prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Även i bor en stordel av befolkningen i block dominerade av ett enstaka företag. 1 södra endast en större andel sådana block. Någon entydig definition på vad somutgör småindustri finns inte utan begreppets innebörd skiftar beroende påsyftet med redovisningen. följande används storleksgränsen 50 sysselsatta. Med dennadefinition är av den svenska industrisysselsättningen förlagd tillsmåindustri. 1 avsnittet 3.3.3 i det följande behandlas ohka faktorer sompåverkar företagens produktivitet. Som där närmare utvecklas har produktionsenheternasstorlek i de flesta branscher betydelse för förädlingsvärdets storlek ochlönenivån per sysselsatt. Av samma avsnitt framgår också att nedläggning avproduktionsställen drabbar främst de små enheterna. Småindustrin präglas ävenav en relativt låg andel förvaltningspersonal vilket påverkar dess bidrag tillarbetsmarknadens differentiering. bör emellertid också småföretagenstUlväxtpotential beaktas. I tabell 3:37 redovisas den andelav länens befolkning som bor i kommunblock där företag inom småindustrisektornsvarar för en mera betydande del av industrisysselsättningen. Gränsen för vadsom kan betraktas vara en stor andel sysselsatta in,om småindustri har sattsvid av den totala industrisysselsättningen. Med denna avgränsning kan ca30 % av landets kommunblock karakteriseras som småindustridomi-nerande. Dessakommunblock är dock i genomsnitt ganska små och har endast ca IO % av Sverigesbefolkning. Tabell 3:37 Antal invånare i länen som bodde ismåindustri-dominerade kommunblock TabeUen grundar sig på sammanställningar utförda Inom . Källor är industristatistik ochfoUcmängdsuppgifter för . En närmare beskrivning av materialet lämnas Ibihang A. har avbefolkningen i småföretagsdominerade kommunblock det högsta andelstalet. Ävövriga norrlandslän har även och höga andelar.Dessa höga andelstal förklaras tih stor del av att i flera glesbefolkadekommunblock i inland, där sysselsättningen inom jord- och skogsbrukär dominerande, den totala industrisysselsättningen ofta är mycket liten,vilket gör det naturligt att småföretagen dominerar bland industrierna. I södra och kanendast , och uppvisa lika höga tal som denyss nämnda nordandslänen. Sydöstsverige har en ganska liten del av sinbefolkning i den aktueha typen av kommunblock, trots en traditionell prägel avsmåindustriregion. Sammanfattning av industrins storleks- och branschstruktur De redovisade mätarna på industrinsstorleks- och branschstruktur ger som redan har påpekats, långt ifrån entydigautslag när det gäher att bedöma olika faktorers betydelse för industrins bidragtill arbetsmarknadens stabilitet och differentieringsförmåga. De reservationersom har gjorts fömt i fråga om materialets brister gäher även sammanställningeni tabell 3:38, där de fyra mätarna redovisas . Länen har därrangordnats efter stigande dominans av en enstaka bransch, av industribranschermed en förutsedd sysselsättningsminskning, av enstaka större företag och av småföretag. Det lägsta ordningsnumret har sålunda åsatts det län där resp. faktorär minst dominerande. Tabell 3:38 Industrins bransch- och storleksstruktur ilänen frän minst till mest vad beträffar: Jämför kommentarerna tiU tabeUerna 3:34-3:37 De flesta län med en stor del avbefolkningen i antingen företagsensidiga eller småindustridomineradekommunblock har, som kunde förväntas. höga värden i enbart ettdera av dessa avseenden. Kopparbergsoch utgör här undantag, vUket innebär att i stort sett den delav dessa läns kommunblock som inte är företagsensidiga är dominerade avsmåindustri. 1 och ärhög branschensidighet kombinerad med en stor andel i sysselsättningsminskandebranscher. 1 de branschensidiga länen , och Kopparbergslän finns inte denna koppling. För de två sistnämnda länen ärbranschensidigheten förbunden med stor företagsensidighet. Sammaförhållande föreligger i , som för alla fyra variablerna har enhög placering i rangordningen. visar en i stort sett likartadbild. Endast hargenomgående låga värden. De två övriga storstadslänen uppvisar också ganskalåga värden utan några större avvikelser för några enskilda mätare. har nästanundantagslöst produktion och administration uppdelad på flera enheter, somofta är lokaliserade på skilda orter. Detta är ibland resultatet av en medvetendecentralisering från företagets sida. Ofta är det dock ett resultat avupprepade företagsfusioner. Företag med flera arbetsställen har vanligen storadelar av administration och utvecklingsavdelningar - de s. k. styrfunktionerna- koncentrerade till en ort. Orsakerna till denna funktionsuppdelning diskuterasutförligt i ERU:s betänkande (SOU 1970:14) Urbaniseringen i samt i dessrapport att leva i (Publica 1972). 1 en uppsats i nämnda rapport görprofessor en uppdelning av all produktion i fyra arbetsfunktioner:insamhngs-, tihverknings-och servicefunktioner samt administrativa funktioner.Markanta förskjutningar av tyngdpunkten i sysselsättningen konstateras haskett från förvärvsarbete inom insamlingsfunktioner (i huvudsak jord- ochskogsbruk och gruvdrift) och tillverkningsfunktioner till servicefunktioner ochadministrativa funktioner. Tömqvist gör bedömningen att serviceverksamhetersom kräver personlig omvårdnad med direkta personkontakter kommer att engageraen allt större del av arbetskraften samt att sysselsättningen kommer att ökakraftigt inom de administrativa funktioner som karakteriseras av kompliceradinformationsbehandling, beslutsfattande, planläggning, forskning ochproduktutveckling. Styrfunktionernas starktutåtriktade, kontaktsökande uppgifter gör att det är en fördel för dem att varalokaliserade till platser där flera andra styrfunktioner redan finns eller tillplatser varifrån dessa lätt kan nås. Detta utgör enligt Tömqvist en avorsakerna till att storstadsområdena väljs för lokalisering av sådanafunktioner och därigenom kan erbjuda mer sysselsättning än genomsnittligt åtarbetskraft med längre utbildning. , och län hade ca av industrisysselsättningen mot av industrinsförvaltningspersonal. Den teletekniska utvecklingen harenligt inte minskat behovet av direkta personkontakter. Detförefaller t. o. m. som om de direkta personkontakterna - för vUka fysiskaavstånd innebär en väsentlig restriktion - ökat i betydelse under senare åroch kanske kommer att öka ännu mer i betydelse under överskådlig framtid pågrund av samhällets allt större komplexitet. Han finner det rimligt att vidett tidsperspektiv på 10 å anta att den teletekniska utveckhngen inte påett genomgripande sätt kommer att minska kontaktberoende befattningshavaresbehov av direkta personkontakter. Material från bilagan till ERU:snyss nämnda betänkande (SOU 1970: 14) belyser den betydande koncentrationentill storstadsregionerna, i första hand , av företagensadministrativa delar. 1 tabell 3:39 anges storstadsregionernas andel av dentotala sysselsättningen inom tillverknings- och byggnadsindustri samtpartihandel tillsammans med dessa regioners andel av tjänstemän på tvåkvalifikationsnivåer. Tabell 3:39 Storstadsregionernas andel av antaletsysselsatta inom tillverknings- och byggnadsindustri samt partihandel, totaltsamt av olika tjänstemannagrupper Stockhohns A-region övriga riket Tabellen är hämtad från SOU 1970:14 Antalet kontaktberoendebefattningshavare har enligt ökat från 150 1960, rih 200 000år 1965 1970 uppgå rill ca 250 000. Detta är endast av dentotala sysselsättningen, men det är en från regionaipolitisk synpunkt väsentliggmpp eftersom minst hälften av ifrågavarande befattningshavare f. n. finns istorstadsregionerna och där har en betydande multiplikativ sysselsättningseffekt.För det första knyter de kontaktintensiva befattningshavarna till sig knippenav personal för service, registrering och bearbetning av information inom denegna organisationen. För det andra drar styrenheter i storstadsregionerna tillsig administrativa underleverantörer och andra former av företagsservice. Dekontaktintensiva befattningshavarnas genomsnittligt höga inkomster som är merän fyra gånger större än genomsnittsinkomsten för alla yrkesverksamma i landetger också sekundära effekter inom speciellt servicenäringarna. Företagens styrfunktioner är tillstor del förlagda till deras huvudkontor. 1 figur 3:34 anges lokaliseruigen iriksområden för 564 största industriföretag resp. 274 störstahandelsföretag. Uppgifterna är hämtade från publikationen 500 störstaföretag 1971. BUden bygger pä fördelningen av antalet huvudkontor, inte antaletsysselsatta vid dessa eller antalet sysselsatta som leds från dessa kontor. Eftersomde större företagen i stor utsträckning har sina huvudkontor i storstadsområdenager bilden ett intryck av en större spridning än vad som motsvarar antaletsysselsatta med styrfunktionsuppgifter. Industrins huvudkontor har med undantagför Norrlandslänen i stort sett samma fördelning som befolkningen.Handelsföretagen är däremot kraftigt koncentrerade till ochmed ganska höga andelstal i Syd- och . Övriga riksområden har baraen mindre del av handelsföretagens huvudkontor. Av enskilda län har specielltJämtlands och mycket få huvudkontor. I har endasttvå större industriföretag sina huvudkontor. Detsamma gäller ländär dessutom ett huvudkontor för ett större handelsföretag är förlagt. Figur 3:34 Huvudkontorens lokalisering . andel av befolkningen 1.11 1970 andel av industrins huvudkontor andel av handelsföretagens huvudkontor Underiaget för figuren är hämtat frän publikationenSveriges 500 största företag. Bearbetningen av materialet äi utförd inomInrikesdepartementet. Riksomrädena är följande: 1 Inkl.Stockholms län, 2 Sydöstsverige, 3 , 4 , 5 NorraMeUansverige, 6 Mellersta och 7 . Riksområdenasdefinition finns I bihang A. Av tabell 3:40 framgårhuvudkontorens lokahsering fördelade på ortsklasser enligt länsstyrelsernasmodifierade förslag. Mot en andel av totalbefolkningenpå står av industrins huvudkontor och av handelsföretagens.Primära centra har i stort sett samma andel av huvudkontoren som av befolkningen,medan regionala centra och i än högre grad kommuncentra har en mycket lägreandel. Framför allt gäller detta handelsföretag, som är ytterst sporadisktföreträdda i regionala centra och kommuncentra. Tabell 3:40 Huvudkontorens lokalisering år 1971.Fördelning på ortsklasser enligt länsstyrelsernas modifierade förslag. Primära centra Regionala centra Kommuncentra Antalet fusioner inom svensktnäringsliv har senare del uppgått tUl i genomsnitt mellan 250och 300 . Siffrorna i tabell 3:41, som är hämtade från pris- ochkartellnämndens kartläggning av fusionernas omfattning och1970, tyder på att fusionerna medfört en ytterligare koncentration avhuvudkontorsfunktionerna tUl de större orterna, framför allt rill . Itabellen innebär "vinst" att företag i regionen har skaffat sigkontroll över företag i en annan region medan "förlust" innebär attett företag sålts till företag i annan region. Fusioner inom en och sammaortsklass har inte medtagits. Fusionerna ger till resultat envinst för och förluster för regionala centra ochkommuncentra. För de två övriga storstadsområdena tar vinster och förluster i stortsett ut varandra. Detsamma gäller primära centra där ett stort antal fusioner ibåda riktningarna ger en nettoförlust av endast fem företag. Dessa transaktioner kan innebäramer eller mindre genomgripande förändringar i de fusionerande företagen. 1 vissafall kan det vara frågan om en enbart finansiell operation, i andra fall kanfusionen bli inledningen tih en period av produktbyten och specialiseringar ochi åter andra fall kan mer eller mindre omfattande funktionsspecialiseringar bliföljden. Totaleffekten från sysselsättningssynpunkt behöver inte vara negativför de köpta företagen, men det förefaller troligt att en proportionsvis störredel av de kvalificerade, kontaktberoende befattningshavarna kommer att finnas ide köpande företagen. Tabell 3:41 Ändringar i styrfunktionernas lokalisering.Fusionernas riktning mellan ortsklasser enligtlänsstyrelsernas modifierade förslag. Utlandets vinst innebär att 25 svenska företag harövertagits av utländska företag. Bearbetningen av pris- och kartellnämndensmaterial har utförts inom . Professor behandlar irapporten att leva i denna koncentrationsprocess utifrån Norrköpingssynvinkel. har en ökande del av industriföretageni kommit att bli styrda från andra regioner. Av tabell 3:42 framgåratt nästan alla som var sysselsatta inom industri i ,arbetade i företag som styrdes - hade sitt huvudkontor - i staden. Är 1967 hadedenna andel minskat till ca hälften, varvid koncerner med somhuvudort styr företag med av totalantalet sysselsatta och utländskakoncerner uppnår en nästan lika stor andel. Tabell 3:42 Antalet sysselsatta i industri i Norrköpingåren , 1930, 1950 och 1967, fördelade efter resp. huvudkontors lokalisering Lokalisering 1914 1930 1950 1967 Utifrån styrda företag varavsvenska koncerner etc. med huvudkontor eUer motsvarande i dito iandra svenska orter än i utländska koncerner Totalt, tusental sysselsatta förutnämnda uppsats irapporten att leva i behandlar också de regionala olikheterna ipersonkontaktmöjligheter och hur dessa påverkas av persontransportsystemetsutformning samt av olika hypotetiska ändringar i den regionala fördelningen avden kontaktberoende personalen. Studien mäter hur stor del av de tidigareomnämnda 250 000 kontaktberoende befattningshavarna som teoretisktkan nås från en ort , varvid resan fömtsätts påbörjad och avslutadmellan och 23.00 och besöket dessutom med ett visst antal timmarmåste infalla under normal kontorstid. 1 figur 3:35 återges en bild av detsvenska kontaktlandskapet hämtad från rapporten. Kontaktmöjligheternamäts endast från landets 70 A-regioncentra. Indextalen i figuren anger antaletkontaktmöjligheter med utgångspunkt i resp. ort i relation till antaletkontaktmöjligheter med som utgångspunkt. Om det är i princip möjligtatt nå 200 000 kontaktberoende befattningshavare från och man kan nå150 000 från en annan ort får denna ort indextalet 75. Endast ett antal regioncentra iÖstra når eller mer av värde. Ytteriigareett antal centra utefter en linje når tillsammans medGöteborg och av kontaktpotenrial. 1Sydostsverige finns några centra utefter med värden strax över50. 1 Norrlandslänen når inte något centmm upp över indextalet 50. harutbyggnaden av flygförbindelser inneburit förbättrade kontaktmöjligheter förorterna i riksområdet . Är 1960 kunde man enligt den användaberäkningsmetoden från t. ex. uppnå av potentialjämfört . I övriga landet har inte skett någrastörre förändringar i vare sig positiv eller negativ riktning. 1 studie har undersöktshur en ändrad regional fördelning av de kontaktberoende befattningshavarnapåverkar kontaktmöjlighetema i olika regioner. a. prövas konsekvenserna avtre olika typer av decentralisering. I en modell läggs tyngdpunkten i enantagen ökad sysselsättning av kontaktberoende befattningshavare i primäracentra enligt GRUP:s förslag till ortsklassificering Ofr avsnitt 9.3). En andramodell förutsätter i stort sett stopp för ytterligare tillväxt i Stockholmsregionensamt en spridning av sysselsättningsökningen till ett avsevärt antal mindreA-centra i olika delar av landet. Den tredje hypotetiska modellen illustreraren målsättning där man genom massiva insatser vill bygga upp betydande s. k.storstadsalternativ i . Mer än hälften av den förväntadesysselsättningsexpansionen skulle härvid förläggas till , ochSundsvall. Med transportsystem ökarde regionala olikheterna i kontaktpotentialen vid en decentralisering tillprimära centra enligt den förstnämnda modellen. Endast tre stadsregioner , och , som kan sägas vara dåligt integrerade i detnuvarande mellanregio-nala transportsystemet får sina kontaktmöjligheterförbättrade. Den långtgående decentraliseringen enligt den andra modellen ledertill en ytterligare försämring av kontaktmöjligheterna på de flesta orter ilandet. Den hypotetiska satsningen på ett fåtal norriandsorter ökar kontaktmöjligheternaendast för några orter i men innebär minskade möjligheter i övrigalandet. Det finns enligt studien anledning förmoda att dessaföljder av en spridning av kontaktberoende befattningshavare hängersamman med strukturen på det nätverk som binder samman olika stadsregioner.Detta nätverk är f, n. starkt centrerat tUl storstadsregionerna och särskiltStockholm, vilket medför svårigheter att resa "på tvären" mellanexempelvis primära centra. Effekterna av förändringar itransportsystemet diskuteras slutligen. Om flygförbindelser morgon och kvällantas komma till stånd mellan de tolv största primära centra förbättraskontaktmöjligheterna avsevärt vid en decentralisering till primära centra. Denantagna utbyggnaden av transportsystemet leder till en avsevärd utjämning av deregionala ohkheterna i kontaktmöjligheterna. SkUlnaderna mellan olika orter isärskUt de södra och mellersta delarna av landet blir små. har intelängre landets högsta kontaktpotential. Orter som , , ,och har högre eller lika höga lägespoäng i ett riksomfattandekontaktsystem. har de lägsta värdena. , ochSundsvall får dock avsevärt höjda indextal -dock inte i nivå med -men övriga centra i ligger fortfarande på en låg nivå. Regionala skillnader i produktiviteten I betänkandet (SOU 1970:3)Balanserad regional utveckling diskuterades bl. a. företagsekonomiskaproduktionskostnadsförhållanden inom framför allt tillverkningsindustrin. Enrad branschstudier ansågs tyda på att produktiviteten med ettföretagsekonomiskt betraktelsesätt är högre i regioner med stortbefolkningsunderlag än i regioner med liten befolkning. Materialet visadeenligt ERU:s bedömning att storstadsregionerna i vissa branscher har ett klartproduktivitetsövertag gentemot övriga regioner. Även produktivitetsskillnademamellan små och stora företag befanns vara betydande för de flesta av destuderade branscherna. Dessa skillnader förklarades i stor utsträckning med attföretagen i olika utsträckning kan tillgodogöra sig skalekonomiska ochagglomerativa fördelar. Flera reservationer fogades dock till dessaslutsatser. Hög produktivitet kan bero på t. ex. en stor andel nyttrealkapital. I en totalekonomisk kalkyl måste vidare även de externakostnaderna beaktas, t. ex. sådana som uppstår till följd av utbyggnad avsamhällets infrastmktur. En samhällsekonomisk produktivitetskalkyl kunde därförenligt ERU ge annat resultat än en företagsekonomisk. ERU:s belysning av sambandet mellanå ena sidan region- och företagsstorlek och å andra sidan förädlingsvärde persysselsatt återges i tabell 3:43 för några branscher. Som regional enhetanvänds för större delen av landet A-regioner. Ett försök har därvid gjorts attföra samman regioner som bedömts vara likartade beträffande folkmängd ochgeografiskt läge. Den använda grupperingen framgår av följande sammanställning. 90-80-89 70-79 60-69 50-59 40-49 -39 Det svenska kontaktlandskapet 1970. Siffrorna anger Indextal för olika stadsregionerskonlaktpotentialer (= 100). Grupper av A-regioner och kommunblock 2 ,/, /A-region 3 SamtligaA-regioner i , utom och med enfolkmängd meUan 95 000 och 190 000 4 SamtligaA-regioner i och utom I och med enfolkmängd understigande 95 000 5 SamUigakommunblock I samt och utom de 41kommunblock som har lägst folkmängd 6 De 41 frångrupp 5 undantagna kommunblocken I , och Företagenhar indelats i följande storlekar. 5- 20 21-100 101-500 500- Tabell3:43 Förädlingsvärde per sysselsatta inom metall- och verkstadsindustrioch träindustri. Index: Riksgenomsnittet inom resp. bransch = 100. Grupper avA-regioner Metall- och verkstadsind. Företagsstorlek 1 2 3 Företagsstorlek 1 2 3 Maskinparkens och anläggningarnasmodernitet och omfattning per sysselsatt har inte beaktats i denna studie.Beträffande metall- och verkstadsindustrin framträder särskilt tydligt det högaförädlingsvärdet i . Någon entydig tendens till minskandeförädlingsvärde med minskande regionstorlek framträder därefter ej. De mindreA-regionerna i och har något högre värden i förhållande tillde övriga grupperna. Inom träindustrin stiger förädlingsvärdet snabbt medstigande storlek på arbetsstället. Detta gäller samtliga regionsgrupper. Ennågot oenhetlig tendens till minskande förädlingsvärde med minskanderegionstorlek kan också utläsas. I en av ERU framlagd lägesrapport(Ds In 6Riksdagen 1972, 1 saml. 1972:14) lämnas ytterligare uppgifter omproduktivitetsförhållandena inom industrin. En till kommunblocksindelningenanpassad regionindelning har därvid använts och dessutom har det varit möjligtatt schablonmässigt ta hänsyn till skillnader i kapitalutrustningens storlek.Studien har gjorts i samarbete med (lUl). Av resultaten från dennaundersökning framgår att produktiviteten, dvs. förädhngsvärdet per sysselsatt,för industrins del är högre i folkrika områden än i glesbygderna. Så är falletinte bara för industrin i dess helhet utan i allmänhet också för enskildabranscher inom industrin. Detta tyder enligt vad som uttalas av ERU på att deregionala produktivitetsskillnadema inte beror enbart påproduktionsinriktningen eller prissättningen i de olika regionerna. Andrafaktorer måste förehgga som gör att produktiviteten skiljer sig regionernaemellan. Mängden realkapital per sysselsatt kan antas utgöra en dylik faktor,likaså företagsstorleken. Sambandet mellan dessa båda faktorer ochproduktiviteten har beräknats med hjälp av regressionsteknik. Med utgångspunkti dessa beräkningar har produktiviteten i de olika regionerna korrigerats förvariationer i kapitalutmstning och företagsstorlek. Av tabell 3:44 framgårattohkheterna i produktiviteten mellan regionerna reduceras vid de successivakorrigeringarna. Produktiviteten efter korrigering för kapitalintensitet ochföretagsstorlek är dock fortfarande högre i än i övrigaregioner. Tabell 3:44 Olikheter i produktiviteten inom industri år1968 mellan kommunblocksgrupper, när hänsyn tas till olikheter ikapitalintensitet och företagsstorlek. Hela riket = 100. holm borg städer MeUan-tät- gles- rUcet Fakrisk produktivitet 109,6 104,1 102,9 97,0 104,9 93,1 100,0 Produktivitet efter standardi sering för kapitalintensitet 108,7 101,7 100,3 98,3 99,3 97,5 100,0 Produktivitet efter standardi sering för kapitalintensitet och företagsstoriek 108,3 101,0 99,3 97,8 99,7 100,6 100,0 Landet är indelat i ERU:s kommunblocksgrupper. Dennaindelning presenteras i bihang A. ERU framhåller att en del av denlåga produktivheten per sysselsatt i Norra glesbygden synes bero på en relativthten kapitalutrustning. Också den omständigheten att företagen i genomsnitt ärrelativt små spelar enligt beräkningarna en viss roll. För Norra tätbygdenligger den huvudsakliga förklaringen tih det höga faktiska förädlingsvärdet ien omfattande kapitalutrustning. Detsamma gäller och . Den faktiskaproduktiviteten i ligger över produktiviteten i Norra glesbygden som har det lägsta värdet. kapitalintensitet och företagsstorlek minskar dennaskiUnad tiU , vilket antas motsvara någon typ av verkligproduktivitetsskUlnad. De skillnader som återstår efterkorrigeringarna anser ERU till en del förklaras av skUlnader ibranschsammansättning. 1 tabell 3:45 återges regionala skillnader inom olikabranscher. Tabell 3:45 Genomsnittlig produktivitet i vissa branscherunder i kommunblocksgrupper. Hela riket = 100. Jämför kommentarer tUI tabell 3:44. Resultatet tyder enhgt ERU på vissagenomgående produktivitetsskillnader meUan regionsgrupperna, korrigering förkapitalintensitet och företagsstorlek har emellertid då inte gjorts. Materialetkommer att analyseras vidare inom ERU och dess produktionskostnadsgrupp. a.avser ERU att diskutera betydelsen av regionala skillnader i arbetskraftensoch kapitalets ålderssammansättning. De genomsnittligaproduktivitetsskUlnaderna mellan regioner döljer avsevärda olikheter iproduktivitetsavseende mehan företag inom en och samma region. I en region medlåg genomsnitthg produktivitet finns flera företag med hög produktivitet, ochhög genomsnittlig produktivitet utesluter inte förekomsten av lågproduktivaföretag. Figur 3:36 visar de hög- resp. lågproduktiva företagens fördelning påA-regioner .