prop · FV036 · 1972-12-31 00:00:00 — Även i övrigt är individema tiUdet yttre typiskt kvinnliga, Könskromosomkonstitutionen är XY, TiUståndetorea-kas troUgen av en genbetingad förändring i vävnademas hormonkänslighet.Vid testikulär feminisering är könsrollen undantagslöst kvinnlig, medan den vidövrig manlig pseudohermafroditism varierar meUan manlig och kviimUg, Vidsåväl hermafroditism som manlig pseudohermafroditism bör 1972: 6 12 könskörtlarnatas bort omkring pubertetsåren på gnmd av risken för tumörutveckling. Kvinnligpseudohermafroditism kännetecknas av att könskörtiama är äggstockar men attyttte genitalia är förändrade i maskulin riktning. Orsaken är vanligen engenetiskt betingad rabbning i hormonsyntesen i binjurebarken. Maskuliniseringav genitaUa uppträder redan under fosterlivet och den kan sedermera bli avolika grad. Individen har i mindre uttalade situationer registrerats somflicka och uppfostrats som sådan men i avancerade faU ofta registterats ochuppfattat sig som pojke. TiUståndet benänms medfött adrenogenitalt syndrom.Behandlingen är i och för sig enkel, eftersom man med medicin kan elimineraöverproduktionen av androgena hormoner och därmed minska maskulinise-ringen. Vidicke-somatiska avvikelser är individen biologiskt sett enkönad men har enönskan att leva i en könsroU motsatt den biologiskt betingade och också oftaen förestäUning om att tUlhöra det motsatta könet. För sådana tiUstånd somkarakteriseras av att det somatiska och det psykosociala könet strider motvarandra används termen träns-sexualism. OrsakentiU transsexualism är okänd, TroUgen är det en kombination av i vidsttäcktmening konstitutioneUa faktorer och mUjöpåverkan som orsakar tUlståndet ISverige beräknas transsexualism förekomma hos något över 100 pereoner, TroUgenär antalet dock högre, eftersom det säkerligen föreligger många dolda faU, Karakteristisktär att den ttanssexueUe redan tidigt, ofta före skolåldem, upplever en känslaav att tiUhöra det motsatta könet. Den bild som präglar den ttanssexueUe förepuberteten är emeUertid ganska ospecifik och kan inte tUlåta några säkradiagnostiska slutsatser. De typiska transsexueUa symtomen infinner sig först isamband med pubertetens inttäde. Man kan med avseende på detta stadium angefyra ka-rakteristika, vUka återfinns hos samtiiga transsexueUa, nänUigen enfast övertygelse om att tUlhöra motsatt kön, avsky och äckel över den egnakroppen, främst könsorganen, en intensiv önskan att med kirurgiska eUerhormoneUa åtgärder få en anatomisk förändring tiU stånd i syfte att uppnålikhet med det motsatta könet och en önskan att av samhäUet bli betraktad somtUlhörande detta kön. Långtifrån aUa ttanssexueUa uppträder konsekvent i det motsatta könets klädedräktMånga kan på grund av den sociala situationen tvingas avstå härifrån trots attde i övrigt uppvisar samtiiga kardinalsymtom. För den transsexueUe ter sigklädbytet som ett naturligt uttryck för känslan av motsatt könstillhörighetoch är inte förenat med någon form av sexueU upphetsning. Annorlunda ärförhåUandet med s, k, transvestiter. Dessa är helt nöjda med sinkönstiUhörighet och önskar inte byta kön. Syftet med klädbytet är för dem attskänka en psyko- 1972: 6 13 logisktUlfredsstäUelse, ofta av erotisk art, Transvestism kan också fö rekomma hoshomosexuella, i syfte att lättare skapa sexuella kontakter. Teckenpå aktueU psykisk insufficiens är vanlig hos transsexueUa, men dessa symtom börses mot bakgrund av de oftast mycket svåra anpassningsproblem som dessapersoner utsätts för. Det är synnerUgen påfrestande att uppträda i en motsattkönsroll men fortfarande ha legitimationshandlingar av skUda slag som avslöjarden ursprangUga könstUlhörigheten, Att söka anställning, legitimera sig, röstaetc, medför ofta oöverstigliga problem. Resultatet blir inte sällan långdragnadepressiva reaktioner, ibland avslutade med aUvarliga självmordsförsök som ensista desperat lösning på en ohåUbar situation. Dentranssexuelles sexuella aktivitet och driftsinriktning vänder sig huvudsakligenmot medlemmar av det egna könet, EnUgt konventioneUt betraktelsesätt skulle ettsådant förhåUande betecknas som homosex-ueUt Den transsexueUes uppfattning omdetta är den motsatta. Liksom det förändrade könsmedvetandet skUjertranssexueUa från transvestiter, skUjer det också transsexueUa frånhomosexueUa. Den homosexuelle efterettävar fysisk kontakt med en person aveget kön. Detta är det primära och förutsätter ett bibehåUet medvetande omhomolog könstiUhörighet. Den transsexueUe känner avsky inför vad som från rentsomatisk synpunkt brakar betecknas som en heterosexueU kontakt och inför tankenpå att hans sexueUa inriktning av omgivningen uppfattas som homosexueU, Detfinns skäl för antagandet att den ttanssexueUe påfallande ofta har ensubnormal sexualitet i vidsträckt bemärkelse, Ingaövertygande bevis föreUgger om att den manlige transsexueUe har somatiskatecken av kvinnlig typ eUer vice versa. Studier av hormonutsöndringen har inteavslöjat att den transsexueUe i detta avseende skUjer sig från andra män eUerkvinnor inom samma åldersgrupper, Undersöknmgar av kromosomuppsättnmgen harinte heUer gett något stöd åt tanken, att transsexueUa män skulle ha enkönskromosomupp-sättning av kvinnlig typ och tvärtom. Undereökerman de psykiska symtomen, finner man att störningen i könsmedvetande (i"jag-medvetandet") är det enda centrala psykopatologiska fenomenet.Detta isolerade fenomen, vUket utgör det grandläggande kriteriet påtranssexualismen, är enligt de sakkunniga inte ett led i t. ex, någon primärtschizofren process eUer i annan psykisk sjukdom av psykosnatur och inte heUernågon del i en homosex-uaUtet, Somallmän regel gäUer att etablerad transsexualism inte är rever-sibel. Lika litetsom man genom yttre åtgärder kan få en vanlig person att ändra sinpsykosexuella inriktning i vuxen ålder, Uka litet framgång har man i försök attändra den transsexuelles psykosexuel* la inställning. Måletvid behandUng av patienter med störd könsutveckling är enUgt de sakkunniga atterhåUa en individ, som är socialt och sexueUt så väl anpassad som möjUgt. Vidsomatisk intersexualitet bör val av kön med hänsyn tiU patientens psykosexueUautvecklmg ske . Men det är också viktigt att man itveksamma fall väntar med att tiUägga bamet visst kön tiU dess noggrannutredning och bedömning har utförts. Närdet gäller att bestämma könet hos en nyfödd med rabbad ge-nitalutveckling ärden företa uppgiften, sedan arten av könsstömmg har utretts, att faststäUamöjUgheten tiU fertUitet och tUl rekonstrak-tion av genitaUa. Valet av könavgöre med hänsyn tiU utsiktema att vid rekonstruktion erhåUa bästa möjligafunktioneUa resultat. En sådan bedömning kan vara svår att göra.Kromosomun-dereökning är tiU stor hjälp för diagnostiken men anses inte böra varaavgörande vid könsvalet Har en pseudohermafrodit manUg kro-mosomuppsättning ochtestiklar (dessa är då aUtid ofuUständigt utvecklade och patienten steril) mengenitalia som är så differentierade i kvinnUg riktning att rekonstruktion åtdetta håll tycks kunna ge avsevärt gynnsammare resultat än föreök i manligriktning, ges bamet regelmässigt kvinnUgt kön. Testiklama bör då tas bort ochkvinnligt könshormon senare tiUföras, Detär inte ovanUgt att könsval har skett efter födelsen och att läkarendärför stäUs inför problemet att bibehåUa eUer byta bamets kön. Ställningstagandetär här mera vanskligt och bUr svårare ju äldre bamet är. Man måste vid dennabedömning ta hänsyn tiU en rad faktorer: bamets ålder, fertUitetsfrågan,möjUgheten att korrigera tiUståndet kirargiskt eUer med hormoner, barnetskönsidentifiering, omgivningens inställning etc. Enligt nuvarande erfarenhetskuUe man utan risk för aUvarUga framtida psykiska men hos bamet kunna bytadess kön fram tUl onUoing tre- eUer fyraåreåldem. Frågan om könsbyte i senareåldrar får bli beroende av den psykosexueUa uttedningen. Det väsentUga ansesvara att individen får det sociala kön som överensstämmer med det psykiska.Det somatiska könet är här i och för sig av underordnad betydelse. Såväldiagnostiken som valet av kön och behandling bör ske på grundval av den samladeerfarenheten hos bamkirurger, endokrinologer, genetiker, gynekologer,psykiatter, psykologer och urologer, MöjUghet att åstadkomma normal fertiUtetmåste aUtid komma i första hand vid val av terapi. Ett sådant resultat är docktänkbart endast vid en form av somatisk IntereexuaUtet, det medföddaadrenogenitala syndromet. De terapeutiska åtgärdema vid transsexualism bör medhän- syntiU att etablerad ttanssexuaUsm inte är revereibel inriktas på att utjämnaklyftan meUan de somatiska tecknen på könet och vederbörandes psykosexueUaupplevelse, dvs, underlätta anpassningen tiU den nya könsrollen. De åtgärdersom här kommer i fråga kan indelas i tte grupper, hormoneUa, kirurgiska ochrättsUga, För att inte den inter-sexueUe skaU hamna i en meUanposition som kanbU mer påfrestande än den situation som han tidigare befann sig i börbehandlingsprogrammet omfatta aUa tre åtgärdema. De hormoneUa består itiUföreel av konträrt könshormon. De kirargiska ingreppen kan variera tiU typoch omfång. Hos män avses härvid oftast penisamputation samt vaginal-plastik,dvs, skapande av en konstgjord sUda. Inte säUan har kasttering utförts isamband med dessa ingrepp. Hos kvinnoma har de kirurgiska ingreppenhuvudsakUgen bestått i borttagande av bröstkörtiama och mera såUan iavlägsnande av äggstockama. En operativ rekonstraktion hos kvinnor genomanbringande av en manslem stöter på stora tekniska svårigheter. Någon sådanåtgärd har sannoUkt inte utförts i vårt land. De rättsUga åtgärdema kan omfattabyte av fömamn tiU sådant för motsatt kön samt ändring av könsanteckning ivederbörandes pereonakt och av födelsenummer. Föratt nänmda medicinska och rättsliga åtgärder skaU anses motiverade bör enligtde sakkunniga en rad föratsättningar föreligga, Transsexualismen bör vara klartoch entydigt belagd genom minst ett, gäma två åre personlig observation avläkare som är förtrogen med detta tiUstånd, Debut utveckling och symtom måstevara typiska, TUl uttedningen, som skaU omfatta ingående psykiatrisk observation,måste även knytas sedvanlig somatisk genomgång för att utesluta kroppsligsjukdom som oreak tiU symtomen. Verbala och icke-verbala test i syfte att mätadimensionen maskulinitet-femininitet bör komplettera uttedningen. Vederbörandebör helst ha levt och upp-ttätt i den motsatta könsrollenoch därvid visat sina möjligheter att bemästra ett liv i denna. Detta medförsjälvfaUet stora påfrestningar. Erfarenheten talar dock för att den genuinttranssexueUe, utan hinder av mUjöpåfrestningar, redan tidigt etablerar sig iden motsatta könsrollen. Enstaka undantag har dock förekommit. DenpereonUghetsmässiga utrustningen bör vara av sådan art att den om möjUgtgaranterar resistens mot de svårigheter den transsexueUe aUtid konuner attmöta. En nyanserad inteUektueU bearbetning av den aktueUa problematiken ärönskvärd. Psykotiska reaktioner får inte förekomma. Observationen ochbedömandet av aUa detaljer i symtom och personlighet skaU leda fram tiUövertygelsen att ingen annan form av åtgärd har möjUghet att vara framgångsrik.Någon gång kan exempelvis den sociala stäUningen eller andra omständighetertala för återhåUsamhet med mera genomgripande medicinska eUer rättsUgaåtgärder. Stödjande psykoterapi, eventuellt i kombination med tiUföreel av måttlig mängd konträrt könshormon,kan i sådana faU vara en lösning på problemet. Innan medicinska och rättsUgaåtgärder vidtas bör de sociala förhåUandena vara under kontroU och en så godmiljö som möjligt skapas. Intresse bör således ägnas arbetsförhåUanden,anhörigas inställning etc. Möjligheter tUl kontinuerlig kontakt medbehandlande läkare, kurator och eventuellt psykolog måste garanteras under ochinte minst efter åtgärdemas genomförande. Beträffandebehovet och lämpUgheten av en lagstiftning framhåller de sakkunniga tUl enbörjan att tiUhörigheten tUl det ena eUer andra könet har avgörande betydelse iåtskiUiga hänseenden. Det är angeläget att könstillhörigheten kan faststäUasför att de rättsregler som bygger på könsskillnaden skaU få effektiv tiUämpningoch för att övriga i samhäUet rådande värderingar med utgångspunkt i denna skUlnadskaU kunna följas. För den enskUde är det fråga om etträttssäkerhetsiotresse. Dessutom har för de pereoner det här gäUerfaststäUandet av en adekvat könsidentUet ett självständigt värde. De sakkunnigapåpekar vidare att intereexuaUtet torde vara mer vanligt förekommande än somallmänt antas, eftersom man måste räkna med en ganska omfattande dold transsexualismoch nya kliniska rön talar för att gruppen somatiskt intereexueUa ingalunda ärobetydlig. Detär enligt de sakkunniga oklart vUka materieUa krav som enligt gäUande rättställs upp vid avgörande av om manligt eUer kvinnUgt kön föreligger, F, n, skeren förekjutning i uppfattningen så att de psykosociala elementen får störreinflytande på genetiska och andra somatiska faktorers bekostnad. Det är däiföri hög grad angeläget att överväga vilka materieUa regler förkönstillhörigheten som bör gäUa för framtiden. Detär viktigt att den officieUa och den verkUga könstUlhörigheten kan bringas iöverensstämmelse med varandra. Detta föratsätter att förfarandet vid ändring avbokförda uppgifter är ändamålsenUgt utformat. Praxis i de ärenden om byte avden officieUa könstUlhörigheten som har förekommit är emeUertid oklar ochväxlande. Dels har omfattningen av den medicinska utredning som ansettsbehövlig varierat både med avseende på fullständighet och i fråga om resultatDels har i åtskilUga faU förekommit att yrkande om namnbyte bifalUts men attvederbörande fått behåUa tidigare anteckning om kön och födelsenummer. Dentveksamhet om könet som detta ger uttryck för kan enUgt de sakkunniga oftavara tiU större olägenhet för sökanden än om ingen åtgärd alls hade vidtagits.De sakkunniga finner det därför uppenbart att det föreUgger ett starkt behovav regler som bättre än de nuvarande är anpassade till de intersexueUasspecieUa förhåUanden. 1972: 6 17 Detframstår som angeläget att dessas egen uppfattning om sin könsidentitet sålångt det är möjUgt får en klar bekräftelse utåt. För att regelsystemetskall kunna anpassas tiU de särekUda förhållanden som utmärker de intereexueUakrävs enligt de sakkunniga en ändring av de principer enUgt vUka könet hittiUshar bestämts. Avgörande för den rättsliga skUjelinjen meUan manligt ochkvinnUgt kön måste sålunda vara inte uteslutande könskörtiamas natur och andrasomatiska kriterier utan även individens psykiska inriktning och den könsrollsom han har kommit att etablera sig i. Att gränsen meUan manUgt och kvinnUgtkön dras på ett något annat sätt än tidigare kan enUgt de sakkunniga inte i ochför sig ge anledning tiU betänkligheter. En reform bör emeUertid göras medföreiktighet och naturligtvis inte drivas så långt att resultatet står i aUtförskarp kontrast tiU grundläggande värderingar hos medborgare i aUmänhet, Reformenkan göras mer eUer mindre genomgripande beroende på vUka rättsverkningar manvUl förknippa med den. Ju mindre krav som anses böra ställas för att könet skaUkunna bestämmas i strid mot tidigare gängse normer, desto starkare skäl kananföras för att ändringen inte bör få fullt ut aUa de rättsverkningar somannars tiUkommer personer med det motsatta könet En lösning av antydd innebördbör emeUertid inte efterettavas, dels av hänsyn tiU de intersexueUa själva, somär inriktade på att helt och fuUt tillhöra ettdera könet dels med tanke på denkompUcering av regelsystemet som skuUe nödvändiggöras av att rättsverkningamadifferentierades, I realiteten skuUe anordningen innebära införande avmeUanformer meUan manligt och kvmnUgt kön och medföra konsekvenser som inte kanöverblickas. De sakkunniga anser därför att den enda framkomUga vägen är attbibehåUa nuvarande rättsverkningar åtminstone i huvudsak oförändrade och somen konsekvens härav uppstäUa sådana viUkor för ändring av könstillhörighet attverkningama av att tillhöra det motsatta könet anses fullt ut adekvata för densom beröre av ändringen. Om en grundtanke skall vara att vederbörande helt ochfuUt inttäder i den nya könsroUen, får sålunda kraven för en ändring intesättas aUtför lågt. Desakkunniga utgår från att registteringen av könet i normalfallen skaU ha sammaverkan i fortsättnmgen som hittUls, dvs, innebära en presumtion som gäUerendast i den mån som den inte motbevisas, I allmänhet torde domstol eller annanmyndighet som har att pröva någons könstillhörighet kunna godta uppgiftemaenligt registeringen. Visar det sig att registteringen är felaktig, hindrar deninte att myndighetens avgörande grandas på det verkUga könet. Huruvidaregistteringen ändras i enUghet med det nya materieUa bedömandet beror på omansökan eUer anmälan därom göre hos vederbörande myndighet och om myndighetenkommer fram tiU samma bedömande, I uppenbara faU, då den första registteringenberott på rent förbiseende eUer lik- 2 1972.1 saml. nande,torde den materieUa prövningen leda tiU en omregistrering som gäUer förframtiden. Är det fråga om ett tveksamt faU av intereexuaUtet är det däremotinte aUdeles givet att registteringen rättas i enlighet med den mening som denmaterieUt prövande myndigheten har kommit fram tUl, I sådana fall kan aUtsåolika myndigheter komma till skUda resultat. Detta är inte tillfredsstäUande, Medhänsyn härtUl bör enUgt de sakkunniga skapas en möjUghet för den enskUde att ifall av åsyftad art få tUl stånd en könsbestämning som har verkan i aUasammanhang där frågan om könstillhörighet får betydelse och som aUtså äravgörande även för den officieUa registteringen. En sådan bestämning fårkaraktären av ett slutgUtigt statusavgörande och det är inte längre fråga omnågon motbevisbar presumtion. Sådan förstärkt rättsverkan bör emeUertid gäUaendast om den grundläggande prövnmgen utmynnar i att sökandens kön bedöms varamotsatt det registrerade. Anses könsregistreringen vara materieUt riktig,saknas anledning att frångå vanUga regler. Det torde i dessa fall inte likaofta finnas skäl att ifrågasätta den registterade könstillhörighetensriktighet, SkuUe så ändå ske, bör det meddelade avslagsbeslutet innefatta etttiUräckUgt bevis om att registreringen är materieUt riktig. Ensvårighet när det gäUer att avgöra under vUka föratsättningar det bör finnasmöjlighet att bestämma motsatt kön mot det hittiUs registterade är attfaststäUa vad som bör vara käman i det rättsUga könsbegreppet. En defmition avvad som är manUgt och kvinnUgt kön måste bli mycket vag och kan inte ledalängre än tUl ett konstaterande att könet rättsligt sett utgör ensammanfattning av ett flertal element, vUka tiUsammans är ägnade att aUmäntkarakterisera en individ som man eUer kvinna, I stäUet för en genereU regel omkönstillhörigheten, tiUämpUg på alla former av intersexualitet föreslår desakkunniga därför att man för de båda huvudgrappema icke-somatiskt och somatisktintersexueUa överväger vilken eUer vilka faktorer som väger tyngst Närdet gäller att utforma en regel om faststäUande av könstillhörigheten för deicke-somatiskt intereexueUa, dvs, de transsexueUa, Ugger svårigheten i att vägaden psykosexueUa å ena samt de genetiska och somatiska faktorerna å andra sidanmot varandra. En regel om faststäUande av könstillhörighet för dessa personerbör enUgt de sakkunniga byggas upp med hänsyn främst tUl den faktor som har störstbetydelse för utformningen av könsidentiteten och könsroUen hos dem. Desakkuimiga finner inte fog för att som allmän princip tillmäta den somatiskautvecklingen större betydelse än den psykosexueUa i sådana fall då dessa bådakomponenter strider mot varandra. Så synes böra ske endast när den psykosexueUainriktningen är odeciderad. Detta är förhållandet med individer tillhörande enrandgrapp, som skulle kunna betecknas potentiellt transsexueUa, Utmärkande förden verkUga transsexuaUsmenär däremot att den psykiska identifikationen med motsatt kön är tidigt ochstarkt utvecklad. Strävan att leva i motsatt könsroU och att av omgivningen bUaccepterad i denna är manifest. Redan starka terapeutiska skäl talar enUgt desakkunniga för att det skall bli möjligt att ändra den transsexueUesregistrerade kön i syfte att vinna överensstämmelse med den psykosexuellainriktningen. Att individen har en bestämd och allvarUgt grandad uppfattningom sin könstillhörighet är också i och för sig en omständighet som måstetiUmätas vikt även när den sålunda upplevda könstillhörigheten avviker från denbiologiska. Med hänsyn tUl den psykosexueUa faktoms genomgripande betydelse förpersonligheten bör denna faktor vara utslagsgivande vid bestämmande av könstUlhörigheten,Somatiska förändringar, som på konstgjord väg sker för att underlättaanpassningen tiU den eftereträva-de könstiUhörigheten, bör däremot inte hanågon självständig inverkan på bedömandet. Terapeutiska åtgärder i form avhormonbehandling eller operativa ingrepp medför i och för sig endast enanatomisk förändring och inte någon ändrad rättsUg bedömning av individenskön. Är upplevelsen av motsatt könstUlhörighet inte otvetydig eUer är den inteså uttalad att individen är beredd att låta den påverka utveckUngen avkönsroUen, bör han således inte kunna få sm könstUlhörighet ändrad genom att istäUet låta göra en anatomisk förändring. I princip finner de sakkuimiga inteanledning att uppstäUa något krav på operativa eller liknande åtgärder för attden rättsUga könstillhörigheten skaU kunna ändras. Om den transsexueUe hysertvekan inför anatomiska förändringar kan detta emeUertid vara ett tecken påatt den psykosexuella inriktningen inte är manifest, TiUskillnad från transsexueUa upplever transvestiter inte någon motsattkönstillhörighet. De har också genomgående en önskan att leva kvar i sinureprungUga könsroll. Från denna grapp kan därför helt bortses i dettasammanhang, Uksom från de potentieUt ttanssexueUa, De problem som uppkommer fördessa grapper torde över huvud taget inte kunna lösas genom lagregler av nuifrågavarande slag. OmändringsmöjUghetema begränsas tiU faU där den psykosexueUa inriktningen är heltbestämd och har varat , torde man enUgt de sakkunniga inte beUer behövabefara att vederbörande ångrar sig eUer att det i övrigt uppkommer anledningatt återgå tUl den ursprungliga könstillhörigheten, HittUlsvarandeerfarenheter när det gäller de transsexueUas anpassning är genomgående goda.Med de krav de sakkunniga förordar saknas skäl att räkna med att ett illojaltsyfte t, ex, att undgå ansvar för brott skuUe kunna leda tiU ändrad könstUlhörigheteUer att reglema skuUe medföra utbredd homosexualitet. Desomatiskt intersexueUa skUjer sig från de ttanssexueUa i det avseendet att dethos dem föreUgger missbUdningar av genitalorganen. En regel om faststäUande av könstillhörighet för alla formerav somatisk intereexuaUtet hermafroditism och pseudohermafroditism måsteutformas dels med hänsyn tUl denna somatiska komponent och dels, Uksom för detranssexueUa, med hänsyn till den psykiska upplevelsen. Viss differentieringblir nödvändig på grand av att den somatiska intersexualiteten inte utgör någonenhetlig kategori utan omfattar ett flertal typfaU, som skUjer sig väsentiigtfrån varandra. En olikhet anknyter tUl den psykosexueUa utveckUngen och visarsig däri att man har att göra med dels pereoner med fast etablerad könsroU,dels individer utan sådan etablering. Också det somatiska mönsttet varierar,och en väsentUg skUlnad råder här mellan dem vilkas missbUdningar kankorrigeras och övriga. Enlagreglering bör differentieras med hänsyn tiU olika åldersgrapper. Hos mycketsmå bam, där könsroUen inte är nämnvärt utvecklad, bör principen vara att detur somatisk synvinkel mest rättvisande resultatet skaU eftersträvas. Hos någotäldre bam med längre kommen könsidentifiering kan det föreUgga risk för menligapsykiska verkningar om en omställning blu* nödvändig. Frågan omkönstUlhörighet måste då bedömas med större hänsyn tiU den psykosexuellafaktom. Vadbeträffar betydelsen av individens somatiska tiUstånd är det enUgt desakkunniga vanskligt att för den rättsliga bedömningen dra genereUa slutsatserav missbUdningens art.