prop · FV03104 · 1972-12-31 00:00:00 — ningsbestämmelser om upptagningsområden. För den öppnavården ges däremot föreskrifter om indelning i läkardistrikt med enprovinsialläkare eller en stadsdislriklsläkare i varie distrikt. Enligtutredningsmannens mening behövs inte längre en så ingående reglering av denöppna vården. Han anser atl den grundläggande bestämmelsen i 3 § sjukvårdslagenalt del åligger landstingskommunerna alt ombesörja öppen vård åt befolkningenbör räcka. Någon avvikande författningsreglering för läkartjänster utanförsjukhusen behövs därför inle. Den nuvarande särskilda kåren av läkare utanförsjukhusen, provinsial- och stadsdistriktsläkare, kan utgå ur organisationen.Utredningsmannen föreslår därför att bestämmelserna om läkardislrikl och provinsial-och stadsdislriklsläkare utgår ur sjukvårdslagen. Varje huvudman bör medhänsyn lill lokala förhållanden få organisera vården på del sätt som bästtillgodoser befolkningens behov. Utredningsmannen tar härefter upp frågan om konstruktionenav läkartjänsterna inom den öppna vården. Han utgår därvid från att läkarna iden slutna och öppna vården bör ha samma legala beteckningar. Han har funnil atltre organisationsformer bör komma i fråga. Den första innebär all tjänsternainrättas vid det sjukhus som betjänar orten. Enligt den andra inrättastjänsterna frislående från sjukhus men regleras i sjukvårdslagen med sammatjänstebenämningar som i den slutna sjukvården. Enligt den Iredje möjlighetentillgodoses vårdbehovet av läkare på oreglerade tjänster (specialistläkare iöppen värd e. Del bör inle möta hinder all de olika organisationsformernaanvänds sida vid sida inom samma sjukvårdsområde. Den första organisationsformen innebär att överläkarensansvarsområde vidgats till atl avse all sjukvård inom det verksamheisområdesom anförtrotls honom. Verksamhetsområdet får omfatta även sjukvård utanför etlsjukhus. Molsvarande gäller för biträdande överläkare och andra läkare vidsjukhuset. Utredningsmannens andra förslag utgår från atl tjänsterför bl. a. överläkare och biträdande överläkare skall få inrättas vidsjälvständiga och från sjukhus frislående enheter. Detla kan inle ske enligtnuvarande lagstiftning. Utredningsmannen föreslär därför atl 16 § 1 mom. sjukvårdslagenkompletleras med en bestämmelse som gör del möjligt all anställa överläkare,biträdande överiäkare, underiäkare och exlra läkare även för sjukvård som inteär anknuten lill sjukhus. Utredningsmannen förutsätter alt en läkare inomvårdenheten anställs som överläkare och övriga färdigulbildade läkare sombiträdande överläkare. Enstaka specialister bör kunna anställas utan atlanknytas till sjukhus. Är denna ensam inom sin specialitet bör han anställassom överläkare. Utredningsmannen framhåller alt sjukvårdslagen inteinnehåller något förbud mol inrättande av läkartjänster som inte namnges ochregleras i lagen. Vissa huvudmän har därför anordnat öppen vård vid friståendepolikliniker och av specialistläkare i öppen vård. Dessa organisationsformeröverensstämmer med utredningsmannens Iredje förslag. Enligt hans mening harmöjligheten alt inrätta sådana tjänster inte utgjort någon olägenhet försjukvårdens behöriga bedrivande. Det finns därför inle någon anledning atl förbjuda att sådana tjänster inrättas.Även med hänsyn till att den framtida ulvecklingen inle i detalj kan bedömasbör sjukvårdslagens konstruktion i detta avseende inte ändras. Det bör därförvara möjligt alt i fortsättningen behålla och inrätta specialistläkartjänsterav nuvarande konstruktion. Även tjänster för allmänläkare kan inrättas på dettasätt. Nämnda Ijänster bör dock i forlsätlningen underkastas sanima prövning avbehovet som de tjänster som regleras i sjukvårdslagen. Hur dessa läkaresverksamhet skall organiseras får huvudmannen fritt bestämma. Utredningsmannenanser del dock väsentligt all de på något sätt anknyts lill den lasareltskliniksom motsvarar deras verksamhetsområde. Utredningsmannen föreslår, all för rält all söka ochinneha tiänsl som allmänläkare skall gälla, atl sökanden genomgått densärskilda ulbildning för allmänläkare som fastställts av Kungl. Maj:l.Efiersom allmänläkarutbildningen dessutom förutsätter fullgjord aUmäntjänstgöringunder 21 månader, kommer den blivande allmänläkaren alt ha bakom sig en sjukvårdstjänslgöringunder 4 3/. Detla krav bör gälla för alla tjänster med självständigtsjukvårdsansvar dvs. överiäkare, biträdande överläkare och extra läkare medöverläkares åligganden. De nya behörighetsvillkoren, som högst väsentligtskiljer sig från vad som gäller , kan inte gärna träda i kraft omedelbart.Vissa övergångsbestämmelser behövs. Det är emellertid av stor vikt attövergångstiden görs så kort som möjligl, om en verklig ändring skall komma tillstånd. De läkare som vid den nya ordningens ikraftträdandeinnehar tjänsl som provinsialläkare, biträdande provinsialläkare eller stadsdislriklsläkarebör alltjämt vara behöriga till allmänläkarljänsl. Ulredningen förordar att tjänsteläkarbegreppet i nuvarandebemärkelse avvecklas. Detta föranleder ändringar i åtskilliga lagar och andra förfatlningar.Samtidigt måste prövas om uppgifterna alltjämt behövs och hur de i så fallskall fullgöras. Enligl en bestämmelse i 9 § lagen om behörighet att utöva läkaryrketfår den som uppehåller tjänsl motsvarande svensk tjänsteläkarbefattning iangränsande läkardislrikl i eller utöva läkaryrket inom tjänsteläkardistriktintill . Genom att tjänsteläkarbegreppet utgår mäste bestämmelsenändras. Ulredningen föreslår atl tjänsteläkardistrikt byts ut mot kommun ochbefogenheter alt utöva läkaryrket i nämnda fall tUläggs den som uppehållertjänst som offenllig läkare i angränsande område av eller . Utredningen framhåller att tjänsteläkarna har flera vikligabefogenheter och uppgifter enligt smitlskyddslagstiftningen. Detta gällerfrämst befogenheten alt bestämma om en patient skall tas in på sjukhus eller inleoch i senare fallet vilka ålgärder som skall vidtas för alt förhindra altsmitta sprids. Enligl utredningsmannens mening kan man inle i kommunernaundvara en läkare med tjänsleläkarens nuvarande befogenheter. Han föreslår att för varie kommun en läkare jämteersättare förordnas att fullgöra uppgifterna enligt smiiiskyddslagen. Denneläkare bör benämnas smittskyddsläkare och förordnas av sjukvårdsstyrelsen efterförslag av länsläkaren. Samma läkare bör kunna ulses lill smittskyddsläkare förflera kommuner. Till smittskyddsläkare bör förordnas de läkare som är bästlämpade för uppgiften. Även om allmänläkaren i orten i regel förordnas bördärför valet i princip vara frilt mellan läkare. Den föreslagnaordningen berör inte kommuner med stadsläkare eller motsvarande läkare. Dessaläkare har alt tillhandagå hälsovårdsnämnden i smiltskyddsärenden utan särskiltförordnande. Smittskyddsläkaren bör ha samma rält som f. n. Ijänsteläkarenatt i kommun som inle har stadsläkare delta i hälsovårdsnämndens sammanträden.Utredningsmannen framhåller att endast en begränsad grupp läkare har sådansärskild utbildning i och erfarenhet av omgivningshygien att de kan betecknassom experter på detta område. Denna expertis finns nu huvudsakligen inom länsläkarorganisationenoch bland stadsläkarna. Tjänsteläkarna deltar endast i mycket ringa uisträckningi hälsovårdsnämndernas sammanträden. Kommunsammanslagningarna ökar möjlighelernaför företrädare för länsläkarorganisationen att delta i sammanträdena. Enliglutredningsmannens mening bör inte bara länsläkaren och biträdande länsläkarenutan också länshälsovårdskonsulenten ha rätt atl närvara vid nämndenssammanträden. Denne befattningshavare är uteslutande sysselsatt med frågorinom hälsovårdsnämndernas verksamhetsområde. Utredningsmannen föreslär althälsovårdsstadgan ändras så att rätlen att närvara vid sammanträden avserlänsläkaren, biträdande länsläkaren eller hälsovårdskonsulenlen. Av utredningsmannens undersökningar framgår atttjänsteläkare endasl i ringa utsträckning deltar i nykterhetsnämndenssammanträden. Han pekar pä all nykterhelsvårdslagens beslämmelser om nyklerhelsnämndinle längre gäller för alla kommuner. Enligt lagen (1970: 296) om socialcentralnämnd m. m., (ändrad 1971 : 669) kan en kommun besluta, att uppgiftersom ankommer pä socialnämnd, och nyklerhelsnämnd i ställetskall handhas av en gemensam social centralnämnd. I 3 § nämnda lag föreskrivsall juridisk och medicinsk sakkunskap bör vara företrädd inom nämnden där sålämpligen kan ske. I lagen finns inget stadgal om närvarorätt för läkare ellerandra som inle är ledamöter. Däremot sägs i 5 § att om behovet av juridiskeller medicinsk sakkunskap inte är lillgodosell inom nämnden, bör denna anlitabiträde med sådan sakkunskap. Utredningsmannen föreslår alt bestämmelsen omtjänsteläkare i 6 § nykterhetsvårdslagen utgår och ersätts av sammarekommendation om anlitande av medicinsk sakkunskap som gäller enligt 5 § lagenom social centralnämnd m. m. Intyg om befrielse från ympning enligt 2 § lagen om ympningmot smittkoppor utfärdas enligt utredningsmannen i relativt få fall varie år.Endast en del av dessa intyg har utfärdats av tjänsteläkare. Det sloraflertalet intyg har utfärdats av läkare vid barnavårdsorgan. Med hänsyn tillden obetydliga omfattning som denna uppgift har föreslår utrednings- 1 saml Nr 104 mannen att barnavärdsorganens läkare övertar uppgiften isin helhet. Förslaget medför att barnavårdsorganens läkare i enstaka fall fårutfärda intyg även för barn som fyllt åtta är. Enligt utredningsmannens meningbör delta inte utgöra hinder för en sådan rationalisering. Han föreslår vidare atlbestämmelsen om skyldighet för tjänsteläkare att kostnadsfritt ympa barn tasbort. Innebörden av bestämmelsen är, att barn i åldern , som inte ympatsvid barnavårdscentral har rätl att bli kostnadsfritt ympat av vederbörandetjänsteläkare. Del gäller ytterst få barn som här kommer i fråga. Lagen uppställer som huvudregel krav på atl ympning skallha skett senast det år barnet fyller . Hälsovårdsnämnderna underrättas åriigenom alla 4-äringar som inte ympats. Med hänsyn härtill bör det endast vara säUsyntafall, i vilka ett barn som uppnått 8-årsåldern eller mer ännu inte blivit ympateller befriats därifrån. I regel har då också föräldrarna försummat sin pliktatt se till alt barnet ympas. Utredningsmannen finner det inle påkallat attsamhället erbjuder kostnadsfri ympning åt sådant barn. 3.4 inrättande av läkartjänster Socialslyrelsen anser all kravet pä styrelsens medgivandevid inrättande av läkartjänster i fortsättningen bör tillämpas belräffandealla läkartjänster inom den offentligt reglerade hälso- och sjukvården. Förutbildningstjänsterna är detta särskilt angeläget mot bakgrund av departementschefensuttalande i prop. 1969:35 att vidareutbildningen skal! kunna utnyttjas som etlmedel att fördela läkarna på olika områden i enlighet med del långsikligasjukvårdsbehovet. En konlinueriig avvägning måsle också kunna ske mellanantalet tjänster för läkare under vidareutbildning och andra underordnadeläkartjänster. anser alt ansvaret för den centrala planeringenav läkararbetskraftens användning alltjämt måste vila på styrelsen i dessegenskap av central tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvården. Tjänsternas direkta användbarhet som instrument för atlstyra fördelningen av läkararbetskraften är dock begränsad. Förutsättningen föratl tjänstebegreppet skall bli användbart som fördelningsinstrumenl är atlantalet tjänster kan omräknas lill det antal läkare som kan erhållavidareutbildning på olika nivåer och inom olika verksamhetsområden på ett visstantal tjänster. För att styrelsen med detta system effektivt skall kunna styraoch kontrollera fördelningen av läkare under vidareutbildning måste styrelsenges resurser för alt kontinuerligt beräkna erforderiigt anlal tjänster för atlvidareutbilda ell önskvärt antal läkare pä skilda områden. Styrelsen måsteockså kunna stå i fortlöpande kontakt med sjukvårdshuvudmännen för alt få underiagdels för alt styra utvecklingen på utbildningstjänsterna i enlighet med detberäknade framtida behovet av läkararbelskraft på olika verksamhetsområden,dels för atl kontrollera genomströmningen pä tjänsterna. Praktiskt synesfördelningen av ijänster för läkare under vidareutbUdning enligl kunna ske på Sjukvårdshuvudmännen lämnar åriigen in enframställning till om behovet av läkartjänster av olikakategorier och fördelade på skilda medicinska verksamhetsområden. På grundvalhärav beslutar styrelsen hur många läkartjänster respektive huvudman färinrätta för aUmäntjänstgöring och för fortsatt vidareutbildning saml för läkaremed fullgjord vidareutbildning inom skilda medicinska verksamhetsområden. Tillunderiag för sina beslut i fråga om fördelningen av läkartjänsterna bör socialslyrelsenlämpligen fastställa kvoter, som anger den önskvärda fördelningen av läkareinom skilda områden för den fortsatta vidareutbildningen. Vid fördelningen kanstyrelsen härigenom fortlöpande reglera anlalel läkare under vidareutbildning ilinje med den prioritering som sker i riksplaneringen av sjukvärdens framtidautbyggnad. Utredningsmannen har också lagit upp frågan om inrättandeav läkartjänster. Han erinrar om alt de nuvarande bestämmelserna isjukvårdslagen att läkartjänster i regel inte får inrättas utan socialstyrelsensmedgivande motiveras av den bristande tillgången på läkare. Tillståndslvångetgäller dock inte för bl. a. tjänster som sjukstuguläkare, sjukhemsläkare ochkonsultläkare, vilka funktioner normall förenas med annan verksamhet. Tillståndbehövs inte heller för atl inrätta tjänster vid sidan av den i lagen förutsattaläkarorganisalionen. Detla har bl. a. gällt de specialislläkarljänsler i öppenvård som tillkommit på senare lid. Enliglutredningsmannens mening bör reglerna om inrättande av läkartjänster ges en såallmän formulering all tillståndskravei kommer att gälla alla läkartjänsterinom landslingens och molsvarande kommuners sjukvärdande verksamhet. Kravet börocksä gälla för tjänster inom hälsovården. Av praktiska skäl bör dock undanlaggöras för Ijänster med en relativt begränsad arbetstid. Utredningsmannenföreslår att gränsen sätts vid högst 15 timmars Ijänslgöring , dvs.mindre än halvtidstjänstgöring. För atl undvika att liikarorganisalionen blir alltför steloch byråkratisk bör enligl utredningsmannens mening tiUstånd lill ny tjänslinte bindas för hårt med villkor av olika slag och inte heller preciseras lillsluten eller öppen vård m. m. Den bör helst endast knytas lill viss tjänstetypoch medicinskt verksamheisområde. Delta bör gälla också redan inrättade tiänster. Enligtutredningsmannen bör varje huvudman till sin disposilion få etl visstantal tjänster för läkare med fullgjord vidareutbildning. Inom denna kvot börhuvudmannen fä föreslå de tjänster som han anser mest angelägna. Dessa börinrättas i den mån socialslyrelsen inte finner vägande invändningar däremol.När del gäller allmänläkare bör det räcka om huvudmannen anger totalsumman förhela sjukvårdsområdet. I stora kommuner finns ofta socialläkare och ibland också skolläkare.Ulvecklingen mol större kommunala enheter gör atl del kan bli aktuellt för alltflera kommuner all anställa egna läkare vid daghem, skolor, ålderdomshem ochinom socialvården m. m. Del ärenligt utredningsmannens mening angelägel allbehovet av läkarkrafler för dessa uppgifler Det är dock av vikt att inrättandet avläkartjänster för primärkommunala och för landstingskommunala ändamålsamordnas. Utredningsmannen föreslår därför att tillstånd börkrävas även för inrättande av läkartjänster för primärkommunala behov. Utredningsmannen förutsätter att sladsläkartjänsterna fortfarande lämnas utanför regleringen. 4.1 Behörighetsregler för läkare Endast några få remissinstanser tar upp frågan på vilkelstadium den generella behörigheten bör erhållas. läkarförbund.Västernorrlands läns landstings förvaltningsutskott och Svenska sjukhusens ochlandstingens tjänstemannaförbund tillstyrker förslag. i och länslandstings förvaltningsutskott har förklarat sig inte ha någon erinran mot förslageli fråga om behörighetsreglerna. universitets och universitets medicinskafakulteter anser, att i den nya utbildningsgången legitimation av läkare börske efter avslutad allmäntjänstgöring, medan universitets medicinskafakultet anser att legitimation bör erhållas efter fullgjord vidareutbildning. i ifrågasätter om inte Kungl.Maj:l eller socialslyrelsen bör få rätt atl meddela fullständig behörighel,även för läkare som ej fullgjort vidareutbildningen. finner det inlerimligt all en läkare som utbildats fram tillläkarexamen och sedan fullgjort allmäntjänslgöring i ett och tre kvarts år inteannat än i undanlagsfall skall få yrkesmässigt utöva läkaryrket i enskildpraktik förrän efter ytterligare vidareutbildning. svenska delegation påpekar atl enligtöverenskommelsen om gemensam arbetsmarknad för läkare har enskyldighet att ge läkarbehörighet till dem som avlagt läkarexamen i annatnordiskt land, förutsatt att vederbörande visar sig ha kunskap om svenska medicinalförfaltningar.Denna bestämmelse bygger på att den grundläggande utbildningen för läkare är istort sett likvärdig i de nordiska länderna. , Svenska landstingsförbundet.Svenska kommunförbundet och de flesta av sjukvårdshuvudmännen samt Svenskasjukhusens och landstingens tjänstemannaförbund tillslyrker socialstyrelsensförslag all avskaffa legitimationen för läkare. Flera remissinstanser motsättersig dock att legitimationen avskaffas. anser intetillräckligt starka skäl tala för en ändring av det - liksom i nästan allaandra länder - tillämpade auktorisationsförfarandet. En auktorisation behövsäven om den inte skall medföra s. k. full och oinskränkt behörighet.För del nordiska samarbetet i vidareutbildningsfrågor leder avskaffandet av auktorisationtill ytterligare svårigheter. Förslagel till överenskommelse mellan de nordiskaländerna om enhetliga specialistkompetensregler förutsätter en auktorisation,som dessutom enligl förslaget skall heta legitimation. Hovrätten över ochBlekinge ifrågasätter om inte en modifierad form av legitimation bör behållas.Hovrätten finner att vad som åberopats liU stöd för elt avskaffande avlegitimationen inte är särskUt övertygande. Förslaget synes inte heller medföraatt administrativa vinster av någon betydenhet görs. Det är en egendomUgkonstruktion att låta en verkan som inträder till följd av en examen återkaUaspå grund av visad olämplighet. med legitimation är överiägset ur systematisk synpunkt.Hovrätten framhåller vidare att en läkare som avlagt läkarexamen och som fåttsin behörighet återkallad torde kunna kalla sig läkare med stöd av 6 § 1 st. kvacksalverilagen.Legilimalionsinstitulet skulle därför kunna fä en särskiljande verkan gentemotdenna kategori. Liknande synpunkter förs fram av i län. tillägger, att elt avskaffande av legitimationenskulle medföra en vansklig kategoriindelning för avsevärd tid framöver mellanlegitimerade läkare enligl nu gällande regler, och läkare utan legitimation enliglden föreslagna ordningen. 1 alla händelser kräver frågan ytterligare överväganden. Även i , läns landstingsförvaltningsutskott. ,samt de medicinska fakulteterna i , , Göteborgoch avstyrker all legitimationen avskaffas. Förslaget alt slopa benämningarna specialist resp.specialitet tillstyrks av , ochflertalet sjukvårdshuvudmän samt ytterligare någon remissinstans. hävdar däremol alt förslaget i dennadel är illa underbyggt. Även i , och landstings förvaltningsutskott. Svenska läkaresäUskapet, karolinskainstitutet samt de medicinska fakulteterna i , , och avslyrkerförslaget i denna del. Från universitetens sida åberopas bl. a. internationellpraxis. 4.2 Läkartjänsternas utformning m. m. 4.2.1 Sjukvården vid sjukhus förslag i denna del har vidremissbehandlingen på del hela taget fått ett gynnsamt mottagande. ochflertalet sjukvårdshuvudmän framhåller att de ser förslagen rörandetjänstestrukturen som allmänna ramar inom vilka de enskilda huvudmännen börges möjlighet alt utforma verksamheten utan alltför långtgående detaljregleringfrån centrall häll och att huvudmännens positiva anslutning lill utredningenshuvudlinjer endasl kan lämnas med förbehåll för en på detta sätt garanteradhandlingsfrihet med hänsyn lill de lokala förhållandena. Dessa remissinstanserframhåller vidare att frågan om kostnadsfördelningen mellan staten ochsjukvårdshuvudmännen måsle ha blivit tillfredsställande reglerad innan denföreslagna organisationen i kraft. förklarar sig i väsentliga avseendentillstyrka utredningsförslaget. Förbundet anmärker dock bl. a. på attsocialstyrelsen inle lagit upp s. k. dimensioneringsfrågor dvs. frågor omfördelningen pä de oUka läkarkalegorierna av läkarstaben på en kUnik. Ett stort antal remissinstanser beklagar atl förslaget inle omfatiar undervisningssjukhusen och anser alt helhetssynen på denframtida läkarorganisalionen härigenom gått förlorad. Direktionen för sjukhuset anser sig inte kunnala ställning till förslaget eftersom undervisningssjukhusen ej behandlats. läns landsting, ochett par av universiteten anser att förslaget inte kan läggas rill grund förlagstiftning utan överarbelning. Flertalet remissinstanser tillstyrker socialstyrelsensförslag om gemensam tjänstestruktur för den slutna och den öppna vården ellerlämnar del ulan erinran. Svenska kommunförbundetoch flertalet huvudmän. Åtskilligaremissinstanser ifrågasätter dock om det är lämpligt eller nödvändigt altinföra en enhetlig struktur. framhåller sålunda, att om förslageli fråga om mellanläkarkategorin i öppen vård och den öppna värdensunderordnande under den slutna genomförs utan någon väsentlig förändring detlakommer alt ske mot en helt enig opinion inom läkarkåren. , Svenska läkaresäUskapetoch flera landsting anser också alt läkare i öppen vård skall ha medicinsktsjälvständig ställning med undanlag för erforderliga utbildningstjänster.Direktionen vid sjukhuset ifrågasätter om endast önskvärdheten aven enhetlig tjänstestruktur inom hela den offentliga sjukvården utgör etttillräckligt starkt skäl för ingrepp i en fungerande organisation som socialslyrelsenaviserar, särskilt som vissa avvikelser från konstmktionen av läkartjänsternavid andra sjukhus, förordnandetider osv. med hänsyn till undervisningen ochforskningen, såsom utredningen framhåller, ändå kommer atl behövas. Under remissbehandlingen har stort intresse ägnats åtsocialstyrelsens förslag lill kategoriindelning av läkartjänsterna. och flertalet huvudmänframhåller, att del är nödvändigt att en funktion motsvarande biträdandeöverläkarens behålls oförändrad även inom ramen för den föreslagnatjänstestrukturen. Möjligheten alt inrätta tjänster som biträdande överläkarehar nämligen inneburit atl överläkaren kunnat beredas lättnader i arbetsbördanoch ledningsansvaret ulan all någon ny överläkarljänst behövt inrättas. Genomde långa förordnandetiderna har vidare en eftersträvad kontinuitet i vårdenkunnat upprätthållas. Förslaget all sjukvårdsstyrelsen skall ha rätt attförordna en avdelningsläkare all självständigt svara för vissa uppgifler inomen överläkares verksamheisområde innebär atl nämnda möjligheter och fördelarbibehålls. Förslagels väsentliga innebörd i jämförelse med nu gällande ordningär all huvudmannen själv beslutar om att avdelningsläkare självständigt skallsvara för vissa uppgifler inom en överläkares verksamhetsområde ulan skyldighelall underställa ärendel. Den nya konstruktionen ligger därmed helli linje med styrelsens krav på en mindre hårt reglerad tjänstestruktur och envidare handlingsfrihet inom vissa allmänna ramar. Såväl ur huvudmannens som deenskilda läkarnas synvinkel är det av väsentlig betydelse alt de avdelningsljänstersom avses bli tilldelade funktioner motsvarande biträ- dande överläkarnas kan fömtses på förhand och få en fastinplacering i sjukvårdsorganisationen. Flera remissinstanser, däribland fem huvudmän, uttalar sigför att begreppet biträdande överläkare behålls.