prop · FV03127 · 1972-12-31 00:00:00 — En ytterligare minskning avproduktionskapaciteten för garner och vävnader, vilket skulle kräva störreberedskapslager, medför högre kostnader för staten än de produktionsstödjandekostnader som utredningen kalkylerat med. Utredningen finner att de beräknadetiUförselbehoven bör kunna täckas genom en kombination av lagring,återupptagande av produktion, användande av ersättningsmaterial ellerersättningsvaror samt omläggning och utvidgning av den fredstida produktionen.Därvid kan stöd-och stimulansåtgärder bli nödvändiga för att man skall kunnabehålla en fredstida produktion av erforderlig omfattning som bas för försörjningenmed nödvändiga varor. Utredningen anser att de stöd- ochstimulansåtgärder av aUmän karaktär för export, omställning ochföretagsutveckling som är i kraft utgör viktiga grundläggande element även iett statligt stöd- och stimulansprogram som tar sikte på att avförsörjningsberedskapsskäl bibehåUa en nedläggningshotad industri. Utredningenutgår från att dessa åtgärder i huvudsak kommer att bestå. Man förordar i dettasammanhang att teko-programmet för exportstöd, som gäller intill den 1 juli1974, förlängs. Härigenom skulle man få bättre möjligheter att följaupp effekten av insatta åtgärder som det skulle underlätta förföretagen att planera på något . Det torde dock stå klart, menar utredningen, attdessa åtgärder inte utan komplettering med andra åtgärder är tiUräckliga föratt garantera en tillfredsställande försörjning inom alla delar avbeklädnadsområdet. Utredningen anser att statiiga stödåtgärder iförsörjningsberedskapssyfte bör ge en garanti på något om entUlfredsstäUande försörjning. De bör vara avpassade så att ansträngningama attuppnå bästa möjliga produktionsresultat med insatta resurser inte påverkasnegativt. Den får vidare inte leda till en avmattning av rationaliserings-viljanoch måste väljas så att den i minsta möjliga utsträckning verkarkonkurrenssnedvridande som strukturutvecklingen inte hämmas. Demåste även vara så avpassade att de skapar minsta möjliga näck- delarmed hänsyn till de internationella bindningarna och medföra den lägsta möjligakostnad för staten och samhället. Mot den bakgmnden avstyrker utredningen en statiigsubvention beräknad med utgångspunkt från producerade enheter (prissubvention)och subvention av arbetskostnader eller råvarukostnader. De betydande handelspolitiska nackdelar som ärförenade med höjda tullar och kvantitativa importrestriktioner utgör enligtutredningens bedömning i sig ett starkt motiv för att söka undvika denna utvägatt bibehålla en inhemsk produktion i försörjningssyfte. Härtill kommer atttullar och kvantitativa restriktioner inte får anses vara några ändamålsenligamedel för ett sådant syfte. Utredningen avstyrker därför i princip atteventuella stödåtgärder för att bibehålla en nedläggnings-hotad industri nu fårformen av ingripande vid gränsen till skydd för den inhemska tiUverkningen.Detta utesluter inte, anser utredningen, att i enstaka klart avgränsade fallimportrestriktioner, eller restriktioner i exporrtandet, kan vara lämpligaåtgärder, om överenskommelse om ex-portbegränsning kan träffas med enskildaländer. Åtgärder vid gränsen kan vidare behöva övervägas som en sista utväg omandra stödformer eller åtgärder inte visat sig effektiva eller lämpliga för attbevara en från försörjningssynpunkt nödvändig produktionskapacitet. Utredningenframhåller att en väsentlig orsak lill det uppkomna läget i fråga om dengrundtextila tUlverkningen är att riskvilligt kapital saknats förrationaliseringsbefrämjande investeringar i denna delbransch. Utredningenföreslår som huvudsaklig stödform avskrivnings-I å n.Företag erhåller efter ansökan och prövning i varje siirskilt fall på vissavillkor statliga amorterings- och räntefria lån motsvarande en viss del avinvesteringskostnaden. Villkoren skall skrivas in i ett avtal mellan staten ochföretaget och avse bl. a. ett åtagande från företagets sida om en visspreciserad produktionskapacitet för en avspärrningsperiod samt en viss angivenlägsta produktion i fredstid. Återstående del av investeringskostnaden svararföretaget självt för. Det bör dock vara möjligt att erhålla statlig lånegarantiför denna del i huvudsak enligt de regler som gäller för statligt kreditstödtill hemslöjd, hantverk och småindustri. Det ränte- och amorteringsfria länetskrivs av under en vi:.s i avtalet överenskommen period, i regel medlika stora årliga belopp. Utredningen anser att den ränte- och amorteringsfriadelen bör vara av den totala investeringskostnaden. Endast i undantagsfallbör högre låneandel än förekomma. Utredningen föreslår alt ÖEF i sådantfaU hänskjuter frågan till Kungl. Maj;t. Lånedelen löper ränte-ochamorteringsfritt så länge företaget uppfyller de villkor som föreskrivits iavtalet. Om företaget skulle lägga ned verksamheten eller omåtagandet beträffande den löpande produktionen eller produktionskapaciteteninte kan uppfyllas sägs lånet upp av staten. I sådant fall skall så stor del avlånebeloppet återbetalas som kvarstår vid nedläggningstillfälleteller svarar mot den minskade kapaciteten eUer produktionen. Utredningen anser att en sådan uppsägning böråtföljas av förhandlingar mellan staten och företaget för att om möjligt uppnåen för försörjningsberedskapen godtagbar lösning. Ett system med avskrivningslån innebär att statentar er betydande risk. Utredningen anser därför att man i avtalet bör föra inet> klausul, som ger den avtalsslutande myndigheten rätt till vidsträcktinsyn i företagets ekonomiska utveckling under hela avtalsperioden. Utredningen diskuterar också ett leasingförfarandesom kan öka företagens likviditet, dvs. ett system där staten äger maskineroch/eller byggnader och hyr ut dem till företagen. Utredningen föreslår att ett leasingsystem tUlämpasdå det gäller tekniskt avancerad maskinutrustning som för det enskUda företagetinnebär betydande investeringskostnader men som bedöms vara utveckligsmässigtintressant och innebära stora möjligheter till produktivitetsförbättringar.Leasing bör dock ske restriktivt och endast i undantagsfall bör det förekommaatt staten köper in befintliga maskiner och sedan hyr ut dessa tUl det berördaföretaget. Även i fråga om byggnader av god beskaffenhet ochmed ett visst alternativt användningsvärde bör leasingförfarandet kunnatillämpas. Utredningen finner det lämpligt att det berörda företaget och stateni ett sådant fall bildar ett särskilt förvaltningsbolag. Hyreskostnaderna ochförhållanden som rör reparation, underhåll och skötsel av maskiner och/ellerbyggnader bör regleras i ett avtal. Företaget skall som motprestation åta sigatt hålla en viss produktionskapacitet i händelse av en avspärrning samt en visslöpande produktion i fredstid. Hyreskostnaden för såväl byggnader som maskinerbör kunna jämkas med hänsyn tUl de åtaganden som företaget påtar sig i ettavtal med staten. Utredningen föreslår att det under en övergångstidskall finnas viss möjlighet till retroaktiv tillämpning av avskrivningslån ochleasing. Utredningen utesluter inte risken för attproduktionen inom någon delbransch eUer något varuområde inte kommer att kunnaupprätthållas i en försörjningsmässigt tillfredsställande omfattning även omstöd ges eller erbjuds av de typer man föreslagit. Då uppkommer frågan om attdriva vidare produktionen i statlig eller halvstatlig regi. De driftsförlustersom härvid kan uppkomma vill utredningen betrakta som en kostnad inom ramen förtotalförsvaret. Med utgångspunkt från de kontakter som utredningenhaft med representanter för skUda industrier anser man att de föreslagna stödåtgärdernai nuläget är tiUräckliga för att garantera en önskvärd försörjningsberedskapinom utsatta varuområden. Man anser det därför inte nödvändigt att i det nuframlagda betänkandet närmare analysera hur ett statiigt företagsengagemang börutformas, men anser det angelä- getatt frågan ytterligare belyses och har för avsikt att återkomma härtill i ettsenare betänkande. Om ett statiigt företagsengagemang trots aUt skulleaktualiseras i samband med ÖEF:s kontakter med skilda företag, utgårutredningen från att ÖEF anmäler sådana fall som är av väsentlig betydelse förförsörjningen till Kungl. Utredningen konstaterar att en väsentiig lagring avtextilfibrer och garner blir nödvändig som komplement till den produktion somkan upprätthåUas med de produktionsstimulerande åtgärderna. En sådan lagringbör i stor utsträckning kunna ske vid produktionsföretagen så att lagren ikvalitets- och modehänseende kan hållas aktuella och omsättningen kan knytas antill företagens löpande produktion. Utredningen föreslår att staten ersätterföretagen inom beklädnadssektorn för de kostnader som uppkommer till följd avatt man vid sidan om normala lager håller vissa beredskapslager. Frågan börregleras i ett avtal mellan företagen och staten. Om ett företag som endaåtgärd i försörjningssyfte håller vissa beredskapslager bör ersättningen kunnafastställas med beaktande av om företaget garanterar en löpande produktion ifred och en viss produktionskapacitet i en kristid. Utredningenberäknar att lagringsbehovet vid en bibehållen inhemsk maskinkapacitet inomteko-området medför en investeringskostnad på 500 milj. kr. för enavspärrningsperiod om . Ränte- och lagringskostnaden blir 45 milj.kr. , allt räknat kostnadsläge. Vid en så långavspärrningsperiod anser utredningen det dock rimligt att förutsätta att enviss import av beklädnadsvaror och textilier kan ske . En sådanimport ägde rum under . Det anses också sannolikt att enintensifierad import kan komma tiU stånd under det upptrappningsskede somberäknas föregå krisen. Utredningen finner därför att man tills vidare börkunna skära ned investeringarna i beredskapslager från 500 till 300 mUj. Avdetta belopp har redan ca 150 milj. kr. investerats i ÖEF:s beredskapslager avteko-varor. Den fortsatta uppbyggnaden av beredskapslagren bör ske successivtunder , varvid konjunktur- och sysselsättningsläget bör kunna beaktas.Utredningen menar att de ökade riskerna från försörjningssynpunkt som uppkommer genom en sådan nedskärning får vägas mot de kostnader och tekniskakomplikationer som en beredskapslagring av det urspmngligen beräknade behovetskuUe medföra. För att minska olägenheterna av en aUtför kraftig omdirigeringfrån den civUa sektorn i krig finner utredningen det önskvärt att de mUitäraförråden med bekläd nåds varor fyUs på redan i fredstid. Utredningen anser detdärför som synneriigen angeläget att man inom krigsmakten vidtaråtgärder som innebär en väsentlig förstoring av lagren av främst teko-varor. För vissa specieUa varor inom beklädnadssektornföreslår utredningen speciella lösningar. För sytråd anser utredningen att åtgärderna iförsörjningssyfte bör förstärkas. Man pekar på den stora betydelse som sytrådkommer att få för försörjningen i ett avspärrningsläge, såväl inom hemmen sominom industrin, samt svårigheterna att i ett sådant läge återuppta en produktionav sytråd. Utredningen föreslår därför en utökad lagring av såväl råsytråd somfärdig sytråd. Då det gäller tågvirke, linor, snören etc, vilka istor utsträckning används inom skeppsfart, fiskerinäring, jordbruk och förembaUering, föreslår utredningen att man åtminstone temporärt söker mildra denökade importkonkurrensen genom överenskommelse med berört exportland. Utredningen föreslår vidare i fråga ommaskinförnödenheter och maskindelar inom teko- och skosektorerna att försörjningsberedskapenförbättras parallellt med att de produktionsstimulerande åtgärderna sätts in.Det bör i förekommande fall ske inom ramen för avtal mellan företagen ochstaten. De föreskrivna produktionsstimulerande åtgärdernagenom avskrivningslån, uthyrning av maskiner och byggnader samt lagringsstödkan av allt att döma endast få en begränsad effekt på skoindustrins lönsamhet.Utredningens bedömning av den svenska skofabrikationens möjligheter förframtiden innebär att man måste räkna med en ytterligare krympning. Det äremellertid svårt att bedöma om och när produktionskapaciteten börjar närma sigen nivå som ligger nära de av utredningen framräknade lägsta behoven.Utredningen har därför övervägt vilka särskilda åtgärder som behövs för attbromsa skoindustrins utveckling mot en sådan nivå. Man föreslår att sko- och garveriindustriernakommer i åtnjutande av samma slags exportstöd som gäUer för bl. a.teko-mdustrierna och att en exportkonsulent för dessa industrier knyts tillSveriges exportråd. Tillsättandet av en exportkonsulent bör kombineras med ettbidragssystem som i stora drag överensstämmer med det löpande programmet förexportstimulans åt bl. a. teko-industrierna. Utredningen föreslår en programtidom fr. o. m. /74 samt att kommerskollegiet bliradministrerande myndighet. Då de enskilda svenska skoföretagen kan anses alltför små för att få en tUlräckligt stor slagkraft på utlandsmarknaden, betonarutredningen att samordnade exportprojekt bör ges företräde till exportstöd. Utredningen föreslår vidare att möjligheterna ökastUl statliga bidrag för andra samarbetsprojekt inom skoindustrin, bl.a.produktutveckling och utbildning. Skoindustrin bör brytas ut från det löpandeomställningsstöd, som gäller för teko-, sko-, glas- och mö-belindustriema,varefter de häri ingående stödformerna tillsammans med deav utredningen föreslagna nya stödformerna administreras av ett särskiltskosekretariat som bör inrättas vid det nya industriverket. Kostnaderna församordnande projekt bör till viss del kunna bestridas med statsmedel eftersamma principer som gäller för omställningsstödet. Staten bör dock enUgtutredningens uppfattning bekosta gemensamma utbildningsprojekt helt ochhållet. Vad gäller lagringsstöd inom skoindustrin föreslårutredningen förbättrade möjligheter för enskilda företag att erhålla s.k.säsongkrediter för att Överbrygga den ansträngning av likviditeten, somuppstår i samband med uppbyggandet av vamlagret mellan säsongerna. ÖEF bör fåmöjlighet att utfärda kreditgarantier. Företagen skall kunna ställa dessa somsäkerhet för säsongkrediter via det ordinarie bankväsendet. Genom en sådanförstärkning av säkerheterna kan företagen dessutom tänkas få en något lägreräntekostnad. Ett kreditgarantiavtal bör innefatta en utfästelse från företagetatt upprätthålla en viss angiven produktion under garantins löptid. Garantinbör följa de regler som gäller enligt kungörelsen (1960: 372) angående statligtkreditstöd till hemslöjd, hantverk och småindustri. Utredningen har vidare övervägt frågan om vilkaåtgärder som kan vidtas för att öka efterfrågan på högkvalitativa skor. Dettaär av viss betydelse från försörjningssynpunkt. Man anser att isamråd med berörda parter och myndigheter närmare bör överväga frågan, varvidäven frågan om statiigt stöd eller statiigt engagemang rörande en intensifieradkonsumentupplysning och utbUdning bör kunna aktualiseras. Det utvecklingsarbete som pågåttinom landet för att fä fram högvärdiga ersättningsmaterial för läder bör enligtutredningens uppfattning även fortsättningsvis stödjas med statliga medel.Kostnaderna för den praktiska utprovningen bör till viss del bekostas avstatsmedel. Offentligupphandling som ett led i försörjningsberedskapen Utredningen har i enlighet med sina dUektiv bedömtde statliga och kommunala upphandlingama som ett led i strävandena attupprätthålla en tillfredsställande försörjningsberedskap inom teko- ochskoområdena mot bakgrund av upphandlingskommittés principförslag.Kommittén framhåUer att affärsmässigheten även framgent bör vara engrundläggande princip i den statliga upphandUngen. Denna princip anser man dockkan behöva modifieras i sådana fall då den statliga upphandlingen som enaffärstransaktion kommer i konflikt med andra av statsmakterna uppdragnariktiinjer för samhällsverksamheten. Bland exemplen nämnerupphandlingskommittén fall då man önskar tillgodose försörjningsberedskapens särskilda krav. verksledningamai de faU då myndigheternas instmktionsmässiga handlande skuUe leda tilluppenbara målkonflikter med betydande externa effekter skall anmäla ärendet förKungl. Maj:t för en samlad bedömning. En begränsad utbyggnad av ett regelsystemvarvid samråd skall tas med annan m.yndighet eller frågan hänskjutas tiU Kungl.Maj:t är i och för sig tänkbar för sådana fall framhåller kommittén. Då detgäller möjligheter att anpassa den kommunala upphandlingen tUl de statligaupphandlingsbestämmelserna förordar upphandlingskommittén att man på frivilligväg söker få till stånd en överensstämmelse mellan de kommunala och statiigabestämmelserna. Försörjningsberedskapsutredningenerinrar om att de statliga upphandlingarna ställda i relation tillproduktionsföretagens totala omsättning är av begränsad omfattning. Om mandessutom beaktar den kommunala upphandlingen blir betydelsen givetvis större.Under senare tid har tillkommit statiiga inköp av varor inom ramen föru-landsbiståndet. Utredningen framhåUer att den offentliga upphandlingen hossvensk industri kan få större effekt än vad man kan förmoda med utgångspunktenbart från värdet av upphandlingen ställd i relation till företagens totalaavsaluvärde. En fömtsättning är att de offentiiga beställningarna görs så attproduktion kan ske som med hänsyn till orderingång,säsongvariationer och produktionsfömtsättningar i övrigt är mest gynnsam förföretagen. Önskemål i detta avseende har i aUt större utsträckningbeaktats av de myndigheter som lagt ut beställningar på svenska företag. Det ärenligt utredningens uppfattning av stor vikt att man vid såväl den civila somden militära upphandlingen i största möjliga utsträckning tUlgodoserföretagens önskemål att anpassa produktions- och leveranstiderna till desärskilda förhållandena vid företagen i fråga. Som ett komplement till åtgärder för att bibehållaen viss produktionskapacitet inom landet föreslår utredningen attuniformstyger för såväl mUitärt som civilt bruk lagras av ÖEF intUl enkvantitet som motsvarar förbrukningen under avspärrning. Inköpenav tygerna bör göras av ÖEF, som vid varje inköpstUlfälle anpassar dessa tillbl. a. önskemålen om en tillfredsställande försörjningsberedskap. Vissa särskUtangivna civUa och militära statliga myndigheter bör åläggas att inköpa sinauniformstyger från överstyrelsens lager. Utredningen räknar med att deadministrativa kostnaderna samt inköpsprisema skall kunna reduceras genom dencentraliserade upphandlingen och en långtgående standardisering avuniformstygerna. Eventuella merkostnader för de inköpande myndigheterna fårtäckas genom anslag till de uppköpande myndigheterna eller tiU ÖEF. Kostnaderför lagring och omsättning bör belasta ÖEF:s anslag. Då det gäller statiig upphandling av andra varorinom tekosektorn samt av skor finner utredningen det angeläget med ensamordning av 2 1972.1 saml. denstatliga upphandlingen inte bara för försvarets räkning utan för alla statiigamyndigheter. Härigenom skapas möjligheter att på det sätt upphandlingskommitténavsett beakta bl. a. försörjningsfrågorna. Maj:t bör föreskriva attvissa statiiga myndigheter och verk före upphandling av teko-varor och skorskall samråda med ÖEF. När lägre anbud föreligger från utländska leverantörerän från svenska i ärende som är av väsentiig betydelse frånförsörjningssynpunkt, bör ÖEF åläggas att efter samrådet hänskjuta frågan tillKungl. Utredningen anser att man av praktiska skäl börsätta en nedre gräns på de anbud som skall bli föremål för samrådsförfarande,förslagsvis vid . för konfektionerade artiklar och skor samt vid . för garner och vävnader. Läget från försörjningssynpunkt är för dagen intelika bekymmersamt för alla delar inom teko- och skosektorerna. Utredningenutgår från att ÖEF ser till att försörjningsaspekten inte ges större tyngd änvad försörjningsläget kräver i det enskilda faUet. Detta utgör en begränsandefaktor då det gäller det antal fall, som behöver hänskjutas till Kungl. Utredningen påpekar att ett genomförande av detföreslagna systemet förutsätter att ÖEF även i fortsättningen blirinstmktionsmässigt undantagen från upphandlingskungörelsens bestämmelser.Skulle så inte bli fallet, bedömer utredningen att de åtgärder man föreslårbeträffande statlig upphandling knappast kan genomföras. Utredningen finner det vidare i hög grad önskvärtatt en samordning eller styrning av landstingens och kommunernas inköp avteko-varor och skor, som uppgår till betydande belopp, också kommertill stånd. Det är därför angeläget att kommunförbunden och ÖEF inleder en diskussionför att på frivUlig väg få till stånd en så nära överensstämmelse som möjligtmellan de kommunala upphandlingsreglerna och de särskUda regler för statiigupphandling av teko-varor och skor som försörjningsberedskapsutredningenföreslår. Vilkadelbranscher inom teko- och skoområdena skall få stöd? De undersökningar som gjorts rörande behov ochkapacitet i en avspärrningsperiod ger vid handen att läget fordrar omedelbaraåtgärder inom vissa delbranscher, främst den grundtextila tillverkningen. Förvissa andra industrigrenar torde det bU nödvändigt att vidta bromsande åtgärderför att utvecklingen inte snabbt skall nå fram tUl ett läge, som blirbesvärande från försörjningssynpunkt. Inom andra områden är läget mte för dagenfullt så aUvariigt, men det fordras Ukväl en noggrann uppföljning avutvecklingen. Utredningen framhåller att statiigt stöd sommotiveras av försörjningsskäl endast bör ges åt sådana företag som äroundgängligen nöd- vändigaför vår försörjning och som utan det statUga stödet skulle lägga ned ellerminska produktionen. Man måste emellertid också ta hänsyn till framför- ochefterliggande produktionsled och inte enbart den aktuella slutprodukten hosföretaget i fråga. De olika delbranscherna inom teko- och skoområdet är mycketberoende av varandra och måste därför enligt utredningen betraktas, som enhelhet vid bedömningar från försörjningssynpunkt. Utredningen föreslår därföratt möjligheter bör skapas att stödja all slags tUlverkning inom näringsområde32 enligt standard för svensk näringsgrensindelning (SNI) dvs. textil-,beklädnads-, läder- och lädervarutUlverkning. Utredningen utgår från att ÖEFgör den prioritering som blir nödvändig och i övrigt vakar över att stöd inteutgår i andra fall och med högre belopp än vad som från försörjningssynpunktfår anses nödvändigt. Förslagangående arbetskraft, statistik och administrativ handläggning Utredningen behandlar också frågor om arbetskraft,statistik och administrativ handläggning. Det föreslås bl. a. att åtgärderplaneras för att beklädnadsindustrierna under en kris- eller avspärrningsperiodi största möjliga utsträckning skall få behålla den kvalificerade arbetskraftenoch få möjligheter till nyanställning i sådan utsträckning att den planeradeomställningen och utvidgningen av produktionen kan uppnås. Utredningen anseratt det statistiska underlaget för bedömningar från försörjningssynpunkt börkunna förbättras och föreslår att frågan närmare undersöks av SCB i samråd medÖEF och andra intressenter. De stöd- och stimulansåtgärder som utredningenföreslår är i huvudsak inriktade på att upprätthålla en tillfredsställandeförsörjningsberedskap med teko-varor och skor. Vid det praktiska genomförandetav stödet är det av stor vikt att behovet i en kristid kan bedömas med rimligsäkerhet samt att en avvägning sker mellan lagring och bibehållande av en vissproduktionskapacitet så att minsta möjliga kostnad uppkommer för statsverketoch samhället. Enligt utredningens bedömning är det mest ändamålsenligt att dessafrågor handläggs på myndighetsplanet av ÖEF. Utredningen redogör för vad dessförslag kommer att innebära i fråga om nya eller utökade uppgifter för ÖEF ochframhåller att om en godtagbar beredskap skall kunna upprätthållas tUl rimligakostnader inom de berörda områdena, är det nödvändigt att ÖEF får tillräckligaresurser för att fortiöpande kunna följa utvecklingen, utreda och analyseraläget, revidera planeringen vid inträffade förändringar samt föreslå ellervidta erfoderliga verkställighetsåtgärder. Mot bakgrund härav har utredningen i samråd med ÖEFbedömt att behovet av personalförstärkning uppgår till tuo handläggare förutredning, planering, avtalsteckning och lagring samt två biträden.