prop · FV0362 · 1972-12-31 00:00:00 — NO kandärför ansluta sig tiU uttalandet i promemorian att starka skäl, främst medhänsyn till de anställdas intressen, kan åberopas för att det allmänna i särskUdasituationer, trots betänkligheter i konkurrenshänseende, ingriper med åtgärdersom kompletterar och förstärker andra arbetsmarknadspolitiska insatser. I dettasammanhang erinrar NO om vad som i konkurrenshänseende gäller för de skyddade verkstädemainom arbetsvärden. Enligt av AMS utfärdade cirkulärmeddelanden får statsbidragtiU dessa verkstäder inte påverka produktemas prissättning. Inte minst medtanke på att arbetsmarknadsverket skaU svara för den föreslagna verksamhetenutgår NO från att de principer som gäller för prissättning vid arbetsvärdensverkstäder kommer att tUlämpas även i den här föreslagna verksamheten. måste en noggrann prövning föregå de 1972: 64 17 föreslagnabidragen, inte minst därför att en fortsatt drift av nedläggningshotat företagkan vidmakthålla oron på prissidan i branschen och därmed försvåra verksamhetenför andra företag. anför att, så snart det över huvudtaget finns några konkurrenter tUl ett understött företag, dessa kommer i ettogynnsamt läge i förhållande tUl mottagama av bidraget. Är motståndskraftenmot konkurrensen från den understödda verksamheten låg kan denna konkurrensenligt föreningens uppfattning få mycket kännbara och kanske katastrofalaföljder för konkurrentema. delar den uppfattning som har kommittiU uttryck i promemorian att verksamheten med hänsyn tiUkonkurrensförhållanden bör handhas med viss försiktighet. Liknande synpunkterframför länsstyrelserna i , , och Västernorrlandslän. SAFoch framhåUer att risken för konkur-rensnedsättandeeffekter av förslaget skulle minska om möjligheterna tUl förlängning avbidragstiden utöver bortföll. Förslageti fråga om driftbidragets konstruktion, som innebär att bidrag skaU utgå medhögst en tredjedel och i vissa fall högst hälften av den lön inkl. socialakostnader som betalas till arbetskraften, lämnas i aUmänhet utan erinran avremissinstanserna, däribland LO, TCO, , , NO samt flertaletlänsstyrelser och företagareföreningar. Enligt AMS finns dock starka motiv föratt skapa större enhetlighet bland de till arbetskraften knutnaarbetsmarknadspolitiska stödåtgärderna. Motiv finns för att ha sammabidragsregler för den föreslagna stödformen som för halvskyddad sysselsättning.I avvaktan på att erfarenheter vinns har styrelsen dock inte något att erinramot att förslaget i promemorian tiUs vidare tUlämpas. Kommerskollegiumställer sig tveksam till den föreslagna utformningen som inte torde skapa tUlräckligtincitament för en konkursförvaltning att fortsätta verksamheten. Enligtkollegiets erfarenheter föregås konkursförfarande i allmänhet av enbetalningsinställelse som är tiUkommen för att möjlighetema att rädda företagetskall kunna prövas. Under betalningsinställelsen fortsätter driften samtidigtsom inkomna order expedieras med hjälp av inneliggande lager av råvaror,halvfabrikat och färdiglager. Företagets tiUgångar utnyttjas och upparbetassåledes maximalt . Vid konkurstUlfället är följaktligenföretagets resurser ofta helt uttömda som personalens arbetslust ihög grad har minskat. Eftersom likviditeten redan tidigare är hårt ansträngdsaknas i aUmänhet rörelsekapital för fortsatt drift. De likviditetsproblem somsåledes ofta, åtminstone i de små och medelstora företagen, uppstår ianslutning tiU konkurs synes inte kunna lösas genom det framlagda förslaget,eftersom det är svårt att i en konkurs beräkna storleken av de förluster somkan komma att uppstå vid fortsatt drift och om det föreslagna bidraget är tUräckligtför att täcka dessa. hettorde den sjunkande produktionen i krisdrabbade företag, i kombination medprisreduktioner som är nödvändiga för att få in medel tUl konkursboet, medföraförluster som betydligt överstiger driftbidraget. Som exempel nämns att detföreslagna bidraget är så konstmerat att, om lönedelen är , vilket är ganskavanligt i industrin, bidraget blir eller i undantagsfaU avomsättningen. Kollegiet framhåller vidare risken för att en konkursförvaltningkan utnyttja bidragssystemet trots att den oavsett bidrag avser att fortsättadriften. Även Ackordscentralen i och en företagareföreningifrågasätter på liknande gmnder som kommerskollegium om maxunigränsema för bidragetär tUlräckliga för att förslaget skall kunna få praktisk betydelse. Enligtdessa remissinstanser torde det vara mera rationellt att i stället för bidraginföra en garanti för de förluster som kan uppstå vid fortsatt drift av konkursdrabbatföretag. Liknande synpunkter anför i . StatsföretagAB anser att driftbidragen åtminstone inte bör bindas tUllönekostnaderna utan relateras tUl företagens totala kostnadssumma.Driftbidragets storlek bör i sådant faU avgöras från faU till fall efter samrådmellan AMS och konkursförvaltningen. Enligt SAF och industriförbundsynes det lämphgt att under en försöksverksamhet pröva även andra metoder. Enlösning skulle vara att infordra anbud från i branschen verksamma företag påorder eUer utnyttjande av produktionskapaciteten . Förslagetatt det bidragsgrundande lönebeloppet inte skall inkludera lön tUl enskUd somöverstiger ATP-gmndande inkomst har föranlett invändningar av TCO, ochSvenska bankföreningen som i huvudsak framhåUer att medverkan frånkvalificerade tjänstemän i regel är nödvändig för fortsatt rationell drift av nedläggningshotatföretag. TCO finner också att möjlighetema tUl kontroll av bestämmelsema pådenna punkt torde vara starkt begränsade. Medanledning av uttalandet i promemorian att driftbidraget inte skall medverka tUlatt den fortsatta verksamheten ger vinst till företagets borgenärer ellerägare understryker Ackordscentralen i att denna fömtsättning tordebli mycket svår att uppfylla, exempelvis vid ett byggföretags konkurs. NObetonar svårighetema att bestämma balanspunkten för en rättvis avvägninggentemot borgenärs- och ägar-intressen. anser att det istor utsträckning måste vara ogörligt att med så korta intervaUer som en månadkunna bedöma utfallet av en rörelse under avveckling. LO understryker attinsynen och revisionen måste vara mycket effektiv för att det föreslagna stödetinte skall kunna utnyttjas otUlbörligt. Driftbidraget får enligt LO:s meninginte leda tUl att företagen känner sig befriade från ansvar för de anställdaeller att företagen bibrmgas uppfattnmgen att samhället härigenom övertar detansvar som rimligen bör ankomma på företaget. TCOsäger sig dela de farhågor som antyds i promemorian för att samhället påtar sigett ansvar för de anställda som borde åligga företagen. Om reglerna för varselskärptes skuUe behovet av stathga lönesubventioner av den föreslagna typenenligt TCO:s uppfattning bh betydligt mindre. bör återbetalning av driftbidrag genom reaktivering iform av län med återbetalningsskyldighet göras gällande endast i den månbidraget har medfört att konkursborgenärernas möjligheter tiU betalning ikonkursen har ökat. framhåUer att driftbidrag i form avlån sällan framstår som försvarliga med hänsyn tUl fordringsägama. LOdelar uppfattningen att driftbidraget i princip inte bör kunna utgå under den varseltidsom skall iakttas enligt gäUande överenskommelser. Enligt SAF och är denna uppfattning däremot felaktig med hänsyn tillförslagets syfte. Prövningen av bidragstidens längd bör i stäUet utgå från dentid som företaget måste hållas i drift utöver vad som avsetts vidnedläggningsbeslutet. Utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m., somförordar att möjlighet öppnas att ge driftbidrag även i andra situationer änkonkurs och likvidation, anser mot denna bakgmnd att förslaget att driftbidraginte skall utgå under varseltid bör utmönstras. Flertaletremissinstanser reser invändningar mot förslaget att företag för att bli stödberättigati regel skall ha minst 100 anställda samt mot utformningen av undantagsreglernahärifrån. Sålunda finner utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m.att den föreslagna gränsen är för hög och ifrågasätter om det är lämpligt medbegränsningar av denna art. Liknande synpunkter anför LO, AMS, SHIO samt läns-styrelsernai , och . Enligt i länbör minimistorleken sänkas till 50 anstäUda. TCO samt länsstyrelserna iÖstergötlands och län uttalar att de föreslagna normerna måste tillämpasgeneröst med hänsyn till den stora betydelse för arbetsmarknaden som ävenmindre företag i många fall kan ha. anser att huvudregelnsäkert kan innebära en lämplig avvägning för större delen av landet. På småorter i glesbygd, där verksamhetens angelägenhet antagligen är störst, tordedock företag med betydligt färre anstäUda ha stor betydelse från social ochsamhällelig synpunkt. Reglerna bör därför klart ange att t. ex. inomstödområdet motsvarande gräns skall vara 50 anställda. Enligt iJämtlands län bör inom stödområdet över huvud taget inte någon gräns tillämpas. LOunderstryker promemorians förslag att eventuell koncemtillhörig-het bör påverkabidragsprövningen. StatsföretagAB, TCO m. fl. delar uppfattningen att företagsarrende bör komma i frågaendast i rena undantagsfall när synnerliga skäl föreligger. iKalmar län, som erinrar om de positiva erfarenhetersom inom länet finns av företagsarrende, förordar att större möjligheter än somhar föreslagits i promemorian skapas för samhället att i arrendeform driva nedläggningshotadeföretag . De komplikationer som kan föreligga bör enligtlänsstyrelsens mening väga lätt mot den temporära sysselsättningseffekten. Kommerskollegiumanser att arrendering av företag kan ha vissa fördelar men stäUa sigdyrare för staten än de föreslagna bidragen. i länförordar att i de faU då driftbidraget är otiUräckligt för att kunna uppskjutaen förestående nedläggning staten skaU kunna ta initiativ tiU exempelvis ettarrende. Utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. erinrar om att detbyte av arbetsgivare som företagsarrende innebär medför åtskUliga problem av arbetsrättsligart. Det torde exempelvis ankomma på AMS att vid arrende teckna kollektivavtalom anställningsvillkoren med de anställdas organisationer, att söka inträde idet på den privata marknaden uppbyggda systemet för sociala förmåner samt attsöka någon sorts ersättning för de regler om förhandlingar,skiljenämndsprövning, företagsnämnder m. m. som tidigare gäUt i företagetgenom huvudavtalen på den privata arbetsmarknaden. SAFoch tUlstyrker förslaget att bidragsprövningen skaUligga hos AMS. ifrågasätter, med hänsyn tiU denbefattning som kommerskoUegium kan fömtsättas få med olika former avstödåtgärder tiU företag, om inte kollegiet borde handha även den härföreslagna verksamheten. i fömtsätter atthandläggningen av driftbidraget samordnas med andra former av företagsstöd.Länsstyrelsen i anför att, eftersom regionalekonomiskasynpunkter ofta måste läggas på de ohka former av stödåtgärder som kan bliaktuella, länsstyrelserna bör på det regionala planet ha ansvaret för denföreslagna bidragsverksamheten. i län förordar med sammautgångspunkter att samråd föreskrivs med . Förslageni promemorian beträffande försöksverksamhetens omfattning och kostnaderna fördenna har inte föranlett några invändningar från remissinstanserna. NO anföratt han vid bedömningen av förslaget bl.a. tagit hänsyn tiU åtgärdernasbegränsade omfattning och försöksnatur. Ifråga om insynen i företagen framhåUer kommerskollegium att uppföljningen av bidragsberättigadeföretag är en mycket svår uppgift, som kräver stor erfarenhet och ekonomisktkunnande. Det är därför angeläget att länsarbetsnämndema i större utsträckningän vad som har förordats i promemorian anlitar utomstående expertis. Även LO strykerunder att insynen och revisionen måste vara effektiv för att stödet inte skaUkunna utnyttjas otillbörligt. Ett antal remissinsanser, däribland Ackordscentraleni och flertalet länsstyrelser, anser att den sakkunskap som i dessaavseenden finns företrädd i företagareförening- Åtskilliga företagareföreningar konstaterar att föreningarnaofta är engagerade i de krisdrabbade företag som kan bli aktueUa för stöd ochi övrigt bistår företag genom långivning och konsultinsatser samt tjänstgörsom regionala uppföljningsorgan för lokaliseringsstöd. Föreningarna bör därförvara väl lämpade att anlitas för uppföljningen av driftbidragens användning. LO,TCO och utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. Uttalar att frågorom driftbidrag bör avgöras i nära samråd med de fackliga organisationerna. Vidden slutliga prövningen av förslagen bör enligt utredningen tiUses att systemetmed samrådsgmpper enligt gäUande varselöverenskommelse får omfatta även denföreslagna verksamheten. Utredningen påpekar i detta sammanhang attturordnings-frågan och därmed sammanhängande fackliga problem måste bli beroendeav överenskommelser med arbetstagamas organisationer. Densvenska arbetsmarknaden har präglats av omfattande omstäUningari vårt näringshv som en följd av näringslivets anpassning tiU den fortskridandetekniska och ekonomiska utvecklingen samt en hårdnande intemationeU konkurrens.SärskUt markerad har takten i omstäUningama varit från mitten av 1960-talet.Ett uttryck härför är stegringen i antalet varsel om nedläggning av företag,vilken framgår av följande diagram. 15 -1+ - Antal herörda anietstafiaia 1 OÖO-tal 13 -12 - 1 1 1 1 1 1 1 65 66 67 63 6? Prop,1972:64 22 Förskjutningarnai sysselsättningen meUan näringslivets olika sektorer har under senare årinneburit särskilda problem, bl. ä. på grund av ökade svårigheter att finna nyaanstäUningar för många arbetstagare, framför allt de äldre. Vidare har antaletvarsel om nedläggning av förhåUandevis stora företag ökat. Sådana nedläggningarstäUer regelmässigt höga anspråk på arbetsförmedlingen. I synnerhet närefterfrågan på arbetskraft är ringa krävs inte bara en kvantitativ ökning avinsatserna från arbetsförmedlingens sida utan också en fördjupad service tUlden enskilde. Förmedlingsarbetet blir tidskrävande och måste ofta kompletterasmed andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En fömtsättning för att ett tUlfredsstäUanderesultat skaU kunna nås i detta arbete är att såväl den enskUde somarbetsmarknadsorganen får tiUräckligt med tid för att lösasysselsättningsfrågan. Ett sätt att lösa frågan kan ibland vara att permitteringarhelt eller delvis undvUcs genom att företaget efter rekonstmktion eller andraåtgärder fortsätter sin verksamhet. Också i detta faU är en väsentlig fömtsättningför en lösning att tiUräcklig tid står till förfogande for överväganden ochförhandlingar om möjlighetema tiU fortsatt drift. Jag viU särskilt påpeka attstaten i olika former gör insatser till förmån för sådana företag som bedömsha långsiktiga möjligheter tiU lönsam verksamhet och därmed tryggadsysselsättning för de anställda. I detta sammanhang kan nämnas bl. a. det nyligenframlagda förslaget om statligt stöd för att underlätta strukturomvandlingeninom vissa branscher (prop. 1972: 46). Vadjag nu har sagt gäller även i konjunktursituationer som präglas av allmänt högefterfrågan på arbetskraft, främst vid permittering av ett stort antalarbetstagare eller vid driftinskränkning eller nedläggning avföretag som dominerar sysselsättningen på en mindre ort. Enframgångsrik sysselsättningspolitik i här angivna situationer fömtsätter att arbetsmarkadsorganenkan få tidiga och preciserade informationer om väntade förändringar avsysselsättningen i företagen. Genom överenskommelsen mellan å ena sidan AMS ochå andra sidan SAF, , LO och TCO om iakttagande av vissavarseltider får arbetsmarknadsorganen i flertalet fall sådan information.Denna varselöverenskommelse ses f. n. över. Även inom andra delar av arbetsmarknadenfinns motsvarande varselöverenskommelser. mån varseltiderna enligt överenskommelserna inte ger tillräckligt rådmm förarbetsmarknadsåtgärder i samband med driftinskränkning kan rådmmstidenförlängas genom tidigareläggning av beställningar för bl. a. statliga ochkommunala organ eller genom sysselsättningspolitiskt betingad offentiigupphandling. Ytterhgare tidsfrist kan i vissa faU vinnas också genom anordnandeav s. k. industriella beredskapsarbeten. Såväl varselöverenskommelserna som deåtgärder som jag nu har redovisat tar sikte på att förlänga rådmmmet medanarbetstagaren alltjämt är kvar i sin anställning. Sedan anställningen harupphört står givetvis aUa arbets- Prop.1972: 64 23 marknadspolitiska medel till förfogande -beredskapsarbete, arkivarbete, arbetsmarknadsutbildning etc. - för att beredaarbetstagaren anställning eller för att hjälpa honom på annat sätt. Det äremellertid ett självklart mål att söka lösa frågan om fortsatt eller ny anstäUningutan meUan-kommande särskilda sysselsättningsåtgärder. Med dessautgångspunkter har frågan om behovet av ökat rådmm behandlats i en inominrikesdepartementet upprättad promemoria (Ds In 1972: 2). I promemoriankonstateras att det är framför allt i två nedläggningssituationer somnuvarande möjligheter att bereda rådrum synes OtiUräckliga. Den första är närdet bedöms ändamålsenligt att söka hålla driften vid företaget i gång tillsfrågan om företagets framtid hinner klarläggas och åtgärder eventuellt vidtasför att åstadkomma fortsatt verksamhet vid företaget. Den andra situationen ärnär nedläggningen visserligen inte kan undvikas men där man behöver särskiltlångt rådrum att förmedla nya anställningar för arbetstagarna eller görainsatser av annat slag för dessa, dvs. situationer av det slag som jag nämntinledningsvis. För dessa situationer har i promemorian lagts fram förslag om statiigtstöd för tidsbegränsad försatt drift av nedläggningshotade företag. Förslagetinnebär i sina huvuddrag att staten som försöksverksamhet skall kunna utgedriftbidrag till industriföretag som hotas av nedläggning på grund av attföretaget har gått i konkurs eller tvingats träda i likvidation. Driftbidragetskall kunna utgå endast . Det skall utgöra högst entredjedel eller i speciella fall högst hälften av utgående lönesumma. Storlekenskall bestämmas så, att bidraget inte ger vinst åt företagets borgenärer eUerägare. Uppfattningen att nuvarande möjligheter att bereda rådrumför en allsidig bedömning av sysselsättningsmöjligheterna för anställda i nedläggningshotadeföretag inte är tillräckliga i vissa situationer vitsordas i aUmänhet avremissinstanserna. Jag har samma bedömning. Jag ansluter mig vidare liksom detstora flertalet av remissinstanserna till förslaget i fråga om huvudlinjernaför statliga driftbidrag till företag inom tiUverkningsindustrin. Ettdriftstöd av här diskuterad art är, som har framhållits i promemorian och understmkitsvid remissbehandlingen, inte invändningsfritt från konkurrenssynpunkt. I likhetmed bl. NO anser jag att hänsynen tUl de anställdas intressen väger så tungtatt statliga stödåtgärder i begränsad omfattning måste kunna övervägas trotsvissa invändningar i konkurrenshänseende. Det finns emellertid anledning attgå fram med försiktighet och under en begränsad försöksperiod reservera stödetför vissa klart definierade situationer. Erfarenheterna från försöksperiodenbör läggas till gmnd för en omprövning av stödets användning och utformning ifortsättningen och bör kunna ge vägledning när det gäller valet av meralångsiktiga lösningar på det här aktualiserade problemet. Försöksverksamhetenbör därför omfatta stöd till företag endast i nedläggnings- 1972: 64 24 situationerdå särskUt långt rådrum behövs för att man skall nå den bästa lösningen ifråga om de anställdas framtida sysselsättning. Syftet skall alltså inte varaatt genom ett generellt verkande stöd mera allmänt förbättraarbetsmarknadsorganens handlingsberedskap i samband med omställningar inomnäringslivet. Det är bl. a. mot denna bakgmnd som man skall se förslaget attdriftbidraget skall utgå endast till företag som har trätt i hkvidation enUgt142 § lagen (1944: 705) om aktiebolag, dvs. tvångslikvidation, eller i konkurs.Jag förordar denna begränsning av försöksverksamheten. Somhar framhåUits i promemorian och också påtalats vid remissbehandlingen kan enkonflikt särskilt i konkurssituationen uppstå mellan å ena sidan gäUandelagstiftning och borgenäremas intressen samt å andra sidanarbetsmarknadspolitiska hänsyn. Driftbidrag tUl ett företag i konkurs fömtsätterdärför att konkursförvaltaren efter samråd med AMS upprättar förkalkylerrörande verksamhetens bedrivande under viss överenskommen period, som bör varaförhållandevis kort. Därvid måste självfallet sådana frågor sompersonaltillgång, organisation inom företaget, prisbUdning samt möjligheternaatt infria garantiåtaganden etc. beaktas. Det arbetsmarknadspolitiskt betingadebehovet av fortsatt bidrag för att upprätthålla driften i företaget skallprövas kontinuerligt. Det kräver löpande uppföljning av verksamheten frånstatens sida. Ett viUkor för bidrag bör vara att staten får rätt tiU full insyni företaget. Härigenom får staten möjlighet att i samråd med konkursförvaltarenefter hand justera bidraget så att det inte blir så stort att det ökar konkursboetstillgångar. Det ankommer på konkursförvaltningen att å sin sida själv pröva attverksamheten bedrivs på ett sätt som inte strider mot gällande konkurslagstiftning. Utlämnadebidrag skall enligt promemorian helt eUer delvis kunna reaktiveras i form avlån med återbetalningsskyldighet i de fall bidragsgivningen trots denkontinuerliga kontrollen leder till att konkursboets tiUgångar ökar. Jag delarden uppfattning som ligger tUl gmnd för förslaget men förordar att den kommer tiUuttryck genom en genereU föreskrift att utiämnat bidrag skall återbetalas i denmån bidraget har medfört att verksamheten har gett överskott dåbidrag har utgått. I det omvända fallet, dvs. att verksamheten trots bidragethar gått med förlust, bör bidraget kunna höjas med retroaktiv verkan inom ramenför den aUmäima regeln rörande bidragets storlek. Enligtvad som föreslås i promemorian skall som jag redan har nämnt bidrag kunna utgåmed belopp som motsvarar högst en tredjedel av den lön inkl. sociala kostnadersom betalas till de anställda. I undantagsfall, om risk föreligger förbetydande samhällssociala problem och det nedläggningshotade företaget intekan upprätthålla verksamheten utan att högre bidrag utgår, föreslås attföretaget skall kunna få bidrag med belopp som motsvarar högst hälften avlönesumman inkl. sociala kost- 1972: 64 25 nåder.Jag kan godta dessa förslag, som aUmänt har biträtts vid remissbehandlingen. bidragsgmndande lönesumman skall enligt förslaget inte inräknas lön utöverATP-gnmdande inkomst. Några remissinstanser har gjort invändningar mot dennabegränsning av de bidragsgrundande lönekostnaderna och hänvisat till behovetav att kvalificerad arbetskraft och viss nyckelpersonal stannar kvar i ett nedläggningshotatföretag. EnUgt min mening är det nödvändigt att bestämma en generell övre gränsför den bidragsgmndande lönen i det enskilda faUet för att minska behovet av skälighetsprövning.Jag är därför inte beredd att förorda att nyssnämnda begränsning slopas. Idetta sammanhang vUl jag erinra om att även bestämmelsema om statliglönegaranti vid konkurs innehåller en begränsning i fråga om beräkning avbetalningsgrundande lönefordran. Jaghar i likhet med de flesta remissinstansema ingen erinran mot förslaget attbidrag skaU kunna utgå med möjlighet tUl förlängning upp efter prövning av Kungl. Riskerna för otilbörligkonkurrens bör särskilt uppmärksammas vid Kungl. Maj:ts prövning av frågan omförlängd bidragstid. Dessutom bör genom föreskrifter och på annat sätt, liksomsker i fråga om driftbidraget tiU bl. a. verkstäder för skyddad sysselsättning,tUlses att bidragsgivningen inte otUlbörUgt påverkar prissättningen på deprodukter som tillverkas vid stödföretagen. Ilikhet med vad som har förordats i promemorian anser jag vidare att driftbidragi princip inte bör utgå som skall iakttas enligt gällandeöverenskommelser härom. Eftersom det i en kon-kurssitution kan uppstå konfliktmellan å ena sidan gäUande varselöverenskommelse och å andra sidankonkurslagen bör det emellertid finnas möjlighet att i undantagfall beviljabidrag även för period som ligger inom varseltid, dock inte retroaktivt. Bidragsom utgår under varseltid bör alltid förenas med återbetalningskyldighet.