prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — Det föreslåsdärför en regel enligt vilken t. ex. svensk medborgare eller utlänning medhemvist i kan åtalas här i landet för sådant brott oberoende av om gärningenär straffbar på gärningsorten och, för fall då gärningen är straffbar enligtgärningsortens lag, oberoende av den straffskala som är tilllämplig där. Ensådan regel bör enligt promemorian endast gälla mycket grov brottslighet. Detanses inte lämpligt att i lagen göra en uppräkning av vissa brott utan istället föreslås att ifrågavarande brott avgränsas genom en hänvisning tilldet minimistraff som är föreskrivet i svensk lag. I promemorieförslaget sättsgränsen vid ett minimum av fängelse Undantagsregeln kommer då attavse framför allt sådana brott som mord, dråp, människorov, grovt rån och grovmordbrand (3 kap. 1 och 2 §§, 4 kap. 1 §, 8 kap. 6 § och 13 kap. 2 §). I promemorian föreslås vidare att en bestämmelse som gerutländsk brottmålsdom vidgad rättsverkan i enlighet med art. 53 i brottmålsdomskonventionentas in i 2 kap. BrB i en ny 5 a §. Det föreslås att bestämmelsen skall omfattadom som har meddelats i den stat där brottet har förövats, oavsett om dennastat är konventionsstat. Enligt promemorian korresponderar en sådan allmänregel bättre med de allmänna ju-risdiktionsreglerna, som inte är begränsadetill konventionsstater. I den nya 5 a § föreslås två undantag från huvudregeln ombrottmålsdoms res judicata-verkan, vilka inte finns i art. 53. 1972: 98 58 gällerkapning av luftfartyg och folkrättsbrott. Enligt promemorian är det enfolkrättslig förpliktelse för att straffa sådana brott, oberoende avvar och av vem de har begåtts. torde därför inte kunna godtaga enutländsk dom varigenom någon har frikänts på grund av att sådan gärning ärstraffri i domslandet. Det föreslås att motsvarande undantag görs i lagen omförbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet och i lagen omkontinentalsockeln. I promemorian uttalas vidare att man på samma sätt bör göraundantag i 5 a § för särskilt grova brott, om man i 3 § inför en bestämmelseom obegränsad kompetens i fråga om sådana brott. Avsteget från konventionen ifråga om kapiung av luftfartyg, folkrättsbrott och brott mot nyssnämnda tvåspeciallagar anses inte nödvändiggöra förbehåll. När det gäller undantaget förgrov brottslighet är det däremot enligt promemorian nödvändigt att göraförbehåll mot konventionens "ne bis in idem"-regler i detta avseende. SlutUgenföreslås i promemorian att den nuvarande fakultativa regeln om avräkning avverkställd påföljd i 2 kap. 6 § BrB ersätts med en obligatorisk regel ienlighet med art. 54 i konventionen. Enligt promemorieförslaget böravräkningsregeln liksom f. n. omfatta varje slag av straff eller annanansvarspåföljd fastän konventionen kräver avräkning bara för frihetsberövandepåföljd. I enlighet med det anfördaföreslås ändring i 2 kap. samt i lagen om straff för trafikbrottsom begåtts utomlands, lagen om förbud i vissa fall mot rundradiosändning påöppna havet, lagen om kontinentalsockeln och i lagen om vissa internationellasanktioner. 7.1Sveriges tillträde till konventionen Detgrundläggande förslaget i denna del av promemorian, nämligen att skalltillträda om brottmålsdoms internationellarättsverkningar och genomföra den lagstiftning som behövs för tillträde tiUkonventionen har tUlstyrkts av samtliga remissinstanser som har yttrat sig ifrågan. I frågan huruvida etteller flera förbehåll mot konventionen bör göras har förslaget att inteskall begagna sig av möjlighetema att göra förbehåll mot konventionenshuvudavsnitt om verkställighetssamarbete lämnats utan erinran avremissinstanterna. Ifråga om möjligheten att göra förbehåll mot en av de två avdelningarna ikonventionens del III föreslås i promemorian att skall göra endast ettbegränsat förbehåll mot avdelningen om "ne bis in idem" av innebördatt inte kan godtaga utländsk brottmålsdom som hinder för prövning avansvar för samma gärning här i landet. 1972: 98 59 när den utländska domen avser brott för vilket enligtsvensk lag inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Förslaget idenna del har tillstyrkts av samtliga remissinstanser med undantag av , som anser det tveksamt om konventionen inrymmer möjlighet attgöra ett sådant begränsat förbehåll. Enligt tingsrättens mening kan det varalika stötande att behöva godtaga gärningsortens lag i fråga om andra brott änsådana grova brott som undantas genom promemorieförsiaget. Vidare ansertingsrätten att stat som deltar i konventionssamarbetet i princip bör accepteraannan konvetionsstats rättsordning. , som tillstyrker förslaget i dennadel, tar i sammanhanget upp frågan om möjlighet att beakta utländskbrottmålsdom vid tillämpning av bestämmelserna om sammanträffande av brott ochom förändring av påföljd i 34 kap. 1 § BrB eller åtalsreglerna i 20 kap. 7 §första stycket 2 RB. Kommittén anser att det skulle vara praktiskt att ha ensådan möjlighet. Förslaget att det nordiska samarbetet på förevarandeområde även i fortsättningen bör regleras av nordiska verkställighetslagen ochbygga på konventionen endast i de delar denna har en omfattning som går utöverNVL har lämnats utan erinran. 7.2 Metoden för att införliva konventionen med svensk rätt Förslaget i promemorian att konventionen skall införlivasmed svensk rätt genom den s. k. transformationsmetoden har tillstyrkts avremissinstanserna. RA, , och utredningenrörande specialstraffrätten, som också tillstyrker förslaget i denna del, hardock anmärkt att transformationsmetoden inte har använts konsekvent.Föreskriften i den föreslagna 5 § andra stycket 8 att europeisk brottmålsdominte får verkställas här i landet om verkställighet i "i övrigtskulle strida mot den i 2 § nämnda konventionen" innebär enligt dessaremissinstansers uppfattning ett markant avsteg från transformationsmetoden ochmotverkar syftet med denna lagstiftnings-form. RÄ anser att hänvisningen börersättas med erforderliga bestämmelser i lagen eller åtminstone begränsas tillvissa angivna artiklar eller avsnitt i konventionen. I sista hand kan enligt RÅi lagmotiven anges vilka hinder som avses och var dessa står att finna ikonventionen. 7.3 Huvuddragen av lagstiftningen Förslaget att de n nya lagens tillämplighetsområde inteskall begränsas till verkställighetssamarbete med konventionsstater utan ocksåomfatta samarbete med andra stater har tillstyrkts av remissinstanserna. RAförklarar att samarbete kan bli aktuellt såväl Prop.1972: 98 60 med stater som är medlemmar i men inte hartillträtt konventionen som med helt utomstående stater, vilkas juridiskasystem och rättstraditioner helt skiljer sig från de svenska. Enligt RÅ kan detsynas något betänkligt att den rättsliga regleringen av samarbetet i dessa fallhar gjorts mindre ingående än på konventionsområdet. Det kan uppståverkstätlighetsproblem och andra svårigheter som inte har förutsetts i svensklag. står till buds men torde få utnyttjas medförsiktighet för att inte fortsatt samarbete skall äventyras. RÅ anser dock attdessa betänkligheter får vika för de starka humanitära skäl som talar för atten möjlighet till samarbete i särskUda fall öppnas på det sätt som harföreslagits i promemorian. Svenskar som i främmande land har dömts tillfrihetsberövande påföljd för kanske mycket långa tider och har att undergåverkställighet under pressande förhållanden bör kunna få fortsattverkställighet i . anser det i hög grad eftersträvansvärtatt söker uppnå separata, generella överenskommelser medicke-konven-tionsstater. Föreningen uttrycker också förhoppningen attöverenskommelse med annan stat skall kunna ingås i enskilda fall och tänker dåsärskilt på fall där mycket stränga straff har utdömts i annat land för gärningsom i skulle föranleda påföljd av helt annat slag eller helt annansvårighetsgrad. I promemorian föreslås att den internationellaverkställighetslagen skall omfatta verkställighet av påföljd som innebärfrihetsberövande, böter eller förverkande. S. k. diskvalifikation, dvs. förlustav rättighet m. m. har enligt förslaget uteslutits från lagenstillämpningsområde. Detta förslag har inte mött några invändningar i sal;. !, och ålalsrättskommitién har emellertid avstyrktatt begreppet "påföljd" här ges en vidare innebörd än i BrB och skallomfatta även förverkande. Enligt hovrätten är det angeläget att ett begrepp avså central betydelse inom straffrätten, vilket har definierats genom enbestämmelse i BrB, i varje fall inte i lagtext används med en avvikandeinnebörd. Hänsyn bör tas till terminologi både i den föreslagnalagen och i den svenska översättningen av konventionen. Hovrätten föreslår att"påföljd" ersätts med uttrycket "sanktion". Promemorians förslag rörande absoluta hinder mot verkställighethär i landet av europeisk brottmålsdom (5 §) har i allmänhet godtagits av remissinstanserna.Bortsett från de berörda invändningarna mot 5 § andra stycket 8 ilagförslaget har framförts erinringar endast mot punkten 7 i andra stycket avsamma paragraf. Enligt denna punkt får europeisk brottmålsdom inte verkställashär i landet, om den dömde genom lagakraftägande dom i annan främmande stat änden anmodande staten för samma gärning har frikänts från ansvar, dömts tillpåföljd som har verkställts eUer håller på att verkställas eller som harbortfallit enligt lagen i den främmande staten eller om den dömde har Prop.1972: 98 61 förklarats skyldig till brottet utan att påföljd harådömts. och utredningen rörande specialstraffrätten anser attlagtexten går utöver motiven i promemorieförslaget och finner det inte varaavsett att nämnda rättsverkan skall tUläggas dom meddelad i varje främmandestat. Om brottmålsdom meddelad i icke-konventionsstat obligatoriskt ges sammaverkan som europeisk brottmålsdom, kan detta enligtspe-cialstraffrättsutredningen leda till manövrar för erhållande av dom i ettland med korrumperad eller primitiv rättsordning i syfte att enbart åstadkommaverkställighetshinder i . Promemorieförslaget beträffande fakultativa hinder motverkställighet här i landet (6 §) har lämnats utan erinran av praktiskt tagetsamtliga remissinstanser. RÅ, som har tillstyrkt förslaget i denna del, har särskiltuttalat sig om förslaget att i princip skall kunna övertaverkställigheten även om den dömde vid brottets begående inte hade fyllt (6 § första stycket 7). RÅ anser att det vid första påseende kan synas som omregeln i 33 kap. 1 § BrB är en så grundläggande princip att verkställighetborde vara utesluten redan på grund av bestämmelsen om hänsyn till "ordrepublic" i den föreslagna 5 § andra stycket 4. Förhållandena i vissaenskilda fall talar dock mot att hänföra 15-årsgränsen under ordrepublic-klausulen. Av humanitära skäl kan det sålunda vara angeläget att ensvensk, som har dömts tUl frihetsstraff utomlands innan han fyllt , förflyttastill för verkställighet här. Enligt RÅ kan överflyttningen avverkställigheten försvåras genom tiUämpningen av 1113 §§ i den föreslagnalagen. Det kan antas att ett land, där man har sett så strängt på ifrågavarandebrott att man har dömt en minderårig till frihetsstraff, är mindre benäget attflytta över verkställigheten till , om man kan förvänta att svenskdomstol bestämmer en påföljd som är avsevärt lindrigare än den som har bestämtsi den ursprungliga domen. Det kan bli en ytterst grannlaga uppgift fördomstolen att vid tillämpningen av den föreslagna 11 § avväga den nyapåföljden så att å ena sidan den dömde inte lider skada och å andra sidan denfrämmande staten inte för framtiden blir obenägen att till överlämnaverkställigheten av domar rörande svenska medborgare. anför i anslutning till förslaget attverkställighet kan vägras, om påföljdspreskription skulle ha inträtt vid entillämpning av svenska preskriptionsregler (6 § första stycket 8), att motivuttalandeti promemorian att åtalspreskription kan beaktas med tillämpning av ordrepublic-regeln är mindre väl förenligt med det förhållandet att förbehåll inteskall göras enligt reglerna i konventionsbilaga I (c). I frågan om hinder mot verkställighet erinrarinvandrarverket om det förhållandet att utomlands ådömt frihetsstraff kan varasåväl awis-nings- som utvisningsgrund enligt 19 § första stycket 4) resp. 29 §första stycket 4) utlänningslagen. Vidare kan det inträffa att en utlänning som 1972: 98 62 utomlandshar dömts för brott skulle ha förvisats ur riket, om han hade dömts för sammabrott i . händer det också att en utlänning som har dömts tillförvisning i men meddelats anstånd med verkställighet avförvisningsbeslutet, reser ut ur landet och begår nya brott utomlands.Invandrarverket anser att det kan starkt ifrågasättas om det är rimligt attSverige tar emot personer av särskUt sistnämnda två kategorier förstraffverkställighet. Verket vill dock inte motsätta sig att tillträderkonventionen och såsmåningom förbinder sig att verkställa påföljder också idessa fall. Bestämmelseni den föreslagna 7 § om hinder mot verkställighet såvitt avser ett av flerabrott aktualiserar enligt RA ett problem som har kommit fram i vissautlämningsärenden. Om utlämning begärs av den som i det främmande landet hardömts tUl gemensamt straff för dels brott för vilket enligt svensk lag ärstadgat fängelse , dels en mindre förseelse, beviljas utlämningmed stöd av 4 § utlämnings-lagen endast med avseende på det allvarligarebrottet. Det är då ovisst om domen alls kan verkställas i det land till vilketden dömde har utlämnats. Om en svensk begäran om utlämning för verkstäUighethär i landet bifalls på motsvarande sätt, kan domen efter verkställd utlämninginte verkställas i . Det finns nämligen ingen laglig möjlighet att delaupp det gemensamma straffet på olika brott. RÅ ifrågasätter om inte svenskdomstol, i första hand domstol som har dömt i målet, bör ges möjlighet att delaupp den ådömda påföljden med avseende på de olika brott som ingår i domen, nären sådan uppdelning behövs för att verkställighet skall kunna ske i främmandestat. Maj:ts, RÅ:s och domstols pövning av framställning om verkställigheti och om kompetensfördelningen mellan dessa myndigheter har inte möttnågra invändningar från remissinstanserna. Promemorieförslagetrörande forum, nämligen att skall vara laga domstol i måleller ärende om verkställighet av utländsk brottmålsdom, har tillstyrkts avmajoriteten av remissinstanserna, däribland tingsrätten. Domareföreningenavstyrker emellertid den föreslagna forumregeln. Förslaget skulle enligtföreningen att enskilda parter drabbas av onödiga kostnader för bl.a. resor. Vidare finns det risk för att häktade kommer att förvaras långt frånhemorten. framhåller också att varje underrätt måste kunnatillämpa de föreslagna nya reglerna i BrB om svensk strafflags tillämplighet irummet, vilka regler är en viktig del i den nya verkställighetslagstiftningen.De nya reglerna om verkställighet av utländsk brottmåls-dom torde inte innebäranågra mera svårlösta problem för underrätterna, som redan har att handläggamånga frågor med utländsk anknytning på den civila sidan. Föreningen anserdessutom att det måste vara en fördel att, när "opposition" äger rumi mot en av svensk un- Prop.1972: 98 63 derrätt meddelad utevarodom, handläggningen sker införsamma underrätt. uttrycker utan att avstyrkaförslaget en viss tveksamhet inför centralisering tUl en tingsrätt. är det förenat med obestridliga fördelar att ha en sådan ordning,särskilt som svåra rättsliga frågor kan förekoimna i denna typ av mål. Men denföreslagna ordningen medför också avsevärda kostnader både för enskild partsom bor långt från och för det allmänna, främst i fråga omersättningarna till offentlig försvarare som i regel bör komma från partenshemtrakt. Om en enda underrätt skall vara forum torde det enligt kommittén böraövervägas bestämmelser om rätt till ersättning för enskild parts inställelse.En annan utväg är att införa möjlighet att tUl-lämpa 19 kap. 1 § tredje stycketRB. Som en tredje möjlighet anvisar kommittén tillämpning av allmännaforumregler. I promemorian föreslås att RA tills vidare skall svara förde funktioner som vid handläggningen av verkställighetsärende enligt förslagetankommer på åklagarmyndighet med möjlighet för RÅ att delegera beslutanderättentill underordnad åklagare. RA understryker att åklagarfunktionerna bördelegeras i åtskilliga hänseenden. Den förberedande och skriftligahandläggningen anses kunna ombesörjas inom på motsvarande sätt somsker med bl. a. utlämningsärenden. Utfärdande av strafföreläggande bör däremotdelegeras till distriktsåklagare. Personlig inställelse av åklagare vid domstolförutsätts på flera ställen i den föreslagna lagen. Även i detta avseende bördelegation kunna ske tUl distriktsåklagare. EnUgt RÄ:s uppfattning bördelegation ske med stöd av lag. Delegationsmöjligheterna i 7 kap. RB anses intetiUämpliga i dessa fall. betonar att RÅ från början ellersnarast möjUgt bör ges ganska fria händer att delegera åklagaruppgifter iförevarande slag av mål, när de är av mera rutinmässig natur. Förslaget att om rättegången i brottsmåli princip skaU gälla i tillämpliga delar i mål eller ärende enligt denföreslagna lagen har i allmänhet lämnats utan erinran. har dockinvänt att en generell hänvisning till om rättegången i brottmåldär huvudförhandling är huvudregel, synes föra längre än konventionstexten iart. Hovrätten anser att det bör övervägas om möjlighet kan införas atthöra den dömde, innan framställningen slutligen avgörs, vid domstol där hanvistas. Med hänvisning till lagstiftningen om bevisupptagning vid och åtutländsk domstol uttalas att ett sådant förfarande torde stämma bäst medkonventionstextens "letters rogatory". Förslaget att böter som har bestämts i mål omverkställighet av utländsk brottmålsdom inte skall kunna leda tillförvandlings-straff har tillstyrkts av praktiskt taget samtligaremissinstanser. Prop.1972: 98 64 hovrätt anser dock att frågan huruvida en sådan regel börinföras bör övervägas i samband med förvandlingsstraffets utformning och hänvisartill pågående utredning om förvandlingsstraffet. Promemorian innehåller också förslag till bestämmelse omförutsättningar och former för framställning om verkställighet i främmandestat av svensk brottmålsdom, strafföreläggande eller föreläggande avordningsbot. I promemorian föreslås att det bör ankomma påkriminalvårdsstyrelsen att ta upp fråga om sådan verkställighet. Förslaget hari allmänhet tillstyrkts av remissinstanserna. tingsrättifrågasätter dock, om inte det slutliga avgörandet i dessa frågor bör träffasav och förordar att ärenden om överförande avverkställighet av dom som innebär frihetsberövande upptas av Kungl Maj:t efterframställning av . , som tillstyrkerförslaget att skall vara beslutande myndighetbeträffande frihetsberövande påföljd, ifrågasätter om styrelsen är denlämpligaste myndigheten när det gäller framställning om verkställighet avbötesdomar och domar angående förverkande. godtar förslaget att styrelsenskall vara handläggande myndighet vid överflyttning av verkställighet tillfrämmande stat. Styrelsen påpekar dock att det i betänkandet "Centralorganinom exekutionsväsendet. Översyn av landets indelning ikronofogdedistrikt" (Stencil C 1971: 2) har föreslagits, att styrelsensbefattning enligt NVL med indrivning av böter hos personer som vistas i annatnordiskt land förs över till det föreslagna centralorganet. Om en sådanöverföring kommer till stånd, är det olämpligt att därefter behålla styrelsensom myndighet för överflyttning av bötesstraff till icke-nordiskt land. Underden tid styrelsen fortfarande handlägger bötesärenden krävs en förstärkning avpersonalen vid styrelsens verkställighetssektion. handlägger enbyrådirektör ärenden om nordisk verkställighet såväl i fråga om frihetsstraffsom böter m. m. Styrelsen finner det svårt att förutsäga i vilken utsträckningarbetsbelastningen kommer att öka genom den nya lagstiftningen men framhålleratt tjänsterna redan nu är hårt ar-betstyngda och beräknar därför att'detfordras medel för arvodering av en handläggande tjänsteman och ett kvalificeratbiträde (kansliskrivare). efterlyser riktlinjer förstyrelsens prövning av verkställighetsärenden. I detta sammanhang framläggerstyrelsen vissa förslag rörande den praktiska tillämpningen. Med hänsyn tillatt förfarandet vid överförande av verkställighet från ett land till ett annati vissa fall kan väntas bli ganska omständligt föreslår styrelsen attframställning om verkställighet av böter bör undvikas när bötesbeloppet inteuppgår till . När det gäller överförande av verkställighet avfrihetsstraff som den dömde har börjat avtjäna i , räknar styrelsen medatt tidsutdräkten blir avsevärt stör- 1972: 98 65 reän vid det nordiska samarbetet, där förfarandet fram till beslut f. n. tar i genomsnittomkring en månad. Enligt styrelsens mening blir det troligen inte möjligt attöverföra verkställighet av frihetsstraff . Framställning omöverföring av verkställighet av frihetsstraff i fall då den dömde befinner sigpå fri fot bör i aUmänhet göras, om den dömde har lämnat och befinnersig i land där verkställighet enligt konventionen kan ske. Befinner sig dendömde på fri fot i , torde eiJigt styrelsens mening framställning omverkställighet endast böra göras i de fall då den dömde själv begär det ellerdet finns särskUt starka skäl för överflyttning och dessutom en visssannolikhet för att framstäUningen blir bevUjad. Aimars får överflyttningenanstå tiUs den dömde har intagits för verkställighet i svensk fångvårdsanstalt.Styrelsen konstaterar slutligen att det inte har angetts i promemorian på vUketsätt den dömde skall överföras för verkställighet i det andra landet. Sveahovrätt efterlyser också vägledande uttalanden om överflyttning avverkstälUghet från i olika fall. uttalar sig om föratsättningarna för verkstälUghet utomlandsav svensk brottmålsdom. Enligt verkets mening bör en första förutsättning förverkställighet utomlands av frihetsstraff vara antingen lagakraftägande beslutom avvisning, förpassning, utvisning eller förvisning eller samtycke av dendömde. Det bör inte heller komma i fråga att verkstäUigheten flyttas utomlands,om den dömde har gällande vistelsetiUstånd i och själv önskar stannakvar här. Genom en sådan tiUämpning skulle visserligen nordbor komma i en sämreställning än icke-nordbor. I NVL finns närrUigen ingen bestämmelse av innebördatt framställning inte bör göras beträffande nordbo med viss anknytning tUlSverige. Nordbor behöver inte heller särskilt tUlstånd för att vistas här. Ipraxis bör dock en olikartad behandling av nordbor och ickenordbor kunnaundvikas eftersom samma myndigheter kommer att handlägga ärenden omframställning beträffande båda kategorierna. En ytterUgare förutsättning föröverflyttning av verkstäUighet tiU främmande stat bör enligt invandrarverketvara, att den som överförs till annat land för att avtjäna frihetsstraff inteutsätts för politisk förföljelse. Verket erinrar om att särskilda bestämmelserom verkställighet för det fall att utlänningen åberopar risk för politiskförföljelse finns inte bara i utlänningslagen utan även i t. ex. 7 §utlänmingslagen och 7 § kungörelsen angående tUlämpningen av lagen omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa faU. Ett påstående om politisktflyktingskap bör prövas av den centrala utläimingsmyndigheten eller av Kungl.Maj:t, innan framställning görs om att frihetsstraff skall verkställas i annatland. En sådan ordning förordas även av . Sveahovrätt konstaterar att överflyttning av verkställighet av svensk brottmålsdomsynes bli möjlig också beträffande svenska medborgare. Hovrätten anser det varaav värde om de överväganden som kan bli ak- 1972: 98 66 tuellai sådana fall blir närmare berörda i anslutning till förslaget, särskilt motbakgrund av de principiellt grundade begränsningar som finns iutlämningssammanhang. Stockholmstingsrätt framhåller att lagförslaget inte innehåller bestämmelser om dendömdes rätt att yttra sig i ärende om överflyttning av verkstäUighet eller omhans rätt att klaga på beslut i sådant ärende.Tingsrätten utgår från att såväl yttranderätt som klagorätt tillkommer dendömde enligt förvaltningslagen och förordar att förslaget kompletteras meduttryckligt motivuttalande i detta avseende.