prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — "ordonnance pénale". Det föreslås att framställning om omprövning avdomen, s. k. "opposition", skall göras hos RÅ. Denne skall enligtpromemorieförslaget därefter göra ansökan om rättens prövning. För dennaprövning, som i enlighet med konventionen skall omfatta också en ny prövningav ansvarsfrågan, föreslås att skall gälla i tiUämpliga delar. Detföreslås också särskilda förfaranderegler som återger konventionensbestämmelser om oppositionsförfarandet (1922 §§). 1 enlighetmed konventionens krav föreslås även en särskild bestämmelse om skydd moträttslig åtgärd pä grund av tidigare brottslighet, en s. k. specialitetsregel(23 §). Vidare ges regier om verkställighet av den påföljd som bestämts vid detsärskilda verkställighetsförfarandet här i . Det föreslås att sådanpåföljd verkställs enligt de svenska verkställighetsreglerna. Härifrån görs iförslaget vissa undantag som betingas av konventionens bestämmelser (24 §). I en andraavdelning av promemorians lagförslag upptages regler om verkställighet av annanutländsk brottmålsdom än sådan som har meddelats i konventionsslat. a. att i fall då påföljd skall verkställas i utan att nypåföljd har bestämts enligt svensk lag verkstäUighet får ske även om påföljdenär strängare än den påföljd som enligt svensk lag hade kunnat följa på brotteteller brotten. Om verkställigheten avser frihetsberövande påföljd skall enligtförslaget de svenska bestämmelserna om verkställighet av fängelse ägamotsvarande tillämpning (25 §). Ilagförslagets tredje avdelning finns bestämmelser om verkställighet utomlandsav svensk brottmålsdom. Denna avdelning innehåUer vidare motsvarighet till deregler i konventionens verkställighetsavsnitt (art. 252) som rör den anmodadestaten och dess myndigheter. Det föreslås att fråga om verkställighet ifrämmande stat skall upptas av i likhet med vad somgäller enligt NVL. Vidare föreslås särskilda bestämmelser om utevarodom m. (2631 §§). I denfjärde och avslutande avdelningen av lagen skall enligt förslaget tas upp gemensamma bestänunelser för verkställighetssamarbetet. denna avdelning föreslås att samtliga mål om verkstäUighetkoncentre ras till en domstol, . Vidare ges en regel omatt böter som bestämts enligt lagen inte får förvandlas samt bestämmelser omgäldande av ersättning till offentlig försvarare och om transitering. Promemorieförslagetavslutas med en bestämmelse om att lagen inte skall tillämpas i fråga omverkställighet eller annan åtgärd som regleras av NVL. Vid remissbehandlingen av promemorian harremissinstanserna i allt väsentligt godtagit de lösningar som föreslagits, bådei sakligt och lag-tekniskt hänseende. Kritiska invändningar har dock gjorts motenskildheter i förslaget. I ett remissvar ifrågasätts, om bör övertagaverkställigheten i vissa fall då den dömde skulle ha dömts till förvisning, omlagföring för motsvarande brott hade ägt rum här i landet, eller då den dömdetidigare har dömts till förvisning från . Ett par remissinstanser harmotsatt sig att det bland absoluta hinder mot verkställighet tas upp en aUmänbestämmelse för de fall att verkställighet i övrigt dvs. i annat hänseende änsom särskilt anges i lagen skulle strida mot konventionen. Det påpekas attdenna föreskrift nackdelarna med inkorporeringsmetoden inte harundanröjts i den utsträckning som skulle vara önskvärd. Det har också riktatskritik mot förslaget att som absolut hinder anges att det föreligger enlagakraftägande dom beträffande samma gärning meddelad i vilken som helstfrämmande stat alltså även icke-konventionsstat. Som skäl anförs att dettaskulle kunna leda till att gärningsmannen försöker skaffa sig en lindrig dom ien stat med primitiv rättsordning för att åberopa denna dom som verkställighetshinderi . En remissinstans har avstyrkt att böter som ådöms enligt den nyaverkställighetslagen inte skall kunna förvandlas. Några remissinstanser harriktat invändningar mot att begreppet "påföljd" i den föreslagnalagen ges en vidare innebörd än i . En remissinstans anser att den generella hänvisningen iavsnittet om prövning av framställning om verkställighet i av europeiskbrottmålsdom till om rättegången i brottmål går längre än konventionstexteni art. 39 avser. Det ifrågasätts därvid om man inte bör införa möjlighet atthöra den dömde innan framställningen slutligen avgörs genom särskUt förhör("letters rogatory") vid domstol i den stat där han vistas. I ett paryttranden har uttalats kritik mot förslaget att handläggningen av mål eUerärende om verkställighet av utländsk brottmålsdom centraliseras tillStockholms tingsrätt. I några yttranden har ifrågasatts omkriminalvårdsstyrelsen bör vara beslutande myndighet när det gällerverkställighet i främmande stat av böter eller förverkande som ålagts ellerbeslutats av svensk myndighet. I det sammanhanget har också efterlystsriktlinjer för prövning av frågor om överflyttande avverkställighet till fram- Prop.1972: 98 85 har uttalat, att verkställighet av frihetsstraffutomlands bör få ske endast om det föreligger ett lagakraftägande beslut omavvisning, förpassning, förvisning eller utvisning av den dömde eller om dennelämnat sitt samtycke. Vidare har verket, i likhet med ,föreslagit att i lagen tas upp bestämmelse, att ett påstående från den dömdessida om politiskt flyktingskap bör prövas av den centrala utlänningsmyndigheteneller Kungl. Maj:t, innan framställning görs om verkställighet i främmandestat av frihetsstraff. I några remissyttranden hävdas att den dömde bör hasåväl yttranderätt som klagorätt i ärende om överflyttning av verkställighettill främmande stat. Ianslutning till bestämmelsen i 7 § promemorieförslaget att framställning omverkställighet i av utländsk brottmålsdom kan avslås när hinder motverkställighet föreligger i fråga om något av flera brott, om inte den dömandestaten anger hur påföljden fördelar sig på de olika brotten, har RÅ påpekat attfrågan om uppdelning av påföljd uppkommer även i utlämningsärenden. RÅframhåller, att om utlämning begärs för verkställighet av dom som avser delsett allvarligare, utlämnings-grundande brott, dels en mindre förseelse som intekan föranleda utlämning, resultatet blir att utlämning beviljas för detallvarligare brottet. Efter verkställd utlämning kan domen i sådant fallenligt RÅ inte verkställas i . Det finns nämligen inte någon lagligmöjlighet att dela upp det gemensamma straffet på olika brott. RÅ ifrågasätterom inte svensk domstol bör ges en sådan möjlighet. Ilikhet med remissinstanserna biträder jag förslaget i promemorian att delagbestämmelser som föranleds av brottmålsdomkonventionensverkställighetsregler tas upp i en särskild lag. Också i fråga om den nyalagens disposition och allmänna uppbyggnad kan jag i huvudsak ansluta mig tillpromemorieförsiaget. Ifråga om lagstiftningens tillämpningsområde delar jag uppfattningen att lagenbör få ett vidare användningsområde än ett tillträde till konventionenpåkallar. Den nya lagstiftningen bör sålunda inte uteslutande regleraverkställighetssamarbete med konventionsstaterna utan också öppna möjlighettill samarbete med annan främmande stat med vilken har ingått särskildöverenskommelse om sådant samarbete. Det kan nämligen förutses ett behov av attkunna ingå sådana överenskommelser såväl med stater som är medlemmar av Europarådetmen inte har tillträtt konventionen som med helt utomstående stater. Sådanaöverenskommelser bör givetvis i första hand baseras pä konventionensbestämmelser. Men de bör kunna begränsas i olika avseenden, t.ex. i fråga omarten av de påföljder som skall kunna verkställas, eller innebära mindreavvikelser från konventionssystemet i andra hänseenden. Jag anser det ocksåändamålsenligt att lagen på sätt som har föreslagits i promemorian reglerarfrågor om överflyttning av verkställighet till främmande stat i enskilda fallsom inte omfattas av någon formlig 1972: 98 86 överenskommelse,kanske helt enkelt därför att det inte visat sig möjligt att nå enighet om ensådan överenskommelse. Som föreslås i promemorian bör det dock krävassynnerliga skäl för att överflyttning skaU få ske i sådana fall. Det bör främstkomma i fråga när starka humanitära hänsyn talar för att svensk medborgareeller utlänning med hemvist här i landet överflyttas hit för fortsattverkställighet av ett långvarigt frihetsstraff. Somhar föreslagits i promemorian och även har tillstyrkts av remissinstansernabör lagen kunna tiUämpas endast i den mån Kungl. Maj:t har förordnat därom pågrandval av överenskommelse med främmande stat eller för visst enskilt fall. 2 i konventionen är dennas verkställighetsregler tillämpliga, förutom påfrihetsberövande påföljd, böter och förverkande, också i fråga om förlust avrättighet, s. k. diskvalifikation. De rättighetsförluster som avses är t. ex.återkallelse av körkort eller pass eller förlust av läkarlegitimation e. d.Art. (m) ger emellertid konventionsstat möjlighet att generellt eller ienskilda fall vägra verkställa dom eller annat beslut i den mån därigenomnågon har ålagts diskvalifikation. Enligt promemorieförslaget skall med stödav denna bestämmelse diskvalifikation helt uteslutas från den nya lagenstillämpningsområde. Föregen del biträder jag i lildiet med remissinstanserna detta ställningstagande.De omständigheter som har föranlett ett utländskt beslut om diskvalifikationtorde ofta vara sådana att de kan få motsvarande verkan i , t. ex. föråterkallelse av svenskt körkort, utan att det utländska beslutet blir formligenverkställt här i landet. Lagenbör i enlighet härmed och i överensstämmelse med vad som har föreslagits ipromemorian gälla endast verkställighet av frihetsberövande påföljd, bötereller förverkande. Såvitt gäUer verkställighet i av europeiskbrottmålsdom meddelad i annan konventionsstat medger inte konventionen någraytterligare generella inskränkningar med avseende på arten av de påföljder somskall kunna verkställas. Annorlunda förhåller det sig när det gäller frågor omverkställighet i annan konventionsstat av svensk brottmålsdom. Konventionenmedför över huvud taget inte några förpliktelser i det hänseendet.Promemorieförslaget förutsätter att framställning om verkställighet ifrämmande stat skall kunna göras i fråga om varje slag av frihetsberövande påföljdliksom också i fråga om böter och förverkande. Förslaget har i den delen interönt några erinringar under remissbehandlingen, men ett par remissinstanserhar berört frågan om internationellt samarbete i fråga om kriminalvård ifrihet och har understrukit det angelägna i att det intemationella samarbetetvidgas att avse även påföljd som innebär sådan vård. Föregen del anser jag att det med hänsyn till de stora skillnader som ännu rådermellan olika europeiska länder i fråga om den kriminalpolitiska målsättningen och utformningen av olika kriminalpolitiska be- 1972: 98 87 handlingsformerfinns anledning till viss återhållsamhet när det gäller överflyttning avverkställighet till främmande stat av frihetsberövande påföljd som har ådömts iSverige. Enligt NVL kan f. n. överflyttning av verkställighet till annatnordiskt land ske endast när den ådömda påföljden utgör fängelse. Det kanfinnas skäl att när det gäller utomnordiska stater möjliggöra överflyttning avverkställighet också av dom på ungdomsfängelse eller internering. Däremot synespåföljd som innebär överlämnande till särskild vård regelmässigt böraverkställas i . Överflyttning av verkställighet av sådan påföljd synesinte i något fall böra ifrågakomma när den dömde är svensk medborgare. Men ocksånär det gäller utländsk medborgare talar starka skäl mot att sådanöverflyttning sker med stöd av den nu ifrågavarande lagstiftningen. Somhar påpekats i promemorian finns i fråga om den som har överlämnats tillsluten psykiatrisk vård med stöd av lagen (1966: 293) om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall särskilda bestämmelser om överflyttning av dendömde till sjukhus i främmande stat. Dessa bestämmelser återfinns i 7 §kungörelsen angående tillämpning av nämnda lag. Det bör inte ifrågakomma att nuinföra någon annan ordning för prövning av frågor om sådan överflyttning. I denmån det anses påkallat att möjliggöra överflyttning av verkställighet av andraformer av särskild vård bör en reglering ske inom ramen för den lagstiftningsom är tillämplig beträffande resp. vårdformer, dvs. närmast barnavårds- ochnykterhetsvårdslagstiftningen. Eftersom valet av en påföljd som innebäröverlämnande till särskild vård träffas efter en starkt individualiseradbedömning och med utgångspunkt i hur de olika vårdformerna har utformats enhgtsvensk lagstiftning, måste det finnas särskilda garantier, både generellt settoch i det särskUda fallet, för att vårdbehovet kan tiUgodoses på ettändamålsenUgt sätt även i främmande stat, innan överflyttning avverkställighet dit bör få ske. Den nu föreliggande konventionen erbjuder intenågra sådana garantier. Jagförordar i enlighet med dessa överväganden, att den nya lagenstillämpningsområde, såvitt gäller verkställighet i främmande stat av frihetsberövandepåföljd som ådömts i , begränsas till att avse annan påföljd änöverlämnande till särskild vård. Ifråga om förutsättningarna för bifall till framställning om verkställighet iSverige av europeisk brottmålsdom kan jag i likhet med remissinstanserna i alltväsentligt godtaga den avvägning som i promemorieförslaget har gjorts mellangrunder som skall leda till avslag på sådan framställning och grunder som kanåberopas för avslag. Med anledning av att invandrarverket har satt i fråga omutländsk brottmålsdom bör verkställas i i fall då den dömde har dömtstill förvisning eller skulle ha dömts tUl förvisning om brottet hade åtalatshär i landet vill jag understryka, att konventionen inte medger attverkställighet vägras enbart på grand av sådana 1972: 98 88 förhållandensom verket åsyftar. Frågan torde dock få ringa praktisk betydelse. Det skallnämligen enligt förslaget vara ett absolut vUlkor för verkstäUighet här ilandet, att den dömde har hemvist i eller har annan anknytning hit somär av sådan beskaffenhet, att det antingen skulle ha förelegat hinder mot attmeddela eller verkställa ett förvisningsbeslut eller i varje fall inte ärägnat att inge betänkligheter att den utomlands ådömda påföljden verkställs här(5 § andra stycket 3 promemorieförslaget). Jaghar däremot viss förståelse för den kritik som har riktats mot bestämmelsen i5 § andra stycket 8 i lagförslaget, att framställning om verkställighet skallavslås, om verkställighet i på annan grund än som anges i någon av deföregående punkterna i paragrafen skulle strida mot konventionen. Enligtförslaget skall den slutliga prövningen av huruvida hinder mot verkställighetföreligger enligt denna bestämmelse företas av domstol. Som har framhållitsunder remissbehandlingen kommer bestämmelsen att motverka syftet med attkonventionen transformeras till svenska lagbestämmelser, eftersom en korrekttillämpning av bestämmelsen förutsätter en ingående kännedom om och analys avkonventionens samtliga bestämmelser. Dettorde emellertid vara svårt att helt undvara bestänunelsen. Konventionen äromfattande och dess bestämmelser delvis komplicerade och svårtolkade. Det låtersig knappast göra att uttömmande ange alla de tänkbara fall då verkställighetskall vägras enligt konventionen och att göra detta på ett fullt entydigt sätt.Det är å andra sidan av stor betydelse från rättssäkerhetssynpunkt att maninte genom lagstiftningens utformning lägger hinder i vägen för en fulltkonventionsenlig tillämpning av verkställighetsreglerna i varje enskilt fall.En generalklausul av nu ifrågavarande slag bör därför enligt min mening tas uppi lagen. De nackdelar som är förenade härmed kan i allt väsentligt undanröjas,om man i motsats till vad som förutsatts i promemorieförslaget anförtror åtKungl. Maj:t att ensam göra den prövning bestämmelsen påkallar. Dettamöjliggör en mindre formell bedömning och ger behövligt utrymme förhänsynstagande till de allmänna överväganden som ligger tUl grand förkonventionsbestämmelserna. Det är också naturligt att det skall ankomma påKungl. Maj:t att göra en prövning som syftar till att säkerställa att Sverigeuppfyller sina folkrättsliga förpliktelser. Med den nu föreslagna ordningen kande rättstillämpande myndigheterna helt inskränka sin prövning till att avsefrågan om förutsättningar för verkställighet föreligger enligt den svenskalagen. Jagföreslår i enlighet med det sagda att en bestämmelse motsvarande 5 § andrastycket 8 promemorieförslaget tas upp i den nya lagen men att det exklusivtskall tiUkomma Kungl. Maj:t att pröva om hinder mot verkställighet skall ansesföreligga enligt denna bestämmelse. Konventionenkräver att dess principer om "ne bis in idem" respekte- 1972: 98 89 EnUgt promemorieförslaget skall emellertid sådanres-judicata-verkan tilläggas inte bara dom om samma gärning meddelad i annankonventionsstat utan också sådan dom som har meddelats i icke-konventionsstat.Med anledning av den kritik som har riktats mot förslaget i denna del vill jagförst framhålla, att konventionens bestämmelser om beaktande av "ne bisin idem"-principen utgör minimiregler och att hinder alltså inteföreligger för konventionsstat att föreskriva en sådan utvidgad tUlämpning avprincipen som har föreslagits i promemorian. I sakligt hänseende kan jag intefmna att de skal som under remissbehandlingen har anförts motpromemorieförslaget i denna del är bärande, och jag förordar därför attifrågavarande bestämmelse ges det innehåll som har föreslagits i promemorian. Vadangår frågan om möjlighet bör finnas att förvandla böter som har bestämts i målom verkställighet av utländsk brottmålsdom finns det enhgt min mening ingenanledning att i detta avseende här införa en reglering som avviker från vad somgäUer enligt NVL, dvs. att förvandlingsstraff inte skall kunna ådömas. Jagansluter mig därför till promemorieförslaget i denna del. Ipromemorieförslaget betecknas förverkande som "påföljd", vilket inteöverensstämmer med terminologin i 1 kap. 3 § BrB. Enligt BrB är förverkandeinte påföljd utan särskild rättsverkan (1 kap. 8 § BrB). Några remissinstanserhar motsatt sig att påföljdsbegreppet ges en annan innebörd iverkställighetslagen än i BrB. Jag ansluter mig till kritiken på denna punkt.Lagen bör därför utformas så att förverkande inte direkt benämns påföljd. Ifråga om huvudprinciperna för förfarandet vid prövning av framställning omverkställighet i av ut-utländsk brottmålsdom biträder jag i likhet medremissinstanserna promemorieförslaget. Också när del gällerkompetensfördelningen mellan Kungl. Maj:t, RÅ och domstol godtar jag förslagetmed endast den tidigare berörda ändringen att Kungl. Maj:t ensam fårbehörighet att pröva om hinder mot verkställighet möter enligt generalklausuleni 5 § andra stycket 8 promemorieförslaget. Medanledning av vad en remissinstans anfört i anslutning till promemorieförslagetsbestämmelser om tillämpning av R B : s bestämmelser om rättegången i brottmålvid prövning av framställning om verkställighet i av europeiskbrottmålsdom bör anmärkas, att det inte föreligger något hinder mot att dendömdes yttrande i anledning av sådan framställning inhämtas genom särskilt förhörinför domstol i den stat där den dömde vistas. Enligt bestämmelserna ikonventionens art. 39 måste emellertid den dömde, om han begär det, fåtillfälle att bli personligen hörd inför domstol i den anmodade staten, innandomstolen bestämmer ny påföljd. I sådant fall måste en förhandling hållas. Detär enligt min mening lämpligt att vid sådan för- 1972: 98 90 handlingRB:s bestämmelser om huvudförhandling i brottmål äger motsvarade tillämpning.Jag biträder därför promemorieförslaget i denna del. Ilikhet med vad som föreslås i departementspromemorian förordar jag att Rå:sfunktioner enligt lagen skall kunna delegeras. RÅ anför i sitt remissvar altdelegationen bör kunna ske i fråga om utfärdande av strafföreläggande,personlig inställelse vid domstol och skiftväxling med anledning avdomstolsförfarandet. Dessa synpunkter bör beaktas, och endelegationsbestämmelse bör tas in i den nya lagen. Det bör lämpligen ankomma påKungl. Maj:t att bestämma i vUken omfattning delegation får äga rum. Denfrån ett par håll framförda kritiken mot förslaget att tingsrättskall vara laga domstol i mål eller ärende om verkställighet av utländskbrottmålsdom bottnar främst i farhågor för att en centralisering skall föramed sig alltför stora kostnader för de enskilda parterna iverkställighetsmålen. I ett remissyttrande har också ifrågasatts om det intebör införas möjlighet att bereda ersättning av allmänna medel för sådanakostnader. Av skäl som har anförts i promemorian anser jag det för egen del ihög grad önskvärt att samtliga mål om verkställighet enligt den nya lagenåtminstone i ett inledningsskede handläggs av en och samma domstol.Kostnadsskäl.kan enUgt min mening inte åberopas emot den föreslagna ordningen.När fråga om verkställighet i av utländsk brottmålsdom aktualiseraskommer det regelmässigt att vara fråga om gärningar som har begåtts i främmandestat av någon som har hemvist i eller vistas i . Situationen är dånärmast att jämställa med den som föreligger när någon inom landet har begåttbrott på en helt annan ort än den där han är bosatt. I ett sådant fall åtalashan normalt vid domstolen på gärningsorten, vilket givetvis kan ådra honomsärskilda kostnader, utan att han har några speciella möjligheter att fåersättning för dessa. Under dessa förhåUanden finns det enligt min mening intenågot skäl att för de nu aktueUa fallen införa särbestämmelser omkostnadsersättning av allmänna medel. Ilikhet med majoriteten av remissinstanserna bland dem godtar jag på nu anförda skäl promemorieförslaget i denna del. Härvid utgår jagemellertid från att det efter någon tids till-lämpning av den nya lagen kan bliaktuellt att ompröva ställningstagandet i forumfrågan i ljuset av då vunnaerfarenheter. Jagövergår härefter tUl att behandla vissa frågor som rör överflyttning avverkställighet av påföljd från till främmande stat. Liksomflertalet remissinstanser godtar jag förslaget att det skall ankomma påkriminalvårdsstyrelsen att ta upp och pröva fråga huruvida framställning omverkställighet i främmande stat av svensk brottmålsdom skall göras i fall somomfattas av konventionen eUer annan folk- Prop.1972: 98 91 Om befattning med indrivningav böter enligt NVL förs över till annan myndighet, torde man i detsammanhanget få anledning att överväga frågan om en ändrad ordning också förhandläggning av hötes-verkställighet enligt den nu föreslagna lagen. Kungl.Maj:t bör därför i lagen bemyndigas att för sådana ärenden utse annan myndighetän . Som framhållits i någraremissvar bör den dömde ha rätt att yttra sig i ärende om överflyttning avverkställighet och att överklaga beslut.Yttranderätten följer av förvaltningslagens bestämmelser ochbehöver därför inte regleras i den nya lagen. Talan mot kriminalvårdsstyrelsensbeslut bör lämpligen föras hos Kungl. Lagförslaget bör kompletteras meden bestämmelse härom. Om styrelsens befattning med frågor om överflyttning avverkställighet av böter eller förverkande anförtros annan myndighet,får genom tillämpningsföreskrifter bestämmas var talan skall föras mot sådanmyndighets beslut. I ärende om överflyttningav verkställighet kan den dömde i vissa fall tänkas ha behov av biträde för atthan på ett tillfredsställande sätt skall kunna bevaka sin rätt. Detta gällersärskilt fall då framstäUningen avser en frihetsberövande påföljd. Med hänsynhärtill bör lagförslaget enligt min mening kompletteras även med bestämmelser sominnebär att i sådana fall eller, i fall som avses i 3§, Kungl. Maj:t får befogenhet att vid behov förordna biträde åt den dömdesamt att detta biträdes arvode och kostnader skall betalas av allmänna medeloch stanna på statsverket. En sådan ordning överensstämmer i sakligt hänseendenära med vad som för likartade situationer gäller enligt 26 § NVL och 7 § lagen(1970:375) om utlämning till , , eller förverkställighet av beslut om vård eller behandling. Jag återkommer tillhithörande frågor i specialmotiveringen.