prop · FV03107 · 1972-12-31 00:00:00 — Majrts skrivelse nr 1972 Skr. Kmigl.Maj:ts skrivelse till med redogörelse för verksamheten inom Em'; given . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokolletöver utrikesdepartementsärenden, till överlämna redogörelse förverksamheten inom . 1 1972.1 saml Nr 107 Utdragav protokollet över utrikesdepartementsärenden, hållet inför Hans Maj:tKonungen i statsrådet pä . Närvarande:statsministern , ministern för utrikes ärendena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, , . Ministernför utrikes ärendena anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övrigaledamöter fråga om redogörelse till för verksamheten inomEuroparådets ministerkommitté och anför. Iresolution 319 (1966) om förbindelserna med de nationella parlamenten uppmanarEuroparådets rådgivande församling regeringarna atl lägga fram enrapport om verksamheten i inför sina parlament. Kungl.Maj:t har lämnat sådana redogördser för åren 19671970 (skr. 1968:23, skr. 1969: 27, skr. 1970: 39, skr. 1971: 119). En redogörelse för verksamheteninom har utarbetats inom utrikesdepartementeti samråd med övriga berörda departement och torde få fogas tillstatsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga. Jagvill i detta sammanhang göra några allmänna kommentarer om europarådsarbetet. Omfattnmgenoch inriktningen av det mellanstatiiga samarbete som äger mm inom Europarådetsram har utförligt berörts vid anmälan av föregående redogörelser. Under detgångna året har inga väsentliga ändringar skett i dessa avseenden.Verksamheten har visat en tendens att tUltaga och bl. a. har en serienya konventioner på de rättsliga och sociala områdena färdigställts. Denkraftiga expansionen av budgeten, som ökade med nära 40procent, har emellertid föranlett ministerkommitténs ställföreträdare atl ägnasärskild uppmärksamhet åt frågan om en effektivisering och rationalisering avorganisationens arbetsformer. Därvid har konstaterats att det nya system föruppgörandet av arbetsprogrammet, som infördes , i stort settmedfört avsedda resultat. Det ger således en god överblick över verksamhetens omfattnmgoch ökar möjligheterna till prioritering och fortlöpande omprövning av fråganhur de personella och finansiella resursema bäst kan utnyttjas. Metodiken avsesskola förbättras ytlerli- Skr.1972: 107 3 garevid utarbetandet av programmet för de närmaste aren. Pä sikt hoppas man kommafram till ett syslem för kvantifiering av de olika aktiviteterna, som gerregeringarna dels klara besked om kostnaderna för genomförda projekt, dels ellfullständigt underlag för bedömning av såväl kostnaderna sorn personalbehovet ifråga om föreslagna nya aktiviteter. Parallellt härmed studeras möjlighelernaatt planera och programmera rådets budget, som görs upp för eltår i sänder. Som elt led i rationaliseringsslrävandena har därjämte uppdragitsåt en grupp regeringsexperler alt utföra en fuUständig översyn avsekretariatets organisalion och arbetsformer. Gruppen väntas inom kortöverlämna sin rapport till ministerkommittén. Denna aktion i syfte atteffektivisera och koncentrera verksamheten är att se som en förberedelse förden omprövning av roll och uppgifter som aktualiseras av denföreslående utvidgningen av de europeiska gemenskaperna. Dessa frågor haringående diskuterats i såväl rådgivande församlingen som ministerkommittén ochvar därjämte ämne för etl kollokvium med representanter för församlingen ochministerkommittén i anslutning tiU den senares möte . Jag villhär gärna framhålla alt det i ministerkommittén råder enighet om attEuroparådet är ett effektivt och flexibelt instrument för samarbete mellanregeringarna, och att det även kommer att behövas vid sidan omövriga organisationer, som är verksamma på det europeiska planet. ännu inte funnit liden mogen för en mera detaljerad genomgång av desakuppgifter som bör reserveras för rådet. Från svensk sida bar idebatten framhållits att medlemsstaternas regeringar givelvis måste nogaöverväga vilka internationella organ som är mest lämpade att handlägga särskUdasamarbetsuppgifler inom en trängre eller vidare geografisk ram. Därvid bör manhålla i minnet att alltsedan sin tillkomst intagit enförgrundsplats i de europeiska samarbetssträvandena efter kriget. Ingen tordekunna bestrida att rådet i allmänhet och dess församling i synnerhet oflatjänat som inspirationskälla för dem som eftersträvat mera långtgående och förpliktandeformer av samarbete. har det byggt ut ett nät av överenskommelser ochkonventioner, som gett stadga åt de europeiska folkens strävan att kommanärmare varandra. Det är ofrånkomligt attvarje diskussion om framtida uppgifter måste bli tämligenspekulativ, eftersom vi ännu uite känner alla faktorer som kan komma attpåverka organisationens roll. Det är således ännu inte helt klart vilka statersom kommer alt ingå som medlemmar i en utvidgad gemensam marknad. Under allaförhållanden får man emellertid räkna med alt rådgivande församlingens hittillsbetydelsefulla roll i debatten om en marknadsutvidgning kommer alt ändra karaktär.Så länge omfattar en större krets av stater än en ut- vidgadeuropeisk gemenskap kommer det dock att finnas behov av etl forum fördiskussioner om relationerna mellan de demokratiska staterna i som ministerkommittén kommer härvidlag allt framgent alt haen viktig uppgift att fylla. Enannan osäkerhetsfaktor gäller de framtida formerna för öst-västligt samarbete.Om en konferens om säkerhet och samarbete i kommer till stånd, måste manöverväga vilka institutioner som skall befatta sig med olika frågor påkonferensens dagordning. Detla kan få betydelse för Europarådels verksamhetexempelvis på det kulturella området. Vidare har rådet sökt fyllaen uppgift också när del gäller kontakter med i samarbetsfrågor avövervägande teknisk karaktär. Man måsle emellertid räkna med att rådetsideologiska förankring kommer att sätta bestämda gränser för en eventuell medverkanvid uppföljningen av de vid konferensen behandlade samarbets-frågorna. Det kanvidare inte uteslutas att verksamheter som bedrivs i rådetkommer att överflyttas på andra organ i strävan att nå lösningar av alleuropeisktintresse. I debatten har emellanåt framförts förslag om en radikal utvidgningav rådets medlemskrets att omfatta alla stater som geografiskt räknas tillEuropa. Detta skulle emellertid förutsätta alt rådets grundläggande principeruppges. Så länge man håller fast vid demokrati och respekt för mänskliga rättighetersom viUkor för medlemskap, måste man acceptera en fortsatt begränsning avmedlemskretsen. Det bör framhållas att en sådan begränsning inte innebärenbart nackdelar. Inte minst samarbetet på expertnivå inom hargett många bevis för värdei av överläggningar, där deltagarna har särskildaförutsättningar att förstå varandra genom att de kommer från någorlundalikasinnade stater. Parlamentarikerna i församluigen har liknande erfarenheter.De kan visserligen också ha behov av kontakter med parlament som inte byggerpå demokratisk grund, men medvetandet om att vara folkrepresentanter somutsetts i fria val ger dem självfallet en specieU känsla av gemenskap. Somjag tidigare nämnt har under diskussionerna i ministerkommittén tämligenentydigt framgått att medlemsstaternas regeringar anser att ett Europarådgrundat på den nuvarande stadgans principer också i fortsättningen har viktigafunktioner att fyUa. Däremot har kommiltén ännu mte tagit ställning tUlarbetsfördelningen meUan rådet och andra europeiska organisationer. Vissaaccentförskjutningar, eventuellt också inskränkningar i rådets verksamhet,måste man sannolikt emotse. I de flesta fall bör det dock vara möjligt att nåenighet om att är bäst ägnat att handlägga frågor av intresse föralla demokratiska stater i . Det är i nuvarande skede ett uppenbartsvenskt intresse att verka härför. Trotsden osäkerhet som kan sägas råda om specifika roll och uppgifter iframtiden har dess verksamhet tenderat attöka, särskilt på det praktiskl-tekniska planet. Ställförelrädarkommil-ténsuppgifter har därigenom blivit alltmer omfattande, dess sessioner allt längreoch tätare återkommande. I samband med att ordförande-poslen i ministerkommittén/ställförelrädarkommilténi övergick på , befanns det angelägel att tills vidarestationera del svenska ombudet hos i . I enlighet medriksdagens önskan är formerna för representationen vid föremål förövervägande, och beslul om dess framtida utformning kommer alt fattas närtillräcklig erfarenhet vunnits av den nuvarande ordningen. Jag vill härframhålla att fjolårels beslut att stationera det svenska ombudet i där och har fasta representationer på mångahåll i medlemskretsen har uppfatlats som en markering av en ökad vilja frånsvensk sida alt slå vakt om ställning i det europeiskasamarbetet. Jaghemställer alt Kungl. Maj:t delger den inom utrikesdepartementetupprättade redogörelsen för verksamheten inom ministerkommittéunder . Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöterhemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att tUl skall avlåtasskrivelse av den lydelse bilaga till detla protokoll utvisar. Ministerkommitténhar sammanträtt två gånger i och den 16december i . 1.Det 48:e ministermötet i Densvenska delegationen leddes av statsrådet . 1 delegationen ingickäven ständiga ombud hos , ambassadör ,utrikesrådet , rättschefen i UlfNordenson samt biträdande ombudet hos , departementssekreterarenHans Olwaeus. Dagordningenför mötet, som leddes av utrikesminister , innefattade etltraditionellt utbyte av synpunkter på det europeiska integrationsarbetets poUtiskaaspekter och förbindelser med utomstående stater. Vidare antogsen deklaration om högtidlighållande av och diskuterades ettförslag att upprätta en europeisk fond för stöd åt internationellt ungdomsarbete. Vidmötets slut övergick ordförandeskapet i ministerkommittén på Sverigesutrikesminister. Europadageninstiftades av ministerkommittén. I resolution (64)16 uppmanadesmedlemsstaternas regeringar att verka för att dagen höglidlighölls på lämpligtsätt om möjligt , årsdagen av tillkomst . Införden väntade utvidgningen av de europeiska gemenskaperna föreslog under våren1971 ordföranden i den europeiska kommunkonferensen att ministerkommitténskulle ge sitt stöd åt de strävanden att aktivera firandet av somgjort sig märkbara på flera håll. Framställningen föranledde ministerkommitténatt anta en deklaration, vari bl. a. uttalas att är avsedd att geEuropas folk och regeringar tUlfälle att betyga sin hängivenhet åt deneuropeiska enhetstanken. förklarar sig besluten att verka föratt firandet av dagen skall väcka allt större gensvar och att samarbeta för attförverkliga det enhetsverk som påbörjades . Initiativetlill att inom Europarådels ram skapa en mellanstatlig fond för stöd åt intemalionelltungdomsarbete togs 1968/1969 av den tyska . En särskild arbetsgmppunder utarbetade ett förslag till stadga för ensådan fond. Skr.1972: 107 7 deltaförslag, som även remitterades för yttrande till de europeiska internationellaungdomsorganisationerna, uppstod emellertid grundläggande meningsskiljaktighelerinom kulturstyrelsen, som såg sig nödsakad alt hänskjutafrågan till ministerkommitténs avgörande. Ministrarnas ställföreträdare sökteunder förgäves överbrygga motsättningarna mellan de stater, somönskade ge fonden en nära anknytning till och se den finansierad genomobligatoriska bidrag från medlemsländerna, och dem som önskade upprätta enfrislående fond, finansierad genom friviUiga bidrag. I detta läge begärde dennorska delegationen att frågan skulle uppföras på dagordningen för det 48:eministermötet. Efter en omfattande debatt, vari fjorton ministrar deltog medgenomgående positiva inlägg, godkände kommittén elt sammanfattande uttalandeav ordföranden , vari underströks alt frågan om upprättandet av eneuropeisk ungdomsfond var angelägen och borde ges hög prioritet. Ministrarnasställföreträdare fick i uppdrag att skyndsamt behandla ärendet med sikte på altförbereda det så att ministrarna kunde fatta ett principbeslut om fondensupprättande vid följande möte . Statsrådet betonade i ettinlägg bl. a. vikten av att det fortsatta förberedelsearbetet bedrevs medstörsta skyndsamhet och uttalade den helhjärtade stöd förprojektets genomförande. c)Den europeiska integrationsfrågans politiska aspekter Ordförandenai de europeiska gemenskapernas ministerråd och öppnade diskussionenmed redogörelser för verksamheten inom respektive organisation. Underden följande debatten framhöll statsrådet att det vilade ett tungtpolitiskt ansvar på de europeiska staterna. Deras fredliga samverkan var avstor betydelse för ekonomisk och social utveckling och framåtskridande på delkulturella området långt utanför gränser. Från svensk sida stödde manaktivt varje ansträngning alt minska spänningen mellan Öst och Väst. Man varmedveten om att medlemmarna i de europeiska gemenskaperna hade samma mål ochuppfattade sin samverkan som ett av medlen för att uppnå ett reellt närmande tUlländerna i . lämnade därefter en redogörelse för de s. k.utredande samtalen, vilka kort ägt mm i , och betonadeSveriges önskan att uppnå ett nära, omfattande och varaktigt samarbete medgemenskaperna. Han framhöll vikten av att en överenskommelse borde stå iöverensstämmelse med och att den inom EFTA uppnådda frihandelninte begränsades. Varje överenskommelse måste ge utrymme för envidareutveckling av det nordiska samarbetet. Under dessa fömtsättningar varden beredd att sluta ett avtal som ålade den förpliktelserpå en rad specifika områden. Idetta sammanhang kan nämnas att statsrådet , i egenskap avställföreträdare för utrikesministern som övertagit ordförandeskapet iministerkommittén, föredrog kommitténs verksamhetsberättelse införEuroparådets rådgivande församling. begagnade tillfället för attlämna församlingen en ingående redogörelse för den avsikteroch önskemål vid de förestående förhandlingama med de europeiska gemenskaperna. I anslutning till integrationsdebatten diskuterade ministrarna även möjligheternaatt uppnå en bättre samordning mellan de olika internationella organisationer,som är verksamma på det europeiska planet. SärskUt betonades behovet avfortsatta ansträngningar för att undvika onödigt dubbelarbete. d) Förbindelserna med utomstående stater Rekommendation638 GeneralsekreterarenToncic-Sorinj redogjorde inledningsvis för utvecklingen av Europarådelsförbindelser med vissa utomstående stater. Han erinrade om att nyligenanslutit sig tUl den europeiska kulturkonventionen och därmed börjat medverka ikullurstyrelsens arbete. Från jugoslavisk och spansk sida kunde noteras ettväxande intresse för medverkan på del tekniska planet. Även från de östeuropeiskastaternas sida hade kommit ett ökande antal framställningar om upplysningarrörande verksamhet. Flera utomeuropeiska stater hade också påolika sätt visat ett starkt intresse för närmare kontakter med rådet. Deltavar särskilt påtagligt i , men även i och förelågönskemål om visst samarbele. Underden följande diskussionen redogjorde flertalet ministrar för sina regeringarsbilaterala förbindelser med de östeuropeiska länderna. Utförliga redovisningarlämnades bl. a. från fransk, brittisk och västtysk sida. StatsrådetLidbom understtök att man inte fick ge upp inför de svårigheter och besvikelsersom emellanåt uppstod i öst-västförbindel-serna. borde uppmuntrasatt ta en mera aktiv del i Europarådels verksamhet på de vetenskapliga,tekniska och kulturella områdena. Del var uppenbart att endast en fortlöpandedialog kunde skapa elt klimat av ömsesidig förståelse. Den svenska regeringenvar positivt inställd till sammankallandet av en konferens om säkerhet och samarbelei , under fömtsättning av att den förbereddes omsorgsfullt och att allaberörda länder deltog i förberedelsearbetet från början. Fleraministrar berörde rådgivande församligens rekommendation 638 om ösl-västförbindelserna.Ministerkommittén överlämnade åt ställföreträdarna att på gmndval av dagensdiskussioner utarbeta ett svar till församlingen. 2 Det 49: e ministermötet i Ordförandevid mötet var utrikesminister . I den svenska delegationeningick kabinettssekreteraren , ambassadör , Sverigesständiga ombud hos , ambassadör , utrUcesrådet WUhelm Wachtmeisteroch biträdande ombudet hos , departementssekreteraren . Pådagordningen stod frågor rörande europeiskt samarbete och integration,upprättande av en europeisk ungdomsfond samt förbin-delsema med utomståendestater. En del av dagen ägnades åt förberedelser inför det årliga kollokviummed representanter för rådgivande församlingen, som ägde mm den 17 december.Härvid diskuterades det europeiska samarbetets stmktur i ljuset av denförestående utvidgningen av de europeiska gemenskaperna och eventueUaåterverkningar på verksamhet av den planerade konferensen omsäkerhet och samarbete i . I ett längre anförande orienterade utrikes- 1972: 107 9 ministerWickman därvid församlingens representanter om den svenska regeringenssynpunkter på roll i det framtida europeiska samarbetet. a)Den europeiska integrationsfrågans politiska aspekter UtrikesministerWickman framhöll inledningsvis att detta traditionella ämne hade fått en förnyadaktualitet och betydelse i ljuset av förestående inträde i deeuropeiska gemenskaperna och utsikterna för atl en europeisk säkerhelskonferensskulle komma till stånd. Sedanrepresentanter för ordförandena 1 gemenskapernas och redogjort förutvecklingen inom respektive organisation, uttryckte en rad talareförhoppningen att de förestående förhandlingarna med övriga kandidatländersnabbi skulle kunna avslutas. De schweiziska och österrikiskautrikesministrarna framhöll vikten av att de neutrala staterna erbjöds avtalsom tillät dem att aktivt ddta i del europeiska ekonomiska integrationsarbelel.Utrikesminister underströk att även de länder som inte ansökt ommedlemskap hade en betydelsefull roll att spela i ett integrerat ochmåste ges möjlighet alt delta vid behandUngen av europeiska angelägenheter. Medsin vida medlemskrets borde i framliden kunnaerbjuda elt viktigt forum för sammanträffanden mellan gemenskapsmedlemmar ochde utanför gemenskaperna stående staterna. I dellasammanhang kan nämnas att utrikesminister hade tiUfäUeatt lämna den rådgivande församlingen en redovisning för den svenskaeuropapolitiken i samband med att han i egenskap av ordförande iministerkommittén lade fram dess verksamhetsberättelse. Efter en analys av densenaste tidens utveckling på den europeiska scenen framhöll bl. a.alt den efter förmåga sökte överbrygga klyftan mellan Öst ochVäst i . Den stödde de pågående avspänningssträvandena och avsåg attaktivt deltaga i den föreslagna säkerhetskonferensen. Efteren mångårig period av marknadsspUttring hade den ekonomiska integrationsprocesseni tagit ny fart. Rätt utformad borde en ny västeuropeisk stormarknadbidra lill en expansion av den intemationella handeln. Gemenskapernas mandatför förhandlingarna med de s. k. icke-kandidatländema (, ,, , och ) höll på att utformas. I detta skedevar det viktigt att tUlse att de betydelsefulla fördelar som vunnits av strävanden att avskaffa handelshinder icke gick förlorade.Uttalanden från gemenskapernas råd om att inga nya hinder skulle resas förhandeln i hade därför också av den hälsats som ettuttryck för politiskt ansvar och insikt i de krav som den moderna uidustriellautvecklingen ställde. erinrade om att också rådgivandeförsamlingen vid flera tiUfällen uttalat att man måste finna lösningar somuteslöt att en gång avskaffade hinder för den inomeuropeiska handeln åtempprättades.Dessa ståndpunktstaganden utgjorde ett viktigt slöd för alla dem som ägnadesina krafter åt att motverka en splittring av den europeiska marknaden. Efteratt ha erinrat om att de grundläggande principema för den svenskaneutralitetspolitiken hade stöd av en enhäUig demokratisk opinion inom landet,framhöll alt de neutrala staternas utri- I saml Nr 107 kespolitikutgjorde viktiga element i det politiska mönstret i . Uppfattningen attdessa staters politik bidrog till lugn och stabilitet var allmän både i Väst-och . Ingen regering i önskade atl de neutrala staterna skulleändra sin politik. Deras avsikt var atl fullfölja denna politik och de hadeanledning alt räkna med slöd från övriga stater för genomförande avdenna uppgift. Deneutrala staterna hade anslutit sig till den viktiga målsättningen att skapa enhandel fri från konstlade hinder och hade konkret arbetat med det målet isikte. Det var därför med beklagande man måste konstatera att det igemenskapernas medlemsländer fanns intressen som med nationelltprotektionistiska argument verkade i motsatt riktning och som om de fingeframgång skulle äventyra målsättningen om fri handel i . Deneutrala ländema hade med frihandel som bas olika önskemål för samarbetet iövrigt med gemenskaperna. Den hade för sin del förklarat sigberedd att ta på sig bestämda förpliktelser i syfte alt åstadkomma likartadekonkurrensvillkor och alt undvika störningar i handeln. Både i elt europeisktoch i ett internationellt perspektiv borde det vara självklart attdemokratiska och neutrala staters önskan om samarbete i tillgodosågspå ett sådant säll att de positivt kunde bidra lUl den ekonomiska utvecklingeni ell fredens . Del var därför angeläget att dessa länders klartmanifesterade vilja lill samarbele möttes av ett posilivi gensvar frångemenskapernas sida så all man nådde lösningar som låg i alla parters intresse. HerrWickman berörde även de aktuella amerikanska handelsbalanssvårigheterna ochden internationella valutakrisen. Han framhöll bl. a. att frestelserna atttillgripa protektionistiska lösningar alltid var stora, när den europeiskakonjunkturen visade tecken på försvagning. Sådana åtgärder medförde allvarligarisker för en bromsverkan på den ekonomiska expansionen med svåraåterverkningar på sysselsättningen och den sociala utvecklingen även utanförEuropa och särskUt för de underutvecklade länderna. Men situationen innehöllockså möjligheler tiU en motsatt utveckling och gav ett unikt tiUfälle attsamlas kring det gemensanuna intresset att lösa både de valutapoliliska ochhandelspolitiska problemen. Det var nödvändigt att komma tillrätta med den struk-tureUaobalansen inom ramen för en expanderande världsekonomi och en ökadinternationell handel. I detta sammanhang åvilade ett särskilt ansvar deeuropeiska regeringarna. Avslutningsvistog upp frågan om framtida uppgifler och framhöllalt det inom sin givna demokratiska länder-ram även i fortsättningen borde fåspela sin viktiga roll som centmm för praktiskt samarbete inom sina speciellakompetensområden. På det regionala samarbetsplanet hade rådet viktigauppgifter att fylla. På mänga områden hade rådet varit en pionjärorganisalion, vUketinte minst berodde på att det gav parlamentariker tiUfälle att mötas och ävendiskutera med företrädare för de olika medlemsstaternas regeringar. De femnordiska länderna hade mycket positiva erfarenheter av detta slags ordning inomramen för . b)Fackministerkonferenser med anknytning till Ministrarnaantog resolution (71)44 om fackministerkonferenser. harEuroparådet kommit att få befattning med ett ökande antal västeuropeiskafackministerkonferenser. ochjustitieministrarna har hållit konferenser, somförberetts i samarbete med Europarådels sekretariat, och de rekommendationersom antagits vid dessa konferenser har utgjort en viktig drivfjäder i rådetsverksamhet. Sedermera har tiUkommit särskUda konferenser med ministrar somansvarar för regionalpolitik, miljövård och famUjepolitik. Dessa konferenser har antingen från börjaneller efler etl antal sammankomster begärt och erhållit sekretariatstjänsterfrån . I ställföreträdarkommitténhar tUlbaka uppmärksamheten varit riktad på behovet av attskapa enhetliga regler för förberedelse, genomförande och uppföljning avsådana konferenser. som det varit ett intresse att undvika atlbeslående fackministerkonferenser utvecklar sig till fristående intemationellaorganisationer har man velat erbjuda en något så när fast institutionell ramför framtida konferenser av detta slag. De av ställföreträdarkommitténföreslagna och i ministerkommitténs resolution nedlagda riktUnjerna föreskriverbl.