prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — svarar ensam för av ökningen.Gravarne, och antas få folkminskning medan övriga kommunerskulle få oförändrad eller ökad foUcmängd. Kommunerna i Göteborgsregionenansluter sig i sina remissyttranden över det preliminära förslaget tillplaneringsnivå, vilken överensstämmer med målsättningen i länsplanering 1967.En del kommuner anger dock att de sänkt den kommunala målsättningen för år1975 i förhållande till tidigare nivå. understryker vikten av attstatsmakternas uttalande om en dämpning av storstadstillväxten kommer tihuttryck i länsprogram 1970. Bland övriga kommuner i länet har några framställtkrav på högre planeringstal. 1 det slutliga förslaget till planeringsnivå harlänsstyrelsen med hänsyn till remissyttrandena och de senaste årens utvecklingjusterat planeringsnivån. Länsprogram 1970 Planeringsnivå 439 900 1 Värdena justerade med hänsyn tiUsådana ändringar i kommunblocksindelningen som innebär ändring ikommunblockslänets omfattning. 1972:1 II Bilagal 253 Är 1970 hade länet 403 000invånare. I förhållande innebär detta en ökning med 20 000 invånare.De faktiska folkmängdssiffrorna överensstämmer för flertalet kommuner väl medde i länsplanering 1967 prognoserade. Planeringsnivån, som totalt för länetöverstiger prognosen med 9 400 personer, förutsätter en ökning fram till år1980 med 36 900 personer eller . Ökningen skulle därmed bli lägre änunder senare delen av . Expansion väntas i ,/samt förortskommunerna till . Länsstyrelsenanför att i och Lerums kommunblock som båda tUlhör samt iSvenljunga kommun en planeringsnivå motsvarande prognosen i länsplanering 1967är orealistiskt låg. anser en uppjustering med ca 8 600 personerför och samt med 700 personer för motiverad. Även i Trestadsregionenkan expansionen bh större än vad som har antagits om planerna på en kraftigindustriutbyggnad förverkligas. Länsplanering 1967 Prognos 273 900 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 276 400 Länet hade 258 800 invånare år1970. Folkmängden ökade med 4 500 personer eller under perioden1965-1970. Den hittUlsvarande befoUcningsutvecklingen överensstämmer i huvudsakmed den prognoserade i länet som helhet. Prognosvärdena väljs som planeringstalför tiden fram med undantag för där planeringsnivånhöjts. Planeringsnivån överstiger prognosen med 2 500 personer och fömtsätteren ökning fram med 17 600 personer eller . Ökningen antasdärmed bli högre än . Befolkningsminskningareller relativt oförändrade befolkningstal förutses för drygt en tredjedel avlänets kommuner. De kommuner som beräknas öka mest är , ochFalköping. Några kommuner har i sinaremissyttranden framfört krav på högre planeringstal. Med hänsyn till att en nyplaneringsomgång snart påbörjas, varvid nya prognoser kommer att utarbetas,anser det inte vara befogat att nu företa ytterligarejusteringar av planeringsnivån. Länsplanering 1967 Prognos 285 600 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 292 200 minskade länetsfoUcmängd med 1 500 personer eller med 0,och uppgick tih 285 600invånare. Totalt för länet har foUcminskningen hittUls varit mindre än vad somfömtsades i prognosen i länsplanering 1967. AwUcelserna motiverar enligtlänsstyrelsens mening inte att någon revidering görs av de tidigare uppställdaplaneringstalen, viUca totah 1980 överskrider de prognoserade med6 600 personer. Den föreslagna planeringsnivån förutsätter en ökning fram tihår 1980 med 6 600 personer eller . Karistadsområdet och kommunblocken iöstra delen av länet antas öka sin folkmängd medan enfolkminskning förutses i de västra och norra . Flertalet kommuneranser att utvecklingen inte behöver föranleda någonomedelbar justering av planeringsnivåerna. Fem av länets kommuner framför dockkrav på höjningar redan nu av planeringsnivån. Länsplanering 1967 Prognos 286 650 299 600 Målsättning 289 150 303 500 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 286 650 300 000 Folkmängden i länet uppgick år 1970tUl 275 500 invånare och ökade med 7 000 personer eUer under perioden1965-1970. Den faktiska foUcmängden 1970 överensstämmer med denenhgt länsplanering 1967 prognoserade. har valt att läggaprognosvärdena tUl grund för planeringen. Planeringsnivån, 300 000 invånare år1980, fömtsätter en ökning av foUcmängden fram tUl detta år med 24 500 personereller . TUlväxten antas därmed bh högre än under senaredelen av . Huvuddelen av ökningen väntas inträffa främst i ,men också i Kariskoga, och Kumla förutses betydande ökningar. Av de kommuner som i sinaremissyttranden berör planeringsnivån anser ett par kommuner attplaneringsnivån för deras del bör höjas något. Några remissinstanser påtalaratt underlagsmaterialet för prognoserna är föråldrat. anför ikommentar till remissyttrandena att det f. n. saknas möjligheter att göra en översynav prognoserna innan resultaten års folkräkning förehgger. Länsplanertng 1967 Prognos 280 400 298 800 Målsättning 282 200 301 200 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 282 200 301 200 Länets invånarantal uppgick till261 1970 och ökade med 14 200 personer eller under åren1965-1970. Planeringsnivån överensstämmer med prognos 2 i länsplanering 1967utom för kommunerna där målsättningen utgörplaneringsnivå. anser att målsättningen bättre svarar motutveckhngen i dessa kommuner. Planeringsnivån innebär att folkmängden i länetfram tUl kommer att öka med 39 400 personer eUer . Ökningenantas därmed bli högre än . Folkmängdenfömtses öka kraftigt i länets södra delar och minska något i vissa kommuner iden norra länsdelen. Hallstahammarskommun anser att det av angivna befolkningstalet för år 1975ligger alltför högt. anför att prognosgmndas på en för kommunen ogynnsam period och bör därför inte betraktas som vägledning.Västerås kommun räknar för egen del med en något snabbare befolkningsökning änlänsstyrelsen. I stort sett ansluter sig dock länets kommuner och landstingtill bedömning av den framtida befolkningsutvecklingen.Länsstyrelsen delar visserligen uppfattning men varnarsamtidigt för en alltför pessimistisk syn på utvecklingen. BeträffandeSkinnskatteberg delar uppfattningen att prognosen kan ligga iunderkant men anser att det f. n. inte finns anledning att räkna med enbefolkningsökning. Länsplanering 1967 Prognos 272 200 268 900 Målsättning 284 800 286 000 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 284 800 286 000 Länet hade 278 200 invånare år1970. Folkmängden minskade med 3 900 personer ellermed drygt I %. har med hänsyn till att större delen av länettillhör det allmänna stödområdet föreslagit en planeringsnivå som motsvararmålsättningen i länsplanering 1967. bedömer utsikterna goda fören stabilisering och positiv utveckling. Planeringsnivån för år 1980överskrider prognosen i länsplanering 1967 med 17 000 personer och förutsätteren folkökning fram med 7 800 personer eller . Utveck-hngsbildenskulle därmed förändras påtagligt jämfört med då folkmängden sjönk med ungefär samma siffra. De valdaplaneringsnivåerna innebär folkökning i /Borlängeregionen saml ,och kommuner. Övriga kommuner antas få en folkminskning. Flera kommuner anför i sinaremissyttranden kritik mot de av uppställda planeringsnivåernabl. a. mot bakgrund av att den faktiska befolkningsutvecklingen har varit meragynnsam än vad som antogs i länsplanering 1967. kommun anföremellertid att den faktiska utvecklingen pekar på en något mindre expansion änsom följer av den valda planeringsnivån. framför som kommentarhärtill att en allmän översyn av planeringsnivåerna får anstå till den nya nuförestående planeringsomgången. Länsplanering 1967 Prognos 306 300 309 800 Målsättning 307 000 313 900 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 302 500 313 900 Länet hade 293 900 invånare år 1970och ökade sin folkmängd med 1 300 personer . Även ombefolkningstillväxten hittihs har varit lägre än både prognos och målsättningenligt länsplanering 1967 har inte funnit anledning frångåmålsättningen för . har däremot angivit enplaneringsnivå på ca 90 000 personer för kommun, vilket ansluter sig tillden kommunala målsättningen. Planeringsnivån i länet vilken med 4 000 personeröverskrider den prognoserade folkmängden förutsätter att folkmängden ökar framtill med 20 000 personer eller . Utvecklingen i länet skulledärmed bli annorlunda än då folkmängden låg på i stort sett oförändradnivå. Krav på högreplaneringsnivåer framförs från sex av länets tio kommunblock. Såväl Gävlekommun som ansluter sig till bedömning att ökningeni börian av för blir lägre vilket dock väntas blikompenserat senare del så att planeringsnivån kan nås omkringår 1980. anför som kommentar till remissyttrandenaatt eftersom en ny länsplaneringsomgång förbereds, varigenom nya prognoser ochmålsättningar kommer att utarbetas finns fi n. ingen anledning att ändra deangivna planeringsnivåerna. Prognos 269 500 270 300 Målsättning 276 100 281200 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 276 100 281 200 FoUcmängden i länet minskade med 2400 personer eher och uppgick tUl 268 000invånare . Utveckhngen hittUls ansluter väl tUl prognosen ilänsplanering 1967. har valt att behålla de i anslutning tihdenna planering uppställda planeringstalen för kommunerna vilka totalt förlänet överskrider prognosen för med 11 000 personer. Dennaplaneringsnivå förutsätter en ökning av folkmängden fram med 13200 personer eller . Detta kan jämföras med att länet hadeen betydande foUcminskning. FoUcmängden förutsätts öka i SundsvaU, Tunrå,och men minska i länets övriga kommuner. Kommunernaansluter sig i stort sett tUl de av uppställda planeringstalen.Sundsvalls kommun påpekar att åtgärder måste vidtas om planeringsnivån förkommunen skah nås. kräver en högre nivå medan kommunanför att den har målsättningen att behåUa den nuvarandefoUcmängden. finner att länsprogrammets planeringsnivå är rimhg sombefoUcningspolitisk målsättning men har med hänsyn tUl den faktiskabefoUcningsutveckhngen valt att planera sin utbyggnad efter en lägre nivå. Länsplanering 1967 Prognos 117 000 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 144 000 Länet hade 131 300 invånare år 1970och minskade sin befolkning med 7 000 personer ellerca . Enligt prognosen i länsplanering 1967 skuUe foUcmängden fortsätta attminska i samma omfattning per femårsperiod . FoUcminskningenhar hittUls varit mindre än vad som fömtsades i prognosen. Den uppställdaplaneringsnivån, som för överstiger prognosen med 26 500 personer,fömtsätter en ökning av folkmängden fram med 12 700 personer eUermed . Flertalet av länets kommuner/ kommunblock kommer att få vidkännas enfortsatt folkminskning om än inte i samma omfattning som . FörÖstersund beräknas en expansion som mer än väl uppväger nedgången på andrahåll. framhåller att av länets orter kan endast erbjudaen kvalificerad service. Betingelserna för den kvalificerade servicen avtardock med minskande befolkningsunderlag i länet. Om inte länets folkmängd kanbära upp denna service måste den sökas på andra håll utanför länet, vilketbetyder att den inte kan nås av större delen av länets befolkning. En viktigförutsättrung för länets utveckling anser därför vara attserviceutbudet upprätthåhs i fram tih . Flera kommunerframför för egen del krav }å högre planeringsnivåer. och ett antalkommuner under-tryker nödvändigheten av att statsmakterna tar ställning tih dei länspro-srammet angivna planeringsnivåerna då detta är en fömtsättning föratt communema skall kunna bedriva en meningsfull planering. Länsstyrelsenanför i sin kommentar tUl remissyttrandena att en omprövning 3Ör anstå ochgöras på grundval av det riksomfattande regionala hand-ingsprogrammet. Prognos 242 300 249 100 Målsättning - 250 700 Justerad prognos 229 600 230 300 Planeringsnivå 241 400 249 600 Antalet invånare 1970var 233 100. har folkmängden varit tämhgen oförändrad. Med hänsyntih bl. a. att prognosen i länsplanering 1967 utgick års folkräkningoch för vissa kommunblock och näringsgrenar ledde tUl relativt stora avvikelserredan jämfört med folkräkning har utarbetat en ny prognosför utveckhngen fram tiU , som tihsammans med nya planeringsnivåerredovisas i den slutliga versionen av länsprogrammet. Den nya prognosen tyderpå en långsammare folkminskning i de mindre kommunblocken och en svagareökning i och än vad prognosen i länsplanering 1967 visar. Förlänet totalt anger den nya prognosen en folkminskning med ca 3000 personer. Den planeringsnivå som anger för hela länetsammanfaher i stort sett med målsättningen i länsplanering 1967 och överstigerdet nya prognosvärdet med 19 300 personer. De planeringsnivåer som länsstyrelsenhar valt mnebär höjningar för flera av de mindre kommunerna och sänkta värdenför och i förhållande till målsättningarna i länsplanering1967. Planeringsnivån förutsätter att folkmängden i länet ökar fram till år1980 med 16 500 personer eller . Befolkningsökningar förutses för ,och medan övriga kommuner antas få fortsatt minskning. Som förut har nämnts harlänsstyrelsen i sitt slutliga länsprogram redovisat ny befolkningsprognos ochplaneringsnivå för länet. I remissyttrandena som avser de prehminära förslagentill planeringsnivåer accepteras de av föreslagnaplaneringsnivåerna av , , och kommuner medanövriga kommuner anser att befolkningstalen bör höjas för den egna kommunen.Remissinstansema ansluter sig tUl den föreslagna planeringsnivån för länet somhelhet. I sin kommentar till remissyttrandena framför attskihnaderna mehan och kommunernas bedömning i flertalet fall är såliten att den knappast kan ha någon betydelse för möjligheten att erbjuda service på acceptabel nivå.Länsstyrelsen menar också att det kan vara en fördel att kommunernas egenplanering är inriktad på en något större befolkning. Härigenom erhålls en vissplanberedskap om utvecklingen blir gynnsammare än vad som har förutsetts. Länsplanering 1967 Prognos 215 600 193 500 Länsprogram 1970 Planeringsnivå 258 500 Länet hade 255 700 invånare år1970. har folkmängden minskat med 3 700 invånare ellerdrygt . Prognosen i länsplanering 1967 antyder en mycket negativ utvecklinginnebärande en minskning med mer än 60 000 personer års nivå.Prognosen har emeUertid upprättats utan hänsynstagande tUl regionalpohtiskainsatser av olUca slag och utvecklingen hittUls har varit betydhgt mindrenegativ än prognosen. 1 länsplanering 1967 uppställdes som mål en i förhåUandetill oförändrad folkmängd fram tUl , dvs. 258 500 invånare. Denfaktiska folkmängden understiger f. n. detta värde med 2 800 personer. Länsstyrelsenfinner ingen anledning att f. n. revidera den målsätttung som harställts upp för länet. Ett uppnående av målsättningen anser varaen förutsättning för länets möjligheter att behålla flera kvalificeradeservicefunktioner. En fortsatt utflyttning nivå kommer redan ibörjan av att undergräva möjligheterna att med naturlig folkökningnå målsättningen för . Bibehållande av en "normalåldersstruktur" uppfattas dessutom som ett viktigt mål i sig. Kommunema anslutersigiremissyttrandenai stort sett tUl de av uppställdaplaneringsnivåerna. Några av de mindre kommunerna fömyar dock de krav på högresiffror som stähdes redan i anslutnmg tUl länsplanermg 1967. Flera kommunerframhåller att en menmgsfuU planermg förutsätter att statsmakterna tar ställnmgtUl de uppstäUda planeringstalen. Under en särskild punkt ilänsprogrammen har länsstyrelserna i aUmänhet utöver prognoser ochplaneringsnivåer redovisat andra utgångspunkter för programformuleringen. Somexempel på sådana utgångspunkter kan nämnas allmänna redogörelser förexpansionsfömtsättningar och brister inom näringslivet, pendlingsavstånd,service- och kommunUca-tionsförhåhanden samt bebyggelsestruktur. De problem,krav och synpunkter som framkommer i länsprogrammen vid redovisningen av dessautgångspunkter har länsstyrelserna utvecklat i samband med förslagen tiU handlingsprogram på olika områden. Nämnda utgångspunktertas därför upp i sitt sammanhang under skilda punkter i avsnitt 9. I det följande kommer dock någrasynpunkter och förslag som har angetts i länsprogrammen att beröras.Beträffande pendlingsavstånd har exempelvis flera länsstyrelser ansett attdetta mehan bostad och arbetsplats i ahmänhet inte bör överstiga ochi några fall anges att resan inte bör ta mer än , enkel resa, ianspråk. Vidare påtalar några länsstyrelser behov av samarbete över länsgräns.Sålunda anför i att Storgöteborgsadministrativa splittring på tre olika län i hög grad försvårar planeringen iregionen. Eftersom någon allmän reform för länsindelningen inte f. n. är aktuehbör arbetet inriktas på sådana partiella ändringar som kan anses angelägna föratt lämpliga regionala enheter för samhällsplanering m. m. iStorgöteborgsområdet skall kunna åstadkommas. påpekarbehovet av samarbete inom den s. k. (, Vänersborgoch ) samt mellan den norra länsdelen och de norska grannkommunerna.Behovet av samarbete över länsgränsema framhålls även av iÄlvsborgs län. Som exempel nämns Ämål/, och //Lerum.Beträffande föreslås att i och samt länsarbetsnämnden, länsbostadsnämnden, länsskolnämnden och skogsvårdsstyrelseni samma län får i uppdrag att i kommunblocken och fatta beslut ifrågor som är av betydelse från samhällsplaneringssynpunkt. Även iTrestadsområdet bör frågor av detta slag handläggas och beslutas avlänsorganen i ett län. Flera länsstyrelser framhållerönskvärdheten av att ramar för olika sektorer får länskaraktär. Därvid nämnssärskilt bostadssektorn. i påpekar att länsramarfinns för ett fåtal sektorer, men åtskilliga fördelningsbeslut som påverkarutvecklingen i länet fattas centralt. har enligt riksdagensbeslut ansvaret för den regionala utveckhngen och samhällsplaneringen i länet.Det är därför väsenthgt att får möjlighet att disponera ochfördela de resurser som statsmakterna tUldelar länet. Liknande synpunkterframförs av länsstyrelserna i , , , ochVästerbottens län. i län finner det angeläget attlänsprogram 1970 kan medverka till ökade möjligheter att erhålla länsvisa ramarför ohka investeringsslag i enlighet med vad som anfördes i prop. 1970:75angående den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten m. m. i län kräveratt större resurser tUldelas länsförvaltningen så att en aktivsysselsättningspolitik kan drivas. För del anserlänsstyrelsen i länet att länsprogrammet åskådliggör att den nuvarandebristsituationen i länet ställer stora krav på samhähsinsatser även vidförsiktiga antaganden om länets fortsatta tillväxt. Enligt länsstyrelsensmening kommer större ekonomiska krav att ställas på kommuner och landsting änvad dessa förmår bära utan vidgade statsbidragsramar och större utrymme påkapitalmarknaden. 9.3 Ortsklassificering 9.3.1 Inledning 1 rUcsdagens beslut om enaktiv lokahseringspolitik (prop. 1964:185, BaU 1964:48, rskr 1964:408)konstaterades att de regionala obalansproblemen inte överallt kan lösas medlångsUctiga lokahseringspolitiska åtgärder. Insatserna måste koncentreras tillett antal omsorgsfullt valda orter. Samma synsätt kom till uttryck vidutvärderingen (prop. 1969:1 bU 13, SU 1969:57, BaU 1969:30, rskr1969:188) av det första försöket med regional utveckhngsplanering, länsplanering1967, och 1970 om den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten(prop. 1970:75, SU 1970:103, BaU 1970:40, rskr 1970:304). Genom dessa beslutslogs fast att ett av den regionala utvecklingsplaneringens huvudsyften är attange de orter till vilka huvuddelen av de regionalpohtiska insatserna börkoncentreras. Konturerna tUl ett ortsklassificeringssystem med detta syfteframträdde i flera län redan som ett resultat av länsplanering 1967. Deprioriteringar mellan olika kommunblock som då gjordes i skUda län i fråga ombehovet av insatser fick stöd av en enhällig riksdag . 1 lokaUseringsutredningsbetänkande (SOU 1969:49), Lokaliserings- och regionalpohtUc, diskuterades huren bättre styrning skulle åstadkommas av lokaliseringsstödet tUl vissaproblemområden. Utredningen föreslog att vissa orter i inland ochNorrbottens kustland skulle utses till specieUa stödorter, prioriteringsorter.Utredningen ansåg sig inte böra föreslå någon minunigräns i fråga om befoUcnings-underlagetsstorlek men framhöll att stödet borde inrUctas på de större tätorterna och attderas antal borde vara relativt begränsat. Urvalet av orter borde bygga på deprioriteringar som länsstyrelserna redovisade i länsplanering 1967. Utredningenanförde också att det för att bästa möjliga effekt av prioriteringen skaU nåsär nödvändigt med klara uttalanden från statsmakterna att prioriteringsorternaäven på längre sUct kommer att stödjas i sådan omfattning att entillfredsställande samhällsservice kan garanteras. 1970:75 framhöllsatt ett ställningstagande tUl dessa prioriteringsorter borde anstå tillsytterligare preciseringar av länens ortsprioriteringar erhålls i länsprogram1970. Vidare betonades i den nämndapropositionen att ett rUcsomfat-tande regionalt handhngsprogram bör ges en såkonkret form att man kan få tUl stånd en enhetlig regionalpoUtik i hela landet.A andra sidan påpekades att programmet inte får vara så detaljerat att detutesluter handlingsfrihet på regional och nivå. Med dessautgångspunkter framhöhs två huvudmoment som särskilt betydelsefulla i ettriksomfattande regionalt program, nämhgen att statsmakterna anger ramar förlänens och de regionala statliga organens verksamhet samt att en klassificeringav olika orter genomförs som anger vilken funktion orterna bör fullgöra iregionala sammanhang och vilka åtgärder som behöver vidtas för att lösa de problem som är förknippade med resp.ortstyp. Dessa uttalanden fick stöd av som anförde (BaU 1970:40, rskr1970:304) att förslaget tUl klassificering av orter och regioner gav uttryckför en strävan att genom stimulans av olika slags tillväxtcentra och serviceortereffektivt motarbeta befoUcningskoncentrationen till storstadsregionerna och gemänniskorna i landets skilda delar tillgång tUl en social och kultureU servicesom tillfredsstäUer vår tids krav på jämUkhet mellan medborgarna. 1970:75 anges femhuvudtyper av orter och regioner i viUca klassificeringen bör ske. Begreppetort används i detta sammanhang synonymt med kommunblock. Den första orts- ellerregionkategorin utgör storstadsområdena , och . Fördessa regioner uttalade i anslutning till behandlingen avlänsplanering 1967 att expansionen borde dämpas. Den andra ortskategorin benämnsstorstadsalternativ, dvs. orter och regioner lämpade för lokahsering avverksamheter som normalt är förlagda tUl storstadsområdena. Denna ortstyp börenligt propositionen sökas bland regioner på ett betryggande avstånd från denuvarande storstadsområdenas influensfält och med ett så stortbefolkningsunderlag att de med runliga insatser kan få förutsättningarlikvärdiga med storstädernas i fråga om kommunikationer, differentieradarbetsmarknad, kvalificerad service m.m. Eftersom de resurser som står tUlförfogande för att utveckla alternativa storstadsregioner är begränsade kanendast ett relativt litet antal orter utväljas om åtgärderna skall bliframgångsrika. Den tredje ortskategorin enligtprop. 1970:75 betecknas regionala tillväxtcentra. Dessa orter jämtestorstadsalternativen skall fungera som huvudorter för näringsliv ochkvahficerad service. Till dem bör huvuddelen av de offentliga investeringarnaoch de lokahseringspolitiska insatserna koncentreras. 1 länsplanering 1967pekade flera länsstyrelser ut orter av detta slag. I propositionen framhöhs atten mångfald orter och regioner med skiftande utgångsläge i fråga om storlek,näringsstruktur, regional influens m. m. innefattas i denna ortstyp. Olikanivåer av tUlväxtcentra måste därför troligen urskiljas. I en promemoria sombifogades tilläggsanvisningama till länsstyrelserna för arbetetmed länsprogram 1970 antyds att de olika nivåer som kan behöva särskiljas vidprioriteringarna kan utgå från olika orters regionala betydelse. Vissa orterkan ha landsdelsregional, andra länsregional eller endast länsdelsregionalbetydelse. Den fjärde ortstypen benämns ipropositionen serviceorter i glesbygdsområdena. Orter hänförbara till dennagrupp bör vara belägna på sådant avstånd från regionala tillväxtcentra att denservice sorti erbjuds i dessa mte fanns inom acceptabelt räckhåU förbefoUcningen i berörda områden. Två typer av serviceorter urskiljs.