prop · FV0392 · 1972-12-31 00:00:00 — Maj:tsproposition nr 1972 Prop. Maj:ts proposition med förslag till resegarantilag;given . Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagdautdrag av statsrådsprotokollet över handelsärenden, föreslå attbifalla det förslag om vars avlåtande till föredragande departementschefenhemställt. I propositionen läggs fram förslag till ny resegarantilag.Lagen är avsedd att ersätta nuvarande lag (1967: 203) om ställande av säkerhetvid sällskapsresa till utlandet, vilken gäller till och med . Förslaget innebär, att den som anordnar sällskapsresa tillutom-nordiskt land liksom skall vara skyldig att ställa säkerhet. Förreseagenter utsträcks skyldigheten att ställa säkerhet att gälla alla resor somagenten förmedlar. En annan utökning av lagstiftningens räckvidd följer avatt s. k. allt-i-ett-resor föreslås bli hkställda med sällskapsresor. Säkerhet får enligt förslaget liksom enligt nuvarandetillfälliga lag tas i anspråk för återbetalning av medel, vilka erlagts förresa, som blir inställd. I fråga om sällskapsresa, som påbörjats men inteslutförts, får säkerheten tas i anspråk för resenärernas uppehälle i utlandetoch deras återresa. Därutöver föreslås säkerheten kunna utnyttjas för attlämna reseniirerna skälig ersättning för värdet av förmåner resenärerna gårmiste om när en resa avkortas. Säkerhet föreslås för arrangör gälla . Ärenden om ianspråktagande av säkerhet skall liksomhittills prövas av resegarantinämnden. Den nya lagen avses träda i kraft . Härigenomförordnas som följer. 1 §Den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte anordnar säll skapsresa till annat land än , , , eller Sve rige skall, innan resan marknadsföres, ställa säkerhet hos kommerskol legium oavsett om resan utgår från eller annat land. Detsammagäller i fråga om den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte försäljer,utbjuder eller eljest förmedlar inom eller utom riket anordnad sällskapsresamed färdmål, som avses i första stycket. 2 §Med sällskapsresa avses i denna lag resa, som utformats för en under åtminstone någon del av resan sammanhållen grupp av resenärer. Medsällskapsresa likställes individuell resa, om resan marknadsföres med i förväguppgjort program och priset innefattar, förutom resekostnad, även kostnad förövernattning på annan plats än på färdmedlet. 3 § Om kommerskollegium ickemedger annat, skall säkerhet bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdadbetalningsutfästelse, som fullgöres vid anfordran. 4 § Säkerhet skall gälla detbelopp, som kommerskollegium med hänsyn till reseverksamhetens art ochomfattning bestämmer. Beloppet skall uppgå till för densom anordnar sällskapsresa eller förmedlar utom riket anordnad sällskapsresaoch till för den som förmedlar inom riket anordnadsällskapsresa. Om särskilda skäl föreligger, får kollegiet fastställasäkerheten till lägre belopp eller helt efterge kravet på säkerhet. 5 § Företagare är skyldig atttill kommerskollegium i den ordning kollegiet föreskriver lämna de uppgifter omsin rörelse, som är nödvändiga för prövning av säkerheten. Efterkommesej anmaning att lämna sådan uppgift, får kollegiet vid vite förelägga denförsumlige att fullgöra sin skyldighet. 6 §Säkerhet får tagas i anspråk för återbetalning av medel, vilka erlagts för sällskapsresa, som blir inställd eller eljest icke kommer till stånd. I fråga om sällskapsresa, som påbörjats men icke slutförts, får säkerheten tagas i anspråk för resenärernas uppehälle i utlandet, deras återresa och skälig ersättning till dem för värdet av de förmåner, som de gått miste om genom att resan avkortats. Harföretagare som ställt säkerhet försatts i konkurs eller måste han antagas varapå obestånd, får säkerheten tagas i anspråk även för att bestrida nödvändigakostnader för dels biträde åt deltagare i sällskapsresa som avbrutits, delsutredning i ärende om säkerhetens ianspråktagande. Medelsom utbetalats får återkrävas från resenär endast om denne genom otillbörligthandlande orsakat kostnad för vilken medlen tagits i anspråk. 1972: 92 3 7 § Säkerhet, som ställts av densom förmedlar sällskapsresa, får ej utnyttjas, om anordnare av resan ställtsäkerhet av beskaffenhet att kunna tagas i anspråk enligt denna lag. 8 § Framställning om att säkerhetskall få tagas i anspråk skall göras efter det att den resa,som avses med framställningen, inställts, förklarats ej komma till stånd elleravbrutits eller, i fall som avses i 6 § andra stycket, efter det att kostnadenuppkommit. Försummas det, upphör rätten till ersättning ur säkerheten. 9 § Ärende om ianspråktagande avsäkerhet prövas av en särskild nämnd, resegarantinämnden. 10 §Nämnden består av ordförande och fyra andra ledamöter, av vilka två utses bland personer, som kan anses företräda konsumentin tressen, och två bland personer, som kan anses företräda företagarin tressen. För varje ledamot finnes erforderligt antal ersättare. Ordföran den och ersättare för honom skall vara lagkunniga och erfarna i domar- varv. Ordförande,andra ledamöter och ersättare förordnas av Konungen. 11 §Nämnden är beslutför, när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. I beslut skall lika antal företrädare för konsumentintres sen och företagarintressen deltaga. beslut gäller den mening varom de flesta ledamöterna förenar sigeller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Ordförandenkan ensam på nämndens vägnar företaga förberedande åtgärd och pröva ärende avmindre vikt. 12 § verkställerde utbetalningar, som nämnden beslutat. 13 § skallåterlämna säkerhet, som icke längre fyller något ändamål. 14 § Den som yrkesmässigt ellereljest i förvärvssyfte anordnar sällskapsresa till annat land än ,, , eller , för vilken resa han ej före marknadsförandetställt säkerhet och kommerskollegium icke beslutat om eftergift, dömes tillböter eller fängelse i högst . Tillsamma straff dömes den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte förmedlarinom eller utom riket anordnad sällskapsresa med färd-mål, som avses i förstastycket, om han ej ställt säkerhet för resan och kollegiet icke beslutat omeftergift. Densom vid fullgörande av uppgiftsskyldighet enligt 5 § första stycket uppsåtligeneller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift dömes till böter, om ej gärningen ärbelagd med straff i . 15 §Mot kommerskollegiets beslut om vitesföreläggande får talan ej föras. Talan mot annat beslut av kollegiet enligt denna lag föres hos Konungen genom besvär. beslut får talan ej föras. 1972: 92 4 Harsäkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur annan säkerhet, fårresegarantinämnden upptaga ärendet till ny prövning. 16§ Närmare föreskrifter för tillämpningen av denna lag meddelas av Konungeneller, efter Konungens bemyndigande, av kommerskollegium. Dennalag träder i kraft , då lagen (1967: 203) om ställande avsäkerhet vid sällskapsresa till utlandet upphör att gälla. Den gamla lagen skall ävenutöver vad som följer av ikraftträdandebestämmelserna till den lagen alltjämtäga tillämpning på sällskapsresa, för vilken säkerhet ställts eller bortställas före . Från och med den dag, dåden nya lagen enligt därå meddelad uppgift utkommer från trycket i Svenskförfattningssamling, får säkerhet ställas hos kommerskollegium enligt denna lagoch kollegiet pröva fråga om nedsättning eller eftergift av kravet påsäkerhet. Utdrag av protokollet över handelsärenden, hållet införHans Majrt Konungen i statsrådet på . Närvarande: Ministern för utrikes ärendena ,statsråden , , , , , , ,, , , . Chefen för , statsrådet , anmälerefter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om nyresegarantilagstiftning samt anför. Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 27 maj 1971tillkallades en sakkunniga med uppdrag att utreda fråganom fortsatt giltighet av lagen (1967: 203) om ställande av säkerhet vidsällskapsresa till utlandet, vilken lag gäller till och med . Den sakkunnige, som arbetade under namnetresegarantiutredningen, avlämnade betänkandet (Ds H 1972:1) Ny resegarantilag. Betänkandet innehåller förslag till en permanent resegarantilag.Förslaget torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av , statensjärnvägar (SJ), luftfartsverket, kommerskollegium, resegarantinämnden,(), konsumentombudsmannen (KO), statens pris- ochkartellnämnd (SPK), , (), , . , Scandinavian airlinessystem (SAS), Scanair, airways, Linjeflyg, ,, ,i (LO), (),akademikers centralorganisation () och Svenska kommunförbundet.Kommerskollegiet har bifogat yttranden från handelskamrarna i ,, , , , , och . 1972: 92 6 Dennu gällande lagen om ställande av säkerhet vid sällskapsresa till utlandetträdde i kraft . Den har begränsad giltighetstid och gällertill och med . Enligt1 § första stycket skall den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfteanordnar sällskapsresa till utomnordiskt land ställa säkerhet hoskommerskollegium. Säkerhet skall ställas oavsett om resan utgår från Sverigeeller från annat land. Skyldighet att ställa säkerhet föreligger vidare enligt1 § andra stycket för den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfteförsäljer, utbjuder eller eljest förmedlar utom riket anordnad sällskapsresatill utomnordiskt land (agent). Medsällskapsresa avses i lagen varje resa som utformats för en under åtminstonenågon del av resan sammanhållen grupp av resenärer (1 § tredje stycket). Enresearrangör måste alltså ställa säkerhet inte bara om han har till yrke attdriva sällskapsreserörelse utan även om han tillfälligt anordnar ensällskapsresa och därvid avser att bereda sig i någon form. Skyldighetatt ställa säkerhet föreligger oberoende av resans utgångspunkt, varaktighet,deltagarantal, typ (nöjes-, affärs- eller studieresa etc.) och färdsätt (flyg,båt, tåg, buss eller bil). Säkerhetenskall bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse,som fullgörs vid anfordran (2 §). Även andra typer av säkerheter kan dockgodtas av kommerskollegium. Det ankommer på kollegiet att med hänsyn tillreseverksamhetens art och omfattning bestämma säkerhetens belopp. Minstabeloppet skall i regel vara . (3 § första stycket). Om synnerligaskäl föreligger, får dock kollegiet fastställa säkerheten till lägre beloppeller helt efterge kravet på säkerhet. Företagaren är skyldig att tillkollegiet lämna de uppgifter om sin rörelse, som är nödvändiga för prövning avsäkerheten (3 § andra stycket). Ställdsäkerhet får tas i anspråk för utbetalning i två fall. Det ena fallet avsersällskapsresa som blir inställd. Därvid får säkerheten användas för attåterbetala medel, vilka erlagts för resan. Det andra fallet avser sällskapsresasom påbörjats men inte slutförts. Säkerheten får då tas i anspråk förresenärernas uppehälle i utlandet och deras återresa (4 § första stycket).Medel som utbetalats får återkrävas från resenären endast om denne genomotillbörligt handlande orsakat kostnad för vilken medlen tagits i anspråk (4 §andra stycket). Resenärernahar inte tillförsäkrats rätt att med utnyttjande av garantimedlen stanna påden främmande platsen , som ställts i utsikt vid reseavtaletsingående. Lagen syftar nämligen i första hand till att ge resenärerna ettsocialt betingat minimiskydd och inte till att garantera, att reseföretagetuppfyller alla sina åtaganden enligt Prop.1972: 92 7 reseavtalet.Anser en resenär, att reseföretaget inte gett honom de förmåner som utlovats,får han i vanlig ordning vända sig till reseföretaget för att få ersättningför de förmåner han gått miste om. Kan frivillig uppgörelse inte nås, fårresenären vända sig till eller anlita den vanligadomstolsvägen. Ärenden om ianspråktagandeav ställd säkerhet prövas av en särskild nämnd, resegarantinämnden (5 §).Nämnden består av ordförande och två andra ledamöter, av vilka den ene utsesbland personer, som kan anses företräda konsumentintressen, och den andre blandpersoner, som kan anses företräda företagarintressen. För varje ledamot skallfinnas ersättare. Ordföranden och ersättare för honom skall vara lagkunniga ocherfarna i domarvärv. Ledamöter och ersättare förordnas av Kungl. Maj:t. beslut gäller den mening, varom de flesta förenar sig. Har allaledamöterna olika mening, gäller ordförandens (6 §). Talan får inte föras motresegarantinämndens beslut i fråga om ianspråktagande av säkerhet (7 §). Kommerskollegiumverkställer de utbetalningar, som resegarantinämnden beslutat (8 §). Ställdsäkerhet, som inte längre fyller något ändamål, skall kollegiet återlämna (9 §).Den som bryter mot föreskrifterna i 1 § kan enligt 10 § dömas till böter ellerfängelse i högst . Närmare föreskrifter förtillämpningen av lagen får meddelas av Kungl. Maj:t eller, efter Kungl. Maj:tsbemyndigande, av kommerskollegium (11 §). Några sådana föreskrifter ellernågot sådant bemyn-diaande har dock inte meddelats. Utredningenerinrar om att den omedelbara anledningen till resegarantilagens tillkomst varde s. k. skandalresorna, som första hälft väckte storuppmärksamhet i pressen och i radio och teve. Det var härvid fråga omsällskapsresor som helt plötsligt blivit inställda utan eller med mycket kortvarsel eller som kunnat avgå först efter det att särskilda åtgärdertillgripits. Bakom skandalresorna stod i huvudsak ett fåtal små reseföretagutan tillräckliga ekonomiska resurser och i många fall också utan andraväsentliga förutsättningar för att kunna driva sin verksamhet på etttillfredsställande sätt. I förhållande till sällskapsresor varantalet skandalresor inte särskilt stort. Förekomsten av skandalresornabedömdes dock såsom ett så allvarligt missförhållande, att det påkalladeåtgärder från statsmakternas sida. Prop.1972: 92 8 Enligt utredningen har skandalresorna numera praktiskttaget försvunnit. Orsaken härtill ligger dels i den allmänna utveckling ochstabilisering av resebranschen som ägt rum efter charterresornas genombrottunder slutet av och 1960-talets första år, dels i tillkomsten avnuvarande lagstiftning. Emellertid har skandalresorna ef-terträtts av en annanföreteelse, s. k. resebyråkrascher, som från den enskilde resenärens synpunktofta medför liknande olägenheter som en skandalresa och dessutom i allmänhetdrabbar avsevärt flera resenärer på en gång än vad skandalresorna brukadegöra. nuvarande lag gällt har ett tiotalsällskapsresearrangörer inställt betalningarna och avbrutit sin verksamhet. Avresegarantimedel har i dessa fall utbetalts drygt 1,4 milj. kr., varav ca 1,3milj. till omkring 2 500 personer i ersättning för förskottsbetaldainställda resor och resterande . till 500 resenärer som befunnit sigutomlands. Av de sistnämnda har huvuddelen kunnat fullfölja sina resor ellerfått sina resor avkortade med högst . De ställda säkerheterna har dåkunnat tas i anspråk för betalning av kostnaderna för resenärernas uppehälle iutlandet i avvaktan på hemfärden, och flygföretagen har i enlighet medluftfartsverkets villkor för charterflygningar alltid ombesörjt hemtransportenutan särskild kostnad för resenärerna. I fråga om ett mindre antalbussresenärer har resegarantin använts till betalning av hemresan. Flertalet krascher har drabbat företag, som ibranschkretsar betraktats såsom seriösa och som haft en branschkunnig ochvälrenommerad ledning. Utredningen har inte närmare analyserat orsakerna tillkrascherna men hävdar, att betalningsinställelserna mestadels synes haorsakats av otillräckliga ekonomiska resurser, ibland i förening med försök attgenomföra alltför ambitiösa och omfattande reseprogram eller satsning påalltför exklusiva resmål. Sällskapsresebranschen är ganska konjunkturkänsligoch vidare har svängningar i resmålens popularitet, politiska störningar ochnaturkatastrofer visat sig kunna bli ödesdigra för arrangörerna. Branschen ärockså i viss utsträckning beroende av väderleksförhållandena. Priskonkurrensenär hård och man kalkylerar med hög platsbeläggning i planen. Verksamheten kandärför snabbt bU förlustbringande även vid ganska obetydliga rubbningar av deförutsättningar som ligger till grund för ett företags reseprogram. Utredningen betonar att det i ett på fri konkurrensgrundat näringsliv är naturligt och oundvikligt att företag av olikaanledningar kan råka i ekonomiska svårigheter och tvingas upphöra med sinverksamhet. Risken för ett ekonomiskt sammanbrott för ett sällskapsreseföretagär emellertid, framhåller utredningen, från allmän synpunkt allvarlig eftersomen bred allmänhet deltar i sällskapsresor. Sällskapsresedeltagarna försättsibland i svåra situationer utomlands. Eftersom dessutom förskottsbetalning ärbruklig i branschen har resenärerna små möjlig- 1972: 92 9 heter att undvika de förluster, som ett sammanbrott kanföra med sig för dem. Enligt utredningen råder det i vårt land också enighet omatt det för sällskapsresebranschens del föreligger ett så starkt behov av attbeakta konsumenternas intressen, att det måste ankomma på statsmakterna atttillse att ett effektivt konsumentskydd finns inom denna bransch. Vidnuvarande lags tillkomst anfördes principiella betänkligheter frånnäringsfrihetssynpunkt. Införandet av skyldighet för reseföretag att ställasäkerhet var nämligen ett avsteg från den näringspolitiska linje, som följtsunder senare år och som syftar till så fri konkurrens som möjligt mellannäringsutövare. Med hänsyn till att lagstiftningen innebar en nyhet på detnäringsrättsliga området förordades att den skulle tas upp till förnyadprövning, sedan man haft tillfälle att studera verkningarna. Lagensgiltighetstid begränsades därför till . Utredningen har vid sin undersökning av marknadsstrukturenfunnit att de mindre företagen i branschen liksom anordnande av sällskapsresori liten skala befinner sig på tillbakagång, medan en förskjutning mot ett antalmedelstora och större företag pågår. Ett tiotal av de större företagen inombranschen svarar redan nu för omkring 3/4 av antalet sällskapsresenärer. Att seminskningen av antalet små företag som en mer eller mindre direkt följd avkravet på ställande av säkerhet finner utredningen knappast vara riktigt.Snarare bör förändringen främst hänföras till orsaker liknande dem som på mångaandra håll i näringslivet legat bakom utvecklingen mot stordrift ochföretagskoncentration. Utredningen gör den bedömningen att ki"avet påsäkerhet måhända kan antas ha haft en viss ehuru inte alltför stark nyetable-ringshindrandeverkan och att kravet otvivelaktigt också haft en sanerande effekt till gagnför konsumenterna. Lagens konkurrensbegränsan-de verkningar motiverar enligtutredningen inte att lagen slopas eller ges en ändrad principiell utformning.Med anledning av att det från branschhåll gjorts gällande, att det skulle kunnavara värdefullt för företagens effektivitet och därmed även för konsumenterna,om säkerheterna i stället för att ligga bundna kunde få arbeta i företagen,har utredningen emellertid även övervägt två andra system. Det ena av dessaskulle innebära att en för hela branschen gemensam fond upprättades och detandra att en obligatorisk skyldighet att försäkra varje deltagare i ensällskapsresa infördes. Eftersom det nuvarande systemet befunnits fungera ihuvudsak utan allvarligare anmärkningar och då det efter preliminära övervägningarframstått såsom i hög grad osäkert om en utformning av lagstiftningen efterandra linjer över huvud taget är genomförbar, har dock utredningen intenärmare utrett de två andra övervägda systemens verkningar vid alternativautformningar. Utredningen har i stället funnit det Prop.1972: 92 10 mest ändamålsenligt, att det nuvarande systemet bibehållstills vidare och får ligga till grund för en permanent lagstiftning på områdetoch att endast de ändringar vidtas, som betingas av de gjorda erfarenheterna.Först om det skulle visa sig att ett skydd av samma värde förallmänheten kan erhållas för lägre kostnad på annat sätt, bör enligtutredningen övervägas om det finns anledning att utforma skyddet efter andraprinciper. Utredningen framhåller, att vid den nuvarande lagenstillkomst intresset i första hand var inriktat på att man skulle ge hjälp åtde sällskapsresedeltagare, som vid ett fallissemang befann sig på utrikes ort.De rådande missförhållandena hänförde sig dock ej till sällskapsresor till denordiska länderna. Härtill kom, att en resekrasch, som drabbade resenärer i denordiska länderna, inte ansågs medföra samma problem som om händelsen inträffati ett utomnordiskt land. Därför föreskrevs, att skyldigheten att ställaresegaranti endast skulle avse sällskapsresor till utomnordiska länder. Lagen har enligt utredningen i praktiken kommit att få sinkvantitativt största betydelse när det gäller återbetalning av medel, vilka erlagtsför deltagande i sällskapsresa som blivit inställd. En sådan återbetalning urställda garantimedel anser utredningen vara lika angelägen oavsett om resanavsett mål utom eller inom . Den finner det därför från rättvisesynpunktönskvärt att alla deltagare i sällskapsresor erhåller ett likvärdigt skydd ochföreslår att lagen utvidgas till att omfatta även sällskapsresor inom Sverigeoch övriga . För att lagstiftningen inte skall komma att omfattakortvariga, ofta mycket billiga, gruppresor med buss och båt såsom sightseeingturerav olika slag, veckoslutsresor med buss, shoppingresor till grannländerna etc,föreslår utredningen att sällskapsresa inom eller till , Finlandeller dock bara skall täckas av lagen, om i sällskapsresan ingår minst treövernattningar. Den nuvarande lagens bestämmelser avser alla i Sverigeanordnade sällskapsresor. Emellertid förekommer det att en svensk sällskapsresearrangöri sin verksamhet ibland anordnar sällskapsresor, som uteslutande avser utländskaturisters besök i (s. k. inkommande resor). Karakteristiskt för dessaresor är att de marknadsförs uteslutande utomlands. Utredningen anser att detknappast finns anledning att dessa resor omfattas av det skydd somlagstiftningen ger. Utvidgningen av lagen till att avse alla sällskapsresor,oavsett om en resa avser Sve- 1972: 92 11 rige eller annat land, bör därför enligt utredningensmening påkalla den begränsningen, att lagen förklaras avse endast sällskapsresa"som helt eller delvis marknadsföres i ". 3.2.2 Agents skyldighet att ställa säkerhet Skyldigheten att ställa säkerhet är i lagen knuten tillden som anordnar en sällskapsresa. Den som för annans räkning försäljer ellerutbjuder eller eljest förmedlar deltagande i sällskapsresa (agent) behöverdäremot inte ställa säkerhet. Lagen utgår från att anordnaren gjort detta. Ettundantag gäller emellertid därvidlag beträffande utomlands anordnade resor.Eftersom anordnaren i dylika fall inte kunnat åläggas att ställa säkerhetenligt den svenska lagen, har skyldigheten att ställa säkerhet i stället lagtspå agenten. Inom sällskapsresebranschen förekommer det i mycket storutsträckning, att försäljning av sällskapsresor sker genom andra arrangörereller genom särskilda agenter (resebyråer). Det är i regel ganska svårt såvälför allmänheten som för berörda myndigheter att skilja mellan anordnande ochförmedlande verksamhet och det förekommer att en företagare kan uppträda än somagent, än som anordnare allt efter vad som för tillfället framstår såsomtjänligast. Ofta har agenten rätt inte bara att med bindande verkan för anordnarensälja dennes resor utan också att för anordnarens räkning uppbära betalningen.I andra fall åter har agenten inte rätt att sluta avtal eller uppbära likvidför resan för anordnarens räkning. Föreligger inte någon oklarhet om resevillkorenoch är agenten solvent och likvid, saknar detta dock i allmänhet praktiskbetydelse. Agenten betalar in avgifterna för resan till anordnaren och resankommer till stånd i enlighet med det träffade reseavtalet. Om emellertidagenten kommer på obestånd eller får likviditetssvårigheter, så att han intekan fullgöra betalningen till anordnaren för den av honom sålda resan, kansaken lätt komma i ett annat läge. Arrangören lär i många sådana fall vägraresenären att medfölja resan, om resenären inte själv betalar. Resenären kan dåförlora vad han betalat till agenten. Han kan i detta fall inte få ersättningur den av anordnaren ställda säkerheten.