prop · FV0357 · 1972-12-31 00:00:00 — Genom vidareutveckling av denprocess som tUlämpas i det nuvarande verket kan utbytet av uran ökas, vilketinnebär att ekonomin hos en större anläggning förbättras avsevärt. Atomenergihar under det fortsatta arbetet med projektet funnit ytterligare potentiellamöjligheter att förbättra uranutvinningens ekonomi, bl. a. genom att utvinnavissa andra främst vanadin och molybden och genom att använda bergmmsom uppkommer vid skifferbrytning i stor skala som undre vattenmagasin i ettpumpkraftverk. Enligt Atomenergis bedömning ligger därmed enuranproduktion från skiffer med företagsekonomiskt rimlig lönsamhet inomräckhåll. Med hänvisning särskilt tUldet försörjningspolitiska värdet av en inhemsk uranproduktion hemställdeAtomenergi om uppdrag att förbereda en utbyggnad av Ranstadsverkettill . Atomenergis förslag behandlades i den tidigare nämndadepartementspromemorian. Där gjordes den bedömningen att enbart hänsyn tillförsörjningstryggheten inte utgör ett tillräckUgt motiv för att bygga ut Ranstadi . I promemorian angavs det som en rimlig försörjningspohtiskmålsättning att bedriva sådan förberedande verksamhet på uranskifferområdetatt ett utbyggnadsbeslut snabbt och med 3 1972.1 saml. 1972: 57 30 högteknisk-ekonomisk säkerhet kan resultera i en färdig produktions-aiUäggningfrån omkring . Enligt promemorian framstod emellertid en väsentligenkommersiellt betingad uranutvinning som tänkbar med hänsyntill de gynnsamma resultaten av pågående utvecklingsarbete. I promemorianföreslogs därför att Atomenergi skulle ta upp överläggningar med intresseradeföretag inom kraft- och gruvindustrin och i samråd med dessa lägga fram enförsta rapport om förutsättningarna för en kommersiell exploatering av Ran-stadsfyndigheten.Därjämte föreslogs att Atomenergi skulle utarbeta ett altemativt program somsvarar mot det mera begränsade försörjningspolitiska målet att förbereda eneventuell uranutvinning . Atomenergihar nu redovisat program enligt dessa båda alternativ med förord för ettprogram enligt det första alternativet. Avtal har träffats mellan Atomenergioch om samarbete rörande fortsatt utvecklingsarbete medsikte på att klarlägga fömtsättningarna för en kommersieUt motiverad utbyggnadtill . Överläggningar pågår även med andra företag ommedverkan i projektet. Jagansluter mig till bedömningen i departementspromemorian att en utbyggnad av Ranstadsverketredan i början av 1980-talet inte skulle kunna motiveras enbart avförsörjningspolitiska skäl. I likhet med flertalet remissinstanser anser jagemellertid att utvecklingsarbetet bör fullföljas. Med hänsyn till det godaresultatet av de senaste årens utvecklingsarbete framstår det nämligen nu somtänkbart att utvinning av uran från skulle kunna utgöra ettalternativ eller komplement till andra medel att skapa försörjningstrygghetbeträffande naturligt uran, t. ex. långtidsavtal med utländska producenter,lagring och prospektering efter nya fyndigheter. Behovet av åtgärder i frågaom försörjningen med naturligt uran kan därför bedömas närmare först sedan förutsättningarnaför en exploatering av Billingenfyndigheten ytterligare preciserats. Jagåterkommer till frågan om den fortsatta verksamheten i . Dekärnkraftverk, som uppförs eller planeras i vårt land, är för sin driftberoende av tillgäng till anrikat uran. Anrikningstjänster kan f. n. endastutföras hos några stormakter. För del gäller att anrikningsbehovet förde reaktorer, som avses bli uppförda , kan nästan helttillgodoses genom utnyttjande av ett leveransåtagande från Förenta staternaför tiden fram . Vissa inledande överläggningar har även ägt rumangående möjligheterna att utnyttja sovjetiska anrikningstjänster. Dennuvarande amerikanska anrikningskapaciteten, som svarar för praktiskt tagethela västvärldens behov, beräknas komma att vara fullt utnyttjad omkring år1980. En utbyggnad för att tillgodose behovet i 1972: 57 31 Förentastaterna väntas komma att ske, men det är ännu inte känt huruvida och på vUkavillkor anrikningstjänster kommer att stå till förfogande för utländska kunder.Mot denna bakgrund pågår i flera europeiska länder intensivt arbete på att fåtill stånd ny kapacitet. har genom Atomenergi deltagit i diskussionerrörande olika samarbetsprojekt. Det är emellertid ännu ovisst när en europeiskanrikningskapacitet kan komma till stånd. Anrikningsfräganär av central försörjningspolitisk betydelse för vårt land. Den storautbyggnaden av kärnkraftverk i är helt beroende av att tillgång tillanrikningstjänster kan säkras. Målet bör vara att tillräcklig kapacitet skallfinnas tillgänglig för vårt lands behov och att denna skall stå tUl förfogandeför svenska kraftföretag på rimliga villkor. Allteftersom kärnkraftens andel iden totala energibalansen ökar bör också spridning på flera inköpskälloreftersträvas. Dettamål stäUer krav på aktivt engagemang. Till en början torde arbetet få inriktaspå att i samarbete med utländska parter ta fram underlag för beslut rörandeåtgärder för att säkra tUlgång till anrikningskapacitet för behov.Det synes nödvändigt att få fram ett sådant material innan mer långtgående ochkostnadskrävande bindningar sker. Vid de intemationeUa engagemangen bör beaktasäven det industripolitiska intresset av att svenska industriföretag förvärvarkunskaper och erfarenheter på området. Detta är betydelsefullt inte minst medhänsyn till möjligheterna att på få till stånd enanrikningskapacitet inom landet. Atomenergihar föreslagit ett treårsprogram för arbeten på anrikningsområdet tUl ensammanlagd kostnad av 16,8 milj. kr. I departementspromemorian har gjorts denbedömningen att de i första hand av försörjningsskäl motiverade kostnaderna föratt delta i utländskt samarbete uppgår till ca 4 milj. kr. för direkta bidrag och återstoden för stödjande insatser inomlandet fram till den tid då mera specifika samarbetsprojekt blir aktuella. Enligtmin mening anger Atomenergis program och departementspromemorian en rimlignivå för de insatser som erfordras på anrikningsområdet i ett inledande skede.I enlighet med vad jag redan anfört bör det närmare ställningstagandet tillfrågan om ett svenskt program på området såvitt avser programmets försörjningspolitiskaaspekter väsentligen ankomma på en ny organisation för kämbränsleförsörjningsfrågormed ansvar även för finansieringen av programmet. För den händelse att detskulle visa sig nödvändigt att redan innan det nya bolaget börjat sin verksamhetträffa avtal rörande svenskt deltagande i ett intemationellt samarbetsprojektoch detta skulle medföra kostnader för medlemsbidrag m. m. bör medel förändamålet kunna disponeras från det under trettonde huvudtiteln uppfördaförslagsanslaget Internationellt atomenergisamarbete. 1972: 57 32 Somjag framhållit har en inhemsk verksamhet inom landet på anrikningsområdetstort intresse även från industriell utvecklingssynpunkt. Atomenergi har sedanlång tid i begränsad omfattning bedrivit utvecklingsarbete på detta område isamarbete med vissa industriföretag och forskningsinstitutioner. Vid anmälan avanslag till styrelsen för teknisk utveckling för /73 (prop.1972: 1 bil. 15 s. 58) har jag beräknat medel för forsknings- ochutvecklingsarbete avseende uranamikning. Det är önskvärt att dessa arbetensamordnas med de insatser på anrikningsområdet som kommer att initieras medhänsyn till försörjningstryggheten. Jag finner det angeläget att överläggningari frågan kommer tUl stånd meUan berörda parter. TUlverkningav bränsleelement sker f. n. inom landet i tUlräcklig omfattning för detinhemska behovet. I departementspromemorian har gjorts den bedömningen att fördetta led i bränslecykeln inte krävs några särskUda åtgärder. Vidremissbehandlingen av promemorian har emellertid påpekats att den svenskamarknaden för kapslingsrör till bränsleelement är för liten för att motivera enproduktion enbart för landets behov och att tillgången tUl sådana rör inomlandet alltså är beroende av att den nuvarande exportinriktade tillverkningenkan upprätthållas. Med hänsyn till att kapslingsrören utgör den vid sidan avuranet viktigaste komponenten i kärnbränslet bör enligt min mening denna frågauppmärksammas från försörjningssynpunkt. Upparbetningav använda bränsleelement kan f. n. ske på flera håll i bl. Enbetydande överkapacitet råder, vilket lett tUl en överenskommelse mellan devästeuropeiska anläggningarna om gemensam marknadsföring. Idepartementspromemorian framhålls intresse av att svenskakraftföretag även i fortsättningen kan få tiUgång till upparbetningstj änsterpå rimliga vUlkor. Om så inte skulle bli fallet kan frågan om att uppföra eninhemsk anläggning komma att aktualiseras. Fleraremissinstanser har tagit upp frågan om förvaringen av det högaktiva avfall,som utgör en av slutprodukterna från upparbetningen. Frågan utgör ingetomedelbart problem för del, eftersom avfallet tas om hand vid upparbetningeni utländska anläggningar av bränsleelement från svenska reaktorer. På längresikt måste emeUertid sannolikt möjligheter skapas för en förvaring inom landet.Det pågår bl. a. inom berörda internationella organ ett intensivt arbete på attfm-na lämpliga metoder för avfallsförvaringen. Detta arbete bör noga följasäven från svensk sida. Idepartementspromemorian har beredskapsfrågorna vid införandet av kämkraftentagits upp. Det har därvid konstaterats att kämkraften även utan särskildaberedskapsåtgärder har en jämfört med konventionell värmekraft mycket goduthållighet vid avspärrning. Möjligheter finns att med relativt enkla åtgärderöka beredskapen, överstyrelsen förekonomiskt försvar har i sitt remissyttrande anmält att styrelsen avser att taupp frågan till övervägande och att lägga fram därav föranledda förslag. Inventeringeni departementspromemorian av olika problem på kämbränsleområdet ledde fram tUlslutsatsen att det fiims ett starkt behov av en särskild organisation medansvar för att samordna och verkställa från försörjningstrygghetens synpunkt erforderhgaåtgärder på området. Som huvudmän för en sådan organisation angavs delsavnämare av kärnbränsle, dvs. kraftföretagen, dels staten. Ett av staten ochkraftföretagen samägt aktiebolag angavs därför som en lämplig form församarbetet. Pågmndval av denna skiss har överläggningar i organisationsfrågan ägt mm meUanföreträdare för industridepartementet, berörda kraftföretag och Atomenergi,överläggningarna har resulterat i ett konsortialavtal mellan statensvattenfallsverk och de två enskilda kraftföretag som f. n. driver eller uppförkärnkraftverk, dvs. kraftgrupp AB och Sydsvenska kraft AB.Detta avtal avser samarbete i bolagsform för att i överensstämmelse med deallmänna rikthnjer som anges av statsmakterna planera, samordna och vidtaåtgärder syftande tUl att främja landets försörjning med kärnbränsle. Det nyabolagets aktiekapital skall uppgå till , varav vattenfallsverketförutsätts teckna 50 "/o och de två enskilda företagen 25 »/o vardera.Bolaget skall ha till uppgift bl. a. att främja en samordnad upphandling avkärnbränsle och i viss utsträckning även företräda parterna vid upphandlingen.En andra huvuduppgift för bolaget är att ta initiativ till projekt inombränslecykeln, som syftar till utökning av kapaciteten beträffande sävälmaterial som tjänster på kärnbränsleområdet, och att därvid företräda partemagentemot in- och utländska producentintressen. Bolaget fömtsätts även som enförberedelse för sådana initiativ engagera sig i utvecklingsarbetebeträffande verksamheter inom kärnbränsleområdet. Enligt avtalet skallkostnaderna för bolagets medverkan i olika projekt fördelas mellan parterna iproportion till kärnkraftverkens netto eleffekt. Beslut rörande sådana engagemangförutsätter enighet mellan parterna. Ordförande i bolagets styrelse utses av Kungl.Maj:t. Enligtmin uppfattning ger konsortialavtalet en lösning av organisationsfrågan påkärnbränsleområdet som väl svarar mot de aktuella behoven. Det nya bolagetskapar goda fömtsättningar för en avvägning mellan olika åtgärder på områdetoch för ett samlat uppträdande utåt. Avtalet ger också en lämplig ram för densamordning som skisserats i departementspromemorian. I fråga om upphandlingenhar avtalsbestämmelserna med hänsyn till rådande marknadsläge fått en relativtallmän karaktär. Jag räknar med att bolagets roll kommer att vidgas 1972: 57 34 ochförstärkas allteftersom mer omfattande och långsiktiga åtaganden aktualiserasför svensk kraftindustris del. Genomdet nya bolaget tillförsäkras samhället ett starkt inflytande överkärnbränsleförsörjningen. Bolaget får genom sin konstmktion och sina uppgifterett vidsträckt ansvar. Bolaget torde på grund av de speciella förhållandenainom kärnbränsleområdet i viss utsträckning få ta hänsyn även tUl andra än rentkommersiella bedömningar. Kraftföretagens och samhäUets intressen i fråga omförsörjningstryggheten torde också i allt väsentligt sammanfalla. Inågot fall kan det dock visa sig nödvändigt för samhäUet att uppställa särskUdakrav. Detta kan komma att gälla beträffande beredskapslagring. Jag delar denuppfattningen, som framförts av överstyrelsen för ekonomiskt försvar, attmålsättningen för beredskapspoh-tiken på kärnbränsleområdet liksom på andraförsörjningsområden är en statlig angelägenhet. Detta förutsätts också i konsortialavtalet,som stadgar att kärnbränslebolaget på beredskapsområdet skall fungera somutredande och vid behov verkställande organ åt den ansvariga myndigheten. Iövrigt förutsätts emellertid bolaget ha det primära ansvaret för att sådanaåtgärder som erfordras för försörjningstryggheten på kärnbränsleområdet kommertill utförande. Enligt konsortialavtalet skall bolaget tUl chefen förindustridepartementet avge redogörelse för pågående och planeradverksamhet. Redogörelsen som i lämplig form bör bringas till riksdagenskännedom bör bilda underlag för överväganden om behovet av ytterligareåtgärder från statsmakternas sida. Fråganom rollfördelningen mellan det nya bolaget och andra intressenter på kämbränsleområdetbör noga övervägas. Atomenergi bör liksom ha huvudansvaret för denstatliga verksamhet som syftar till att främja den tekniska och industriellautvecklingen inom den svenska kämbränsleindustrin. I den mån kämbränslebolagetönskar engagera sig i utvecklingsarbete på områden där Atomenergi förfogar övererforderliga resurser torde bolaget komma att få roUen av uppdragsgivare medansvar för målformulering och finansiering. Beträffande kärnbränslebolagetsdeltagande i projekt av industriell karaktär är det svårare att ange allmännaprinciper. inom landet kan komma att engagera sig påkärnbränsleområdet mot bakgmnden av näraliggande företagsintressen, tidigareerfarenhet eller speciella resurser för utveckling, produktion ochmarknadsföring. I vissa faU kan det såsom antyds i departementspromemorian visa sig lämpligt att kärnbränslebolaget deltar som medintressent. 1 andra fallkan sannolikt önskat resultat uppnås även om bolaget begränsar shi roU till avnämarens.Jag finner därför naturhgt att bolaget intar en flexibel hållning till frågorom samarbetsformer för att medge en an- 1972: 57 35 passningtill de snabba förändringarna i marknadsförhållanden och in-dustristmktur på kämbränsleområdet. har i sin anslagsframställning för /73 tagit uppfrågan om insatser från verkets sida för prospektering efter uran. Vidremissbehandlingen av departementspromemorian har vidare flera remissinstanseranfört synpunkter på frågan om organisationen på uranprospekteringens område.Frågor rörande organisationen av den statiiga prospekteringen ochmineralexploateringen övervägs f. n. inom industridepartementet främst med utgångspunkti geologiutrednings och kommerskoUegieutredningens betänkanden (SOU1971: 17 och SOU 1971: 69). Av vad jag anfört om det nya kärnbränslebolagetsroll följer att detta bolag vid sin avvägning av olika åtgärder påuranförsörjningsområdet bör beakta även behovet av prospektering efter nyafyndigheter. Bolaget bör således medverka till att uranprospekteringen ges enfrån försörjningssynpunkt önskvärd omfattning och inriktning. Bolagetsengagemang på området torde huvudsakligen få formen av uppdrag till demyndigheter, institutioner och företag som har resurser och erfarenheter påområdet. Detnya bolagets ansvar för kämbränsleförsörjningen innebär att bolaget inom de allmänna ramar som statsmakterna anger självt har att ta ställningtill såväl verksamhetens omfattning som prioriteringen mellan olika åtgärder.Det är inte möjligt att i mera konkreta termer beskriva den kommandeverksamheten. En första uppgift för bolaget efter bildandet blir att utarbetaett arbetsprogram . Det är angeläget att programmet kanredovisas . Som jag tidigare framhållit måste sannolikt beslutav stor vikt för våra framtida,försörjningsmöjligheter fattas inom de närmasteåren. Dettagäller framför allt beträffande anrikningen. I samband med överläggningarna omdet nya bolaget har också kraftföretagen starkt framhållit nödvändigheten avbetydande insatser på anrikningsområdet från svenskt håll. Jag utgår därförfrån att medel i erforderlig omfattning för sådana arbeten på området, som ärmotiverade med hänsyn till försörjningen, kommer att ställas till förfogandegenom bolaget. skall verksamheten bedrivas i icke vinstgivande syfte.Finansieringen av bolagets olika engagemang sker genom bidrag från parterna,och dessa bidrag fömtsätts ingå i kärnkraftverkens driftkostnader. Dettainnebär att kostnaderna för bolagets verksamhet genom taxesättningen i sistahand kommer att belasta konsumenterna av elkraft. Jag finner detta vara en principielltriktig fördelning av kostnadsansvaret. Om det skulle visa signödvändigt att även utom ramen för bolaget vidta åtgärder för försörjningstrygghetenpå kämbränsleområdet såsom beredskapslagring torde fi- 1972: 57 36 nansieringenfä ske efter samma grundprincip, t. ex. genom en särskUd avgift på producerad kämkraft. Vidöverläggningarna om konsortialavtalet har företrädare för de enskildakraftföretagen väckt frågan om behandlingen i skattehänseende av bidrag tilldet nya kämbränslebolaget. Det har därvid framhållits att avdragsrätt ipraktiken utgör en förutsättning för sådana bidrag. Enligt min uppfattning börfrågan prövas enhgt gällande bestämmelser för företagsbeskattnuigen. Jag vill idetta sammanhang erinra om den ändring i kommunalskattelagen (1928: 370) som vidtogsår 1970 i syfte att ge företag ökade möjligheter att dra av kostnader förforskning och utveckling vid inkomstbeskattningen (prop. 1970:135, BevU 1970:59, rskr 1970: 363). Vidare har statsmaktema beslutat om sådan ändringi kommunalskattelagen att Kungl. Maj:t i syfte att främja samhällsekonomiskt betydelsefuUauppgifter skall kunna medge avdragsrätt för bidrag från ett företag till ettannat även om inte alla de fömtsättningar som annars gäller för avdragsrättför koncernbidrag föreligger (prop. 1972: 13, SkU 1972: 11, rskr 1972: 59). Jagförordar att Kungl. Maj:t inhämtar bemyndigande att godkänna ett konsortialavtalangående bildandet av ett bolag för kämbränsleförsörjningsfrågor. Det bör ävenankomma på Kungl. Maj:t att godkänna sådana smärre ändringar i och tillägg tillavtalet som kan visa sig nödvändiga . Vidare förordar jag attvattenfallsverket får ta medel i anspråk från investeringsanslaget tillkraftstationer m. m. för att teckna aktier i det planerade bolaget. Jagövergår tUl frågan om den fortsatta verksamheten i . Jagvill därvid först erinra om fömtsättningarna för det nu löpande treårigautvecklingsprogrammet. Detta program har haft till syfte att klarläggamöjligheterna till framtida produktion i full skala som ett led i enhandlingsberedskap på uranförsörjningsområdet. I samband med beslut (prop.1969: 49, SU 1969: 88, rskr 1969: 226) togs inte ställning till frågan omverksamheten efter treårsperiodens utgång. Denna fråga gjordes avhängig av deförutsättningar som skuUe råda mot slutet av utvecklingsperioden. Etethittillsvarande utvecklingsarbetet har lett fram tiU att utvinning av uran ur BUlingenskiffemkan ske i stor skala med god teknisk säkerhet. Dessutom har arbetet visat attdet finns möjligheter tUl betydande kostnadssänkningar, bl. a. genom utvinningav andra änmen än uran. Om dessa möjhgheter kan realiseras skulle kostnadernaför uranutvinningen komma att ligga i nivå med kostnadema för exploatering avsådana fyndigheter utomlands, som beräknas behöva tas i anspråk för att täckaden starkt ökade internationella efterfrågan på uran . Detförslag tUl utvecklingsprogram som Atomenergi nu utarbetat Prop.1972: 57 37 isamarbete med iimefattar främst utvärdering av möjligheternatUl kostnadssänkningar och därjämte vissa imljöunder-sökningar som erfordrasför myndigheternas ställningstagande tUl en utbyggnad. Programmet avses ledafram tiU ett underlag för beslut om eventueU exploatering av fyndigheten ibörjan av. Som tidigare nämnts har med förbehåll för Kungl Maj:tsgodkännande ett avtal träffats mellan Atomenergi och vattenfallsverket om gemensamstyrning och finansiering av arbetet. Kostnademaför det nya programmet, som avser perioden den 1 juli 1972den ,har beräknats tUl sanunanlagt 24,5 mUj. Av detta belopp skall enligtavtalet 7,5 milj. kr. utgöra bidrag från . Detförutsätts att kostnadema för Atomenergis andel skall täckas genom anslag överstatsbudgeten. kan även andra företag inträda i programmet med rätt att delta i eventueUfortsatt verksamhet efter periodens slut. ner härom har ägt mm medvissa företag inom kraft- och gmvindustrin. I samband därmed har statens vattenfaUsverkförklarat sig berett att höja verkets bidrag från 7,5 tiU 10 milj. kr. Därjämtehar vissa gruvföretag uttryckt intresse för medverkan i programmet. Jag fmnerdet önskvärt att ett fortsatt utvecklingsarbete i kommer till stånd. BillingenfyndighetenskuUe genom sin storlek kunna svara för en stor del av landets försörjning med natiu-hgturan under överskådlig framtid. Det framstår därför som ett viktigt försörjningspolitisktintresse att få de tekniska, ekonomiska och miljömässiga förutsättningarna förfyndighetens utnyttjande bättre klarlagda. Som jag tidigare nämnt utgördessutom en värdering av de inhemska uranskiff-rama ett viktigt underlag förbeslut om andra åtgärder i fråga om den långsiktiga försörjningen med naturligturan. Jagfinner ett utvecklingsprogram med föreslagen inriktning ägnat att ge denönskade informationen om BiUingenfyndigheten. Atomenergi bör avett nytt treårsprogram lägga fram en redovisning av arbetet, som gör detmöjligt för potentiella avnämare att ta ställning till som försörjningsaltemativpå lång sikt. En sådan redovisning bör därför innefatta villkoren förleveranser av uran från ett utbyggt . Omdet därvid visar sig möjligt att på dessa vUlkor avsätta produktionen,ankommer det på Atomenergi att finna lämpliga intressenter för utbyggnaden.Atomenergi bör därvid utgå från att dessa intressenter skall svara församtliga kostnader för utbyggnaden. Beslut om en kommersiellt betingadexploatering bör fattas . Om det däremot visar sig attförutsättningar saknas för ett positivt beslut, bör Atomenergi omedelbartinleda en avveckling av verksamheten i . Avvecklingen bör ske på sådantsätt att verksamheten kan åtempptas . 1972: 57 38 Jagförordar ett bidrag från statsbudgeten av sammanlagt 10milj. tUl Atomenergi för att genomföra ett utvecklingsprogram i Ranstad.Detta bidrag jämte bidraget från vattenfallsverket och från eventuellaytterligare intressenter i projektet bör kunna göra det möjUgt att genomföraett program av reducerad omfattning men med en inriktning i huvudsakligöverensstämmelse med avtalet mellan Atomenergi och vattenfallsverket. Statensbidrag tUl ett nytt treårsprogram bör liksom anvisas tUl Atomenergi under reservationsanslaget Utvecklingsarbete rörandeutvinning av uran. Jag beräknar anslagsbehovet för /73 till 5,7milj. Liksom hittUls bör inom ramen för anslaget finnas möjhghet attfinansiera arbeten för preliminär bedömning av exploateringsfömtsättningar förandra uranmalmstyper, som kan komma fram vid inhemsk prospektering. Kostnadenhärför beräknar jag till . Anslaget bör alltså tas upp med 6 milj.kr. Jagföreslår att Kungl.