prop · FV0349 · 1972-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till värderingssvärigheterna idetta fall föreslås vidare att värdeminskningen bör föranleda en sänkning avtaxeringsvärdet med minst 50 o/o för att få utgöra grund för ny taxering. Remissinstansema har utanundantag uttalat sig positivt för att ta upp den nu diskuterade grunden.för nytaxering. Från några håll framförs önskemålet att de vanliga spärreglerna skallfå gälla även här. anser att överföring av mark frän jordbruktill skogsbmk bör få utgöra grund för ny taxering. Några remissinstanser tarupp frågan om inte ett återupptagande av rörelsen bör utgöra gmnd för nytaxering. Vidare diskuteras förslaget i vad avser inskränkningar till endastden taxeringsenhet som direkt berörs av rörelsenedläggningen. Här äruppfattningarna delade, varvid vissa remissinstanser uttalar sig för att låtaäven andra taxeringsenheter i synnerhet vUlor i orter som helt dominerats avden nedlagda rörelsen få omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Förslaget att låta nytaxering ske vid värdeminskning av fastighet på grund av rörelsenedläggning,som är av varaktig natur, förefaller mig välmotiverat. Självfallet kommervärderingssvårigheter att uppstå. Framför allt torde det ofta vara besvärligtatt avgöra varaktigheten av rörelsenedläggningen liksom möjligheterna tillanvändning av fastigheter för likartade eller andra ändamål på ett sätt så attvärdeförstöring undviks. Därför tror jag att det är klokt med en väl tilltagenmarginal. Utredningens förslag är i detta avseende väl avvägt, och jagansluter mig tUl det. Detav diskuterade fallet ny taxering till följd av omläggningfrån jordbmk till skogsbmk torde inte vara ett från taxeringssynpunktsärskilt praktiskt fall. Att lönsamhetsförhåUandena i detta fall skulle vara såpåtagligt försämrade att ny taxering skulle vara moti- verad synes ovanligt. Överföring av jordbruksmark tillskogsmark är en åtgärd, vars syfte vanligen är att höja markensavkastningsvärde och vid vilken stora reproduktionskostnader ofta läggs ned.Omläggningen i sig själv måste således normalt verka värdehöjande. Jag sersåledes inget skäl till en specialregel för dessa omläggningsfall. Ett ätempptagande av rörelsen bör enligt min mening inteföranleda ny taxering under löpande taxeringsperiod. Dels torde fallen varasällsynta det ingår ju i bedömningen vid tillämpningen av den nu aktuella nytaxeringsgrundenatt pröva varaktigheten av värdeminskningen dels tordevärderingssvårigheterna här vara ännu större än i värdeminskningsfallen. Frågan huruvida andra taxeringsenheter än de som direktberörs av rörelsenedläggningen skall få omfattas av reglerna är däremot mer komplicerad.Här saknas otvivelaktigt inte ett visst praktiskt behov av möjligheter till nytaxering under en löpande taxeringsperiod. Som i påpekattorde merarbetet för taxeringsorganen kunna begränsas genom användande avschabloner. Ä andra sidan är värdet av en rörelsefastighet ofta starkt beroendeav att en viss typ av rörelse kan bedrivas på fastigheten det finns t. ex. endyrbar spe-cialutmstning. Förhållandet är inte detsamma i fråga om andrafastigheter, såsom villorna i en industriort. Svårigheterna att bedömahuruvida en ort varaktigt helt kommer att sakna industri eller andra sysselsättningsmöjligheterär således mer accentuerade än svårigheterna att uttala sig om möjligheternatill fortsatt drift av en viss rörelsetyp. Vid övervägandet av de skäl som nuhar åberopats finner jag det vara naturligast att bedömningar av här avsettslag såvitt gäUer andra fastigheter än dem som direkt beröi-s av nedläggningenbör äga rum endast vid de allmänna fastighetstaxeringarna. Det nu anförda innebär således att jag ansluter mig tillutredningens förslag på denna punkt. Jag kan tillägga att även denna gmnd förny taxering bör vara fakultativ, dvs. kommer att prövas endast efter yrkande. Utredningen har ansett den nuvarande principen om uppskattningefter det allmänna prisläge och de uppskattningsgrunder i övrigt somtillämpats vid den närmast föregående allmänna fastighetstaxeringen bör bibehållas.Riksskatteverket bör enligt utredningen meddela kompletterande anvisningaravseende förändringar i pris- och hyresnivåer samt byggnadskostnadernas storlekför olika fastighetskategorier. Remissinstanserna har lämnat utredningensställningstagande i detta avseende utan erinran. Jag ansluter mig till det. 1972: 49 79 F.n.sker omtaxering med iakttagande av de ändringar i fråga om fastigheten som ägtrum sedan den tidpunkt det senast åsatta taxeringsvärdet avsett. Fullständigvärdering sker när fastighet som varit undantagen från skatteplikt blivitskattepliktig. Utredningenföreslår att huvudregeln vid ny taxering skall vara att en helt ny värderingsker. Huvudregeln sägs dock inte böra gälla såvitt avser skogsbruksvärdet, ominte grunden för nytaxeringen är värdeminskning till följd av förändringar iskogsbeståndet. Förslagetatt ny värdering skall ske har mottagits positivt av samtliga remissinstanserutom tekniska högskolan i . Högskolan påpekar att principen om nyvärdering medför orättvisor. Dels kommer hänsyn att tas till omständighetersom inte får beaktas i och för sig vid bedömande av huruvida ny taxering skallske t. ex. reparations- och underhållsåtgärder dels öppnas härigenom enmöjlighet att undanröja tidigare felaktiga värderingsresultat, vilket annarsbara kan ske genom ett noggrant specificerat besvärs- och rättelseförfarande. Ävenförslaget att göra undantag frän huvudregeln i fråga om skogsbruksvärdet harmottagits i huvudsak positivt av remissinstanserna. Föregen del finner jag utredningens förslag välmotiverat. Vad som intresserar iprincip är taxeringsenhetens värde totalt sett efter förändringen, inte värdetav förändringen. Huvudregeln bör därför vara att ny värdering äger rum.Naturligtvis kan fall tänkas där en ny värdering blir ett onödigtviskomplicerat förfarande för att fä fram ett godtagbart värderingsresultat.Således bör avvikelse från huvudregeln få ske när särskilda skäl talar fördet. Ett sådant skäl synes föreligga i det fall som avses med det avutredningen föreslagna undantaget. Reglerna bör fä flexibel utformning, sä attpraktiska hänsyn skall kunna tas i största möjliga utsträckning. Jag ärmedveten om att man i vissa fall kan få ojämnheter i taxeringsresultatet. Idetta hänseende vill jag emellertid hänvisa till vad jag anfört i detföregående. F.n. fordras, som tidigare berörts , som förutsättning för omtaxeringi vissa fall att värdeändringen skall föranleda ändring av det tidigare åsattataxeringsvärdet med minst en femtedel. Ivad avser frågan om spärregler för ny taxering har utredningen föreslagit delsett bibehållande av den nuvarande femtedelsregeln i vissa fall, kompletteradmed en särskild i kronor bestämd minimigräns för ändringen, nämligen . (den s. k. tiotusenkronorsregeln), dels en särskUd regel för rörelsenedläggningsfalleninnebärande att värdeminskningen skall föranleda en sänkning av taxeringsvärdetmed minst 50 0/0. Vidare har utredningen diskuterat men avvisat en i kronorbestämd gräns för värdeändringen utöver vilken ny taxering alltid måste ske. Remissinstansernahar anslutit sig i princip till spärregler av den typ 1972: 49 80 Några remissinstanser har föreslagit andra gränser, t. ex. enfjärdedel i stället för den föreslagna femtedelsgränsen och . Åtskilliga remissinstanser har efterlyst en i kronor bestämdgräns utöver vilken ny taxering alltid måste ske. Föregen del vUl jag framhålla följande. har diskuterats innebörden avuttrycket taxering resp. ny taxering. Jag har därvid som min mening uttalat attvarje beslut, som skall tas upp i fastighetslängden, bör anses omfattat avtaxeringen. Så blir också fallet, om godtar innehållet i prop. 1972:15, för vUken jag redogjort såvitt nu är i fråga. Nytaxering behöver i fortsättningen således inte nödvändigtvis innebära ett åsättandeav nytt taxeringsvärde. Vid vissa åtgärder av rättslig betydelse förredovisningen av taxeringsenheten så t. ex. vid nybildning eller ombildningav densamma bör enligt vad jag tidigare nämnt ny taxering, dvs. omprövning avtaxeringen i dess helhet, äga rum. Något nytt värde skall emellertid intebehöva åsättas och bör enligt min mening heller inte ske annat än närvärdeändringen relativt och absolut sett överstiger vissa gränser, för såvittdet inte finns särskilda skäl, t. ex. om ett byggnadsvärde tUlkommer ellerförsvinner eller, som jag tidigare anfört, om mer betydande arealer frångått enstamfastighet. Någon direkt författningsföreskrift härom, alltså med innebördav förbud mot åsättande av nytt värde i dessa fall, anser jag inte påkallad.Det bör räcka med anvisningar som meddelar. Huvudsaken i dehär avsedda fallen är att åtgärden i fråga om fastigheten kommer tUl berördaparters kännedom, så att de kan tUlvarata sin rätt. Vidandra fall av värdeändringar där i princip den redovisade taxeringsenheten äroförändrad bör ny taxering inte ske annat än under de fömtsättningar jagtidigare redogjort för. De gränser som utredningen föreslagit dvs.femtedels- och tiotusenkronorsreglerna förefaller mig väl avvägda från såvälvärderingsteknisk synpunkt som rättvisesynpunkt. Iprincip delar jag utredningens uppfattning att det värderingstekniskt är svårtatt motivera en i kronor bestämd gräns utöver vilken ny taxering alltid måsteske. Detta resonemang gäller i synnerhet när man som redovisats i detföregående väljer fullständig nyvärdering av taxeringsenheten som huvudregelvid ny taxering. Huvudregeln är dock inte avsedd att gälla undantagslöst. Fallkan tänkas, där i praktiken en delvärdering ger samma möjligheter till ettriktigt resultat. I det avsnitt där jag berörde frågan om slopande av fortsattbebyggelse som särskild gmnd för ny taxering har jag för fall av investeringarförordat en särskild beloppsgräns,, 1 milj. kr., utöver vUken ny taxeringalltid skall kunna ske. Skälet är att särskUt stora investeringar bör kunnabli föremål för taxeringsnämndens uppmärksamhet. Slutligenvill jag erinra om den särskilda spärregeln, minskning med 1972: 49 81 minst50 o/o av taxeringsvärdet, för att få åberopa grunden rörelsenedläggning.Denna regel har jag diskuterat i samband med den angivna ny-taxeringsgmnden. Utredningenhar berört också frågorna om sammanträffande av flera gmnder för ny taxeringoch "kvittning" i samband med tillämpningen av spärreglerna. Om entaxeringsenhet ökat i värde av flera anledningar, som för ny taxeringförutsätter uppfyllande av kraven i femtedelsregeln och tiotusenkronorsregeln,bör man enligt utredningen ta hänsyn tiU den sammanlagda värdeökningen.Motsvarande bör gäUa vid värdeminskning. Vidare bör enligt utredningen hänsyntas tUl aU den värdeökning resp. värdeminskning som ägt rum under den löpandetaxeringsperioden. Undantag bör dock göras om nytt värde åsatts vid särskUdfastighetstaxering tidigare . Hänsyn skall således inte tas tillvärdeändring som skett . Utredningen har avstått från att föreslåregler om "kvittning", dvs. inbördes utjämning mellan värdeökningaroch värdeminskningar vid tillämpning av femtedels- och tiotusenkronorsreglerna.Flera ändringar i fråga om byggnadsbeståndet bör dock enhgt utredningenbetraktas som en enda grund. Någraremissinstanser har uppmärksammat kvittningssituationen och föreslagit att nytaxering skaU få äga mm endast om nettoförändringen överstiger värdegränsen. Förmin del anser jag följande. I det föregående har jag redovisat de olika gmndersom bör kunna föranleda ny taxering liksom de fall där spärregler bör gäUa. De grandemaär sinsemellan mycket olikartade till sin karaktär. Någon kvittning de olika nytaxeringsgrunderaaemellan bör således inte förekomma för avgörande av frågan humvida ny taxeringskall äga mm eller inte. Som utredningen har påpekat bör dock förändringar ifråga om byggnadsbeståndet betraktas som ett omtaxeringsskäl. Att samtligaomständigheter tillsammantagna sedan självfallet kommer att påverka det sluthgavärdet är en annan sak. m. vid särskild fastighetstaxering F. n.är fastighetsägare skyldig att deklarera vid särskild fastighetstaxering, om omtaxeringsgrundföreligger beträffande hans fastighet vid ingången av taxeringsåret. SärskUdfastighetsdeklaration skaU avges den 15 febmari under taxeringsåret. Vid den särskUdafastighetstaxeringen har tUlämpats ett system med s. k. förtidaerinringar. Skriftliga meddelanden tUlställdes senast den 1 febmari 1971 demsom kunde antas vara deklarationsskyldiga. Meddelandena innehöll information omföreskrifterna om deklarationsskyldighet. Utredningenhar föreslagit att skyldigheten att utan anmaning deklarera skall slopas menatt rätten att deklarera skall finnas kvar. 6 1972.1 saml. 1972: 49 82 Senastedag att avge deklaration föreslås bli framflyttad från den 15 febmari tUl den31 mars. I stället för deklarationer bör enligt utredningentaxeringsförfarandet bygga på uppgifter från olika myndigheter om fastighetsbUdningar,byggnadslov m. m. i förening med fastighetsägarnas skyldighet att deklareraefter anmaning och rätt att deklarera om han anser omtaxeringsgmnd föreligga. Detföreslagna systemet med inskränkning av deklarationsskyldigheten har föranlettförslag om vissa följdändringar främst avseende föreskrifterna om anmaning.Bl. a. föreslås regler om i vilka fall anmaning bör utfärdas. Detta bör enligtutredningen ske i första hand, om det kan antas att fastighet bör åsättas nytaxering. Deklaration skall dock inte behöva infordras, om detta uppenbarligeninte är nödvändigt för taxeringen. I anmaning att avge deklaration skalltidsfristen enligt utredningen vara minst , i stället för som femdagar, efter delfåendet. dag för deklarationsavlämnande än den 15 febmaribör över huvud taget inte få anges i anmaning. Deklaration, som avges efter anmaning,bör avlämnas tiU den som utfärdat anmaningen. Blandremissinstanserna föreligger delade meningar om förslaget att slopaskyldigheten att deklarera utan anmaning. Det kan nämnas att frågan omdeklarationsskyldigheten aktualiserades av vissa remissinstanser redan iyttranden som intagits i prop. 1970:160 (s. 39). påpekade då svårigheten för fastighetsägare att avgöra, omhan är deklarationsskyldig eller ej. den framhöll att det intekan anses tUlfredsställande att deklarationsskyldigheten i första hand ärberoende av ägarens egen bedömning av om omtaxeringsskäl föreligger. Sammaåsikt har också framförts av utredningen, och remissinstanserna har intebestritt att den är riktig. Man är vidare ense om att det skulle medförafördelar för fastighetsägarna om skyldigheten att deklarera utan anmaningslopades. Deremissinstanser som är kritiska mot förslaget antar att det skuUe medföra ettminskat och sämre underlag för den särskilda fastighetstaxeringen; farhågorför att taxeringsarbetet skulle fördröjas har också framförts. Vissaombyggnader sägs sålunda kunna utföras utan att byggnadslov fordras. De skulledärför inte komma till taxeringsnämndemas kännedom. Detsamma sägs gälla förvissa fall av investeringar i ekonomibyggnader för jordbmk. Problemet med denlåga deklarationsfrekvensen har man ansett böra vara möjligt att lösa. De s. k.förtida erinringarna har bedömts ha haft god effekt i detta sammanhang. Vidarehar man ansett att taxeringsnämnderna skulle sakna arbetsmaterial i början avtaxeringsperioden, om det föreslagna systemet genomfördes. Föregen del vUl jag framhåUa följande. Den särskUda fastighetstaxeringens syfteär att rätta tUl vissa uppenbara ojämnheter som kan uppstå i taxeringshänseendeför fastigheterna under löpande taxerings- Prop.1972: 49 83 period,beroende huvudsakligen på förändringar i fastighetsbeståndet i rättsligt ellerfaktiskt hänseende. I detta avseende föreligger genom utredningens förslagingen annan skillnad mot vad som f. n. är förhållandet än att möjligheterna tUlny taxering något utökats. har dock, genom spärreglerna, införts kravpå väsentiiga förändringar för att få till stånd ny taxering. Redan vunnaerfarenheter har emellertid gett vid handen att systemet med omtaxering enbartpå gmndval av deklaration inte ger tillfredsställande resultat, delvis på grundav svårigheterna för den enskilde fastighetsägaren att bedöma när deklarationsskyldighetföreligger. Underlaget för taxering har fått kompletteras genomunderrättelseskyldighet för myndigheter och andra organ. Denhär aktuella frågan sammanhänger givetvis med den grad av angelägenhet somfinns för att ny taxering verkligen kommer tUl stånd, när förutsättningarna fördet är för handen. Av min redogörelse i det föregående framgår att olikaintressen här kan föreligga, och detta också såvitt avser de olika nytaxeringsgrundernasinsemellan. Det starkaste ekonomiska intresset torde föreligga hosfastighetsägare och kommuner med hänsyn till garantibeloppet. Ett fiskaltintresse finns också från statens sida. Man får emellertid inte glömma andraintressen, bl. a. intresset av rättvisa och jämnhet i taxeringen. Även frånordningssynpunkt finns ett allmänt intresse av konsekvens ifastighetstaxeringen. Idet system som utredningen nu föreslagit har fastighetsägaren alltid rätt attyrka ny taxering genom att deklarera. Därigenom bevaras den enskildesmöjligheter att ta tiUvara sin rätt i förevarande avseende. Han kan således ide fall en förändring på hans fastighet inte täcks av rapporteringssystemetfrån myndigheter och andra organ själv yrka att få taxeringsvärdet ändrat. Jaghar här i tankarna fall som skogsavverkning, brand e. d., vissa förändringar ibebyggelseförhållandena samt ändring av skattepliktsförhållande eller beskattaingsnatur.Det gäller även i de faU för vUka jag föreslagit en fakultativ rätt att påkallany taxering, nämligen vid omtaxeringsgrunderna rörelsenedläggning och ändringav planer m. m. Vidare blir genom min tidigare redovisade syn på sistnämnda omtaxeringsgrund,ändrade planer m. m., den utvidgning av rapporteringssystemet som utredningen idetta avseende föreslagit inte behövlig. Därigenom undviks ytterligarekostnadsökning och arbets-omgång samt vidare ett visst osäkerhetsmoment irapporteringssystemet. Det allmänna intresse som jag av tidigare anförda skälansett böra beaktas i detta avseeende, nämligen kommunens, tillgodoses genomden fakultativa rätt för kommunen att hos taxeringsnämnden påkalla ny taxeringvid ändring av planer e. d., som jag föreslagit. Denrapportering som fortsättningsvis bör ske för att tillgodose det fiskalaintresset avser liksom tidigare ändrmgar i taxermgsenheters omfattning ochsammansättning samt förändringar i byggnadsbeståndets omfattning eller byggnadsbeskaffenhet på en taxeringsenhet. 1972: 49 84 rapporteringhar redan tidigare meddelats bestämmelser. Fastighetsre-gistermyndighetemas skyldighetatt lämna de lokala skattemyndigheterna uppgift om förändringar ifastighetsindelning m. m. regleras enligt nu gällande lydelse av 35 §förordningen (1908: 74) angående jordregister samt 37 § förordningen (1917:281) med närmare föreskrifter om fastighetsregister för stad. Byggnadsnämndernasskyldighet att lämna de lokala skattemyndigheterna uppgift ombyggnadsverksamhet, som avses med bevUjade byggnadslov, har jag diskuterat i prop.1968: 154 (s. 130) och 1970:160 (s. 80). Bestämmelserna härom finns i 139 § har efter samråd med numera funnit attbyggnadsnämndernas uppgiftsskyldighet i fråga om byggnadsloven skall fullgörasgenom att med föreskrivna tidsintervaU sänder in kopia avansökan av byggnadslov jämte kopia av teknisk beskrivning till den lokalaskattemyndigheten. Uppgifterna har därvid begränsats tUl att avse byggnadslovsom kan ha mer än ringa betydelse för värdering och uppföljning vidfastighetstaxering av i första hand byggnadsbeståndet på fastigheterna.Uppgifter behöver lämnas endast om helt ny byggnad, till- och/eUer påbyggnad,ombyggnad och ändringsarbete samt rivning av hus. I ansökan skall anges om kostnademaför byggnadsföretaget beräknas över- eller understiga . Av dentekniska beskrivningen torde i stort sett investeringskostnademas storlekframgå. Jag förutsätter att med anledning av mitt förslag attockså värdeändringar på gmnd av markanläggningar och markarbete skall kunnautgöra omtaxeringsgrund liksom förslaget om ny taxering vid stora investeringarser över sina rekommendationer i fråga om byggnadsnämndernas uppgiftslämnande. Denenda utvidgning av rapporteringsskyldigheten som med mina utgångspunkter äraktuell dämtöver och som också föreslagits av utredningen är en skyldighet förlantbruksnämnderna att underrätta de lokala skattemyndigheterna om sådanabeslut som lantbmksnämnderna meddelat och som är av betydelse förfastighetstaxeringen. TiU denna underrättelseskyldighet har lantbraksstyrelsenoch de lantbruksnämnder som yttrat sig förklarat sig vara positiva. a. förändringar i byggnadsbeståndet på jordbmksfastigheter i vissutsträckning kunna följas upp. Denna rapporteringsskyldighet anser jag börakomma tUl stånd. Bestämmelser härom kan emeUertid meddelas utan medverkan. Jagvill i detta sammanhang ta upp en fråga om byggnadslovsrapporteringen somaktualiserats i remissen. Man har ifrågasatt om det inte är lämpligare att anknytadenna rapporteringsskyldighet tUl tidpunkten för slutbesiktningen av de utfördabyggnadsarbetena i stället för tUl tiden för beviljande av byggnadslov.Emellertid sker slutbesiktningen 1972: 49 85 oftalångt efter det att uppgifter om byggnadsföretaget behövs för den särskUdafastighetstaxeringen. Jag är därför av den meningen att rapporteringenalltjämt bör avse tiden för beviljande av byggnadslov. Mot bakgrund av detanförda är min uppfattning om förslaget att slopa fastighetsägares skyldighetatt på eget initiativ deklarera vid särskild fastighetstaxeringsammanfattningsvis följande. Deklarationsfrekvensen är f.n. otUlfredsställande. Inom vissa områden har antalet deklarationer, somavgetts på fastighetsägarens eget initiativ, varit så lågt som ca 15 o/o avdet antal som bort avlämnas. Först efter det att både erinringar och anmaningarutsänts har deklarations-frekvensen varit ca 50 o/q. Den lågadeklarationsfrekvensen kan som jag nämnt förklaras med utformningen avreglerna för ny taxering. Dessa är nämligen av förhållandevis svårtiUgänglignatur. Med en informationsverksamhet av rimlig omfattning kan tillräckligkunskap om reglerna i fråga inte bibringas fastighetsägarna. De omfattar oftaställningstaganden tUl värderingsfrågor för vUka behövs särskild kompetens.Bedömningar och värderingar av den typ varom här är fråga bör inte, om det kanundvikas, ligga till grund för enskilds deklarationsskyldighet. Årligt uppgiftslämnandefrån samtliga fastighetsägare till ledning för den särskilda fastighetstaxeringenanser jag liksom utredningen inte bör komma i fråga. Jaghar tidigare angett den omfattning som jag anser bör kunna ges åt den särskUdafastighetstaxeringen. Mot bakgrunden härav finner jag att detrapporteringssystem angående areal- och byggnadsförändringar som redan äruppbyggt och som skulle utvidgas med viss uppgiftsskyldighet för lantbmksnämndernaväl kan tillgodose det fiskala intresset vid särskild fastighetstaxering. Denprövning av frågan om ny taxering, som enligt vad jag tidigare anfört börkomma tUl stånd vid investeringar på minst 1 mUj. kr., blir även den itillfredsställande grad täckt av det föreslagna systemet för rapportering. Vissa remissinstanser harställt frågan om taxeringsnämnderna kan hinna med att inom föreskriven tidgenomföra den särskilda fastighetstaxeringen, om utredningens förslaggenomförs. Såväl som Föreningen är mellertidpositiva till förslaget. Man anser att lämphga mtiner kan införas och atttaxeringsarbetet då inte behöver försvåras i nämnvärd grad. Jag delar dennauppfattning. Rutinerna bör lämpligen utformas i huvudsaklig överensstänmielsemed vad Föreningen skisserat. Generellt sett bör anmaningarnakunna tillstäUas fastighetsägarna som gällt för de s. k.förtida erinringarna, dvs. omkring den 1 febmari. Därigenom bör enligt minmening taxeringsarbetet genom det nya förfarandet snarare kunna komma igångtidigare än det gjort vid nuvarande ordning. Detanförda innebär således att jag ansluter mig tUl utredningens förslag attslopa skyldigheten att deklarera utan anmaning.