prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Enligt della lagrum punkt I kan expropriation äga rum för befästning,övnings- eller förläggningsplats för krigsmakten, skjutbana som äger betydelseför den allmänna skjutskicklighetens UtveckUng eUer eljest för rikets försvar.Vidare innehåller 81-83 §§ BL, som redovisats i avsnittet 3.6.1, vissabestämmelser om förbud mot bebyggelse som kan vara till hinder för försvaretsamt om därav föranledd inlösenplikt i vissa fall. Slutiigen får enligt 68 §CfL kommun för fullgörande av sina skyldigheter på civilförsvarets område ta ianspråk bl.a. markområden och byggnader. Som regel krävs att civilförsvarsberedskapråder. Denna förutsättning gäller dock inle i fråga om utförande avbyggnadsanordningar samt källarmursgenombrotl för skyddsrum, omförfoganderätten utövas av . Försvarsändamåletsom sådant torde, anför utredningen, som expropriaiionsgrund vara höjt överdiskussion. Försvarels omfattning och uppgifter är emellertid betydUgtstörre och mera skiftande än de var vid ExL:s tiUkomst. I begreppet'totalförsvaret' inryms sålunda åtskiUigt som vid första påseende förefallervara av mera civil än militär karaktär och som därför kanske inte framstår somså alldeles självklart expro-priationsgmndande. 1huvudsak består det totala försvaret av krigsmakten (det militära försvaret),civilförsvaret, det ekonomiska försvaret och det psykologiska försvaret. ÄvenåtskUliga andra former av samhäUelig verksamhet kan emellertid under vissaomständigheter räknas dit. Utredningenframhåller, att vid sidan av de uppgifter som åvUar krigsmakten ochcivilförsvaret har såväl det ekonomiska som det psykologiska försvaretanförtrotts utomordentligt angelägna uppgifler vid vilkas fullgörande del alllemellanåt kan uppkomma behov av mark för lokaler och andra utrymmen av skUdaslag. Som exempel på sådana lokalernämner utredningen lagringsutrymmen för olja och andra krigsviktigaförnödenheter som det kan bli svårt att anskaffa vid en avspärrning avtillförseln utifrån. Det är visserligen inte sannolikt att dessa behov annat änmöjligen i undantagsfaU blir så omfattande eller speciella att de inte kantiUgodoses på frivillighetens väg. Ulredningen anser, atl det dock självfalletskulle vara olyckligt om etl angelägel förvärv i något faU skuUe kunna hindrasenbart av den anledningen att expropriationsmöjlighet inte finns. Därför börenligt utredningens mening också dessa båda grenar av totalförsvaret varautrustade med expropriationsbefogenhet. Införs expropriationsrätt för dettotala försvaret kan olika lagrum i utredningens förslag bli tUlämpliga vidt.ex. expropriation för en krigsviktig industri eUer beträffande andra formerav samhällelig verksamhet i stort, såsom kommunikationer, sjukvård ellerpolisväsende. Det förhåUandet att olika lagrum kan tiUämpas bedömer utredningenemellertid inte som någon olägenhet. I faU när en verksamhet kan tilläggas enspecifik militär betydelse utöver den civila kan vid behov bestämmelsen omexpropriation för försvarsändamål åberopas i förening med den bestämmelse somär tUlämplig ur rent civil synvinkel, utan att detta behöver medföra någrakomplikationer för ärendets handläggning. Utredningenanför beträffande de frivilliga försvarsorganisationerna att dessa harutrustats med stora förmåner av olika slag. Förläggnings-, övnings- ochundervisningslokaler ställs sålunda i stor uisträckning till deras förfogandegenom offentliga myndigheters försorg. Det framstår med hänsyn härtiU enligtuttedningens mening som tveksamt om det finns någon anledning att tillerkännadem självständig expropriationsbefogenhet. Tillräckliga möjligheter tordenämligen finnas att redan med hjälp av den föreslagna expropriationsrätten förkrigsmakten bereda dem erforderligt utrymme. Å andra sidan är det enligtutredningen föga ändamålsenligt att krigsmakten begär expropriation av ettområde enbart för att tillhandahålla frivilligorganisationerna förläggnings-,övnings- och undervisningslokaler m.m. I sak anser utredningen att man knappastbehöver ha några betänkligheter mot att i stället ge organisationerna ensjälvständig expropriationsbefogenhet, så mycket mindre som dessa står underbetryggande statiig kontroU. Utredningen fömtsätter emellertid att en sådanbeslämmelse tiUämpas restriktivt. Bl.a. bör man enligt utredningen kunna utgåfrån att expropriationsrätt till organisationernas förmån inle bevUjas när derasbehov kan tillgodoses genom att de får rätt att disponera krigsmakten tUlhörigalokaliteter. I praktiken torde detta medföra att expropriationsrätt i huvudsakkommer att liksom hittUls bevUjas endast för skjutbanor och därmedjämförliga ändamål. Skulle emellertid dämtöver i undantagsfall uppkomma någotenstaka behov, t.ex. då en frivilligorganisation önskar utvidga ett egetövningsfält eller liknande,bör enligt utredningens mening möjlighet finnas att medge den behövliga expropriationsrätten. Utredningenföreslår därför, att expropriationsbefogenhet tillerkänns samtliga grenar avtotalförsvaret. Med hänsyn till dettas vidsträckta omfattning är detemellertid, anför utredningen, nödvändigt alt ställa upp olika krav påutredning och behov i olika faU, Varken när det gäller det rent miUtäraförsvarets behov eller i fråga om övriga grenar av totalförsvaret kan det varariktigt att inskränka sig till alt enbart konstatera att det finns ett behov avden begärda expropriationsrätten, Dämlöver bör krävas av sökanden att han visaratt det är betydelsefullt alt det föreliggande behovet tUlgodoses på detbegärda sättet. Utredningen härom måste bli högst olikartad i skilda fall. Videxpropriation för det mUitära försvarets och civUförsvarets behov tordeprövningen i regel ställa sig ganska enkel medan däremot närmare utredning börinfordras innan expropriation medges till förmån för en frivUligorganisation,Att i detalj gå in på vUken utredning som bör krävas i varje enskilt fall anserutredningen vara ogörligt. Den frågan får överlämnas åt rättstiUämpningen, Överstyrelsenför ekonomiskt försvar finner utredningens förslag väl-gmndat. Överstyrelsenansluter sig också tUl utredningens uppfattning, att del inte är sannolikt atlnu ifrågavarande expropriaiionsbehov annat än i undantagsfall blir såomfattande eller speciella, atl frivilliga uppgörelser inte kan nås.Överstyrelsen har hittUls aUtid kunnat träffa avtal med part på civilrättsligväg. Det skulle emeUertid vara olyckligt om ett angeläget förvärv i något fallskuUe hindras enbart av den anledningen att expropriationsmöjlighet inte finns.Överstyrelsen vUl i detta sammanhang understryka betydelsen av att möjlighet nuöppnas atl, om så skulle bli nödvändigt, tillgripa expropriation även förkrigsviktig industri. Riksvärderingsnämndenfinner det tveksamt, om formuleringen i 1 § första stycket I ExL medger attegendom las i anspråk för civilförsvarets behov. Särregeln i CfL omianspråktagande av egendom även under tid, då civUförsvarsberedskap inte råder,är därför i dagens läge väl motiverat. Med den av uttedningen föreslagnabestämmelsen blir det emeUertid fullt klarlagt, att ianspråktagande förcivilförsvarets behov kan ske genom expropriation, I sådant fall skaUersättningens sloriek bestämmas enligt de för exproprierad egendom eljestgällande bestämmelserna och enligt den ordning, som är föreskriven för expropriationsmål. Civilförsvarsstyrelsenanför att, eftersom möjUghet torde komma att finnasför civilförsvarsmyndighet att ta i anspråk egendom enligt både CfL ochexpropriationslagen och i det enskUda fallet välja det förfarande som bedömssom lämpligast, styrelsen för sin del inle har något att erinra motutredningens förslag, 3.8 Expropriation av vanvårdad egendom Enligtjordhävdslagen (1969:698) kan lantbmksnämnden ingripa med vitesföreläggande föratt skydda jordbruk som har förutsättningar för rationell drift eller för atttiUvarata möjligheten lUl strukturrationalisering, om jordbruket på odlad markhar lagts ned. Vid synnerligen grov vanhävd av den odlade jorden kan egendomeninlösas enligt lagen om tvångsinlösen av vanhävdad jordbmksegendom. Enytterligare fömtsättning är att det med hänsyn till vanhävdens omfattning ochegendomens sloriek eller av andra särskilda skäl är nödvändigt att vidtaåtgärder för att avhjälpa vanhävden i annan ordning än enligt jordhävdslagen,Kungl, Maj:t får förordna om inlösen endast med samtycke av . Enligt I§ första stycket 9 ExL kan expropriation vidare ske för att på det allmännasbekostnad åstadkomma skogsåterväxt på skogsmark som genom kalhuggning eller påannat sätt lagts öde och inte utgör nödig betesmark. Bestämmelsens betydelsebegränsas av att genom skogsvårdslagen (1948:237) kan förmåmarkägaren att vidta behövliga åtgärder och i nödfall utverka domstolsförordnande att åtgärderna får vidtas av styrelsen på markägarens bekostnad.Vidare kan enligt 1 § första stycket 10 ExL expropriation ske för kronansövertagande av flygsandfält, varom ägaren försummat alt ta sådan vård att faraför sandflykt förebyggs. RätttiU expropriation av skogsmark enligt 1 § första stycket 9 ExL tillkommerenligt 106 § ExL, förutom kronan, endasl den kommun inom vars område marken ärbelägen samt och inom landstingsområdet. Enligt107 § ExL har markägaren möjlighet att avvärja expropriation av ödelagdskogsmark genom alt erbjuda sig atl själv ombesörja nödig återväxt. Gör han ettsådant erbjudande, skall Kungl, Maj:t lämna honom skälig tid till det. Erhållerannan än kronan expropriationstiUstånd, skaU alltid bestämmas , inomvHken den nye ägaren skall sörja för återväxt. Enligtlagen om tvångsförvaltning av bosladsfastighet kan fastighet, vilken innehållerbostadslägenhet som är uthyrd av fastighetsägaren och inte utgör del av dennesbostad, ställas under tvångsförvaltning, om ägaren väsentiigen försummar vårdenav fastigheten eller underiåler att vidtauppenbart angelägna åtgärder för alt bevara sundhet, ordning och skick inomfastigheten samt det finns anledning anta att rättelse inte kommer all ske.Beslut om tvångsförvaltning meddelas av hyresnämnd på ansökan avhälsovårdsnämnd, länsstyrelse eller hyresgästorganisation, I samband medtUlkomsten av lagen om tvångsförvaltning av bostadsfastighet infördes i ExL,med bl,a, expropriationsutredningens förslag som underlag, en nyexpropriaiionsgrund (1 § första stycket 19 ExL), EnUgt denna kan expropriationske för att vid föreliggande eller befarad grov vanvård av byggnad, som tUlväsentlig del genom uthyrning används för bostadsändamål, försätta eller hållabyggnaden i tillfredsstäUande skick. Enligt 114 § ExL skall ansökning omexpropriationsrätt för sådant ändamål åtföljas av handlingar som visar vilkaåtgärder som vidtagits för att i annan ordning tillgodose ändamålet och vilkaåtgärder sökanden ämnar vidta för att vinna syftet med expropriationen, Ifråga om annan byggnad än bosladsfastighet saknas möjlighet atl tvångsinlösaegendomen på den gmnd att den vanvårdas. Uppkommande missförhåUanden kan häravhjälpas genom förelägganden av olika slag, som kan meddelas främst enligthälsovårdsstadgan (1958:663), byggnadsstadgan (1959:612) och brandstadgan(1962:91), Enligt 21 § naturvårdslagen kan i vissa fall föreläggaägaren av byggnad, som lämnats att förfalla och skadar landskapsbilden, attriva eller iståndsätta byggnaden, Reglernaom rätt tiU expropriation av jordbmksegendom eller skogsmark på grund avvanhävd etc har enligt utredningen tiUämpats i myckel ringa omfattning. Frånflera håll har, anför utredningen, ifrågasatts om behov över huvud föreliggerav en sådan lagstiftning. Även om jordbruk som inte har rimliga möjUgheter alt,ensamma eller i förening med annan jord, utvecklas till tekniskt och ekonomisktbärkraftiga enheter kommer att läggas ned i stor utsträckning, ärdet dock å andra sidan önskvärt att bärkraftig eller utvecklingsbar jord hävdasväl. En lagstiftning som gör det möjligt att ingripa mot försumliga brukare avsådan jord ligger enligt utredningen otvivelaktigt väl i linje med den fördajordbmkspolitiken. Dennärmare utformningen av behövliga regler bör enligt utredningens uppfattningfölja i stort sett samma riktlinjer som , I första hand bör man sålundaförsöka förmå försumliga brukare att frivUligt gå med på att sätta jord ochskog i godtagbart skick. Lyckas inte detta bör förelägganden tiUgripas,Skogsvårdslagen och jordhävdslagen torde, anför utredningen, på ettändamålsenligt sätt tUlgodose de föreliggande behoven i det övervägande antaletfall. Emellertid kan man inte komma ifrånatt det alltid finns personer som av olika skäl inte släller sig givnaförelägganden tUl efterrättelse, vare sig det beror på ekonomisk omöjligheteller på tredska. I dessa faU bör möjlighet föreligga att ingripa även medtvångsåtgärder av så kvalificerat slag som expropriation. Sådana ingripandenmåste emeUertid liksom hittUls reserveras för faU av svår vanvård. Avmindre betydelse är, framhåller utredningen, om sådan vanvård redan föreliggereller om den endast kan befaras. Lyckas expropriationssökanden göra sannoliktatt allvarlig risk för svår vanvård föreligger, om expropriation inte kommertiU stånd, bör detla i och för sig vara expropriationsgrundande. Motbakgrund av del anförda föreslår utredningen, atl expropriation av jordbruks-och skogsmark får äga rum när grov vanvård antingen visats föreligga eller kanbefaras uppkomma. Syftet med expropriationen skall vara att bringa egendomen ihävd. Uttrycket hävd bör enligl utredningen såvitt avser odlad jord tolkas påsamma sätt som i uppsiktslagstiftningen (numera jordhävdslagen). Ändras dennakommer således expropriationslagstiftningens hävdbegrepp att ändras i molsvarandemån, 1 skogsvårdslagstiftningen förekommer, framhåller utredningen, inteuttrycket hävd, TiUräcklig ledning för att tolka dess innebörd i nuifrågavarande sammanhang finner utredningen kunna erhållas vid en jämförelsemed de anspråk på markägaren som uppställts i gällande skogsvårdslag. Någotbehov av beslämmelser motsvarande 106 och 107 §§ ExL anser utredningen inteföreligga. Utredningen förutsätter att tillstånd till expropriation kommer atlmeddelas endast den som på ett från aUmän synpunkt lämpligt sätt kan ta hand omden vanvårdade egendomen, det må sedan vara fråga om ett allmänt eller enskUtsubjekt. Ettannat önskemål som utredningen framhåller är att natur- och stadslandskap inteförfulas grovt av förfallna och vanprydande byggnader och tomter. Intressethärav torde enligt utredningen i alll väsentligt tillgodoses genombestämmelserna i främst byggnadsstadgan och naturvårdslagen. En tredskandefastighetsägare kan dock stundom i stötande grad fördröja verkställigheten avbeslut. Utredningen anför vidare att i de fall när inte byggnaderna utan denomkringliggande marken är vanvårdad till den grad att den utgör ett störandeinslag i sin omgivning, möjligheterna att komma tiU rätta med en tredskandefastighetsägare är mindre goda. Ifråga om vanvård av bostäder och arbetslokaler anför utredningen vars förslagsom förut framgått genomförts i det väsentUga i fråga om hyresfastigheter huvudsakligen följande. Närdet gäller att förhindra att en byggnad vanvårdas i sådan utsträckning att därbosatta eller arbetande personer inte kan sägas ha godtagbara bostäder ocharbetslokaler får nu gällande lagstiftning anses relativtändamålsenlig i normalfallet. Flertalet fastighetsägare följer godvUligtbyggnads- och hälsovårdsnämndernas påpekanden och förelägganden. Ett visstbehov finns dock av att kunna ingripa på annat sätt, om t,ex, fastighetsägarenav ekonomiska eller andra skäl är ur stånd att sköta sin fastighet godtagbarteller om han systematiskt utnyttjar sin fastighet tUl det yttersta utan hänsyntUl vare sig omgivningen eller de personer som bor eUer arbetar i byggnaden.Utredningen pekar också på önskemålet att hindra onödiga rivningar. Det ärenligt utredningens mening angeläget att samhället får möjlighet att ingripaoch vidta erforderliga åtgärder. När varken anvisningar eller föreläggandenhjälper återstår endast att tvångsinlösa fastigheterna. Föratt tvångsinlösen skall få komma tiU stånd i de nu ifrågavarande fallen måsteenligt uttedningen förutsättas att grov vanvård antingen visas föreligga ellerkan förväntas uppkomma på en fastighet. Vilken bevisning som bör krävas måstebero på omständighetema i det särskilda fallet. Enligt utredningen bör det varaen exproprialionsgmndande omständighet att en person underlåtit att rätta sigefter förelägganden att hålla sin fastighet i stånd. Expropriation bör ocksåkunna tUlgripas när en person systematiskt vanvårdar en byggnad. Förutsättningför att expropriation skaU tiUgripas bör alltså enUgt utredningen vara attfastighetsägaren klart visat brisl på intresse eller förmåga att hållafastigheten i skick eller sätta den i stånd. Syftetmed en expropriation i nu förevarande fall måste, framhåller utredningen, varaatt hålla egendomen i ett allmänt godtagbart skick. När fråga är om bebyggelsekan detta innebära antingen att denna sätts i stånd eller om ingripandet skervid ett framskridet stadium av vanvård att den rivs och ersätts med en ny ochmera ändamålsenlig bebyggelse. VUket alternativ som tillgrips måste bliberoende på omständigheterna i det särskUda faUet. Av expropriationssökandenbör emeUertid krävas att han i ansökningen klart anger för vUket alternativexpropriation söks. Motbakgrund av det anförda föreslår utredningen atl expropriation får äga rum omgrov vanvård föreligger eUer kan förväntas uppkomma på fast egendom samtexpropriationen är nödvändig för att bringa egendomen i hävd. Även om detsannolikt mest kommer att bli kommuner som begagnar sig av den föreslagnaexpropriationsrätten, bör det enligt utredningens mening inte helt uteslutasalt även en enskild person ibland kan komma i fråga som expropriant, anser att möjligheterna till expropriation i fall av föreliggandeeller förväntad grov vanvård av fast egendom bör verksamt bidra till förbättrade förhållanden inom detla speciellaområde. Det visar sig ofta i praktiken mycket svårt att medelst föreläggandenenligl byggnadsstadgan komma lill rätta med vanskötta byggnader och fastigheter,eftersom ägaren, om han vill, genom överklaganden och skenöverlåtelser kanuppskjuta behövliga ålgärder . Också naturvårdsverkettillstyrker utredningens förslag. Del är ett naturvårdsintresse alt jord och skoghävdas väl. Bestämmelsen är av betydelse för naturvården även som komplementtill 21 § naturvårdslagen, enligt vilket lagrum kan meddelaföreläggande att riva eUer iståndsätta förfallna byggnader. Sådanaförelägganden har ibland visat sig verkningslösa. 1 enstaka sådana fall skulleen slutlig lösning kunna nås genom att kommun eller annat rättssubjekt ingripermed stöd av den föreslagna bestämmelsen. anser att utredningens förslag fått enalltför vid avfattning. Förslaget borde ha begränsats med hänsyn liUallmännytta samt till vissa slag av fast egendom. Enligt lantbruksstyrelsen, liksom flera lantbruksnämnder,i och Föreningen föreligger ytterst sällan behov av expropriation avjordbruksegendom på grund av att grov vanvård uppkommit eller vänias uppkomma.Länsstyrelsen i tUlägger att samma förhållande gällerbeträffande skogsmark. förklarar, att bestämmelsen i ExL omiståndsättande av vanvårdad skogsmark som expropriationsändamål torde hatUlkommit på grund av att den då gällande skogsvårdslagen inle hade någonallmän vanhävdsregel avseende mark, som utan att avverkning skett efter lagenstillkomst ändå hade elt otillfredsstäUande skogstUlstånd, Genom 1948 årsskogsvårdslag har emellertid förutsättningar skapats att även i dessa fall medlagens hjälp få skogsmark försatt i produktivt skick, och därigenom har enligtskogsstyrelsens mening nyssnämnda stadgande i ExL föriorat i betydelse och kanför skogens del utgå, , lantbruksstyrelsen och lantmäteristyrelsenframhåller, att lagen om tvångsinlösen av vanhävdad jordbruksfastighet börupphävas, om utredningens förslag genomförs. I fråga om andra fastigheter än jordbruksfastigheter anserSvea hovrätt alt det är närmast bostadshus med flera lägenheter som kan tänkasifrågakomma för expropriation i anledning av vanvård. Beträffande andra slagav fastigheter kan enligt hovrätten starkt ifrågasättas om tillräckliga skälför expropriationsrätt föreligger eUer kan antas uppkomma inom överskådlig tid. Flera remissinstanser ansluter sig till det nu i delväsentiiga genomförda förslaget, att också bostadshus skall kunnaexproprieras. Bland dessa är länsstyrelserna i och län, LO, 1 saml Nr 109 Kommunförbundetfinner det oklart om utredningens förslag i fråga om expropriationsandamålenger kommun tiUräckliga möjligheter all ingripa vid förnyelse av del äldrebostadsbeståndet, annal än när det är fråga om ren vanhävd. Del är enligtkommunförbundets mening angeläget atl ett förtydligande sker så att kommun fårmöjlighet att expropriera bosladsfastighet som är i påtagligt behov avförnyelseåtgärder. Liknande synpunkter förs fram i ett minoritetsytlrande frånStockholms stad. anför att det inle finns någon anledning att såsomexpropriaiionsgrund ta upp någonting så obesläm-bart som en förväntan om attvanvård kan komma att uppslå i en fastighet. VUl manlikväl bibehålla en så säregen expropriationsgrund borde det enligt förbundetvara etl minimikrav att det av lagtext och förarbeten klart framgår vad somåsyftas med en sådan bestämmelse. En viss grupp av fastigheter underhålles avnaturliga skäl inte på samma sätt som andra. Det gäUer sådana som inom kortskall rivas. För att göra en sanering mera ekonomisk och för att inte i onödani en bristsituation låta lägenheter stå tomma är det vanligt att lokaler ochbostadslägenheter hyrs ul med rivningsklausul eller eljest tillfälligt till tidsom ligger ganska nära rivningsdagen. Det är, framhåller förbundet, givet attvissa brister ofta kommer att vidlåda sådana byggnader. Förbundet förutsätteratt det inte är avsett att dessa rivningsfastigheter skall gå in underifrågavarande expropriationsgrund. Ocksålänsstyrelsen i påpekar de svårigheter som expropriationsgrunden'förväntad grov van vård' måsle vålla vid tUlämpningen. Eftersomexpropriationsmedgivande inte skall kunna meddelas annan än den som förväntaskunna ta hand om den vanvårdade egendomen på ett från allmän synpunkt lämpligtsätt har lantmäteristyrelsen ingen erinran mot utredningens förslag att ocksåpå detta område såväl allmänt som enskilt subjekt kan komma ifråga för tiUståndtUl expropriation. ifrågasätter däremot om det i vanvårdsfallenbör kunna vara möjligt för enskUd person att vara expropriant. 3.9 Expropriation för kulturella ändamål Lagreglerom skydd för sådan fast egendom som anses särskilt värdefuU från kultureUsynpunkt finns i olika författningar. Enligt 1 § första stycket 12 ExL fårexpropriation äga rum för atl bevara historiskt eller kulturhistoriskt märkligbebyggelse eUer märklig fast fornlämning eUer för att bereda erforderligtutrymme däromkring. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse i samband med ändringar i ExL. Härutöverfinns bestämmelser i lagen (1960:690) om byggnadsminnen och lagen (1942:350) omfornminnen. Nugällande bestämmelse i 1 § första stycket 12 ExL grundas påexpropriationsutredningens förslag och överensstämmer helt med det. Vidremissbehandlingen av ulredningens förslag framhölls dock av vissaremissinstanser, bl.a. , att förslaget inte vartUlfredsställande i vad avsåg äldre bebyggelsemUjöer. I begreppet äldrebebyggelsemiljöer måste enligt remissinsianserna läggas en vidare syftning änsom har skett. I mUjöerna ingår enskilda objekt av starkt varierandevärde. I förekommande fall måste lill miljöerna ocksä kunna räknas obebyggdmark. Man hävdade därför alt möjligheter måsle ges att bevara en bebyggelsemiljö i dess helhet. Frågan om en mera vidsträckt expropriationsmöjUghet förkulturella ändamål behandlades emellertid inte vid reformarbete.Frågan ansågs böra prövas vid den allmänna översynen av reglerna omexpropriationsandamålen (prop. 1971:122 s. 162). Imotion (1971:832) till riksdag hemställdes att skulle iskrivelse tUl Kungl. Maj:l begära utredning av frågan om en skyddslagstiftningavseende kulturhistoriskt värdefulla bebyggelser och mUjöer.