prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Medde i utredningsdirektiven angivna fömtsättningarna föreslår utredningenförsöksverksamhet i industricentra som en kompletterande regionalpoli- 1 Riksdagsmannen . (t.o.m. ), riksdagsmannen (fr. o. m ). 1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 437 tisk stödform för det inre stödområdet. 1 ett senare skedeoch på modifierade vihkor skulle möjligen statliga industricentra kunnatiUskapas med regionalpohtiskt stöd även inom det allmänna stödområdet iövrigt. Beträffande den geografiska avgränsningen har utredningsarbetet begränsatstih de delar av det inre stödområdet som är belägna inom ,och . Målet har varit att i första hand anordna ettindustricentrum i ettvart av de angivna länen. Med utgångspunkt i denortsprioritering, vUken dels föreslogs av lokalisermgsutredning (SOU1969:49), dels utarbetades i länsplanering 1967 för de regionalpohtiskainsatserna, förordar utredningen som lämpliga orter för försöksverksamhet medindustricentraanläggningar i , och iVästerbottens län och Kahx i . De angivna orterna motsvarar enligtutredningens mening väl de krav i fråga om industriell mUjö samt kommersieU ochsamhällelig service, som rimligen kan ställas från företagens och de anställdassida. Från regionalpoUtisk synpunkt får de aktuella orterna dessutom betraktassom vitala stödjepunkter för såväl sysselsättning som service inom en störreregion. Rekryteringsunderlaget förarbetskraft i de redovisade orterna bedöms vara tUlfredsstäUande vid enutbyggnad av den industriella verksamheten i planerad omfattning. Följandesammanställning visar befolkningsförhållandena i de fyra kommunema resp.tätorterna . Dessutom redovisas befolkningstalet inom en radie av 30 kmfrån tätorten, vilket normalt anges som ett acceptabelt pendlingsavstånd mehanbostad och arbetsplats. Inom radie (uppskattat) Industricentraanläggningarna börenligt utredningens mening planeras för cirka 300 arbetsplatser i vaqe enhet.Även i denna begränsade omfattning anses en påtaglig regionalpohtisk effektkunna påräknas i de aktueha områdena, om hänsyn tas tiU de följdinvesteringarinom servicesektorn som normalt aktualiseras vid en sådan industrietablering.Utredningen håller för sin del troligt att betydande svårigheter förehgger, atti det inre stödområdet skapa stora industricentraenheter (ca 1 000arbetsplatser) under en försöksverksamhet. Anläggningar i denna storleksordningkan möjligen komma tiU stånd på mycket lång sikt och om specieUa fömtsättningarföreligger i det enskilda fallet. För att utröna industriföretagensintresse att etablera verksamhet i de nämnda orterna har utredningen gjort en enkät hos ca 5 000 1972:111 BUaga 1 438 industriföretag i genom medverkan avbranschorganisationer. Svar infordrades enbart av de företag, vUka antingenhade direkt intresse av verksamhet i industricentra i de angivna orterna ellerhade synpunkter på utformningen av industricentraanläggningar. Tih utredningeninkom drygt 300 svar, i vilka 36 företag lämnade uppgifter om prioriteringen avde fyra orterna. Genom enkäten kunde konstateras att industriföretagen med stormajoritet uttalade sitt intresse för i första hand som etableringsortför ett industricentrum och i andra hand . Utredningen framhåller att utfalletav enkätundersökningen blev något sämre än väntat, men med hänsyn tih det underår 1971 påfallande svala intresset från företagens sida för nyinvestering ochutökad verksamhet bedöms resultatet dock som godtagbart. En viss försiktighetvid utbyggnad av industricentraanläggningar anser utredningen dock motiveradoch föreslår, att försöksverksamheten i ett första skede begränsas tUlStrömsund och . Vid positiva erfarenheter av den begränsadeförsöksverksamheten torde enhgt utredningens bedömande fömtsättningarförefinnas att i en senare utbyggnadsetapp förlägga industricentra tiU Kalixoch . Uppförandet av industrianläggnmgari de två orterna bör enligt utredningens förslag ske ietapper, vilkas omfattning kan varieras med hänsyn tUl den aktuella efterfråganpå industrilokaler. I en första etapp föreslås byggnation av aUmänt användbaramdustrilokaler i storleksordningen 6 250 m i såväl som Lycksele.Härigenom skapas arbetsplatser för 150-175 personer i vardera orten. Skulleintresset från företagens sida under det fortsatta planeringsarbetet visa sigvara stort, kan fuU utbyggnad redan i första etappen övervägas. Beträffande servicefunktioneravsedda för den industrieUa verksamheten inom industricentret förklarar sigutredningen ha blivit övertygad om att företagens individueha behov av och kravpå externa servicetjänster av varierande slag tiU stor del är mycket svåra attpå ett ekonomiskt försvarbart sätt tihfredsstäha inom ramen för ettindustricentrum. , vUken presenterade ett register överföretagsservice aUt från enklare funktioner såsom maskinskrivning och kopieringtih resurskrävande funktioner såsom produktutveckhng, marknadsföring samtdataservice, utvisade att ett begränsat antal servicefunktioner torde komma attnyttjas av de tUlfrågade företagen. För vissa servicefunktioner harenkätföretagen dock uttalat starkt intresse. Utredningen föreslår med stödhärav att i första hand sådana funktioner som lunchlokal alt. cafeteria,bokföring och revision, samordning av transporter samt företagshälsovård beredsutrymme redan i delutbyggda industricentraanläggnmgar, medan andra, meraperifera funktioner reserveras för fuUt utbyggda mdustricentraanläggningar.Företagens behov av specialinriktad företagsservice tillgodoses enligtutredningens mening bäst genom ett direkt samarbete med organisationer,institutioner och konsulter som är inriktade på att erbjuda kvahficeradrådgivnmg tUl mindre och medelstora företag. I fråga om huvudmannaskapet för den planeradeförsöksverksamheten Prop.1972:111 BUaga 1 439 har utredningen haft överläggningar med och samt med de berörda kommunerna.Som en genomgående uppfattning har härvid framförts att industricentraverksamhetenbör ses som ett lokahseringspohtiskt styrmedel och som sådant vara en statligangelägenhet. Ett intimt samarbete med de kommunala organen fömtsätts dock. Även utredningen finner övervägande skäl tala för atthuvudmannaskapet för industricentraverksamheten såsom ett regionalpohtisktinstrument skah helt åvUa ett statligt organ. Den direkta förvaltningen avindustricentraverksamheten bör omhänderhas av ett fristående förvaltningsbolag.På grundval av erfarenheter från hkartade statliga verksamhetsformer iSkottland och föreslås att den verkstähande ledningen inomindustricentraverksamheten tihförsäkras en fristående stähning med möjligheteratt på ett snabbt och smidigt sätt ta kontakter med och träffa bindande avtalmed näringslivets företrädare. Utrednmgen finner att aktiebolagsformen lämparsig bäst för den planerade verksamheten. Bolaget föreslås få ett aktiekapitalav 3 milj. kr., vilket helt tillskjuts av staten. De regionalpolitiska bedömandenarörande industricentra bör förbehållas Kungl. Maj:t, som bör fatta beslut omvidareutbyggnad av industricentra tiU ytterhgare orter samt fastställa deekonomiska ramarna för verksamheten. De preliminärainvesteringskostnaderna för fuUt utbyggda industricentra med 300 arbetsplatseri vardera och beräknas tUl totalt 20 mUj. TiUfinansieringen av investeringarna fömtsätts bl. a. lokaliseringsstöd utgå eftersärskilt förmånhga grunder. Praktiskt taget samtligaremissinstanser är positiva till utredningens förslag om en försöksverksamhetmed byggande av industricentra. Flertalet grundar sina ställningstaganden påuppfattningen att en utbyggnad av sådana centra är ett lämphgt regionalpohtisktmedel och som sådant ett värdefullt komplement till de nuvarande medlen. Frånflera håll, bl. a. skogslänen, framhålls den stora betydelsen för befolknings-och näringshvsutveckhngen som en koncentrerad industrieh verksamhet kan beräknasfå i det inre stödområdet. LO anför att förutsättningarna för koncentrerade ochmålmedvetna insatser i ett relativt begränsat antal orter i inlandhar avsevärt förbättrats i takt med att den regionala utvecklingsplaneringen pålänsnivå har byggts upp. Härigenom kan de orter i vilka denna typ av satsningbör göras urskiljas. Den form av lokahseringsstöd som industricentraidéninnebär har den fördelen att möjligheterna ökar att styra insatserna i enhghetmed nyssnämnda rikthnjer. En annan viktig fördel med satsningar av typindustricentra är enhgt LO att de aht högre kraven på en god industriell miljömed olika former av företagsservice snabbare kan tillgodoses vid en samladsatsning med fler företag jämfört med att enstaka företag lokaliseras i spridda Avser remissyttranden som har inkommit före . Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 440 Detta faktum har särskild relevans i det inrestödområdet. Det är i detta område som idén om industricentra förefaUer mesttillämplig, anser LO. Statskontoret tillstyrker i principanvändandet av statligt stöd till industricentra i det inre stödområdet menunderstryker nödvändigheten av att åtgärder av detta slag integrerasi en regionaipolitisk paketlösning för berörda orter. De regionalpolitiskainsatsema måste nödvändigtvis koncentreras till ett fåtal orter, varförortsprioriteringen blir ytterst viktig. Med tanke på att det endast genompraktiska försök går att klarlägga vilken betydelse industricentra kan få somlokahserings-faktor tillstyrker kommerskollegium en försöksverksamhet medindustricentra med ungefär den omfattning och utformning som utredningen föreslår. Några remissinstanser, bl. a.Svenska kommunförbundet, framhåUer att nyetablering av företag i första handbör eftersträvas för att inte endast en omflyttning av företag inom stödområdetskall åstadkommas. Den bristande balansen ifördelningen av näringsverksamheten över landet har enhgt () på ett markerat sätt förstärkts genom den nu fördanäringspohtiken. Förslaget till försöksverksamhet i industricentra uppfattassom ett tecken på en förestående omsvängning i statsmakternas inställning ifråga om befolkningens och sysselsättningstillfällenas spridning över landet,vilket LRF hälsar med tillfredsställelse. Betraktad som försök med en ny typ avlokaliseringspolitiskt medel bör verksamheten välkomnas, även om experimentetbara kan väntas leda till marginella effekter. En mindre positiv syn på attanvända utbyggnad av industricentra som ett medel i regionalpolitiken harKooperativa förbundet (KF), och hantverks- ochindustriorganisation (SHIO). KF anser , liksom i sitt yttrande över 1968 årslokaliseringsutrednings betänkande (SOU 1969:49) Lokahserings- ochregionalpohtik, att tUlräckhgt starka motiv inte föreligger för en utbyggnadav industricentra. Trots att KF således har ställt sig avvisande tilluppbyggandet av industricentra, anser förbundet att en hög grad av reahsmpräglar utredningens förslag "att planering bör ske för en mer begränsadvolym". Av dessa skäl vih KF inte ställa sig helt avvisande till den försöksverksamheti begränsad omfattning som utredningen föreslår. ochSHIO anser att med hänsyn tUl de svårlösta konkurrensfrågorna i första handgenerellt verkande medel bör utnyttjas i stödområdet och i andra hand selektivaregionalpolitiska medel, såsom byggande av industricentra. Utredningens val av orter förindustricentra i försöksverksamheten mottas positivt av flertaletremissinstanser. Några av dessa framhåller som väsentligt att de orter somkommer i fråga för industricentra har goda kommunikationer, särskiltjärnvägsförbindelser. Från några håll framförs kritiska synpunkter påortsvalet. Sålunda anser i att något krav på attindustricentraanläggningar skah vara lokahserade tiU enbart det inrestödområdet rimUgtvis inte kan uppställas. sen framhåller, att kommunblock i norra de krav på befintlig företagsservice inom skilda sektorer, som i dettasammanhang kan resas. torde vidare som ett av landets mest utprägladeglesbygdsområden vara i minst lika stort behov av statliga industriverksamhetersom av utredningen omnämnda norrlandskommuner. Några remissinstanser bl. a. länsstyrelseni anser att den verkställda företagsenkäten har haft en alltförlåg svarsfrekvens för att ge någon hållbar vägledning vid ortsvalet. En merutförlig presentation av orterna från bi. a. servicesynpunkt skulle enligtlänsstyrelsens mening ha kunnat ge helt andra enkätsvar. I länsprogram 1970 harorterna angetts som lämpliga förindustricentraanläggningar. Utredningen har för länets del valt Kahx somlämplig lokaliseringsort. Även om valet således inte kan anses sammanfalla medlänsstyrelsens förslag framhåller att Kahx urindustriservicesynpunkt är minst lika välutrustat som övriga av utredningenföreslagna orter. är bättre rustat än t. ex. i fråga omarbetsmarknadsutbildning, antalet representerade branscher, befolkningsunderlagoch utbud av arbetskraft. Enhgt industriförbunds ochSvenska arbetsgivareföreningens mening borde en försöksverksamhet medindustricentra från principiella utgångspunkter lämpligen startas i någon ellernågra större tätorter inom stödområdet, där förutsättningarna för industriellutbyggnad kan bedömas med viss säkerhet. Positiva erfarenheter från sådanaorter skuhe därefter kunna nyttiggöras vid fortsatt etablering av liknandeanläggningar i andra delar av stödområdet. Mot bakgrund av de välkändasvårig-hetema att åstadkomma industriella företagsetableringar i inlandtillstyrker emellertid organisationerna utredningens förslag om att byggaindustricentra i och . Flera remissinstanser i länenföreslår ytterligare lokaliseringsorter för industricentra vid den fortsattaplaneringen. Sålunda hemställs att och Ange i ,och i , i samt GäUivare ochHaparanda i utses tUl orter där industricentra skall byggas. Utredningens förslag attindustricentraanläggningarna skall planeras för ca 300 arbetsplatser godtas avnästan alla remissinstanser som har yttrat sig i frågan. ,i och anser att 300arbetsplatser för ett sådant centrum är en alltför blygsam omfattning, särskiltom man jämför med förhållandena i , där den nedre gränsen av en utredninghar angetts tiU 1 000 arbetsplatser för att påtagliga regionalpolitiskaeffekter skall kunna erhåhas. Det övervägande antaletremissinstanser är positiva tUl förslaget om en utbyggnad av industricentra itvå etapper. , länsstyrelserna i ochJämtlands län samt företagareföreningen i förordar enutbyggnad till 300 arbetsplatser per centrum på en gång. Företagareföreningenanser att ett centrum skall byggas också i i den första etappen. EnligtAMS och LO bör det Prop.1972:111 BUaga I 442 finnas förutsättningar att redan i en första etapp byggaupp ett industricentrum också i det inre stödområdet inom ifrågasätter om inte bör komma i fråga för byggandeav industricentrum i första omgången. 1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 443 13.1 Bakgmnd och erfarenheter Genom riksdagsbeslut om enaktiv lokahseringspolitik (prop. 1964:185, BaU 1964:48, rskr 1964:408) ladesgrunden för en målmedveten regionalpolitik i vårt land. I en sammanfattandeformulering angavs målen för denna politik vara att främja en sådanlokalisering av näringshvet att landets tillgångar av kapital och arbetskraftblir fuht utnyttjade och fördelade på ett sådant sätt att ett snabbt ekonomisktframåtskridande främjas, att det stigande välståndet fördelas så, attmänniskorna i olika delar av landet erbjuds en tihfredsställande social ochkultureh serice, att strukturomvandlingen och den ekonomiska expansionen skeri sådana former att de enskUda individernas trygghet värnas och att riketsförsvar underlättas. Med ledning av erfarenheterna frånde första fem årens lokaliseringspolitiska verksamhet vidareutvecklades deregionalpolitiska målen vid riksdag. Den vidgade målsättningen gavuttryck för starkt ökade ambitioner på detta område. Målen lades fast genombeslutet om den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten (prop. 1970:75, SU1970:103, BaU 1970:40, rskr 1970:270 och 304). TiU regionalpolitUcen hänfördesnu sådana strävanden som har till syfte att förena ett effektivareresursutnyttjande på kortare, och samt ökad ekonomisk tUlväxt medförbättrad jämvUct i den näringsgeografiska utvecklingen. Härigenom skulleregionalpolitiken skapa ökad jämlikhet i ekonomiskt, socialt och kulturelltavseende mellan människor i skilda regioner. Detta mål förklarades innefatta ocksåett ansvar för att strukturomvandlingen och den ekonomiska tUlväxten sker påett sådant sätt att de enskilda människornas trygghet värnas. IrUcsdagsbeslutet erinrades vidare om att den ökade insikten om miljönsbetydelse har tillfört välståndsbegreppet ytterligare en viktig dimension. De mål för regionalpolitiken somjag nu har redovisat är allmänt formulerade. De har likväl haft ett betydandevärde som vägvisare i det omfattande arbete som har lagts ned under de senasteåren inom skilda samhällsområden för att skapa en bättre regional balans. Jag vill erinra om att deallmänna målen successivt har preciserats i viktiga avseenden. En förutsättninghärför har varit den systematiska uppbyggnad av den regionalpolitiskaplaneringsverksamheten som har skett i intim samverkan mellan stat och kommununder senare . Planeringen inleddes med en försöksverksamhet,länsplanering 1967, vars främsta syfte var att ange till vilka kommunblock i deolika länen som de regionalpolitiska insatserna i första hand bordekoncentreras. När resultaten av länsplanering anmäldes gjorde statsmakterna vissa uttalanden som i betydelsefulla avseendeninnebar en konkretisering av regionalpolitikens mål (prop. 1969:1, bU. 13, SU 1969:57,BaU 1969:30, rskr 1969:188). Prop.1972:111 BUaga 1 444 Dessa uttalanden innebar bl. a. attregionalpolitiken borde syfta tUl att skapa nya eller utveckla redanexisterande tillväxtbetingelser för ett antal utvecklingsbara tätortsregioner iolika delar av landet. För att detta syfte skulle kunna nås borde den starkatUlväxten i de tre storstadsregionerna dämpas något och en del av expansionenfördelas på nämnda tätortsregioner. Härigenom skulle också stockningsproblemeni storstadsområdena komma att lättas. Som utgångspunkt för detregionalpolitiska handlandet i övrigt utanför stödområdet kunde man i huvudsakacceptera länsstyrelsernas prognoser som byggde på en framskrivning av dittills-varandeutvecklingstendenser. Inom stödområdet godtogs länsstyrelsernas prioriteringaroch rangordningar av kommunblock när det gällde behovet av insatser. 1 proposition underströk jag att en ytterligarekonkretisering av de regionalpolitiska målen var önskvärd. Förutsättningarna för en riksomfattande regionalpolitik skulle komma attförbättras av.sevärt när de handlingsprogram länsprogram 1970 - förelåg somlänsstyrelserna i samverkan med kommunerna då höll på att utarbeta. Jag angav två väsentliga krav på ett regionalt handlingsprogram för hela landet. Å enasidan måste programmet få så konkret form att man kunde få till stånd enenhetlig regionalpolitik i hela landet. Ä andra sidan fick programmet inte varaså detaljerat att det uteslöt handlingsfrihet på regional och nivå.Med dessa utgångspunkter betonade jag två element i programmet som specielltbetydelsefulla. Det ena var att statsmakterna anger ramar för länens och deregionala statliga organens verksamhet. Det andra elementet var enklassificering av olika orter. Klassificeringen skulle ange den funktionorterna bör fullgöra i regionala sammanhang och de åtgärder som behöver vidtasför att problem som är förknippade med resp. ortstyp skall kunna lösas. Ipropositionen skisserades en sådan klassificering med angivande av fem skUdaortstyper, nämligen storstäder, storstadsalternativ, regionala tillväxtcentra,serviceorter och övriga orter. RUcsdagen biträdde dessa uttalanden (BaU 1970:40, rskr 1970:304). underströk i sitt utlåtande attförslaget till klassificering av orter och regioner gav uttryck för en strävanatt genom stimulans av olika slags tillväxtcentra och serviceorter effektivtmotarbeta koncentration till storstadsregionerna och ge befolkningen ilandets skUda delar tillgång till en social och kulturell service somtillfredsställer vår tids krav på jämlikhet mellan medborgarna. Uppdraget till länsstyrelserna attutarbeta regional politiska handlingsprogram lämnades . Länsprogrammenhar utformats i nära kontakt med kommunerna som har lämnat bl. a. en stor delav den för planeringen behövliga informationen. Kommunerna har även i övrigttagit del i programmens utformning, dels vid överiäggningar med länsstyrelserna,dels genom yttranden över de prehminära program som upprättades innanlänsstyrelserna slutligt tog ställning till programmen. Länsprogram 1970, som i slutligtskick redovisades till omkring ,innehåller tre huvudmoment. Det första innefattar förslag till långsiktigasysselsättningsskapande åtgärder. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 445 Det andra huvudmomentet avser förslag till åtgärder av annanart för att trygga goda levnadsförhållanden i områden där delokaliseringspolitiska medlen har visat sig otillräckliga, I det tredjehuvudmomentet anges hur de offentliga investeringarna bör fördelas mellankommunerna. Det egentliga planeringsmomentet i länsprogrammen består avprioriteringar mellan kommunerna i fråga om behovet av insatser. Jag vUl i detta sammanhang ge mittfuUa erkännande åt det omfattande och mycket värdefulla arbete som har lagtsned på länsprogrammen av länsstyrelser, kommuner och andra medverkande. Avmaterialet framgår att länsprogrammen har en bred förankring i de skilda länen.På några håll har man visserligen pekat på brister i det underlag som f. n.föreligger för planeringen. Dessa brister är enligt min uppfattning inte störreän att programmen är väl ägnade att läggas thl grund för statsmakternasställningstagande till den framtida regionalpolitiken. Genom de regionalpolitiskahandlingsprogrammen, som jag har lämnat en utförlig redogörelse för i detföregående, har en fast grund lagts för en regionalpolitik som omfattar alladelar av landet. Regionalpolitiken spelar över ett brett register.Praktiskt taget alla former av samhällelig verksamhet är i större eller mindreutsträckning engagerade i det regionalpolitiska arbetet. Av väsentlig betydelse för våramöjligheter att nå de regionalpolitiska målen är utbyggnaden av skildasamhällsfunktioner. Denna utbyggnad har gått snabbt särskilt det senastedecenniet och i hög grad bidragit till att skapa förutsättningar för en bättreregional balans. För att främja en god samhäUsmiljö,inte minst i de norra delarna av landet, har det kommunalaskatteutjämningsbidraget varit ett betydelsefullt instrument. För budgetåret1972/73 beräknas de totala skatteutjämningsbidragen till . Ca55 % av detta belopp beräknas utgå till kommuner och landstingskommuner i de s.k. skogslänen. Skatteut-jämningsbidragens stora betydelse kan illustreras medatt den genomsnitt-Uga utdebiteringen utan bidrag skulle ha uppgått tillresp. 38:07, 33:62 och . per skattekrona i resp. ,och mot en faktisk utdebitering av resp. 28:08,24:81 och . Decentraliseringssträvandena påutbildningsområdet är ett belysande exempel på den offentliga sektornsväsentliga betydelse för den regionala utvecklingen. genomförandehar spelat avgörande roll i detta sammanhang, liksom utbyggnaden avgymnasieskolan. 1 samband med reformen av lärarutbildningen inrättadesfullständiga lärarhögskolor i och och seminarier i , ,, , , , , och Växjöomvandlades till lärarhögskolor för klasslärarutbildning. fick ,, och universitetsfUialer. Försök med systematiseraddecentraliserad universitetsutbildning har inletts i , ochÖstersund. fattades beslut om högre teknisk utbildning och forskning iLuleå och om en bibliotekshögskola i . Socialhögskola samt gymnastik- och idrottshögskola har inrättats i Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 446 , och startades en socialhögskola i ,Genom denna omfattande decentralisering har utbUdningsmöjligheterna blivitavsevärt jämnare fördelade över landet. Dessutom har betydande sysselsättningskapats för kvalificerad arbetskraft i de orter dit utbUdningsan-stalterna harlokaliserats. Jag vill vidare nämna de initiativsom har tagits för att utveckla den industriella miljön, särskilt i Norrland.Förläggningen av ett industriellt utvecklingscentrum till är ettexempel på detta.