prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Vid bedömningen av förslaget bör dock,som också påpekas av utredningen, beaktas att den föreslagna bestämmelsenfrämst avses utgöra etl komplement tUl jordhävds- och skogsvårdslagstiftningen.Först sedan den försumlige brukaren inte frivUligt eller efter föreläggandeenligt jordhävdslagen eUer skogsvård slagen sätter jord eller skog i godtagbartskick är det avsett att iiUösenmöjligheten skaU tillgripas. Det torde vid grovvanvård vara säUsynt att hävden inte återställs efler sådant ingripande enligtspeciallagstiftningen. Uttalanden från jordbruks- och skogsvårdande myndighetervid remissbehandUngen av utredningens förslag stöder detla påstående. Medhänsyn tiU det anförda biträder jag utredningens förslag att möjlighet tUlexpropriation av grovt vanvårdad jordbmks- eller skogsegendom bör finnas.Frågan huruvida grov vanvård föreligger får bedömas med hänsyn tUl de krav påfastighetens skick som kan uppställas med ledning av jordhävds- ochskogsvårdslagstiflningen. Utan särskild bestämmelse torde vidtillståndsprövningen komma alt beaktas att expropriationstUlstånd inte ges,innan ingripanden enligt jordhävds-eller skogsvårdslagstiftningen visat sigresultatlösa. Med denna utgångspunkt kan förutsättas attexpropriationsmöjligheten säUan kommer tiU användning. Bestämmelsernaom tvångsinlösen av vanhävdad jordbmksegendom bör enUgt min mening tas in i dennya expropriationslagen. I anslutning till alt jag behandlar frågan omföljdändringar tiU den nya expropriationslagen ämnar jag föreslå att lagen omtvångsinlösen av vanhävdad jordbmksegendom upphävs. Något skäl att i den nyalagen bibehålla kravet på samtycke tUl expropriation av vanhävdadjordbmksegendom synes inte föreligga. Ocksåbeträffande annan mark än sådan som används för jordbmk eUer skogsbmkföreligger det ett allmänt inttesse av att vanvård inte förekommer. Samhälletmåste kunna hindra att natur och stadslandskap förfulas av förfallna och vanprydandebyggnader eUer vanvårdad mark. Enligt gällande rätt kan expropriation intemedges på sådan gmnd. Det finns vissa medel att åstadkomma rättelse genomförelägganden enligt byggnads- eller naturvårdslagstiftningen. är emeUertid de gällande reglerna inte alltid tillräckliga. Detförekommer t.ex. att fastighetsägare utnyttjar rätten att överklaga utfärdadeförelägganden i förhalningssyfte. Utredningens förslag innefattar också enmöjlighet att expropriera fast egendom i det nu behandlade fallet. JagtiUstyrker utredningens förslag på denna punkt. Inte minst för alt effektivtkunna tillvarata natur- och mUjövårdsintresset kan möjligheten tillexpropriation utgöra ett värdefullt hjälpmedel vid sidan av bestämmelserna ibyggnads- och naturvårdslagstiftningen. Ifråga om vanhävdad byggnad ger lagstiftning, som redan har genomförts pågrundval av bl.a. expropriationsuttedningens förslag, räll tiU expropriation avvanvårdad byggnad, som genom uthyrning används tiU bostadsändamål, för att försättaeller hålla byggnaden i tillfredsställande skick. Bestämmelsen kompletterarreglerna i lagen om tvångsförvaltning av bostadsfastighet. Enligt utredningenbör emellertid expropriationsbefogenheten beträffande byggnad avse inte enbartbostadsfastighet. Också byggnad som används som arbetslokal eller annat bör isamma syfte kunna exproprieras vid grov vanvård. Visserligen kan föreläggandenutfärdas med stöd av byggnads- och hälsovårdslagstiftningen. Även här kanemellertid fastighetsägaren dröja med att ställa sig föreläggandet tilleftertättelse eller sakna ekonomiska resurser tUl det. JagvUl framhålla att såvitt man vet har inte något nämnvärt praktisktbehov gjort sig gällande av att kunna expropriera andra byggnader änbostadsfastigheter på grund av vanvård. Vid utformningen av en nyexpropriationslag måste man emellertid räkna med möjligheten av att ett sådantbehov kan visa sig föreligga. Också arbetsplatser och andra lokaler som pågrund av grov vanvård ger en otillfredsställande miljö för de människor somvistas där bör enligt min mening kunna exproprieras, om olägenheterna inte kanavhjälpas på annat sätt. 1 saml Nr 109 finnssålunda inte någon anledning all begränsa expropriationsmöjligheten tillbostäder. Jag är därför ense med utredningen också på denna punkt. Vad jag nyssanförl ger vid handen att också denna expropriationsmöjUghet kan anlas blisäUan använd. Enligtutredningsförslaget skall det vara möjligl all expropriera en vanhävdadfastighet i syfte att riva befintiig bebyggelse och ersätla den med ny och meraändamålsenlig sådan. Gällande lagstiftning medger inte expropriation för detlaändamål (jfr prop. 1970:133 s. 55). Förhållandena kan emellertid vara sådanaatt det inte är ekonomiskt försvarligt eller ens tekniskt genomförbart att mstaupp en vanvårdad bostad eller arbetslokal utan att den enda möjligheten altförhindra fortsatt vanvård är atl riva den. Jag anser därför atl ocksåmöjligheten att expropriera i avsikt att riva byggnad bör kunna komma i fråga.Vilket alternativ som tillgrips måsle bli beroende på omständigheterna i detsärskilda fallet. Av expropriationssökanden bör emellertid krävas att han iansökningen klart anger för vilket alternativ expropriation söks. Närasamband med frågan om expropriation för rivning av vanvårdad byggnad har fråganom vUka hjälpmedel samhället behöver för att kunna genomföra sanering avomodern bebyggelse, en fråga som berörts frän kommunhåU underremissbehandUngen. Förslag om saneringsverksamheten i stort såvitt angårbostadsbebyggelse har lagts fram av saneringsulredningen i dess belänkande (SOU1971:64 och 65) Sanering I-IL förslag övervägs nu inominrikesdepartementet. Det kan förtjäna övervägas att använda expropriationockså för sanering av bebyggelse som är omodern ulan att vara vanvårdad. Denfrågan bör emeUertid inte tas upp nu utan bör anstå lill dess en samladbedömning av saneringsutredningens förslag kan föreligga. Jag vill därförförulskicka, att de bestämmelser om expropriation av vanvårdad egendom som nuföreslås kan behöva ändras . Utredningensförslag om expropriation enligt förevarande punkt innebär att expropriationskall kunna äga rum inte bara när grov vanvård föreligger utan också när sådankan väntas. Förslaget har kritiserats av fastighetsägareförbundet. Det tordeemellertid , inte minsl i fråga om vanvård av byggnad, varaangeläget att ingripande kan ske på ett tidigt stadium. Jag anser därför allrätl lUl expropriation, i likhel med vad utredningen föreslår och som redangenomförts beträffande expropriation av bostadsfastighet, bör finnas inle baranär vanvård faktiskt föreligger utan också när grov vanvård med skäl kanbefaras uppkomma. VUken bevisning som skall krävas måsle uppenbarligen bliberoende på omständigheterna i det särskUda fallet. I likhet med vad chefen förjustitiedepartementet anförde i samband med tUlkomsten av 1 § första stycket 19ExL (prop. 1970:133 s. 54) anser jag skäl för expropriation i aUmänhetföreligga, om ägaren har underlåtit att rätta sig efterförelägganden att hålla fasligheten i stånd eller då del kan otvetydigt visasatt ägaren systematiskt vanvårdar fastigheten. Förutsätining för att expropriationskall få ske bör alltså vara alt fastighetsägaren klart visat brist på intresseeller förmåga all hålla fastigheten i skick. Detförhållandet att ägaren avser att riva viss byggnad utgör självfallet intehinder mol expropriation, om grov vanvård föreligger eller kan befaras. Omförhållandena är sådana, att rivning får ske, bör den också genomföras innanvanvården är ett faktum. Om rivning hindras av att vederbörligt tiUstånd lUlrivning inte kan erhållas, måste fastigheten hållas i sådant skick att grovvanvård inte kan sägas föreligga. Liksomulredningen anser jag del inte nödvändigt atl såsom f.n. sker i 106 § ExL ifråga om expropriation av ödelagd skogsmark i lagen ange vUka subjekt somskall kunna bevUjas expropriationstiUstånd. Med hänsyn tiU de krav som måsleställas på garantier atl fastigheten försätts och hålls i tUlfredsstäUandeskick torde det dock endast vara ett fåtal enskUda rättssubjekt som kan komma ifråga. 8.2.9 Expropriationför kuUurella ändamål Enligt1 § första stycket 12 ExL fär expropriation ske för all bevara historiskt ellerkulturhistoriskt märklig bebyggelse eller märklig fast fornlämning eller föratt bereda erforderligt utrymme däromkring. Regeln fick sin nuvarande lydelse isamband med ändringar i ExL och överensstämmer med utredningensförslag. Under1971 års reformarbete uttalade vissa remissinstanser alt den a\ utredningenföreslagna regeln inte gav tUlräckligt skydd för alt bevara helabebyggelsemiljöer. I diskuterades frågan med anledning av enmotion i ämnet. beslöt efter hemsi.nllan a\ kulturutskottet att hosKungl. Maj:t anhålla om utredning av frågan om skydd för vissa bebyggelser ochmiljöer (mol. 1971:832, KrU 19"'l 2fv rskr 1971:264). I tUläggsdirektivden tUl bygglagntredniniicn har åt nämnda utredning uppdragUs atli sitt arbete överväga de s\n punkter på skydd för kulturhistoriskt värdefullabebyggelser och miljöer som anfört. Iavvaktan på resultatet av bygglagutredningens överväganden i denna fråga finnerjag inte skäl att nu ompröva de bestämmelsei or- evpio priation för kulturellaändamål, som kom . ';;.i;s överföras oförändrade i saktill den nya expropriationslagen. 8.2.10 Expropriationför naturvård och fritidsändamål EnligtI § första stycket 11 ExL får expropriation ske för att bevara område somnationalpark, naturreservat eller naturminne. ombildande av nationalpark, naturteservat och naturminne finns i naturvårdslagen.Reglerna om naturreservat i sistnämnda lag har sådan utformning att de kananvändas också för att tillgodose behovet av mark för allmänhetens frUuftsliv.Länsstyrelsen kan vidare förordna bl.a. alt, om det för tillgodoseende avändamålet med naturteservat krävs atl vägar, parkeringsplatser, vandringsleder,raststugor, tältplatser, badplatser, sanitära inrättningar eller liknandeanordningar anläggs inom området, ägaren skaU tåla sådant intrång. Behovet avmark för allmänhetens frUuftsliv kan också i viss utsträckning tillgodosesgenom naturvårdslagens bestämmelser om strandskyddsområde. Även enUgt VL kantvångsingrepp ske tUl förmån för ett allmänt naturvårdsintresse. Slutligen börerinras om möjligheterna alt enligt BL inlösa område som i fastställd generalplaneller stadsplan avsetts för annat ändamål än enskUd bebyggelse, t.ex, tUlidrottsplats. Några särskUda bestämmelser om tvångsinlösen av mark förfritidsbebyggelse finns inte enligt gällande rätl. Bestämmelserna omexpropriation av mark för tätbebyggelseändamål är tillämpliga också i fråga omfritidsbebyggelse. Enligt108 § ExL får expropriation för att bevara område som nationalpark,naturreservat eUer naturminne äga rum endast till förmån för staten samt närdet är fråga om naturreservat eller naturminne för kommun eller för sådanförening eller stiftelse vars huvudsakliga uppgift är ägnad naturvård och somkan på ett betryggande sätt svara för egendomen. mening är de nu gäUande reglerna om expropriation förnaturvårdsändamål i huvudsak väl avvägda och bör därför oförändrade överförastill den nya expropriationslagen. Förslaget har allmänt godtagits avremissinstanserna. Endast har rest invändningarmot att de expropriationsmöjligheter som finns för bevarande av område somnationalpark, naturreservat eller naturminne behålls. Enligtmin mening kan det inte komma i fråga att i en ny lag inskränka möjligheternatUl expropriation för naturvårdsändamål. Jag godtar därför utredningens förslagpå denna punkt. Med anledning av samernas riksförbunds remissyttrande vUl jagemeUertid framhålla, atl rensköl-selns intressen i förekommande fallsjälvfallet måste beaktas vid prövningen av expropriationsansökningar för nunämnda ändamål, TUl frågan om ett lagfästande av principen att vidtUlståndsgivningen hänsyn skall tas till motstående intressen återkommer jag idet följande. Ocksåbehovet av mark för frUuftsområden kan enligt utredningen i viss mån tUlgodosesgenom reglerna om expropriation för naturreservat. Detsamma anser utredningen istor utsträckning gälla behovet av utrymme för kollektiva anläggningar för detrörliga frUuftslivet, I fråga om vissa anläggningar utanför naturreservat föreligger dock enligt uttedningensmening ett behov av vidgade inlösenbestämmelser. I allmänhet lorde det därvidröra sig öm komplettering eller utvidgning av en redan befintiig anläggning.Också i fråga om idrottsanläggningar kan ibland föreligga stora svårigheter attskaffa behövlig mark. Med hänsyn tiU det nära sambandet meUan idrott ochfriluftsliv anser utredningen det knappast motiverat att låtaexpropriationsrätt gälla uteslutande till förmån för det ena av dessa bådaändamål. Ulredningen föreslår därför att expropriation skall få äga rum för atttillgodose behovet av mark för anläggning för idrott eller friluftsliv. För attexpropriation skaU få ske för nu nämnda ändamål skall dock enligt utredningenkrävas dels att anläggningen är ägnad att tillgodose ett viktigt behov, delsatt den är avsedd atl hållas tillgänglig för allmänhelen. VidremissbehandUngen har utredningens förslag aUmänt godtagits. Viss kritik hardock framförts av främst . Enligt verkets mening kan del inteanses klart atl bestämmelserna i naturvårdslagen täcker alla förekommande behovav särskUda anordningar för idrott och friluftsliv inom ett naturreservat. Detär t.ex. tveksamt om mark för en friluftsgård av större omfattning kan tas ianspråk. Också när det gäller del rörliga friluftslivet utanför naturteservat anserverket att utredningens förslag är alltför snävt. Sålunda borde införasmöjlighet att expropriera mark för idrott eller friluftsliv utan atl särskildanläggning tiUskapas, finner det angeläget att expropriationsmöjligheternavidgas tUl att omfatta även strövområden. Föregen del vUl jag understryka vikten av att mark finns tillgänglig för attlillgodose allmänhetens behov av idrott och friluftsliv. Tätorternas tillväxtoch den ökade fritidsbebyggelsen har gjort att välbelägen mark i allt störteutsträckning tas i anspråk för bebyggelse och sålunda inte längre blirtUlgänglig för allmänheten. En av huvuduppgifterna för det arbete med denfysiska riksplaneringen som bedrivs parallellt med detta lagstiftningsärende äratt säkerställa att mark vid översiktlig planläggning avsätts för det rörligafriluftslivets behov. Det behövs emeUertid också medel för att om så behövs medtvång kunna ta marken i anspråk för avsett ändamål. Jag är ense med utredningenom att detta i stor utsträckning kan ske genom att marken förklaras förnaturreservat och vid behov exproprieras för detta ändamål, både förfriluftsliv och för idrottsanläggningar kan också tas i anspråk enligt BL, ommarken enligt fastställd generalplan eller stadsplan är avsedd för sådant ändamåloch dess användning för ändamålet inte ändå kan anses säkerstäUd, Dessa vägarbör vara de som i första hand används. Det bör dock vara möjligt att i ställetför att förklara område för naturreservat eUer gå vägen över fastställdgeneralplan eller stadsplan undantagsvis ta område i anspråk för idrott ellerfriluftsliv genom expropriation. Möjligheten att expropriera bör inte begränsastill att avse enbart utrymme för anlägg- ningar.En viktig uppgift för samhällets markpolilik för framliden kan väntas bli allskapa utrymme för strövområden främsl i närheten av de stora städerna. Somregel bör visserligen sådana kunna ordnas utan att marken löses. Om det iundantagsfaU anses önskvärt atl ta marken i anspråk med äganderätt eller nyttjanderätt,bör emellertid expropriation kunna ske för ändamålet. Detlorde emellertid vara givet all den nu avsedda expropriationsbefogenheten intekan gälla oinskränkt. Det bör således krävas att marken eller anläggningentiUgodoser elt väsentiigt behov. Vidare bör uppstäUas del kravet att den markeller anläggning som expropriationen avser skall bli tillgänglig för envar.Anläggningar som står öppna endast för medlemmar i en sluten förening ellerorganisation bör däremol som utredningen anfört lämnas utanför. Detsamma tordei allmänhet få gälla föreningar som visserligen i princip står öppna för envarmen där möjligheten att vinna inträde i praktiken begränsas på olika sätt. Medhänsyn till del nu sagda föreslår jag att expropriation skaU få ske för att lillgodoseett väsentligt behov av mark för idrott eller friluftsliv eller av anläggning'därför, om marken eller anläggningen är avsedd att håUas tillgänglig förallmänheten. Vidprövningen av en expropriationsansökan måste undersökas, om den med ansökningenavsedda verksamheten bör förläggas just tUl den begärda platsen eller om någonannan plats bör väljas. I princip måste krävas att denna fråga utretts genomnågon form av . Mot kommunens bestridande tordeexpropriationsansökningen inte böra beviljas. Vad jag nu har anfört följeremellertid av allmänna principer för tiUståndsgivningen. TUl frågan om hurdessa principer skall ges uttryck i lagtexten återkommer jag i del följande. behövs också möjlighet tUl expropriation av mark förfritidsbebyggelse. Visserligen anser ulredningen att markbehovel för dettaändamål i och för sig kan tiUgodoses med hjälp av reglerna om expropriation förtätbebyggelse. Inlösen av mark för fritidsbebyggelse och mark för strövområdendäromkring sker emellertid ofla i ett sammanhang och dessa frågor är enligtutredningen nära knutna tUl varandra. Med hänsyn främst härtill föreslårutredningen att bestämmelsen om expropriation för fritidsbebyggelse placeras isamma paragraf som övriga bestämmelser om expropriation av mark förfritidsändamål. 1detta sammanhang har utredningen aktualiserat frågan om expropriation förkommuns räkning bör få ske utanför den egna kommunens område. Ulredningenframhåller att det ofta föreligger ett betydande behov för tätortskommunernaatt kunna skaffa mark för fritidsbebyggelse och strövområden utom den egnakommunens område. Genom utredningens förslag om en särskild bestämmelse omexpropriation för fritidsbebyggelse tillvaratas detta intresse. Fleraremissinstanser släller sig tveksamma eller krhiska till utredningens förslagom en särskild bestämmelse angående expropriation för fritidsbebyggelse. Mednågra få undantag ifrågasätts visserligen inte atl expropriation i och för sigbör få ske för sådant ändamål. Det framhåUs emeUertid att redan bestämmelsernaom expropriation för tätbebyggelse i tillräcklig omfattning tiUgodoser ocksämöjligheterna att ta mark i anspråk för fritidsbebyggelse. Föregen del vill jag framhålla att förutsättningarna för bedömningen av dennafråga i viss mån ändrats sedan utredningen lade fram sitt förslag. Genom enändring i BL (prop. 1971:118, CU 1971:26, rskr 1971:309) har dennärmare innebörden av tätbebyggelsebegreppel klargjorts. Härigenom har det bliviltydligt att all fritidsbebyggelse av sådan beskaffenhet att mark tiU den börkunna exproprieras är att hänföra till tätbebyggelse. Vidarevill jag peka på att det redan nu förekommer bebyggelse som är ägnad attanvändas både som fritidsbostäder och permanentbosläder och att dettaförhållande med en ökande fritid kan väntas bli allt vanligare i framtiden.Därför torde som också planverket framhåUit en gränsdragning mellanpermanentbebyggelse och fritidsbebyggelse i praktiken vara omöjlig. När det gäUertätbebyggelse i allmänhet har emeUertid rätten tiU expropriation förbehållitskommun inom vars område marken är belägen eUer annan kommun inom samma kommunblock.Molsvarande skall enligt vad jag har föreslagk gälla, om landstingskommuneller kommunalförbund tillåts expropriera för tätbebyggelse. Att öppnamöjlighet för en utomstående kommun att expropriera för fritidsbebyggelseskulle sålunda strida mot de principer för tätbebyggelse som slagits fastsenast lagstiftningsärende. Det av utredningen anförda skälet altinlösen av mark för fritidsbebyggelse och för strövområden däromkring bör kunnaske i elt sammanhang finner jag inte så väsentligt att det i och för sig kanmotivera en särskild bestämmelse om rätt tUl expropriation för fritidsbebyggelse.Också bestämmelserna om expropriation för tätbebyggelseändamål ger f.ö. rätttill expropriation för anordningar som sammanhänger med tätbebyggelse. Pägrund av det anförda anser jag att någon särskild bestämmelse om expropriationför fritidsbebyggelse inte bör tas in i den nya lagen utan att sådanexpropriation bör få ske med tillämpning av vad som gäller för tätbebyggelse. Idetla sammanhang viU jag också ta upp frågan om rätl för kommun att exproprieramark för fritidsändamål inom annan kommuns område. Den särskilda bestämmelsenom expropriation för naturvård i 108 § ExL innehåller inte någon begränsning idetla hänseende. En obegränsad expropriationsrätt för kommun inom annan kommunsområde kan emeUertid innebära ett kraftigt intrång i markkommunens planer och inttessen.Visserligen bör inte heUer i den nya expropriationslagen ställas upp någotabsolut hinder för kommun att expropriera utom sitt eget område när det inte ärfråga om tätbebyggelse. Vid den aUmänna behovs-och skälighetsprövningen måsteemeUertid markkommunen alltid ges tiUfälle att yttra sig iexpropriationsärendet och dess åsikter om markhushåUningen bör frångås endaslom myckel starka skäl talar för det. 8.2.11 Expropriation för diverse ändamål Enligt1 § första stycket ExL får expropriation ske bl.a. för allmän byggnad (punkt 3)eUer ändamål, som det enligt lag eUer författning tillkommer kommun eller annansådan samfällighel att tillgodose (punkt 4), eller för annat ändamål, som ärjämförligt med något av. de i punkterna 1-5 uppräknade ändamålen och som ägerväsentlig betydelse för det allmänna (punkt 6). Vidare kan enligt punkt 8medges expropriation av mark för samlings- och gudstjänstlokaler tiU förmånför befolkningen eller en väsentlig del därav på en ort. Denu avsedda ändamålen för vUka expropriation medges enligt gällande rätt kaninte tUl aUa delar inrymmas under de exproprialionsgmnder som har diskuteratsi det föregående. Detsamma gäller enligl utredningen en del andra från allmänsynpunkt angelägna ändamål för vUka expropriationsbefogenhet bör finnas. Medhänsyn tUl att det rör sig om en rad sinsemellan disparata ändamål anserutredningen det nödvändigt att en bestämmelse i ämnet får en relativt allmänthållen avfattning. Den behövliga avgränsningen anses böra ske genom atl i lagenhänvisas till arten och beskaffenheten av de intressen som skall tillgodoses. 1första hand bör enligt utredningens förslag expropriation få ske för atttUlgodose behovet av utrymme för byggnad, lokal eller annan anläggning förverksamhet som är avsedd att drivas av staten eller av kommun eUer annan sådanmenighet. Förslagethar i allmänhet godtagits av remissinstanserna, anser dock attförslaget har fått en aUtför vid avfattning, inte minst med tanke på statensoch kommunernas växande uppgifter. Föregen del anser jag att några principieUa invändningar inte kan riktas mot attexpropriation får ske för ändamål som del ankommer på staten eUer kommun atttiUgodose. Hit hör exempelvis behovet av utrymme för aUmänna byggnader,samlingslokaler för överläggningar, undervisnings- och fritidsverksamhet o.d,,personalbostäder, barnstugor och serviceanläggningar i anslutning tUl sjukhusoch andra offentliga inrättningar m,m. I stor utsträckning kan visserligendessa behov tUlgodoses inom ramen för bestämmelserna om expropriation förtätbebyggelse, men vissa begränsningar gäUer för tiUämpningen av dessa reglersom gör att en allmän bestämmelse om expropraition för statliga ochkommunala ändamål ändå behövs. Som utredningen anför åsyftas såvitt avserkommun och därmed jämställd menighet självfallet bara sådana åtgärder somfaller inom ramen för sökandens författningsenliga kompetensområde. Att låtadenna begränsning komma till uttryck i själva lagtexten anser jag i likhet medutredningen överflödigt. Ändras den kommunala kompetensen , kommerdetta att automatiskt påverka den här förordade expropriationsbefogenhetensomfattning.