prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — En hänvisning till dessa bestämmelser har gjorts i andrapunkten. I andra stycket anges vad som utgörrättshjälpskostnad. Bestämmelserna härom får betydelse både vid rättshjälpefter beslut av rätlshjälpsnämnden och vid rättshjälp utan sådant beslut. Ipunkt 1 anges kostnad för biträde som varit behövligt för att tillvarata denrättssökandes rätt. Som föratsättaing för att biträde skall förordnas gällerenligt 19 § att den rättssökande inte själv eller genom någon som i tjänsteställningeUer i övrigt lämnar honom bistånd kan behörigen ta tUlvara sin rätt Innebördenav detta vUlkor har berörts i den allmänna motiveringen. En med detta vUlkorsammanhängande fråga är om möjlighet bör föreligga att förordna biträde åt partsom företräds av bamavårds-man. I promemorian förordas att sådan möjlighet börfinnas. Denna uppfattning delas av de remissinstanser som har uttalat sig ifrågan. Även jag är av denna uppfattning. Mål om faderskap eUer imderhåU ärnämligen i regel inte så enkla att en barnavårdsman ulan närmare 1972: 4 316 kännedomom rättegångsförfarandet kan behörigen tUlvarata barnets intresse i rättegång. Biträdesförmånen regleras nännare i 21 och 22 §§,Där ges sålunda föreskrifter om bl, a, vem som får förordnas tiU biträde och ombiträdes rätt tiU ersättning. I andra stycket punkt 2 behandlasutredningskostnad. Begränsning har skett tUl kostaad för utredning iangelägenhet som kan komma under aUmän domstols, krigsrätts, arbetsdomstolenseller skUjemäns prövning och som inte är förvaltningsärende eUer avbeskaffenhet alt kunna komma under förvaltningsmyndighets prövning. Närmareregler om ersättning för ulrednmgskostnad finns i 24 och 25 §§, I uppräkningen av domstolar har ägodelningsrätt,vattendomstol och expropriationsdomstol mte tagits med eftersom dessa domstolarkommer att upphöra , Beträffande skälet till att angelägenheterav förvaltningsrättslig natur har undantagils får jag hänvisa tUI den allmännamotiveringen. Med anledning av ett påpekande underremissbehandlingen vUl jag framhålla alt begränsningen till vissa domstolarinte hindrar att ersättning utgår för bevisning som åberopas i tvist omekonomiska anstäUningsvUlkor för statstjänsteman, om tvisten är anhängig hosarbetsdomstolen eller allmän domstol. Den omständigheten att statstjänstemanneni stället för att anhängiggöra talan vid domstol hade kunnat föra talan iförvallningsrätlslig ordning utgör sålunda inget hinder. Däremot kan ersättningför utredning inte utgå innan talan har väckts vid domstol, om möjligheten attföra talan hos administrativ myndighet fortfarande står öppen. Ytterligare en begränsning har gjorts under punkt2. Ersättning utgår endast för bevisning eller annan nödvändig utredning.Såvitt gäUer den processuella rättshjälpen avser bestämmelsen den bevisning somf. n. regleras i 3 § andra och tredje styckena och 4 § tredje stycket LFR (jfr9 § tredje stycket förevarande lagförslag). I fråga om bevisning har efter förebUd av 1958 och1965 års utredningsförslag och promemorieförslaget begränsningen tUl bevisningsom ej förebragts utan skäl fått utgå. Därigenom kan man imdvika att vittnenoch andra drabbas av ekonomisk förlust. Garantier mot att onödig bevisningförebringas finns redan i gäUande bestämmelser i 35 kap, 7 § RB, Det kan ocksåerinras om bestämmelserna i 22 § andra stycket och 29 § förevarandelagförslag. Dessa bestämmelser innebär att part och biträde kan ådra sig ansvarför av vårdslöshet och försummelse föranledda rättshjälpskostnader. I fråga omde fall som avses i 4 § tredje stycket LFR skall enligt den nya ordningen efterbeslutet om rättshjälp någon prövning inte ske om den som har rättshjälp harförmåga att själv svara för utgiften. Iandra stycket punkt 3 anges vissa kostnader för inställelse. 1972: 4 317 omkostnader vid domstol eUer annan myndighet har som förutsättning för rätt tUlersättning enligt denna punkt uppställts att personlig inställelse ålagts.Personlig inställelse torde få anses ha ålagts vare sig någon särskUd påföljdför utevaro har angetts eller ej. I fråga om kostnad för inställelse förblodundersökning eller annan undersökning har föreskriften en motsvarighet i 4§ andra stycket LFR. Enligtandra stycket punkt 4 kan ersättning utgå för avgift som enligtexpeditionskungörelsen (1964: 618) utgår för ansökan och expedition vid domstolsom anges i punkt 2 och för avgift enligt kungörelsen (1967: 441) om vissaavgifter i utsökningsmål m. m. Regleringen innebär för fall då ersättning skallutgå av allmänna medel att förmånen av avgiftsbefrielse enligt 3 och 12 §§ LFRhar behållits med vissa jämkningar. Förmånen har emellertid konstraerals på ettannat sätt. Utgångspunkten har varit att domstolen resp. den exekutivamyndigheten i vanlig ordning bör tillämpa bestämmelsema om avgiflsskyldighetoch avgifts-frihet När part har beviljats rättshjälp av rätlshjälpsnämndenskall emellertid föreskrivna avgifter inte tas ut av den rättssökande och någonstämpelbeläggning sker inte heller. Underrättelse skall i stället sändas tillvederbörande rättshjälpsnämnd om belopp som skulle ha betalats om rättshjälpinte hade beviljats. Nämnden har därefter att beakta kostnaden när kostnadsbidragetfastställs. Såvitt gäUer avgift enligt kungörelsen om vissa avgifter iutsökningsmål m. m, avser förmånen alla utsökningsmål där avgift enligtkvmgörelsen skaU tas ut. Med 3 § LFR som förebUd har begränsning iersättningsrätten gjorts såtillvida att den inte omfattar sådan rättensexpedition som utfärdas endast på särskUd begäran, om inte expedition begärsföre fullföljdstidens utgång. Beträffande lagakraflbevis har i promemorianföreslagits ett undanlag från denna begränsning. Sådant bevis skall enligtpromemorieförslaget kunna ersättas om det begärs innan rältshjälpsärendet haravslutats. Vid remissbehandlingen har från flera håll förordats all ersättningskall kunna utgå även om beviset begärts efter det att ärendet har avslutats. I departementsförslaget har ingen särskUd regel omlagakraflbevis lagits upp. Frågan om avgift för lagakraflbevis får tas uppunder det fortsatta lagstiftningsarbetet i samband med översyn av debestämmelser som Kungl. Maj:t kan meddela. I fråga om bestämmelsen i punkt 4 omulsökningsavgift m. m. får jag i övrigt hänvisa till vad som anförs ianslutning till 30 §. Enligt promemorieförslaget får ersättning avallmänna medel utgå i fråga om kostnad för delgivning samt för kungörelse i måleller ärende vid domstol. Motsvarande förmåner kan f. n. utgå enligt 3 §första stycket LFR. I fråga om delgivning gäller att part i allmänhet inte harnågon kostnad härför. Domstol eller myndighet där ärende är anhängigtombesörjer i regel själv delgivningen och kostnaden bestrids då av allmännamedel. Endast när part begär att själv få ombesörja delgivning,eUer i fråga om vissa tredskodomar och lagsökningsutslag underlåter attbegära delgivnmg genom rättens försorg, kan han ådra sig någon utgift.TUlräckliga skäl att i sådana fall anse delgivningskostnad som enrättshjälpskostnad föreligger enligt min mening inte. Däremot bör föreskrivasatt ersättning för kungörelse utgår vid rättshjälp. En sådan föreskrift hartagits in i andra stycket punkt 5 i departementsförslaget, I6 § LFR ges regler om viss befrielse från ålerbetalningsskyldighet motstatsverket, I 18 kap, 13 § RB finns föreskrifter som innebär bl, a, attbestämmelserna i samma kapitel om rättegångskostnad skaU gäUa i fråga omskyldighet att tUl statsverket återbetala kostnad i tvistemål för bevisning m,m, som har utgått av allmänna medel. Regleringen innebär bl. a, alt tappandepart i princip blir ålerbelalningsskyldig mot statsverket, I 31 kap, RB finnsföreskrifter om ålerbetalningsskyldighet i brottmål för kostnad som har ersattsmed allmänna medel. Enligt 6 § LFR kan emellertid part med fri rättegång inte imålet förpliktas gottgöra statsverket ersättning tiU offentiig försvarare,tolk eller stenograf och inte heller ersättning som har utgått enligt 4 § lagenangående blodundersöknmg m, m, i mål om äktenskaplig börd eller vid utredningav faderskapet tUl barn utom äktenskap. Detsamma gäller beträffande kostnadsom enligt föreskrift i RB eller 3 § första stycket nyssnämnda lag har utgåttav aUmänna medel för bevisning som rätten självmant föranstaltat om. Frågan omersättningsskyldighet för kostnader som har utgått enligt LFR eller förkostnader som nämns i 6 § LFR kan emellertid tas upp senare enligt 13 § LFR.Det föreskrivs där att part efter särskild talan, senast , kanförpliktas att ersätta statsverket kostnad som har utgått enligt LFR eller somavses i 6 § LFR. I promemorian anförs att det såväl enligt gällandeordning som enligt tidigare utredningsförslag har ansetts påkallat att ge densom åtnjuter rättshjälp en gynnad ställning i fråga om vissa kostnader somunder rättegång utgår av allmänna medel. Även i det nya systemet torde enreglering i samma syfte få införas. Vid val av lösning måste självfalletbeaktas alt utgångspunkten i det nya systemet är att återbetalningsskyldighetför rättshjälpskostnader i princip bara skall förekomma när fråga är omrättshjälp åt misstänkt i brottmål. Skilda lösningar får alltså väljas förbrottmål och tvistemål. När det gäller mål om allmänt åtal bör den tilltaladesbetalningsförmåga tas i anspråk enligt reglema i RB. Om han döms för brottet,får sålunda i samband med domen prövas om och i vUken utsträckning han skallåläggas betalningsskyldighet. Såvitt gäller tvistemålen torde regleringen fåutformas i stort sett efter mönstret i 6 § LFR. Reglerna torde få ta sikte påde kostnader som avses i paragrafen med undantag för kostaaden för offentiigförsvarare. I enlighet med det anförda föreslås i promemorianalt den som åtnjuter rättshjälp skall vara befriad från skyldighet attgottgöra statsverket ersättning tUl tolk och stenograf, ersättning som utgåttenligt 4 § lagen angående blodundersökning m. m. i mål om äktenskaplig bördeUer faderskapet tUl barn utom äktenskap eller kostnad som enligt föreskrift iRB eller 3 § första stycket nämnda lag utgått av allmänna medel för bevisningsom rätten självmant föranstaltat om. Vidremissbehandlingen har den föreslagna bestämmelsen genomgående lämnats utanerinran. För egen del anser jag att den i promemorian förordade ordningen börgodtas i fråga om rättshjälp efter beslut av rättshjälpsnämnd. Andra stycketpunkt 6 i förevarande paragraf och 20 § andra stycket har utformats i enlighethärmed. Såvitt gäller rättshjälp utan beslut är de i punkt 6 nämndakostnaderna att anse som rältshj älpskoslnader. I vissa fall skall part som i process begärsäkerhetsåtgärd t. ex. kvarstad, skingringsförbud eller reseförbud, ställapant eller borgen för skada som genom åtgärden kan tUlskyndas motparten.Detsamma gäUer om någon, som inte är part i process, hos överexekutor begärsäkerhetsåtgärd eller annan handräckning. Ipromemorian föreslås en bestämmelse som innebär att staten i vissa fall kanställa föreskriven säkerhet för den som har rättshjälp. Angående denföreslagna bestämmelsen anförs bl. a. följande. Innebörden av bestämmelsema omsäkerhetsåtgärder och handräckning är att den som är ur stånd att prestera densäkerhet för skada som föreskrivs inte kan få tUl stånd sådan åtgärd om haninte har visat synnerliga skäl för sin talan. Kan han ställa föreskrivensäkerhet är det däremot tUlräckligt om han visat sannolika skäl. Allmänt settsynes otillfredsställande att partens ekonomiska resurser på detta sätt skallvara avgörande för om han skall kunna skydda sina intressen. Den närmast tUlhands liggande lösningen synes vara att rättshjälpen får innefatta även denförmånen att statsverket i de fall där vederbörande har förmått visa sannolikamen ej synnerliga skäl för sin talan kan ställa sig som garant för den skadasom kan tillskyndas motparten. Frågan om garanti skaU ställas får enligtförslaget prövas av rättshjälpsmyndigheten. torde få taställning tUl samtiiga rekvisit i den tUlämpliga bestämmelsen och göra iprincip samma riskbedömning som parten skulle ha gjort om han själv hade kunnatställa föreskriven säkerhet. Myndigheten torde alltså få pröva dels hur storsannolikheten är för att parten vinner bifall tUl sin talan, dels hur storrisken är för alt parten lider skada om säkerhetsåtgärd eller handräckning intebevUjas och dels hur stor skada som motparten kan vållas genom åtgärden.Vanligen torde någon skada för motparten inte vållas. 1972: 4 320 medrättshjälp inte vinner bifall tUl sin talan kan skadestånd komma i fråga. Vidsidan av de nu diskuterade bestämmelsema finns i utsökningslagen och RBbestämmelser som innebär att säkerhet skall stäUas för att få tUl stånd ellerhindra verkställighet eUer säkerhetsåtgärd eller annan handräckning. Förmånenatt statsverket kan ställa säkerhet synes böra gälla även dessa situationer. Det ställande av säkerhet i rättegång ochutsökningsärende eUer vid verkställighet som har behandlats innefattarerfarenhetsmässigt mycket begränsade risker. Vid domstol aktualiseras frågansärskilt i samband med att avhysning begärs i lagsökningsansökan avseende hyra.I sådant fall är det vanligt att sökandens ombud förklarar sig svara för dekostnader som här avses. Om säkerhet har ställts kan den definitivaslutavräkningen mellan rältshjälpsmyndigheten och den som haft rättshjälp fåuppskjutas till dess det blivit avgjort om säkerheten skall tas i anspråk. Vid remissbehandlingen har den föreslagnabestämmelsen tUlstyrkts eller lämnats utan erinran i flertalet yttranden. Frånflera håll har dock förordats att förmånen skall begränsas till att gälla fallnär det gäller att få till stånd verkställighet eller säkerhetsåtgärd ellerannan handräckning. Enligtmin mening talar starka skäl för att införa en regel som möjliggör alt statenställer sig som garant i fall när säkerhet krävs för att få till ståndexekutiva åtgärder. Även om skäl kan anföras för att låta förmånen omfatta ävenfaU när säkerhet krävs för att hindra sådana åtgärder, är jag inte beredd attansluta mig tUl promemorieförslaget i den delen. Som framhållits underremissbehandlingen innefattar ställande av säkerhet för att hindra exekutivaåtgärder erfarenhetsmässigt betydligt större risker. Ienlighet med det anförda föreslår jag en bestämmelse av innebörd alt, omsäkerhet skall stäUas för att få tUl stånd kvarstad, skingringsförbud ellerannan handräckning enligt RB eller UL eller verkställighet enligt UL,rättshjälpsnämnden i stället får utfärda ansvarsförbindelse på statens vägnar.De åsyftade bestämmelsema i RB och UL är 15 kap. 5 § fjärde stycket RB samt 41,42 och 194 §§ UL. Beträffande den prövning som därvid bör ske och tUlämpningeni övrigt av bestämmelsen kan jag ansluta mig tiU vad som har anförts ipromemorian. Av bestämmelsen framgår att den endast är tiUämplig vid rättshjälpefter beslut av rättshjälpsnämnd. I 1115 §§ finns de grundläggande materiellabestämmelserna om den rättssökandes bidrag tUl rättshjälpskostnaderna.Bestämmelserna avser både rättshjälp efter beslut av rältshjälpsnämnd ochrättshjälp utan beslut. 1972: 4 321 Avdenna paragraf, som i promemorieförslaget motsvaras av 6 §, framgår att denrättssökande skall bidra till kostnaderna enUgt 12 15 §§. Häri Ugger att omkostnaden för rättshjälpen uppgår till lägre belopp, bidraget motsvarar kostnaden. Rättshjälpskostnadär sådan kostnad som anges i 9 och 10 §§. Som rättshjälpskostnad räknas ocksåkostnad för konsultation. Ipromemorian tas som rättshjälpskostnad genom särskild bestämmelse upprättshjälpsmyndighetens kostnad för rättshjälpens handhavande. Det anförs alträttshjälpsmyndighetens verksamhet för prövning av rättshjälpsansökningar,utseende av biträde, granskning av kostnadsräkningar m. m. innebär en vissgaranti från kostnads- och kvalitetssynpunkt. Det framhålls att frågan fårpraktisk betydelse endast för den som inte är berättigad tUl subventioneradrättshjälp. Vid remissbehandlingen har förslaget i denna del i allmänhetavstyrkts av de remissinstanser som närmare har berört frågan. För egen delvUl jag framhålla alt betydelsen av en sådan bestämmelse reduceras avsevärtgenom de lösningar som i departementsförslaget valls beträffande rättshjälpenstillämpningsområde och förfarandet vid rättshjälp. Jag vill också erinra om attden processuella kostnadskontrollen i departementsförslaget har lagts pådomstol. På grund av det anförda har inte någon motsvarighet till bestämmelsentagits upp i departementsförslaget. I denna paragraf, som har motsvarighet i 7 § ipromemorieförslaget, regleras kostnadsbidragen för fysiska personer. Förstastycket ger regler om kostnadsbidraget för den ekonomiskt sämst ställdagruppen. Bestämmelserna om grundavgiften har behandlats i den allmänna motiveringen.De kommer i praktiken att få ringa betydelse. I alla de fall där allmänrättshjälp lämnas efter konsultation kommer nämligen konsultationsavgiflen allbli den enda avgift som las ut (jfr 42 § andra stycket). Iandra stycket ges regler om maximibelopp för mellangrapperna. Även dessabestämmelser har behandlats i den allmänna motiveringen. Enligt tredje stycket skall vid tiUämpning av andrastycket maximibeloppet jämnas lUl närmast lägre tiotal kronor. Lägstakostnadsbidrag utgör dock en etthundratjugofemtedel av basbeloppet, jämnad tillnärmast lägre tiotal kronor, dvs. Denna paragraf har motsvarighet i 7 och 8 §§ ipromemorieförslaget. Föreskrifterna, som endast avser fysiska personer,kompletterar bestämmelserna i 12 §. Reglerna i första stycket om schablontiUägg 11 1972.1 saml Nr 4 1972: 4 322 förunderhållsskyldig rättssökande har berörts i den allmänna motiveringen och ianslutning tUl 6 §. I paragrafens andra stycke har tagits in enbestämmelse motsvarande 6 § tredje stycket. I de båda bestämmelsema behandlasden situationen alt den rätlssökandes betalningsförmåga när rättshjälp begärsär väsentligt ökad eller nedsatt på gmnd av förmögenhet, skuldsättning elleran-annan särskild omständighet. Vid beräkning av årsinkomsten skall enligtförslaget sådan omständighet beaktas i skälig utsträckning. Bestämmelsema harberörts i den allmänna motiveringen. Där har framhållits att dessa kanföranleda avvikelser från schablonreglerna i större eller mindre omfattningoch i höjande eller sänkande riktning. De särskilda omständigheter som kanföreligga skall alltså uppskattas till visst belopp. Detta belopp skall sedanläggas tUl eller dras ifrån den rätlssökandes årsinkomst, varefter det erhållnabeloppet blir avgörande för den rättssökandes skyldighet att betala kostnadsbidrageller möjlighet att få rättshjälp. I den allmänna motiveringen har framhållits att dettorde få ankomma på centralmyndigheten att dra upp de närmare riktlinjema förhur förmögenhet, skuldsättning och andra särskUda omständigheter skall inverkavid beräkning av årsinkomsten. Paragrafen innehåller bestämmelse om maximibeloppför dödsbo. I fråga om denna paragraf hänvisas tUl vad som har anförts i anslutningtiU 7 §. Paragrafenmotsvarar 11 § i promemorieförslaget Maximibelopp skall som tidigare nämntsbestämmas på grundval av sökandens ekonomiska förhållanden när rättshjälpbegärs. En sådan utgångspunkt är naturlig eftersom det endast undantagsvistorde inträffa någon nämnvärd förändring i en rättssökandes ekonomiskasituation under loppet av ett rättshjälpsärende. Självfallet kan det dockinträffa att den rättssökandes ekonomiska förhållanden ändras i mera nämnvärdgrad under ärendets gång. Har den som begärt rättshjälp därefter fått sinaekonomiska villkor förbättrade eller försämrade bör möjlighet finnas att beaktahans ökade eUer minskade betalningsförmåga. En förbättring av villkoren böremellertid endast beaktas om hans betalningsförmåga har undergått en väsentiigökning. På motsvarande sätt bör gälla att en förändring tUl det sämre i enrättssökandes ekonomiska situation endast bör beaktas om förändringen ärväsentlig. Paragrafen har avfattats i enlighet med detanförda. Undergår inkomst eUer förhåUande som avses i 13 och 14 §§ väsentiigförändring innan ärendet avslutats, skall maximibeloppet jämkas efter vad somär 1972: 4 323 skäligt.Om förändringen leder till att inkomsten kommer att understiga gränsbeloppetenligt 12 § första stycket, innebär jämkningen att kostnadsbidrag skall utgåenligt bestämmelserna i nämnda stycke. Leder i stället förändringen till attinkomsten kommer att överstiga gränsbeloppet enligt 12 § första stycket, skallnytt maximibelopp fastställas. Bestämmelsen kompletteras såvitt gäller rättshjälpefter beslut med regler i 28 §, som ger rättshjälpsnämnden möjlighet att ta utytterligare koslnadsbidrag utöver det redan fastställda maximibeloppet, och i30 § om slutligt koslnadsbidrag. Det bör framhållas alt reglerna i 15 § integer utrymme för någon återbetalning av redan erlagt kostnadsbidrag på dengranden att den rättssökandes ekonomiska situation har försämrats. Detta gällervare sig fråga är om rättshjälp efter beslut av rältshjälpsnämnd ellerrättshjälp utan sådant beslut. En väsentUg ökning av en rätlssökandesbetalningsförmåga kan ske genom att domstol eller annan myndighet i ett måleller ärende förpliktar tappande motpart att tUl den som har rättshjälp utgepengar eller annan ekonomisk tiUgång.. Även en förändring i den ekonomiska situationensom sker på detta sätt skall givetvis kunna beaktas. En sådan förändring kandock inte beaktas innan ärendet har slutförts, eftersom man först efterärendets slutförande med säkerhet kan vela om den som har rättshjälp tUl följdav rättshjälpen tUlförts tUlgång av betydelse. Förbättringen i en rättssökandes ekonomiskasituation kan naturligtvis inte bara påverka maximibelopp och därmedkostnadsbidrag utan även leda till att han är berättigad tUlrättshjälp. Bestämmelser härom finns i 34 §. Allmänrättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnden I denna paragraf anges fÖratsältningarna för atträttshjälp skall kunna lämnas utan föregående beslut av rättshjälpsnämnden.Anlitar den rättssökande advokat eller biträdande jurist vid advokatbyrå får,så länge kostnaderna för rättshjälpen understiger maximibeloppet för den rättssökandeskostnadsbidrag, enligt första stycket första punkten rättshjälp lämnas utanbeslut av rätlshjälpsnämnden. Enligt första stycket andra punkten gäller dock reglemaom rättshjälp utan beslut inte i faU som avses i 7 § första stycket. Vid beräkning av maximibeloppet skall advokateneller den biträdande juristen tUlämpa reglema om kostnadsbidrag. Vad som skaU förstås med rättshjälpskostnad framgårav 9 §. Som rättshjälpskostnad räknas också kostnad för konsultation.Beräkningen av kostnaderna torde i allmänhet inte vålla några problem. 1972: 4 324 fallhar advokaten eller den biträdande juristen endast att notera de kostnader somhar uppkommit. Endast beträffande ersättning till den som har medverkat vidutredning i utomprocessuellt ärende och inslällelsekoslnad har biträdet attgöra en särskUd bedömning. Han har därvid att tUlämpa de föreskrifter som harmeddelats med stöd av 25 § andra stycket och 26 §. Han har självfaUet också altIberäkna kostnaderna för biträdeshjälpen. Denna kostnad eller åtminstone vissdel av kostnaden kan ha bestämts av domstol enligt 17 §. I16 § andra stycket anges hur skyldigheten enligt 11 § alt betala kostnadsbidragfuUgörs vid rättshjälp utan beslul. Skyldigheten fullgörs genom att denrättssökande betalar ersättning till biträdet och övriga kostnader förrättshjälpen. I denna paragraf regleras det materiella innehåUeti rättshjälp utan beslut. Bestämmelserna har i huvudsak behandlats i denaUmänna motiveringen. Iparagrafen anges att ersättning tUl biträde skall bestämmas som om kostnadenskolat utgå av allmänna medel enligt rätlshjälpslagen. Biträdet har alltså rätttUl ersättning efter samma normer som gäller när ersättning utgår av allmännamedel vid rättshjälp efter beslul av rättshjälpsnämnden. I paragrafenföreskrivs vidare att ersättningen till biträdet i mål eller ärende vid allmändomstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen skall faststäUas av domstolen. Ävendetta överensstämmer med vad som gäller när ersättning skall utgå av aUmännamedel. Domstolens prövning avser ersättningens skälighet.