prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Det har också undersenare år blivit allt vanligare att det privata försäkringsskyddets omfattningmed större eller mindre noggrannhet anpassas till de behov som kan antasfaktiskt uppkomma i händelse av ett försäkringsfaU. Man är med andra ord på vägbort från den schablonmässiga bestämning av försäkringsbeloppen som ärkarakteristisk för summaförsäkring i egentlig mening. I det följande lämnas en översiktUg redogörelse för olikaformer av personförsäkring och de förmåner sådan försäkring ger. Livförsäkring kan vara antingen dödsfallsförsäkring, dvs.försäkringssumman betalas ut vid den försäkrades död, eUer Uvsfallsförsäkring,varvid utbetalning sker när den försäkrade uppn&- viss ålder. 'Nssa livförsäkringarinrymmer ett sparande, dvs. försäkringen medför imder alla förhållandenutbetalning av försäkringsbelopp, andra är rena riskförsäkringar.Livförsäkring utfaUer i form av antingen visst kapital som utgår på en gängeUer i delposter, s. k. rater eller Uvränta under den eUer de försäkradesUvstid. De viktigaste formerna av Uvförsäkring är sammansatt kapitalförsäkring(utbetalning av försäkringssumman antingen då viss ålder uppnås eller viddödsfall ), ren kapitalförsäkring (kapitalbelopp som utbetalas viddödsfall, ev. endast vid dödsfall som inträffar före viss ålder),kapitalförsäkring för livsfall (kapitalbelopp som utbetalas då viss ålderuppnås) eUer pensionsförsäkring (vanligen betalning i rater under visst antalår, högst 20). Vid utgången av utgjorde antalet sammansattakapitalförsåik-ringar inom individuell försäkring 2 451 000, antaletindividuella kapitalförsäkringar för dödsfaU eUer livsfaU 870 000 och antaletindividuella Uv-ränteförsäkringar 399 000 (siffrorna avrundade till jämna1000-tal). Grupplivförsäkringar har fått mycket storutbredning. Genom centrala avtalsuppgörelser pä arbetsmarknaden har införts enform av kapitalförsäkring för dödsfall, den s. k. tjänstegrupplivförsäkringen,som kommer aUa anställda inom avtalsområdet tiU godo. över tre miljoner anställdai enskild eller omfattas av tjänstegrupplivförsäkring.Sådan försäkring ger vanUgen ett grundbelopp vid dödsfaU om31 . med vissa tillägg för underåriga barn. Grundbeloppet sjunkersuccessivt med högre dödsfallsålder. De c:a 425 000 statsanställ- Majtts proposition nr 5 år1972 da har utan försäkring tillförsäkrats förmåner som svararmot tjänstegrupplivförsäkringen. Också rent friviUig grupplivförsäkring harstor utbredning och omfattar över tre miljoner försäkringstagare. Försäkringssummanmotsvarar som regel den försäkrades årslön, dock högst . Även pensionsförsäkring tecknas ofta kollekti\i. Deprivatanställda tjänstemännens pensionering vilar nu som regel på den s. k.ITP-planen (ITP = industrins tilläggspension). ITP utgör en direkt påbyggnad påAFP och ATP och syftar tUl att bereda de försäkrade pension, grundad på den delav löneinkomsten som inte tas i beräkning vid fastställande av förmånernaenligt socialförsäkringen. ITP bekostas av vederbörandes arbetsgivare ochförmånerna utgörs av ålderspension, sjuk- och invaUdpension samtfamiljepension. När ITP trätt i full funktion , kommersjuk- och invalidpension enligt planen att i princip utgå avlönebelopp som faller mellan 7,5 och 10 gånger basbeloppet samt 32,5 procentav lönebelopp som faller mellan 10 och 15 gånger basbeloppet. ITP medför ocksåutfyllnad av AFP och ATP, bl. a. så att pension utgår med upp till 65 procentav lönebelopp som faller inom 7,5 gånger basbeloppet. Vid ett basbelopp av , medför således ITP-planen att en 65-procentig pensionsnivå ärgaranterad för inkomst . och en pensionsnivå om 32,5 procentför inkomst mellan nämnda belopp och . Trots att sålunda ITP-ersättningarna i praktiken är näraanpassade till det faktiska inkomstbortfallet anses ITP-planen ha karaktär avsummaförsäkring med den påföljd att utfallande belopp inte avräknas påeventuellt skadestånd. Det karakteristiska för olycksfallsförsäkring är attersättning utgår med visst i försäkringsavtalet bestämt kapitalbelopp viddödsfall eller invaliditet till följd av olycksfaU. VanUgt dödsfallsbelopp är50 . Invaliditetsersättningens storlek står i proportion till denmedicinska indvaliditetsgraden och utgör vid fullständig invaliditet vanligtvis150 . vid individuell försäkring samt regelmässigt . inom gruppolycksfallsförsäkringen.Vid övergående arbetsoförmåga kan i såväl individuell som gruppförsäkring utgådagsersättning med visst i försäkringsavtalet bestämt belopp per dag. Sjukförsäkring kan vara kort (kort avtalstid, skydd underden ) eller lång (ouppsägbart avtal, lång ersättningstid).Den korta sjukförsäkringen får allt mindre betydelse. Lång sjukförsäkringdäremot har utvecklats till ett skydd som kompletterar AFP, ATP och ITP upptill en ersättningsnivå motsvarande av nettoinkomstbortfall vidsjukdom eller olycksfall, varvid inkomstbortfallet beräknas under hänsynstagandetill sjukpenning samt förmåner enUgt andra pensionsanordningar (enligtrekommendation av försäkringsinspektionen bör sjuk- och olycksfallsförsäkringinte tecknas till högre nivå). Vanligen utgår ersättning efter längrekarenstid i form av dagsersättning under tid då sjukpenning utgår eller sedanförtidspension enligt AFL beviljats. Den långa sjukförsäkringen kan byggas ut,så att den för t. ex. rörelseidkare täcker också fasta kostnader under visstid. Antalet försäkringar utgjorde vid utgången av inomenskild kort olycksfalls- och sjukförsäkring 3,5 milj. Därav utgörs 2,2 milj.av den till trafikförsäkringen knutna s. k. förarplatsförsäkringen. Lång sjuk-och olycksfallsförsäkring fanns till ett antal av 175 000. Majtts proposition nr 1972 43 lektiva anordningarna på detta fält är talriktförekommande. Man räknar med att 6 milj. personer här i landet omf åttas avgruppolycksfallsförsäkring. Gruppsjukförsäkring (en form av långsjukförsäkring) är mindre vanUg och omfattar 300 000 personer. Också vid sakskador fårförsäkringsersättning allt större betydelse. De olika former av försäkringar som här förekommer anknyter ibland till sättet för skadans uppkomst (t. ex. brandförsäkring) och ibland till arten av egendom som försäkringen avser (t, ex. husdjursför säkring). Försäkringen kan begränsas på andra sätt, såsom att man anger under vilka yttre förhållanden viss egendom skyddas (t. ex, transportför säkring), I försäkringen kan anges antingen att den täcker vissa risker (eld, explosion, vattenskada etc) eller att den täcker alla uppkommande risker med vissa uppräknade undantag. Som jag har nämnt vid behandlingen av ansvarsförsäkringeningår denna numera oftast som ett moment i en kombinerad försäkring, Samma sakgäller den egentliga objektsförsäkringen. Hemförsäkringen skyddar sålundaskador på personlig lösegendom som uppkommit genom t. ex. brand, utströmmandevatten, storm, stöld eller beträffande viss typ av egendom strömavbrott.Andra kombinerade försäkringar, som täcker bl. a, skador på egendom, är inomprivatlivet villaförsäkringen samt inom det kommersiella livet företagsförsäkringarmed olika sammansättningar, oftast anpassade till den typ av företag somförsäkringen skall skydda. Försäkringens ändamål är i princip att täcka den förlustsom viss skada medför för egendomens ägare. Det innebär t. ex. att frånkostnaden för anskaffning av ny egendom avdrag skall ske bl, a, för vad denskadade egendomen kan ha förlorat i värde genom ålder och bruk. Men man kanockså teckna s, k, n3rvärdesförsäkring, vid vilken sådant avdrag inte sker. Den somvållar skada på egendom som omfattas av objektsförsäkring får, som jag närmareskall beröra i ett följande avsnitt om försäkringsgivares regressrätt, räknamed att försäkringsgivaren kan ha rätt att återkräva ersättning som han harutgett till egendomens ägare. Eftersom det är mera sällan somförsäkringsgivaren utnyttjar denna rätt mot enskild person, verkar försäkringenhär som på mänga områden också tUl den skadeståndsskyldiges fördel.Objektsförsäkringen har emellertid karaktär av skadeförsäkring och utgörsålunda inte hinder för den skadelidande att begära fuU ersättning för skadandirekt av den skadeståndsskyldige, t. ex. därför att han skulle förlora bonusom försäkringen tas i anspråk. I ett sådant fall går den skadeståndsskyldigemiste om det skydd som försäkringen skulle ha inneburit för honom,överkompensation genom att både skadestånd och försäkringsersättning utgårhindras i praktiken genom försäkringsvillkor om avräkning påförsäkringsersättningen av utgivet skadestånd resp. om överlåtelse påförsäkringsgivaren av rätten till skadestånd. »Skadeståndsförsäkring». Kombineradeförsäkringar av typ hem- Majtts proposition nr 5 år1972 och villaförsäkring (berörda i avsnitt 1.1.2.1.) samt s.k. vagnskadeförsäkring för motorfordon kompletteras numera med moment vilkainnebär, att försäkringsgivaren i viss omfattning förskotterar belopp somförsäkringstagaren har rätt att få ut som skadestånd av tredje man. Försäkringenfår i denna del i viss mån karaktären av en ansvarsförsäkring för den som vållarförsäkringstagaren skada. Denna försäkringsform kallas här»skadeståndsförsäkring» och finns numera hos alla större försäkringsbolag. Vissa bolag åtar sig att ersätta skadestånd som denförsäkrade är berättigad till för personskada som har tillfogats honomuppsätiigen. Om den skadade avlider omfattar försäkringen skadestånd somefterlevande kan vara berättigade tiU enligt lag. Vid varje skada utbetalashögst . Den skadelidande skall själv visa att han är berättigad tillskadeståndet. Vissa inskränkningar gäller. Sålunda ersätts t. ex. inte skadasom uppkommit i den försäkrades förvärvsverksamhet. Ett annat av de försäkringsbolag som erbjuderskadeståndsförsäkring åtar sig genom försäkringen att reglera personskada intUlett belopp av högst . på samma sätt som om försäkringen hade utgjorten ansvarsförsäkring för den skadeståndsskyldige. Försäkringsersättning utgårdock endast om försäkringstagaren inte kan få ut sitt skadestånd, därför attden skadeståndsskyldige saknar betalningsförmåga eller inte har kunnatanträffas. Också när skadevållaren är okänd utgår under vissa förutsättningarersättning från skadeståndsförsäkringen. För utbetalad ersättning inträderbolaget i försäkringstagarens rätt mot den skadeståndsskyldige. Ett bolag begränsar sitt åtagande enligtskadeståndsförsäkringen tUl att förskottera ersättning på grund av skada somhar uppkommit genom våldsbrott, såsom misshandel, rån, mord och dråp.Försäkringsbeloppet är här 1 mUj. Momentet ingår i bolagets hem- och villaförsäkringar. En ytterligare form av skadeståndsförsäkring utgör s. k.»skadeservice», som erbjuds av samtliga försäkringsbolag som ett komplementtill vagnskadeförsäkringen för motorfordon. Denna service innebär, att vissabelopp, som enligt en preliminär vållandebedömning tUlkommer försäkringstagarensom skadestånd med anledning av sådan skada pä det försäkrade fordonet somuppkommit till följd av trafik med detta, betalas ut av försäkringsgivaren, omvagnskadeförsäkringen tas i anspråk. De belopp det är fråga om är självriskenpå vagnskadeförsäkringen, stilleståndsersättning samt ersättning förpersonskada som inte överstiger . Försäkringsgivaren övertar imotsvarande män försäkringstagarens rätt mot den skadestånds-skyldige. Som den tidigareframställningen har visat är skadeståndets storlek ibland beroende av om skadanhelt eller Maj:ts proposition nr 1972 45 delvis täcks av försäkringsersättning. Inomsocialförsäkringen föreUgger inte någon regressrätt, men skadeståndet sättsändå ned i samma mån som försäkringsersättning utgår. Vissa ersättningar på grund av enskild försäkring harförsäkringsgivaren rätt att återkräva av den skadeståndsskyldige. Detta gälleri viss omfattning vid skadeförsäkring (jfr nedan). Om regressrätten utnyttjas,uppkommer naturligtvis inte någon lindring i den skadeståndsskyldiges ansvar.Han får betala skadeståndet eller en del därav till försäkringsgivaren i ställetför att utge det till den skadelidande. Men om regressrätten inte utnyttjas avförsäkringsgivaren, minskas som jag förut har nämnt den skadeståndsskyldigesansvar i samma mån som försäkringsersättningen har täckt skadan. För ersättning från s. k. summaförsäkring föreliggerdäremot, som jag har redovisat i avsnittet om friviUig personförsäkring(1.1.2.4. ), inte regressrätt. Sådan ersättning påverkar inte heUer utgåendeskadestånd. Den skadeUdande kan utan inskränkning tillgodogöra sig såvälförsäkrings-som skadeståndsbelopp. Det är alltså vid prövningen av ett skadeståndsanspråk avstort intresse att det klarläggs såväl om försäkringsersättning utgår medanledning av skadan som vilken karaktär denna ersättning har. Inom socialförsäkringen har regressrätt tidigare funnits isjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen, men däremot inte i folkpensioneringenoch tilläggspensioneringen. Regressrätten var begränsad till skadefall somvållats uppsåtUgen eller av grov vårdslöshet men kunde också med vissabegränsningar göras gällande mot den som var ansvarig för skadan enligtbilansvarighetslagen. Läget är förändrat. Ersättning frånsocialförsäkringen avräknas på utgående skadestånd men den skadeståndsskyldigeriskerar inte att bli utsatt för regresskrav från socialförsäkringen (20 kap. 7§ AFL och 51 § YFL). Som jag redan har påpekat verkar socialförsäkringensålunda inte bara till den skadelidandes utan också till denskadeståndsskyldiges förmån. Ju större del av skadan somförsäkringsersättningen täcker desto mindre blir skadeståndsbeloppet. Enskild försäkringsgivares regressrätt regleras av 25 §FAL. Bestämmelserna i denna paragraf är dock av dispositiv karaktär, dvs. dekan åsidosättas genom försäkringsavtalet. En viktig skiljeUnje dras i paragrafenmellan ersättning som bestämts med ledning av förlustens storlek i det konkretafallet och ersättning som utgår med ett på förhand bestämt belopp. I det förrafallet talar man om skadeförsäkring, under det att övriga försäkringar som jagtidigare har nämnt kallas snmmaförsäkringar, ett begrepp som jag har berörtnärmare i avsnittet om frivillig personförsäkring. Vid skadeförsäkring inträder enligt 25 § första stycketFAL försäkringsgivaren i den skadeståndsrätt som försäkringstagaren (ellerannan Majtts proposition nr 5 år1972 vars intresse försäkringen täcker) har mot den somuppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har framkallat försäkringsfallet ellermot den som enligt lag är skyldig att utge skadestånd »evad han är till skadanvållande eUer icke». Återkravsrätten har alltså karaktär av s. k.subrogationsrätt, dvs. försäkringsgivaren får inte bättre rätt mot denskadeståndsskyldige än den skadelidande skulle ha haft. Försäkringsgivaren fårsålunda finna sig i att hans rätt kan lida inskränkning till följd av förhållandensom är att hänföra till den skadelidande, t, ex, dennes medvållande. Barns och sinnessjukas skadeståndsansvar enligt 6 kap. 6 §SL behandlas vid tillämpningen av 25 § FAL som vanligt culpaansvar, dvs. ansvarpå grund av eget vållande. Uttrycket»den som är skadeståndsskyldig evad han är till skadan vållande eller ej»syftar inte bara på fall där det föreligger rent objektivt ansvar utan ocksåpå det s, k. presumtionsansvaret enligt bilansvarighetslagen. Men arbetsgivaresansvarighet på grund av anställds vållande enligt de allmänna grundsatserna omprincipalansvar faller inte i och för sig under bestämmelsen i denna del. Ipraxis har i stället ansetts, att regressansvar mot arbetsgivaren i hithörandefall förutsätter att någon för vUken arbetsgivaren ansvarar har handlatuppsåtligen eller grovt vårdslöst. Hur 25 § första stycket FAL skall bedömas iandra fall av ansvar för annans vållande, t. ex. enUgt 8 § sjölagen eller 2 §eller 6 § första stycket järnvägsansvarighetslagen, har inte slutiigt lösts.Det har hävdats, att det objektiva ansvaret enligt dessa lagrum anknyter direkttUl arten av den särskilda verksamhet där skadan har uppstått och att den somdriver en sådan verksamhet bär ett särpräglat ansvar, som inte är beroende avhans eget vållande. Enligt denna uppfattning bör därför regressrätt i dessafaU föreligga oavsett graden av våUande hos den som orsakat skadan. Vid ansvarsförsäkring gäller, som jag har berört iavsnittet om frivillig ansvarsförsäkring (1,1,2.1. ), försäkringsskyddet intevid skada som försäkringstagaren vållar uppsåtligen eller i berusat tiUstånd,enUgt vissa avtal inte heller vid skada som han vållar av grov vårdslöshet.Dessa villkor gäller vanligen inte bara försäkringstagaren själv utan ocksåandra som skyddas av försäkringen, t. ex. familjemedlemmar enligtansvarsmomentet i hemförsäkringen. Även om 25 § första stycket FAL i princip ärtillämpligt på försäkringsgivarens regressrätt mot skadevållare tillhörandedessa kategorier, behandlas de alltså i praktiken normalt på samma sätt somförsäkringstagaren. Men i relationen mellan försäkringsgivaren och skadevåUaresom inte skyddas av försäkringen t, ex. en person som jämte försäkringstagarenär ansvarig för viss skada gäller vanligen att försäkringsgivaren harregressrätt för vad som enligt reglerna om fördelning av ansvaret mellan flerasolidariskt skadeståndsskyldiga faller på denne skadevållare. Det är nämligeninte brukligt att man inom ansvarsförsäkringen begränsar regressrätten tUlsådana fall som anges i 25 § första stycket FAL. Majtts proposition nr 1972 47 Den obligatoriska trafikförsäkringen fungerar i principockså som ansvarsförsäkring till förmån för försäkringstagaren, det försäkradefordonets ägare om denne är annan än försäkringstagaren samt fordonets brukareoch förare. Enligt TFL och försälu-ingsvillkoren gäller om försäkringsgivarensregressrätt mot dessa personer vissa speciella regler, som dock torde saknaintresse i detta sammanhang. För försäkringsgivarens regressrätt mot annanskadevåUare gäller samma regler som vid frivillig ansvarsförsäkring. Vidsummaförsäkring, dvs. liv-, olycksfalls- eller sjukförsäkring, fårförsäkringsgivaren som regel inte utöva regressrätt mot den som framkallatförsäkringsfallet eller i övrigt är skyldig att utge skadestånd med anledningav detta (25 § andra stycket FAL). Endast om försäkringsgivaren i avtal omolycksfalls- eller sjukförsäkring har förbundit sig att ersätta utgifter ochförluster med deras verkliga belopp och försäkringen alltså har skadeförsäkringskaraktärföreligger regressrätt enligt bestämmelserna i 25 § första stycket FAL.Exempel utgör läkekostnadsersättning inom olycksfallsförsäkringen. Som jagnyss nämnde är bestämmelserna i 25 § FAL dispositiva. I vUken utsträckningförsäkringsgivare förbehåUer sig regressrätt vid summaförsäkring är osäkert.Avsteg från bestämmelserna om regressrätt vid skadeförsäkring torde däremotinte vara ovanliga och förekommer såväl genom att försäkringsgivaren iförsäkringsavtalet förbehåUer sig en längre gående regressrätt än lagenförutsätter ev. helt oinskränkt regressrätt som i den formen att denskadelidande efter försäkringsfallet överlåter sin skadeståndsrätt tUlförsäkringsgivaren. I vilken omfattning försäkringsbolagen faktiskt utövarregress regleras i stor utsträckning genom regressöverenskommelser mellan bolagen.För att undvika onödiga transaktioner mellan försäkringsgivarna har bolag sommeddelar såväl objektsförsäkring som ansvarsförsäkring funnit sig böra istörsta möjliga utsträckning inskränka regressen mot ansvarsförsäkringen. Den viktigaste överenskommelsen av detta slag gäller sedanår 1949 mellan samtliga s. k. riksbolag i fråga om ersättning i bl. a. brand-,glas- och maskinförsäkring. Oberoende av vad försäkringsvUlkoren innehåller fårregress mot bolag som deltar i överenskommelsen utövas endast enligt 25 § FAL.Om ersättningen understiger skall regress över huvud taget inteförekomma. Samma inskränkningar skall enligt överenskommelsen gälla motförsäkringstagaren eller annan vars intresse är försäkrat genom ansvarsförsäkringen,överenskommelsen innebär vidare att om någon, utan att anlita sinskadeförsäkring, kräver skadestånd direkt av den skadeståndsskyldige, den somhar meddelat ansvarsförsäkring mot dermes ansvarighet skall avskadeförsäkringsgivaren återfå vad han har utgett, i den mån skadeförsäkringenenligt överenskommelsen inte ägt utöva regressrätt. Maj:ts proposition nr 5 år1972 Också utanför de områden som täcks av denna och liknanderegressöverenskommelser torde försäkringsbolagens regresspraxis vararestriktiv. Sakförsäkringsgivarna utövar inte regress mot enskUd person, somsaknar ansvarsförsäkring, i större omfattning än som följer av överenskommelse.Enligt vad jag har inhämtat under hand från de större försäkringsbolagenförekommer inom denna ram regress från objektsförsäkringen mot enskild personendast i faU då regressens preventiva funktion bedöms vara av särskUd vikt. Ochnär regress väl aktualiseras blir det i varje fall vid större skador knappast tal om att kräva igen hela försäkringsbeloppet utan bara ett beloppsom förefaUer rimligt med hänsyn tUl den skadeståndsskyldigesbetalningsförmåga. Regressmöjligheterna utnyttjas i större omfattning motföretag, som av någon anledning men i strid mot vad som är vedertaget inte hartecknat ansvarsförsäkring. Detsamma gäller när ansvaret kan riktas mot stateneller en kommun som uppträder som självförsäkrare. Man låter i regel inte stateneller en sådan kommun åberopa existerande regressöverenskommelser tUl sinfördel. Försäkringsbolagen kan här hänvisa tUl att staten i egenskap avsjälvförsäkrare i fråga om objektsförsäkring i allmänhet utan inskränkningarriktar regressanspråk mot ansvarsförsäkring. Det kan förekomma att en skada stannar påobjektsförsäkringen därför att den ansvarsförsäkring som skulle kunna tas ianspråk har begränsat sitt ansvar i fråga om regressanspråk frånsakförsäkringsgivare. Detta gäller faU dä ansvarsförsäkringen inte kan åberopanågon existerande regressöverenskommelse objektsförsäkringen ligger t. ex. iutländskt bolag och regresskraven sålunda skulle kunna bli mycket omfattande. Inom sjö- och transportförsäkringen harregressöverenskommelser inte samma omfattning och betydelse som inom annanskadeförsäkring. Försäk-ringsviUkoren medger i allmänhet regress i långt störreutsträckning än som följer av 25 § FAL. Regress utövas när det är möjligt ochhar oftast en ekonomisk men ibland också en preventiv motivering. Deregressöverenskommelser som finns avser att åstadkomma en ordning enUgt vUkenrutinmässigt uppkommande skador på transporterat gods stannar påvaruförsäk-raren. Frågan om vUken regresspraxis som skaU gälla i framtidenär f. n. under övervägande bland de svenska försäkringsbolagen. En översyn av1949 års regressöverenskommelse är under diskussion. Förmåner på gnmd av tjänsteavtal Vissa kategorier av anställda har vid sjukdom ocholycksfaU ett skydd som arbetsgivaren svarar för, direkt eUer genom någonförsäkringsanordning. Det kan vara fråga om sjuklön, förtidspension,famUjepension och liknande förmåner som tUlförsäkrats arbetstagaren ianställningsavtalet. Maj.-ts proposition nr 1972 49 Sjuklön utges i de flesta fall direkt av arbetsgivaren,vare sig denne är ett privat eUer ett offentligt subjekt, men en övergång tillett försäkringssystem övervägs för stora kategorier privatanställda tjänstemän.Pensionsförmåner tryggas på den privata sektorn oftast genom försäkring. Sjuk-och invalidpension som utgår enligt ITP-planen bygger sålunda aUtid påförsäkring. Arbetsgivare inom den offentliga sektorn försäkrar däremot i regelinte sina pensionsutfästelser. De allmänna anställningsvillkoren för privatanställda tjänstemänoch arbetsledare inom SAF:s område ger exempel på utformningen avsjuklöne-förmäner. Villkoren tillerkänner dessa kategorier lön under viss tidvid arbetsoförmåga pä grund av sjukdom eUer olycksfall. Sjuklönen är samordnadmed sjukpenning som utgår på grund av den allmänna sjukförsäkringen. I principåsyftas att sjuklön och sjukpenning skaU ge den anställde full kompensation förinkomstbortfallet. sjuklönen utgår är beroende avanställningstid och ålder i förmånUgaste fall utgår den underinsjukningsmånaden plus . För anställda i statlig tjänst gäUer att ordinarie, extraordinarie samt vissa extra tjänstemän vid sjukledighet får lön med s. k.A-avdrag, dvs. en löneminskning om .