prop · FV03146 · 1972-12-31 00:00:00 — En ordning medfakultativ avräkning i högre instans kan i viss mån verka som en broms molöverklaganden, eftersom den dömde, när han skall la ställning till om hanskall överklaga eller inte, i så fall måsle beakta risken för attfrihelsförluslen kan bU förlängd på grund av utebliven avräkning. Görsavräkning obligatorisk, lorde man sålunda få räkna med alt antaletöverklaganden kan komma att öka, eftersom risken för förlängd frihetsföriuslbortfaller. En högre fullföljdsfrekvens kommer atl öka belastningen pårättsväsendet. Jag anser emellertid inte att utformningen av avräkningsbestämmelsernabör få påverkas av de hänsyn som ligger bakom en strävan att begränsaliUslrömningen av mål tUl överrätterna. Det främsta skälet för denna minståndpunkt är att den avhållande effekten i fråga om fullföljdsfrekvensen somkan följa med en fakultativ av-räkningsregel riktar sig enbart mot denminoritet av dömda som i häkte skaU avbida att en dom, på oftast mycket kännbarpåföljd, vinner laga krafl och inte mot alla dem som är på fri fot. I den månåtgärder behöver vidtas mot sådant rätlegångsmissbruk som lar sig uttryck iokynnes-överklaganden bör, som framhålls i ett remissyttrande, dessa åtgärderinte rikta sig enbart mot häktade utan mot alla kategorier av dömda. Motbakgrund av vad jag nu har anfört anser jag all de föreslagna obligatoriskaavräkningsbestämmelserna bör tillämpas även i fråga om häktningstid efter domi mål som fullföljts till högre rätt. Som en konsekvens av nyssnämnda regler om avräkningi mål som har fullföljts lill högre instans föreslås i departementspromemorianatl häktningslid som infaller efter dom, vilken sedermera vinner laga kraft, skallfå tUlgodoräknas vid straffverkställigheten. Detla föreslås skola ske på detsättet atl strafftiden, när den dömde hålls häktad i målet, räknas från dendag, då domen meddelades. Förslaget har inle mött någon erinran underremissbehandlingen. Även jag ansluter mig lill förslaget. Ändringen medför attden särskilda bestämmelsen i 16 § andra stycket behandlingslagen omnöjdförklaring som avges efter domen kommer att sakna betydelsei fråga om den som är häktad i målet och därför kan ulgå. Bestämmelsen gälleremeUertid även den som är häktad i annat mål. Enligt min mening saknastillräckliga skäl alt behålla regeln för detta fall. Jag föreslår därför alt 16§ andra siycket behandlingslagen upphävs. I gällande rätl saknas bestämmelser om avräkning avstraffprocessueUa frihetsberövanden som skett utomlands på grund av misstankeom brott för vUkel påföljd senare ådöms här i landel. Problemet torde ha störstbelydelse i samband med fall då elt utlämningsförfarande har genomförts. Ianslutning tUl vad NSRK har anfört föreslås i departementspromemorian attsådant frihetsberövande i annat nordiskt land som motsvarar anhållande,häktning eller tvångsintagning på rättspsykiatrisk klinik skaU avräknas fulltut, om den omhändertagne döms här i landel för del brott som har föranlettfrUielsberövandet. Har frihetsberövandet ägt rum i annan främmande stalföreslås all avräkning skall ske i skälig omfattning. Promemorieförslaget hargodtagils under remissbehandlingen. I övriga nordiska länder finns bestämmelser omstraffprocessuella frihetsberövanden som i väsentliga hänseenden utgörmotsvarigheter tUl anhållande, häktning och tvångsintagning på rättspsykiatriskklinik. Sådana frihetsberövanden bör därför kunna avräknas enligt samma principersom kommit till uttryck i den föreslagna huvudregeln. tertill anhållande och häktning fmns även i flera utomnordiska länder. Deförhållanden under vilka dessa frihetsberövanden verkställs kan emeUertidvariera. Det torde därför inle vara lämpligl att föreskriva obligatoriskavräknmg i fråga om alla straffprocessuella frihetsberövanden som verkställtsutomlands. Det bör i stället överiåtas åt domstolen att med ledning avförhållandena i det enskUda fallet förordna om avräkning efter vad som prövasskäligt. TUl skUlnad från promemorieförslagel anser jag alt avräkning skallkunna ske av frihetsberövanden utomlands som ägt rum på grund av misstanke ombrott som omfattas av domen och inte endast på grund av misstanke om brott förvUket han fällts lill ansvar här i riket. Vad jag nu har anfört torde lämpligenkomma till uttryck i lagtexten genom en föreskrift om att domstolen i skäligutsträckning skall tillgodoräkna även frihetsberövanden som har ägt rumutomlands. 3 § andra siycket BrB finns en bestämmelse för del fall att lägre rätt hardömt lill ungdomsfängelse, internering eller skyddstiUsyn i vilken ingåranstaltsbehandling enligt 28 kap. 3 § BrB och högre rätt efter fullföljd talani stället dömer tiU fängelse , böter, suspension ellerdisciplinstraff. Har den av lägre rätt ådömda påföljden börjat verkställas fåröverinstansen, om del prövas skäligt med hänsyn till omständigheterna, förordnaatt det nya straffet skall anses till viss del eller i sin helhet verkstäUtgenom vården eller behandlingen i anstalt. I departementspromemorian föreslåsatt högre rätt skall vara skyldig att avräkna påbörjad verkstälUghet avfängelse, ungdomsfängelse, internering eller anstaltsbehandling vidskyddstillsyn även när påföljden ändras till villkorlig dom, skyddstiUsyn,ungdomsfängelse eller internering. Förslaget har lämnals ulan erinran underremissbehandhngen. Även jag anser att en utvidgning av tiUämpningsområdet förbestämmelsen bör komma till stånd. Med hänsyn till mitt förslag att avräkninginle skall ske när domstolen dömer liU vUlkorUg dom eller skyddstiUsyn ulanförst i samband med att sådan påföljd undanröjs, anser jag emellertid attutvidgningen bör begränsas till all avse avräkning från ungdomsfängelse ochinternering. Vidgade möjligheter till avräkning avstraffprocessuella frihetsberövanden torde få vissa återverknmgar påhäktesorganisalionen. Denna fråga har också tagils upp i några remissyttranden.Farhågor har uttryckts för att en obUgatorisk avräkning skaU leda tUl enförlängning av häktningstiderna genom all den som är häktad, i vetskap om denobligatoriska avräkningen, blir mindre benägen att medverka vid utredningen avdet eller de brott som han är misstänkt för. Det har också sagts atthäktningstiderna efler dom troligen bUr längre, dels på grund av atl domar kanvänlas bli överklagade i större utsträckning än , dels därför atl skälet altså snart som möjligt avge nöjdförklaring försvagas, eftersom häktningstid efterdom blir att anse som verkställighetstid. deltasammanhang har påpekats att längre häklningstider ytterligare aktualiserarlidigare framförda krav på bättre resurser inom häktesorganisationen såvälbeträffande lokaler som personal. LO har i detla sammanhang framhåUit detangelägna i all det sociala rehabiliteringsarbetet kan påbörjas redan underhäklningsliden. Det är givetvis angeläget att undvika alt de nyaavräkningsbestämmelserna leder till en förlängning av de straffprocessuellafrihetsberövandena eUer tiU atl sådana tvångsåtgärder kommer alt tUlgripas islörre utsträckning än f. n. Det är vidare Uka viktigt som förut alt mål mothäktade handläggs med största skyndsamhet. Enligt min mening är det omöjligtatt i förväg bedöma i vad mån de föreslagna bestämmelserna kommer atl återverkapå häklningstidernas längd före dom i första instans. Som jag lidigare haranfört torde man emeUertid ha anledning räkna med atl bestämmelserna kan ledatiU en ökning av fullföljdsfrekvensen. Hur mycket den totala belastningen påhäktesorganisationen därigenom kan komma att öka är emellertid svårt atlförutsäga. Utgår man från kriminalvårdens samlade resurser för behandling i allmännahäkten och i slutna anslaller bör vidare uppmärksammas, atl nämnda ökning iviss mån kommer alt uppvägas av del förhållandet atl tiderna förstraffverkställighet minskar. Häktesorganisalionen har dessutom enviss överkapacitet under större delen av året. Innan närmare erfarenheter avde nya bestämmelserna har vunnits, är jag därför inte beredd att föreslåsärskUda åtgärder för att möta den väntade ökningen av belaslningen påhäktesorganisationen. Jag är emellertid på det klara med alt ulvecklingen pådetla område närmast efter reformens genomförande måste följas medstor uppmärksamhet. KAIK har i siti betänkande (SOU 1971: 74)Kriminalvård i anstalt lagt fram förslag till ny lagstiftning om behandlingenav häktade och anhållna m. m. KAIK föreslår lagbestämmelser som bl. a. innebäratt den som är häktad tillförsäkras kurativt socialt stöd för att klara personligaangelägenheter som han på grand av frihetsberövandet inte själv kan ombesörja.Vidare föreslås regler som ger den häktade vidgade möjligheter tiUsysselsättning och samvaro med andra intagna. Kriminalvårdsberedningen harföreslagit all etl antal Ijänster för arbetsledare skall inrättas vid deallmänna häktena. Beredningen har vidare föreslagit att frivårdsdistrikt påorter med allmänt häkte skall tillföras assistent-tjänster. Assistenternaföreslås skola ha kurativa och terapeutiska uppgifter. De skall även förberedaanstallsplacering. Dessa förslag är, som jag tidigare nämnt, f. n. underremissbehandling. Jag anser atl frågan om ändrade behandlingsreglerför häktade m. fl. bör prövas i etl slörre sammanhang, och jag är därför inleberedd alt nu föreslå några ändringar på grund av de vidgadeavräkningsmöjUgheterna. Enligt departementspromemorian bör de nyaavräkningsbestämmelserna i 33 kap. 3 § BrB tiUämpas även i fråga omfrihetsberövande som har ägtrum i mål som har anhängiggjorts före lagens ikraftträdande men inle avgjortsdessförinnan. De nya bestämmelserna bör däremot inle tillämpas i fall då eflerikraftträdandet fråga uppkommer om undanröjande av villkorlig dom ellerskyddstillsyn som har ådömts före ikraftträdandet av den nya lagstiftningenoch den dömde har varit berövad friheten i det tidigare målet. I promemorianuttalas att det inle lorde krävas någon särskUd övergångsbestämmelse om detta. Dessa förslag har utsatts för viss kritik underremissbehandlingen. Från något håll har föreslagits att med hänsyn till riskenför extra överklaganden endast frihetsberövanden som har ägt rum efter lagensikraftträdande skaU få avräknas enligt de nya bestämmelserna. En remissinstansanser att den nya lagen bör få full genomslagskraft vidikraftträdandet. De båda hörda hovrätterna menar att det krävs en uttryckligövergångsbestämmelse i fråga om undanröjande av villkorlig dom ochskyddstillsyn som har meddelats före ikraftlrädandel. Enligt min mening bör den avgörande lidpunkten varanär dom meddelas i målet. Meddelas dom efter lagens ikraftirädande bör avräkningske enligt de nya bestämmelserna, även om frihetsberövandet helt eller delvishar ägt rum före ikraftträdandet. Undantag från denna regel bör emellertidgöras beträffande sådan avräkning av frihetsberövande som sker i samband medatl vUlkorlig dom eller skyddstiUsyn undanröjs och ersätts med annan påföljd.För atl sådan avräkning skall kunna ske bör krävas atl den undanröjda påföljdenhar ådömts genom dom som meddelats efter ikraftträdandet. Som de bådahovrättema har anfört, bör detta komma till uttryck genom en särskUdövergångsbestämmelse. I departementspromemorian föreslås alt de nyabestämmelserna i behandlingslagen skall tUlämpas endast i fråga omverkställighet av domar som har meddelats efter ikraftträdandet, under det atti fråga om domar som har meddelats äldre bestämmelser fortfarandeskall gälla. Detta förslag har godtagits under remissbehandlingen. Även jaganser alt övergångsbestämmelsen bör ulformas enligt promemorieförslagel.Innebörden härav är att det är domens dag som är avgörande och inte tidpunktenför strafftidsresolulionen. Av övergångsbestämmelsen följer att den s. k.tiodagarsregeln i nuvarande 16 § andra stycket behandlingslagen ochbestämmelsen i 22 § andra stycket samma lag kan komma atl tillämpas även efterikraftlrädandel av de nya bestämmelserna. Denya bestämmelserna föreslås träda i kraft . I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag lUl 1.lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1964:541) om behandling i fångvårdsanstalt, 3. lag om ändring irättegångsbalken. Förslagen lorde få fogas tUl statsrådsprotokollet idetta ärende som bilaga 2. 9.1Förslaget till lag om ändring i De nya bestämmelserna om avräkning av häktningslidm. m. bör av redaktionella skäl delas upp på flera paragrafer. Det är av skUdaorsaker önskvärt att undvika omnumreringar av paragrafer i . På grund häravföreslås all 33 kap. 3 § BrB helt upphävs och all bestämmelserna i 33 kap. 4 §får kvarstå på sin nuvarande plats. De nya avräkningsreglerna har i förslagetlagils upp i fyra nya paragrafer, 58 §§. 5 § innehåUer huvudreglerna omavräkning. I 6 § tas upp en bestämmelse om beaktande av straffprocessuellafrihetsberövanden som har ägt mm utomlands. I 7 § har taghs upp en molsvarigheltUl nuvarande 3 § andra stycket. Bestämmelsen i nuvarande 3 § tredje styckethar placerats i 8 §. Avrälaiingsbestämmelserna har som sagts iförslaget delats upp på fyra paragrafer. Detta har föranlett en redaktionelljämkning i förevarande paragrafs tredje stycke. I första stycket behandlas den obligatoriskaavräkningen. Avräkning av tid för straffprocessuellt frihetsberövande skall skenär den tilltalade döms till fängelse på viss lid, ungdomsfängelse ellerintemering. Utöver häklningstid skall även anhåUandetid, lid för intagning iförvarsarrest och tvångsintagning på rättspsykiatrisk klinik enligt 9 § lagenom rättspsykiatrisk undersökning i brottmål avräknas. Angående skälen fördessa utvidgningar i förhållande tiU gällande rätt hänvisas tUl den aUmännamotiveringen. Avräkningsreglerna är tillämpliga även närdomstolen dömer till någon av de angivna påföljderna med tUlämpning av 34 kap.1 § 2 eller 3 BrB. Som framhållits i den allmänna motiveringen bör avräkningockså ske när domstol med tiUämpning av 34 kap. 1 § 1 BrB förordnar atttidigare ådömd påföljd skall avse nytt eller nya brott. För atl oklarhet inteskall behöva uppstå har detta särskilt anmärkts i lagtexten. I praktiken tordedet i sådana fall ytterst sällan bli aktuellt med avräkning eftersomstraffprocessuella frihetsberövanden vanligen kan undvikas när någon redan ärintagen i anstalt. 1 den allmänna motiveringen har jag framhållit attavräkning enligt huvudregeln skall vara obligatorisk och fullständig. I delförra uttrycket ligger bl. a. alt hänsyn inte skall tas till den dömdesuppträdande under utredningen och rättegången. Att avräkningen skall varafullständig innebär att varje dags frihetsberövande skall anses som en dagsverkställighet av påföljd. Med dag avses här kalenderdag. Av skäl som haranförts i den allmänna motiveringen har undantag från denna princip gjorts förfrihetsberövanden som understiger . Har den dömde varit berövadfriheten i samma mål skall varje frihetsberövande i deltahänseende bedömas för sig. Endast frihetsberövanden som varat av minsl kan sålunda bU föremål för avräkning.Har emellertid etl frihetsberövande varat eUer längre skall helatiden avräknas. Om en sorls frihetsberövande har övergått till en annan form,exempelvis anhållande lill häktning, skall vid beräkningen de bådafrihetsberövandena bedömas som etl. I den allmänna motiveringen har jag uppehållit migvid de fall då häktning och verkställighet av dom i annal mål kan förekommasamtidigt. I verkligheten är sådana fall förhåUandevis sällsynta, eftersomhäktning oftast underlåtes eller häves om del finns en verkställbar dom iannat mål. För att inte häktningslid skall komma att tillgodoräknas dubbelthar i försia stycket införts en betämmelse enligt vilken det straffprocessuellafrihetsberövandet inle skall avräknas i den mån verkställigheten därav harsammanfallit med verkställighet av påföljd som har ådömts i annat mål.Innebörden av denna regel är atl i de faU samtidig verkställighet kan förekommaverkställighet av frihetsstraff ges prioritet. Enligt de föreslagna bestämmelserna i försiastycket skall frihetsberövandet anses som tid under vUken den ådömda påföljdenhar verkslällls i anstalt. Genom denna föreskrift kommer avräkningen att inverkapå samtliga verkställighetstider för ungdomsfängelse och intemering (jfr prop.1969: 22 s. 36 f). Detta bör bl. a. vid tiUämpning av 34 kap. 1 § 1 medföra allavräkning skall ske även om domstolen i fråga om ungdomsfängelse underlåter altföreskriva att den som vårdas i anstalt inle får överföras till vård utomanstalt förrän har förflulit från rätlens beslut elleråterintagningen. Avräkning kommer i ett sådant fall att inverka på tUlämpningenav bestämmelsen om längsta liden för vård i anstalt i 29 kap. 2 § BrB. Påmotsvarande sätt bör vid intemering avräkning ske även om domstolen inle skulleförordna om återintagning i anstalt. En avräkning kommer i della fall attinverka på tillämpningen av bestämmelsen om längsta tid i 30 kap. 8 § BrB. Ibeslut om avräkning bör domstolen ange avdraget i månader och/ Skall häktning som verkställs efter lägre rätts dom avräknas i högreinstans, bör i högre rätts dom anges den sammanlagda tid som skall räknas dendömde tiU godo. Enligt gällande rätt kan domstolen förordna attstraffet skall anses helt verkstäUt genom att den dömde har hållits i häkte.Denna regel har i förslaget intagits i första stycket sista punkten.Bestämmelsen har begränsats tUl fängelse eftersom den inte kan tänkas blitUlämpad vid ungdomsfängelse eller internering. Som jag har framhållit i denallmänna motiveringen bör några större avvikelser inle komma i fråga när avräkningsker med än som svarar mot frihetsberövandet. TUlämpningen avförevarande avräkningsbeslämmelse bör inte heUer få medföra att straffskalansminimum underskrids. I andra stycket har tagits upp bestämmelsen omavräkning av frihetsberövande som har ägt mm före villkorlig dom ellerskyddstillsyn. Sådant frihetsberövande skall tUlgodoräknas endast om påföljdensedermera undanröjs och i stället döms tUl fängelse , ungdomsfängelseeller internering. Av denna formulering följer att avräkning frånanslallsbehandling enligt 28 kap. 3 § BrB inle kan komma i fråga. Skerundanröjande i senare mål på grund av ny brottslighet och har det förekommitslraffprocessuellt frihetsberövande även i detta mål skall domstolen i beslutetange den sammanlagda tid som skall avräknas. För alt nu anförda bestämmelserskall kunna tillämpas krävs att domstol som dömer tiU vilkorlig dom ellerskyddstillsyn i domen lämnar uppgift om arten av och tiden för allastraffprocessuella frihetsberövanden på gnmd av misstanke om brott som omfattasav domen. I tredje stycket behandlas den fakultativaavräkningen vid böter, suspension och disciplinstraff. I sak innebär förslagetendast den ändringen i förhållande till gällande rätt alt även andra i försiastycket nämnda arter av frihetsberövande än häktning skall kunna avräknas.Avräkning från här avsedda påföljder torde regelmässigt böra ske. Det tordedock inle böra komma i fråga atl avräkna anhållandetider som understiger ettdygn. Del finns emellertid även andra tänkbara situationer då avräkning inlelämpligen bör ske. Som exempel kan nämnas fall då ett utdömt botes- ellerdisciplinstraff ter sig så obetydligt vid en jämförelse med detfrihetsberövande som föregått domen att en avräkning inte framstår som enrimlig kompensation för del straffprocessuella ingripandet. I ett sådant fallkan det finnas skäl för att hötes- eller disciplinstraffet verkställs och dendömde bereds möjlighet att yrka ersättning för frihetsberövandet i härförföreskriven ordning. I paragrafen, som saknar motsvarighet i gällanderätt, regleras frågan om avräkning av straffprocessuella frihetsberövanden somhar ägt mm utomlands.I stället för termen avräkning har i paragrafen liksom i 7 § använts uttryckettUlgodoräknande av tid för frihetsberövande. EnUgt paragrafen får rätten tUlämpaavräkningsbestämmelserna i 5 § även i fråga om frihetsberövanden som har ägtrum utomlands i den mån det med hänsyn till omständigheterna är skäligt.Avgörande för bedömningen bör vara arten av frihetsberövandet och formema fördess VerkstäUighet. I de nordiska ländema finns straffprocessuellafrihetsberövanden som i allt väsentiigt motsvarar anhållande, häktning ochtvångsintagning på rättspsykiatrisk klinik. Har sådant frihetsberövandeförekommit bör domstolen, enligt vad som anförts i den allmänna motiveringen,regelmässigt göra en fuUständig avräkning som om frihetsberövandet hade ägtram här i landet. Motsvarigheter till de svenska straffprocessueUafrihetsberövandena finns givelvis även i flera utomnordiska länder. I den månnära överensstämmelse föreligger ifråga om ingripandets arl och formema förverkställigheten bör frihetsberövandet tillgodoräknas lill fullo. I övriga fallfår domstolen tillgodoräkna den dömde frihetsberövandet på grundval av enskälighetsbedömning. Av det anförda följer att faktorer som inte får beaktasenligt 5 §, t. ex. den misstänktes uppträdande under rättegången, inte hellerfår inverka vid en skälighetsbedömning enhgt 6 §. Jag vill erinra om att i de fall som avses i lagen(1972: 260) om internationellt samarbele rörande verkställighet avbrottmålsdom häklningstid utomlands tillgodoräknas enligt bestämmelser i denlagen. TUl 7 § har förts bestämmelsen i nuvarande 3 §andra stycket. Bestämmelsen har undergått dels smärre ändringar som ärbetingade av att tillgodoräknande föreslås skola kunna ske i fråga om flerapåföljder än f. n., dels en redaktionell omarbetning. TUl 8 § har förts den nuvarande bestämmelsen i 3 §tredje stycket. Bestämmelsen har i samband därmed undergått en redaktionell omarbetning. 9.2Förslaget till lag om ändring i behandlingslagen Dennaparagraf innehåller bestämmelser om strafftidsberäkning. Som har nämnts avseravräkningsbestämmelserna i 33 kap. BrB endast frihetsberövande som har ägt rumföre dom. TUlgodoräknande av frihetsberövande efter dom kan f. n. inte skeannat än indirekt med stöd av 16 § andra stycket behandlingslagen sominnehåller den s. k. tiodagarsregeln. 5 1972.1 saml. I första siycket har gjorts den ändringen altstrafftiden, när den dömde hålls häktad i målet, skall räknas från den dag dådomen meddelades i stället för den dag då domen får verkställas. Härigenomkommer all häktningstid efler dom som sedermera vinner laga kraft att kunnatUlgodoräknas. Bestämmelsen gäller även häktningstid som infaller efterhovrätts dom, när prövningstUlslånd vägras och någon ny prövning i sak därförinte förekommer. Motsvarande gäller i andra fall då talan har fullföljts menmålet inle prövas i sak. Andra stycket i 16 §, som innehåller den s. k.tiodagarsregeln, föreslås helt upphävd. I fråga om skälen härför hänvisar jagtill den allmänna motiveringen. I första siycket har förelagils ändringar som ärbetingade av de nya avräkningsbestämmelserna i 33 kap. BrB. Av skäl som har anförts i den allmänna motiveringenföreslås att andra stycket i paragrafen upphävs. Den häklningstid som nutUlgodoräknas med stöd av denna bestämmelse kommer enligt förslaget att avräknasav domstolen enligt huvudregeln i 33 kap. 5 § första stycket BrB. Här börerinras om atl enligt den föreslagna övergångsbestämmelsen andra stycket i 22 §avses skola tillämpas på domar som har meddelats före ikraftträdandet av dennya lagstiftningen. 9.3Förslaget till iag om ändring i 45 kap. 4 § RB innehåller bestämmelser om vadstämningsansökan skall innehålla. Enligt tredje stycket skall åklagaren ange omden tilltalade är anhållen eller häktad. I den allmänna motiveringen har jag uttalat atlfrågan om hur domstolen skall skaffa sig ett tUlförlilligt underlag för beslutom a'vräk-ning bör lösas genom alt åklagarens uppgiflsskyldighet enligt 45 kap.4 § tredje stycket RB utvidgas. Den nuvarande bestämmelsen avser endastfrihetsberövande som pågår när åtal väcks. I fortsättningen bör uppgift lämnasäven om frihetsberövande som har upphört men som skallkunna avräknas från påföljd i målet. Begränsningen har därvid gjorts på sammasätt som i fråga om avräkningsbestämmelsen. Detla har kommit till uttryckgenom att uppgiften skaU avse frihetsberövande på grund av misstanke om brottsom omfattas av åtalet. Den vidgade uppgiftsskyldigheten föreslås vidare skolagälla tiden för frihetsberövandet.