prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — I de talrikafall då rådgivningen kräver ett arbete, som efter all rimlighet måste ersättasmed belopp överstigande , måste advokaten, när 50-kronorsgränsen harnåtts, antingen klargöra för klienten att hans fortsatta arbete med saken, omrältshjälpsmyndigheten inte inkopplas, i ekonomiskt avseende blir en sakuteslutande mellan advokaten och klienten eller också tillråda klienten attsjälv eller genom advokaten hos rättshjälpsmyndigheten ansöka om rättshjälp medbiträdesförordnande för advokaten. Först efter denna procedur medintresseprövning och bestämmande av eventuell rättshjälpsavgift samt utfärdandeav biträdesförordnande m. m. kan advokaten fortsätta det måhända brådskandearbetet, för vUket det totala arvodet kanske blir , eUer150 kronor. En sådan ordning måste betecknas som otymplig. mer praktisktär att låta advokaten av klienten ta ut den konsullationsavgift som han anseratt arbetet bör betinga och som klienten med hänsyn lill sin ekonomi rimligenbör betala. Självfallet bör klienten ha rätt all, om han anser att arvodet äroskäligt, få arvodet prövat i vanlig ordning och att, om han anser att detaUmänna bör bära eller i allt fall bidra till kostnaden, då göra ansökan däromhos rältshjälpsmyndigheten. Advokaten har ingen anledning att besvärarältshjälpsmyndigheten i annat fall än när han anser att skillnaden mellan detbelopp han kan ha tagit ut av klienten och det arvode han skäligen bör ha är såstor att han önskar få ersättning av allmänna medel. Gör han framställninghärom och finner myndigheten alt det begärda arvodet är för högt eller att advokatenbort ta ul högre belopp av klienten, får advokaten stå sitt eget kast, i denmån han inte kan få ändring i beslutet (några regler om överprövning måstefinnas). Ordnas saken på detta sätt, kommer den myndighet som skalladministrera rättshjälpen att besväras i vida mindre omfattning än vad somskulle bli följden vid ett genomförande av promemorieförslaget. Skall enenhetsavgift för konsultation bestämmas, har styrelsen i och för sig ingentingatt invända mot alt den bestäms tUl . Förslaget om ett auktorisationssyslem har berörts iett femtonlal remissyttranden. Rådhusrätten i finner förslaget lämpligtutformat. Någon eriman mot auktorisationssystemet görs inte heller i yttrandenafrån hovrätten för , rådhusrätten i och FöreningenSveriges rättshjälpsjurister. 6t 1972.1 saml. 1972: 4 170 emellertidatt staten genom en sådan auktorisation som den auktoriserade inte tordeunderlåta att bringa tUl allmänhetens kännedom kan sägas garantera denneslämplighet för uppgiftema. Det bör med hänsyn härtUl allvarligt övervägas altlåta staten på liknande sätt som för sina medlemmar iklädasig ekonomiskt ansvar för felgrepp av den auktoriserade. remissinstanser anser det vara onödigt alt införa regler om auktorisationför biträdande jurister hos advokater. Denna uppfattning har ,hovrätten för Nedre , rådhusrätten i , , rådhusrätt och Föreningen och sladsdomare. Sistnämnda två remissinstanser framhållerockså att tjänsteman vid allmänna advokatbyrån bör ha behörighet alt lämnakonsultation utan särskilt biträdes-förordnande, om han enligt organisatoriskaföreskrifter för byrån har sådana arbetsuppgifter. Enligt RLF bör från kravetpå auktorisation undantas även sådana jurister som är anställda hosintresseorganisationer. Dessa jurister är inom sina speciella fack väl såkunniga som allmänpraktiserande advokater och någon fara för att de skulle överskridasina befogenheter kan inte föreligga. Nedrejustitierevisionen är kritisk mot förslaget. Med hänsyn till den särskildaoffentiigrättsliga reglering av advokatyrket som redan finns väcker förslagetom en särskild auktorisation som inte är förenad med skyldighet att iakttagod advokalsed och inte medför särskild tillsyn starka betänkligheter. Underalla förhållanden måste sådan auktorisation lämnas restriktivt och med störstaförsiktighet. Om den anses böra införas torde beslutanderätten böra ankomma påcentral myndighet för hela riket för alt säkerställa enhetlig praxis och noggrannprövning. Hovrättenöver och samt avstyrker förslaget.Hovrätten anför att den beslutanderätt, som vederbörande jurist till följd avauklorisationen skall utöva, synes inskränka sig till att medge eftergift ellernedsättning av konsultationsavgiften. Någon särskild auktorisation för dettaändamål behövs emellertid inte. Har juristen felaktigt underlåtit att ta utavgiften, kan hänsyn till detta tas, när han begär ersättning för sinrådgivning. Vägras i så fall ersättning, får han stå sitt kast. Skapas etlsystem med auktorisation, kan allmänheten få den uppfattningen att samhället pånågot sätt garanterar rådgivningens kvalitet. Ett auktorisationssyslem finnsredan genom att jurister kan antas lill ledamöter i . Hovrättenkan inte se alt det föreligger något behov av något ytterligare sådant system.Advokatsamfundet anser det föreslagna auklorisations-systemet helt överflödigt.Av samma skäl som i det föregående har anfört i fråga ombehörighetsvillkoren för biträde har man enligt samfundels mening tillräckligt och på bästa sätt 1972: 4 171 sörjt för konsullationshjälp åt rättshjälpsklientelet, om man låterrättshjälpen omfatta konsultationer hos samma kategorier av jurister som ärbehöriga att ta emot biträdesförordnande. Alt auktorisera lekmän som konsulterkan uppenbarligen inte komma i fråga. Särskilt bör beaktas att denomständigheten att vederbörande är kunnig på vissa områden inte utgör någotskäl att auktorisera honom såsom konsult även på andra områden. När det gällerpraktiserande jurister som inte är advokater torde det dispenssystem somadvokatsamfundet har förordat böra avse även konsulterande verksamhet. Motförslaget att införa ett auktorisationssyslem måste också invändas att det frånallmän synpunkt är olämpligt att tiUskapa en kår av auktoriserade konsulter,som varken har tjänstemannaansvar eller står under offentligrättslig tillsyn.Skulle det föreslagna auktorisationssystemet införas, bör krav på auktorisationi varje fall inte uppställas i fråga om advokaternas biträdande jurister, iden mån dessa inte själva är advokater. Om den biträdande juristen lämnarklienten ett felaktigt råd, får advokatbyråns innehavare bära ansvaret härför,och han är otvivelaktigt den som bäst kan bedöma och som också bör ha frihetatt själv bedöma om och i vUken utsträckning den biträdande juristen börbetros med alt lämna konsultationer. 12 Taxor och normalarvoden 12.1 Nuvarande ordning Bestämmelser om ersättning till rättegångsbiträdefinns i 14 § LFR. Enligt första stycket har biträdet rätt att erhålla arvodeför det arbete han har nedlagt på rättegången och för tidsspillan i samband medinställelse vid rätten samt gottgörelse för nödvändiga utgifter. Vid begäranom ersättning bör redogörelse lämnas för det arbete och de utgifter uppdragethar medfört. Arvode och övrig ersättaing skall fastställas var för sig. Iandra stycket föreskrivs att arvode till biträde skall bestämmas tUl det beloppsom med avseende på det arbete och den tidsspiUan uppdraget har krävt, denomsorg och skicklighet varmed det har utförts samt övriga omständigheter kananses utgöra skälig ersättning för uppdraget. Vid bestämmande av ersättningför utgifter och lidsspUlan bör hänsyn tas till inställelse vid rätten sammadag i annat mål. Har talan väckts eller fullföljts ulan skäl kan, om biträdethar brastit i nödig aktsamhet, ersättningen tUl honom efter omständigheternanedsättas under vad som annars bort utgå eller också biträdet förklaras inteäga rätt till ersättning. Enligt tredje stycket får biträde inte förbehålla sigytterligare ersättning av parlen. Har sådant förbehåll skett, är det ulanverkan. Enligt21 kap. 10 § RB äger offentlig försvarare av allmänna me- delåtnjuta arvode för arbete och tidsspiUan samt ersättning för kostnad efter vadrätten prövar skäligt. Försvararen får inte av den misstänkte förbehålla sigytterligare ersättning. Har sådant förbehåll skett, är det utan verkan. Ijämtlandssystemets normalavtal föreskrivs att advokaten skall föra särskUtdiarium i rättshjälpsärenden. I diariet eller särskUd bokföring skall för varjeärende antecknas de åtgärder som har vidtagits och det arbete som i övrigt harutförts, allt med sådan fullsländighet att det begärda arvodets skälighet ochbefogenheten av gjorda utlägg i regel skaU kunna bedömas på grundval av degjorda anteckningarna. har rätt att granska advokatens diarium ochbokföring i rättshjälpsärenden. Vid arvodesdebiteringen skall sedvanligadebiterings-grander tillämpas. Advokaten skaU se tUl att andra utlägg inte görsän sådana, som anses nödvändiga för att ta tillvara klientens rätt och som ståri rimlig proportion till det resultat, som skulle kunna vinnas därmed. ArvodetUl advokat och ersättning för advokatens utlägg bestrids i princip helt av . tog i 15 § i sitt lagförslagupp en motsvarighet till ersättningsbestämmelsen i 14 § LFR. Den föreslagnabestämmelsen överensstämmer i allt väsentligt med förebilden. Utredningenom rättegångshjälp föreslår att arvodet skall avse det arbete som har lagts nedpå "saken" i stället för "rättegången" och attbegränsningen i fråga om ersättning för tidsspiUan tUl tidsspillan i sambandmed inställelse vid rätten slopas. Utredningens förslag till ersättningsbestämmelselämnas genomgående utan erinran vid remissbehandlingen. Beträffandeersätlningstaxor för biträdesarvoden övervägdes under förarbetena tUl 1929 årsrevision av lagstiftningen om fri rättegång bl. a. frågan om det kunde anseslämpligt att en särskild taxa blev fastställd för bilrädesersättaing. I deyttranden som då infordrades från häradshövdingar och rådhusrätter avstyrktes iallmänhet uppslaget om en sådan normerad biträdesersättning. Det framhölls attnästan oöverstigliga svårigheter mötte alt upprätta en för olika orter i landetlämpligt avvägd taxa. I propositionen tUl riksdag (prop. 1929: 191 s.28) förklarade föredragande departementschefen, att han ansåg att någon taxaför biträdesersättning inte borde fastställas. Fråganom fasta normer för ersättning åt biträden enligt LFR aktualiserades därefterav revisorer i deras berättelse tUl riksdag. Enligtrevisorerna var det angeläget att, för att få ner de dryga kostaadema, vidtaåtgärder för att uppnå en i möjligaste mån enhetiig reglering avbiträdesersättningarna. Frågan togs upp av 1972: 4 173 1941års utredning om fri rättegång. Enligt utredningens mening var det med hänsyntiU målens skiftande beskaffenhet knappast möjligt att på detta områdefastställa bestämda ersättningstaxor. I proposition tUll riksdag(prop. 1944: 12 s. 59) instämde föredragande departementschefen i dettauttalande. I har genomförts vissaändringar i reglerna om fri process och om den ulomprocessuella rättshjälpen.Ändringarna har trätt i kraft , I fråga om arvode till advokatsom har biträtt part med fri process föreskrivs i § 336 c första stycket lov omrettens pleje visserligen bara att advokaten är berättigad tiU ett"passende" arvode, EmeUertid uttalades i förarbetena att vissa taxorborde bilda utgångspunkt för tillämpning av bestämmelsen. Idet betänkande som låg tUl grand för lagändringarna erinrade den tillsattautredningen om att enligt då gällande praxis arvodet tUl advokat som biträttpart med fri process i princip bestämdes som etl arbetsvederlag, dvs. efter envärdering av omfånget och beskaffenheten av det arbete advokaten lagt ner påsaken. I mål, där det inte var meddelat fri process, använde sig domstolarna avett annat beräkningssält. I dessa mål bestämde domstolarna vanligtvisersättningen för rättegångskostnader, däribland advokatarvodets storlek, tUlden vinnande parten efter de av advokatrådet utarbetade och senast år1964 reviderade "landssalaertakster for procédure", i vart fall närsaken gällde pengar eller pengars värde. Utredningen fann det önskvärt attarvodesberäkningen skuUe ske efter samma principer, oavsett om fri process varmeddelad eUer inte. Efter att ha vägt de båda beräkningssätten mot varandraföreslog utredningen, att arvodestaxor borde användas somgrandval för beräkningen av arvode tUl advokat, som biträtt part med friprocess. Lagtekniskt skulle detta genomföras på så sätt att det i anslutningtiU huvudregeln om alt advokaten var berättigad till ett passande arvodeskulle införas en särskild bestämmelse, enligt vUken justitieministern efterförhandlingar med advokatrådet kunde fastställa riktiinjer för arvodesberäkningen.Under remissbehandlingen av belänkandet kritiserades sistnämnda bestämmelse ien del av yttrandena. Det ansågs principiellt oriktigt att justitieministernskulle kunna faststäUa riktlinjer för domstolamas beslut i arvodesfrågor.Bestämmelsen medtogs därför inte i det slutiiga lagförslaget. I propositionenuttalades dock att det var uppfattning att de avutredningen skisserade riktlinjema borde bilda utgångspunkt för domstolarnasbeslut om arvodena. Deomnämnda advokattaxorna innebär att arvodet bestäms i relation tillpartens ekonomiska intresse i sakens utgång. Taxorna är endast tUlämpUga iprocesser men inte bara i process inför domstol utan även i administrativprocess, t, ex, inför skattemyndighetema. Det framhålls att taxorna endast ärvägledande och uttryck för en genomsnitts-regel. De kan därför frångås uppåteller nedåt med hänsyn tUl sakens utgång och omfattning, normalt intill entredjedel av det normerade taxebeloppet. Taxorna innehåller i övrigt vissanormer för beräkning av arvode i bl, a. äktenskapsärenden och hyresärenden. UtomprocessueUrättshjälp lämnas i av privatpraktiserande advokater och avrättshjälpskontor. Den rättshjälp som lämnas av advokater omfattar i förstahand rådgivning och i samband härmed sedvanliga skriftliga hänvändelser på enrad olika områden, som ofta ger anledning till juridiska problem. För sådanrättshjälp utgår vederlag till advokaten med per ärende. Avadvokaterna lämnad rättshjälp omfattar vidare bistånd med att upprättaansökningar om fri process, stämningar i vissa ärenden samt besvärsskrifter vidklagan över offentlig myndighets beslut. Avser rättshjälpen både rådgivning ochsistnämnda former av bistånd utgör advokatens vederlag . INorge bestäms arvodet tUl privatpraktiserande jurist, som biträtt part med frirättegång (fri sakf0rsel), med utgångspunkt från den tid som juristen lagt nedpå uppdraget. Ersättningen varierar beroende på om det varit fråga omhuvudförhandling vid lagmansrett, förhandlingar inför herreds- och byrett ellerförberedande arbete utanför rätten. Biträdet har att redovisa för det arbetesom har utförts utanför domstolen. Redovisningen skall vara så utförlig attrimligheten och nödvändigheten av den tid som har gått åt till arbetet kan bedömas.När arvodet bestäms skaU det fullt ut tas hänsyn till om det uppgivna arbetetkan anses rimligt och nödvändigt eller inte. Har använts än vad somär rimligt och nödvändigt, skall ersättningen sättas ned. Förutsättningen föralt timtaxorna skall tiUämpas är alt arbetet utförts med omsorg ochskicklighet. I motsatt fall skall ersättningen sättas ned. Timtaxorna kan rentundantagsvis frångås, om i det enskUda faUet ersättaingen på grund av särskUdaomständigheter annars skulle bli i väsentiig grad otUlräcklig. VidUtomprocessueU rättshjälp (fritt rettsråd) bestäms ersättningen till biträdeefter samma gmnder som vid fri sakf0rsel. Timtaxorna används då sommaximilaxor, I promemorian understryks att en utbyggnad avrättshjälpen ställer krav på en effektiv kontroll över det allmännas kostnaderför den biträdeshjälp som ställs till förfogande. Det erinras om att samhäUetskostnader för den processuella rättshjälpen har ökat mycket kraftigt 1972: 4 175 Medan man under /62 hade en totalutgift för biträdeskostnaderpå uppgick motsvarande siffra under budgetåret1968/69 tUl inte mindre än . Kostnaderna har nått ennivå som gör att varje möjlighet till kostnadskontroll måste tillvaratas. Atten effektiv sådan kontroll etableras är givetvis än viktigare när en vidgningav samhällets rättshjälp planeras. Kontrollen är viktig inte bara avsamhällsekonomiska skäl och för den som drabbas av återbelalningsskyldighetmot statsverket. Även för advokatkåren måste det enligt promemorian varavärdefullt att ett kontrollsystem etableras som ger en enhetlig praxis i frågaom värderingen av advokatemas arbete. Olikaåtgärder föreslås för alt tiUgodose behovet av en effektiv kostnadskontroll.En effektiv kostnadskontroll fömtsätter emellertid i sista hand ett annatsystem för beräkning av arvode tUl biträde och offentlig försvarare. Dettasystem föreslås bygga på taxor. Ipromemorian framhålls att de nu gällande grundsatserna för arvodesberäkningeni och för sig bör behållas. Det är givetvis önskvärt och riktigt att det i detenskUda fallet görs en bedömning av advokatens arbete och att arvodet bestämsdärefter. kompletterande regler leder emeUertid principerna till ettbetydande mått av osäkerhet, eftersom det alltid blir fråga om en rentskönsmässig bedömning. Svårigheterna med den rent skönsmässiga bedömningenaccentueras av att en betydande del av biträdets arbete inte kan iakttas direktav den myndighet som har att bestämma arvodet. Med nuvarande ordning är detvidare nästan omöjligt att komma fram till en enhetiig praxis. Enligt promemorian bör ett system med taxor kunnautformas så att den individuella arbetsprestationen kan beaktas i skäligomfattning. Taxorna bör sålunda ses som normal arvoden, som kan frångås såväl ihöjande som i sänkande riktning. I promemorian skisseras vissa riktlinjer förett system med genomsnillstaxor eller normalarvoden. Det betonas alt det endastkan bli fråga om riktlinjer. Det får ankomma på centralmyndigheten att efternärmare undersökningar fastställa de olika taxorna. En ordning med normalarvoden eller genomsnillstaxormåste enligt promemorian bygga på vissa lätt konstaterbara fakta. I promemorianerinras om den föreslagna taxan för konsultation som bl. a. bygger på den tankenatt en arbetsprestation som tidsmässigt är av begränsad omfattning bör kunnaersättas med ett enhetsbelopp och anses att grundsatserna bakomkonsultationstaxan bör kunna få ett vidare tUlämpningsområde. Utöver ramen förkonsultation finns en rad ärenden som normalt kräver en tidsmässigt begränsadarbetsinsats. I promemorian pekas i första hand på ärenden på detulomprocessuella planet, domstolsärenden och ärenden inom förvaltningsrätten, bl. ärendenom upprättande av olika slags köpeavtal, hyresavtal och skuldebrev samt ärendenom adoption, äktenskapsförord och testamente. Även i fråga om mål viddomstolarna bör i viss utsträckning arvodesberäkningen kunna schabloniseras,främst mål om lagsökning och betalningsföreläggande samt de gemensammaansökningarna om hemskillnad och äktenskapsskUlnad. Det anses dock inteuteslutet att schablonisera också arvodena i stämningsmål om hemskillnad och äktenskapsskillnad.Även andra familjemål, t. ex. faderskapsmål och bördsmål bör kunna komma ifråga. På broltmålssidan bör enligt promemorian utskiljasde mål där den tUltalade erkänner vad åklagaren har lagt honom till last.Framför allt om den tilltalade är häktad anses advokatens arbetsprestation normaltkunna föratses på förhand. I promemorian anförs att arbetet i de nu nämndamålen i allmänhet torde vara av rutinbetonad karaktär och utrymmet för olikaprissättning av arbetet begränsat. För dessa och liknande kategorier av ärenden böralltså normalarvoden kunna fastställas. Utgångspunkten bör därvid vara denarbetstid som genomsnittsadvokaten har att lägga ned på ett genomsnittsärendeinom varje kategori och den ersättning som får anses skälig. När detgäller att bestämma vad som skall anses utgöra skälig ersättning per timmeanförs i promemorian att erfarenheterna från rättshjälpsanstalterna bör kunnage viss vägledning. Längre fram, när de allmänna advokatbyråema har byggts utoch tillgång finns till statistiskt jämförelsematerial, torde dessa byråerssjälvkostnader få tillmätas stor betydelse. Som har nämnts bör en av utgångspunkternaför normalarvodena vara genomsnittsärendet inom varje kategori mål ochärenden. I promemorian understryks emellertid att betydande variationer kanförekomma inom varje grupp av ärenden. Arvodet till biträdet eller försvararenför hans arbete med visst mål eller ärende bör därför, som redan har berörts,kunna höjas och sänkas i förhållande tiU normalar-vodel. Smärre variationer iförhållande lUl genomsnittsärendet bör dock inte beaktas. I den mån advokatenanser att det aktuella målet eller ärendet inte är ett normalfall utan harmedfört väsentligt mer arbete än normalt eller har varit särskilt komplicerateller besvärligt, får han i sin kostnadsberäkning redogöra för de särskilda omständighetersom gör att taxan bör frångås. Ä andra sidan har han att vid sin debiteringbeakta att målet eUer ärendet kan ha varit så enkelt all ersättningen inte börmotsvara normalarvodet. Arvodel bör vidare självfallet kunna jämkas omuppdraget inte har fuUgjorts på ett tillfredsstäUande sätt. Även om det skisserade laxesystemet i huvudsak barakommer att omfatta mindre mål och ärenden, kommer det dock att beröra en mycketstor del av de uppdrag som kommer alt lämnas inom ramen Det är i och för sig önskvärt att taxesyslemet kanbyggas ut till att omfatta även andra grupper av mål och ärenden. Tänkbara utgångspunkterför en sådan utbyggnad skulle enligt promemorian kunna vara den s. k.värdeprincipen, dvs. att arvodet sätts i relation tUl den rättssökandesekonomiska intresse i sakens utgång, samt tidsåtgången i det enskilda fallet. Ävenom värdeprincipen innebär vissa fördelar, är det enligt promemorian intelämpligt att använda denna princip som en utgångspunkt i ett system mednormalarvoden. Sannolikt skulle normalarvoden enligt värdeprincipen, omstötande resultat skall undvikas vid till-lämpningen, få frångås så ofta att deinte skulle utgöra någon tillgång i ett laxesystem. Detta hindrar självfalletinte att värdeprincipen i många fall bör utgöra en av utgångspunkterna närarvode skall bestämmas för uppdrag som inte täcks av förekommande taxor och attden i andra fall kan föranleda avvikelse från gällande taxor. Ipromemorian avvisas även tidstaxor, dvs. en beräkning av advokatarvoden eftertidsåtgången i det enskUda målet eller ärendet. Visserligen är ett sådantberäkningssält lätt att tiUämpa och har den fördelen alt det kan användas påalla slags mål och ärenden. Systemet har dock avsevärda nackdelar. Den advokatsom arbetar snabbare och som är kunnigare missgynnas i förhållande tUl denlångsammare och okunnigare advokaten. Den individueUa arbetsprestationenskjuts m. a. o. i bakgrunden och risk föreligger också för att avdokaten kanlägga ned onödigt arbete på sina uppdrag. Det är emellertid uppenbart alt denanvända arbetstiden ändå får betydelse vid arvodesberäkningen. Vidtillämpningen av taxorna blir arbetstiden som ett mått på uppdragelsomfattning en av de faktorer som avgör om avvikelse från genomsnittstaxan börske. Tidsålgången blir vidare enligt promemorian av särskilt stor betydelseför de grupper av mål och ärenden, framför allt de stora och medelstorabrottmålen, som inte läcks av det tidigare angivna taxesystemet och för vilkaman torde få behålla nu gällande regler för arvodesberäkningen. Remissinstanserna understryker genomgående behovetav en effektiv kostnadskontroll vid en utbyggnad av rättshjälpen, I fråga omden nuvarande kontrollen framhåUer rådhusrätt att rådhusrätten inteär främmande för föreställningen att kostnaderna för rättshjälpen har ökat påett sätt som inte står i full överensstämmelse med den ekonomiska utvecklingsom i övrigt har förekommit i samhället. EnUgt RÅ behövs det en mer effektivkontroll än den som utövas av domstolama. i länanser att redan de senaste årens kostnadsutveckling ger anledning tilllbetänkUgheter och Föreningen Sverigesrättshjälpsjurister framhåller att processkostnaderna har visat en markantstegring . Enligt TCO har rättegångskostnaderna, särskUt undersenare tid, haft en tendens att öka i en sådan utsträckning att enkostnadskontroll är väl motiverad.