelser för verksamheten som kan behövas, varvidvissa av mig här inte berörda frågor, som har tagits upp i promemorian eller iremissyttrandena, bör övervägas ytterligare. Denföreslagna bidragsgivningen förutsätter, som har nämnts, attlänsarbetsnämnden får obegränsad insyn i företaget och därigenom får möjlighetatt utöva kontroll över verksamhetens bedrivande. Som några remissinstanserhar anfört anser jag det naturligt att den företagsekonomiska sakkunskap somfinns företrädd hos företagareföreningarna anlitas vid kontroUen, när detanses lämpligt och erforderligt. Jag förutsätter också attarbetsmarknadsorganen bedriver verksamheten i nära samråd med olika regionalaorgan, främst länsstyrelsema, så att behovet av samordning med andrasamhälleliga engagemang och med statens fiskala verksamhet blir tiUgodosett.Det är vidare naturligt, som bl. a. LO och TCO har framhållit, att berördafackliga organisationers synpunkter beaktas vid prövningen av frågor som harsamband med den här föreslagna bidragsverksamheten. 1972: 64 27 Kostnademaför den förordade försöksverksamheten har angetts tiU uppskattningsvis 5 milj.kr. för år vUket beräknas motsvara sysselsättning av ca 1 000 personer . Beräkningen av medelsbehovet föraiUeder ingen erinran från minsida. Jag förordar att medel för ändamålet under /73 får tas ianspråk från det föreslagna anslaget Sysselsättningsskapande åtgärder förarbetslösa. Någon omräkning av anslaget med anledning härav erfordras enligtmin bedömning inte. Under åberopande av detanförda hemställer jag att Kungl. attgodkänna de riktlinjer för statiigt stöd för tidsbegränsad fortsatt drift vid nedläggningshotadeföretag som jag har förordat, att tUlämpas fr. o. m. /73. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Majrt Konungen att tUl skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga tUl detta protokoll utvisar. ESSELTETRYCK, 1972 722049