prop · FV03110 · 1972-12-31 00:00:00 — Även i fall då tulltaxeringen gmndas på ett avlokal eller central myndighet utfärdat underhandsbesked, som sedermera ändratsav överordnad myndighet, framstår det för som stötande attefterdebilera tull. Det torde nämligen endast undantagsvis finnas möjligheterför importören alt i dessa och liknande fall i efterhand av sina köpare ta utde ökade tull-kostnaderna. framhåller att fel avlapsuskaraklär bör kunna ändras efter muntlig framställning.Generaltullstyrelsen berör också vissa frågor beträffande sådana fall dåefterdebitering framstår sora oskälig. Bedömningen av vad som skaU anses uppenbartoskäligt måste bli en grannlaga uppgift, önskvärt är att så långt möjligt uppnålikartad bedömning av förekommande faU. Härför är det nödvändigt att beslutanderättenej sprids tiU många befattningshavare. Enligt styrelsens uppfattning är det pågrund härav inte lämpligt att den som enligt ovan föreslås få rätt att beslutaom omtulltaxering också skulle få rätt att beslula om leuteration. För alt fåenhetlighet i praxis föreslås att beslut om leulera-tion fattas avgeneraltullslyrelsen såvida inte styrelsen för visst eller vissa typer av fallfinner skäl delegera beslutanderätten tUl dislrikttullanstalt. Eftersomleuteration ej torde kunna komma i fråga beträffande belopp som importöreninbetalat bör särskUd uppmärksamhet ägnas åt de problem som kan uppstå isammanhanget vad avser kreditvamhavare, där debiterade belopp automatiskt försupp på tuUräkning och betalas. EnUgt styrelsens mening bör vidare möjlighet finnasatt undvika efterdebitering när fråga endast är om ett ringa belopp. GeneraltuUstyrelsen tar också upp frågan omskyldigheten att erlägga tull vid varusmuggling, en fråga som kommittén ejnärmare berört. Problemen uppkommer i huvudsak när förverkande av gods ellerdess värde helt eller delvis efterges enligt varasmugglingslagen. Alt i sådanafaU låta tullproceduren förfalla och helt ersättas av rättegången ismug-gelmålet anser styrelsen vara en från flera synpunkter olämplig lösning.Det föreligger framhåller styrelsen i sådana fall risk för attvärdeförver-kandet kommer att avse ett lägre belopp än de avgiftsbelopp, somskulle ha erlagts tUI statsverket vid legal import. En sådan konsekvens torde iallmänhet ej vara avsedd från domstolamas sida. 5 1972.1 saml Nr 110 ligtstyrelsens mening mindre lämpUgt att på detta sätt ålägga en rättsvårdandemyndighet att ta till vara statsverkets skatteanspråk. Då rätten förklarategendom förverkad tUl viss del eUer meddelat sådan förklaring med avseende påviss del av egendomens värde, bör tull och andra avgifter ej utgå beträffandeden del av egendomen som sålunda förklaras förverkad eller i fråga om vilkenvärdeförverkande trätt i stället för sakförverkande. För den del avsmuggelgodset som i sådana fall ej blivit föremål för sak- ellervärdeförverkande bör dock tuU och andra avgifter utgå. Ett annat problem är,påpekar styrelsen, i vad mån tullförpUktel-ser skall anses föreligga för godssom stuUts i utlandet och smugglas in bit men som ej finns i behåll.Värdeförverkandet torde ej kunna ske i sådana fall. Med hänsyn härtiU synes detstyrelsen som om den som förövat så väl stölden som smugglingen bör görasbelalningsskyldig för undandragna avgifter. Styrelsen framhåUer att de mångasvåra problem som hör saraman med frågan om tullförpliktelsen vid smuggling måstebeaktas vid reformeringen av tullproceduren och få en praktisk lösning genomsärskUd författningsreglering. Departementspromemorian(710 §§) EnUgt departementsförslaget skall importörernalämna en deklaration innehåUande bl. a. varans statistiska nummer, uppgift omkvantitet och tullvärde samt den tull eUer annan avgift som belöper på varan.Kan importören inte uppge varans nummer får han i stället lämna sådanbeskrivning att varan kan klassificeras med ledning av beskrivningen. I vissafall, bl. a. när vara införs i olika poster vid skilda tUlfällen, kanpreliminär deklaration förekomma. kan för särskilt fall bestämmaatt erforderliga uppgifler om varan skall läranas i annan ordning än i form avtulldeklaration och kan också för särskUd import föreskriva undanlag frånföreskrifterna om vad fiUlständig deklaration skaU innehålla. Det påpekas att,även om deklaration ej lämnas, tuUtaxermgsförfarandet i största möjligautsträckning skaU grundas på uppgifter från importören. När det gäller varorsom förs in av resande och annan liknande privat-jmport fömtsättstulltaxeringen komma att tillgå på ungefär samma sätt som . Detframhålls att en stor del av varorna är förhåUandevis lätta att deklarera menatt besvärliga klassificeringsproblem kan uppkomma i vissa fall när det gälleratt uppge varans statistiska nummer. Om en importör tidigare importerat sammavara eller fått förhandsbesked eUer annan upplysning från tuUverket om varanstulltaxering torde det dock ej innebära större svårigheter för honom att lämnaerforderliga uppgifter. I awaktan på erfarenhet av den nya tullprocedurenhar något förslag om införande av skyldighet att anmäla fel i lämnadeuppgifter ej ansetts böra framläggas i detta sammanhang. Enligt departementspromemorian är det som nämntsimportören som skaU ange varan tUl förtuUning, avge tulldeklaration ellermotsvarande uppgifter. Som importör anses den för vars räkning varan förs in,om han är bosatt här i landet, och i annat fall den som för in varan. Medhänsyn tUl de begränsade möjUghetema att utkräva ansvar för felaktigauppgifter har det nämligen ansetts att uppgiftsskyldighet ej bör åläggas densom är bosatt utomlands. Fraktföraren eUer motsvarande har därför ansetts börabehandlas som importör om den för vars räkning varan förs in är bosattutomlands. Det framhålls att varor som inköpts från utlandet iregel införs för köparens räkning men att det i viss uisträckning förekommerleverans-klausuler som innebär att godset inte avlämnas tUl köparen förränefter förtullningen. I dylika fall får införseln anses ske för säljarensräkning. Detta gäUer vid sådana leveransklausuler som förtullat och exquay (duly paid). I fråga om varor som införs utan samband med köp frånutlandet bör godset oavsett äganderättsförhållandena i allmänhet anses införtför mottagarens räkning. Liksom vid köp bör emellertid införseln anses ske föravsändarens räkning om denne skall tillhandahålla varan här i riket i förtuUatskick. Beträffande tiden för anmälan tUl förtuUningföreslås i departementspromemorian att hemtagaren skall ange varan tUlförtuUning inom den tid generaltullstyrelsen bestämmer, dock högst 20 dagarefter det varan tagits om hand. Då varan lagras i frihamn eller på tullagerskaU enligt promemorian varan anges tUl förtuUning efterdet lagringen upphört. I övrigt föreslås att anmälan tUl förtuUning sker . När det gäUer anlitande av ombud föreslås attgeneraltullstyrelsen får medge att importör lämnar tulldeklaration genom ombudsom godkänts av styrelsen. Importören skall i så fall svara för sådandeklaration som om han själv avgett den om han ej efter det attdeklarationen avgetts lämnar ny deklaration. Lokal tullmyndighet får medge attimportörs deklarationsskyldighet fullgörs av anstäUd hos honom som kan ansesinneha förtroendeställnLng. Möjligheten att lämna deklaration genom ombud avseratt underlätta för importör med större importverksamhet att lämnatulldeklaration. Sådan importör tvingas eljest själv eUer, när det är fråga omjuridisk person, genom behörig firmatecknare underteckna varje deklaration.Genom möjligheten att utse ombud kan importör bättre utnyttja tjänster somspeditörer och andra uppdragstagare lämnar och få snabbare godshantering. Det förfarande vid fastställelse av tuU eUer annanavgift som departementsförslaget innehåller bygger på det förfarande som f.n.förekommer på punklbeskattningens område enligt förordningen (1959: 92) omförfarandet vid viss konsumtionsbeskattning och i fråga om faststäUelse avmervärdeskatt enUgt förordningen (1968: 430) om mervär- deskatt.Det är närmast förfarandet vid fastställelse av mervärdeskatt som varitförebUd. Det fömtsätts att tulldeklarationer upprättas och att dessa inte skallbehöva vara föremål för beslut i varje särskilt fall. Tulltaxeringsbeslut kanenligt förslaget vara antingen preliminärt eller slutiigt. Finns anlednuig attawika från en deklaration skall tullmyndigheten meddela preliminärt beslut.Detsamma gäller om tullmyndigheten vill ändra ett tidigare meddelatpreliminärt beslut. Preliminära beslut kan meddelas från den dag dåvaran angavs till förtuUning såvida inte importören begärtslutiigt beslut. Preliminära beslut kan ej överklagas. Eftertulltaxering kanunder vissa förutsättningar ske från nämnda dag. Förslaget om deklarationsskyldighetens omfattning idepartementspromemorian avstyrks av remissinstanser, som representerar näringslivet.Övriga reniissinstanser lämnar i huvudsak förslaget utan erinran.Kommerskollegium hävdar dock att deklarationsskyldigheten när hemtagningssystemetej tUlämpas bör kunna begränsas till vad tuUagstift-ningskomraittén föreslagit.Generaltullstyrelsen föreslår att skyldighet införs att i efterhand anmälafelaktigheter i uppgifter som lämnats vid tiUltaxeringen. Flertalet remissinstanser lämnar förslaget om vemsom skaU anmäla vara tUl förtuUning och avge deklaration utan erinran. Deflesta av de instanser som närmare berört förslaget ställer sig dock kritiskahärtUl. Promemorians förslag rörande regleringen av ombudsförfarandet tUlstyrksdäremot i princip äv remissinstansema. Av de remissinstanser som närmare berört detförfarande för fastställelse av tuU och annan avgift som upptas idepartementsförslaget tillstyrker att förfarandet utformas iöverensstämmelse med förslaget. Däremot ställer sig generaltullstyrelsen,industriförbimd m. fl. och allmänna tuUtjänstemannaföreningavvisande tUl förslaget. Departementspromemorians förslag omeftertulltaxering länmas utan erinran av flertalet remissinstanser. och några handelskammare hemställer att tidsfristen föreftertuUtaxering förkortas. Deklarationsskyldighetens omfattning bör enligtkommerskollegium kunna begränsas tiU vad kommittén föreslagit för de faU därhemtagning ej är aktueU. När det däremot gäUer hemtagningsgods betonarkollegiet vikten av högt stäUda krav bettäffande deklarationsskyldigheten medhänsyn tiU det värde det har från säkerhets-synpimkt att importörens kännedomom godset tas tiU vara. måste emeUertid inses, fortsätterkommerskollegium, att denna kännedom vanligen i mindre mån är inriktad påsådana egenskaper hos god- setsom är avgörande från tullsynpunkt och att tolkningen av olika beslämmelser,bl. a. tullvärdereglerna, kan vålla slora svårigheter. En smidig och successivanpassning av deklarationsskyldigheten till vad som kan ge det bästa resultatetanses därför erforderlig. Bestämmelserna bör utformas så att en sådan anpassningblir möjlig. Kollegiet anser väsentligt alt upplysningskapaciteten hostullverket förstärks. Efiersom förtullningen även innefattar kontroll att varanfår införas och eftersom varans inköps- och ursprungsland ofta är avgörandevid tillämpningen av den allmänna importförbudskungörelsen bör enligtkollegiets uppfattning uppgift läranas även härom. De uppgifter som enligt förslagetskall kunna avkrävas importör, bör kompletteras med uppgifter som kan erfordrasför kontroll av att varan får införas. framhåller behovetav att ges möjlighet att medge undantag fråndeklarationsskyldighetens omfattning. De remissinstanser, som representerar näringslivet,avstyrker departementspromemorians förslag i förevarande del med hänvisningtill vad kommittén anfört. m. fl. erinrar om att slorasvårigheter kan föreligga även för särskUt utbildade tulltjänstemän att i vissafaU beräkna en varas tuUvärde på rätt sätt. Det kan inle anses rationellt altföreskriva att de uppgifter importören har om varan skall transformeras tiUstatistiskt nummer och tuUvärde av honom. Tvärtom måste det anses mestrationellt och från samhällsekonomisk synpunkt rikligast att detta arbeteutförs av tjänstemän sora är särskilt UtbUdade för ändamålet.Sveriges hantverks- och industriorganisation ansluter sig tUl de nu nämndaorganisationernas yttrande. Enligt skulle det medförastora problem för små och medelstora företag om dessa ålades obligatoriskdeklarationsplikt. Samma synpunkter anläggs av och Södermanlandshandelskammare, sora anser att ett införande av det föreslagnatulldeklarationsförfarandet skulle vara mycket olyckligt från en rad synpunkter.Handelskammaren anför bl. Främst anser kammaren att ett överförande tiUnäringslivet av tullverkels taxeringsuppgifter i den omfattning, sora eltobligatoriskt tulldeklarationsförfarande medför, leder tiU ett orationeUtutnyttjande av totalt tUlgängliga resurser i fråga om tuUtaxeringsteknisktutbildad personal. En spridning av dessa arbetsuppgifter ut på en mängdföretag skulle kräva betydligt ökade totala arbetskraftresurser när det gäUersålunda utbUdad personal jämfört med nuvarande ordning där tullkam-rama centraltutför dessa uppgifter med rationellast möjUga utnyttjande av olikapersonalkategorier med varierande grad av tullutbUd-nmg. Det är sannolikt attett införande av obligatoriskt deklarations-förfarande kommer att leda tUl ettöverförande i betydande omfattning av tuUverkets personal till industri-,handels- och speditionsföretag. En sådan utveckling kommer i första mramet attgå ut över den rådgivande och konsulterande verksamheten itulltaxeringstekniska frågor. somtullverket anses böra bedriva såsom en förutsättning för deklarationsförfarandetsgenomförande. Handelskammaren finner inte den föreslagnamöjligheten att avlämna deklaration genom anlitande av speditör som ombud varanågon lösning på de betydande problem de svenska importörema skulle ställasinför om det föreslagna deklarationsförfarandet infördes. Liknande kritiskasynpunkter framförs av andra handelskammare. Riksåklagaren påpekar att medan mUtaxering hittiUsgjorts av tuUmyndighet ex officio och den betalningsskyldige inte haft sloramöjligheter att obehörigt påverka handfäggningen man nu skapar möjligheter ochfrestelser för den berörda allmänheten att undandra sig förpliktelser genomoriktiga uppgifter i tulldeklaration. När det gäller frågan om skyldighet att i efterhandanmäla felaktigheter i uppgifter som lämnats vid tuUtaxeringen föreslårgeneraltullstyrelsen att sådan skyldighet införs i tullagen och att bestämmelseom straff för den som inte fullgör sådan skyldighet införs ivarusmugglingslagen. Styrelsen anför följande. Deklaration för förtuUnmg kommer ofla att avgesunder fömtsättningar som skiljer sig från vad som gäller vid inrikesbeskattning. Detta gäller särskUt den som inte blir hemtagare utan skall avgedeklaration innan godset lämnas ut tiU honom. Av praktiska skäl kan det inteannat än i undantagsfall förekomma att han undersöker godset innan tulldeklarationenupprättas, utan han måste basera deklarationen på de handlingar rörande godsetsom tillställts honom i samband med försändningen. Viktigast bland dessa är iregel fakturan. Anförda förhållande kan särskilt med hänsyn tUl den tidspressunder vilken importproceduren ofta måste genomföras och de förhållanden iövrigt som råder vid imporfhandel lätt leda tUl att skiljaktigheter uppstårmellan avgiven deklaration och varas'ändningens faktiska innehåll. I ensändning kan t. ex. ha sammanförts varor upptagna på två fakturor av vilkaendast en kommit mottagaren till hända vid tiden för deklarationens avgivande.Leverantören kan av misstag ha levererat större eller mindre kvantitet varor änsom angetts i fakturan. Förväxling kan ha skett hos leverantören så att heltandra varor levererats än fakturan upptar. Till följd av sådana omständigheterkan avgiven deklaration objektivt sett bli felaktig eller ofullständig utanatt vare sig uppsåt eller oaktsamhet kan läggas deklaranten till last. Berörda förhåUanden gör sig gäUande inte bara närtulldeklaration avges utan även när godset förtullas ulan deklaration på basisav handlingar som tUlhandahålls för ändamålet eller uppgifter som läranas medstöd av här avsedda slag av handlingar. I fall då tUl följd av berörda förhållanden tuUeller annan avgift blivit för högt beräknad får föratsättas att varuhavarensöker rättelse i vanlig ordning när han erhållit kännedom därom. "Vad härefter angår frågan om vem som skallanmäla vara till förtuUning och avge deklaration hävdar försin del att utttycket "importör" bör ha samma innebörd i tullagenoch förordningen om mervärdeskatt m. fl. skalteförfattningar, som tUlämpassamtidigt som tuUagen. Även då varor importeras fritt förtullade börvammotlagaren som då inte är att anse som importör om han är registreradsom skattskyldig för mervärdeskatt kunna medges avdrag för mervärdeskatt somerlagts vid införseln och om han är registrerad som skattskyldig förpunktskatter kunna uppskjuta betalningen av sådan skatt tills omsättning avvaran skett inom landel. Kammarrätten i anser attimportörsbegreppet bör omarbetas så att tveksamhet inte behöver uppstå om vemsora är skyldig att avge deklaration eller betala lull. Svårigheten att utforma importörsbegreppet framgårdelvis av departementspromemorian och föreligger främst beträffande varor ikommission eller varor sora levereras enligt klausuler, sora innebär att varanskall avlämnas tUl köparen först efter förtullningen. Vidare lät ofla förekommaalt den som säljer varor i frihamn själv ombesörjer förtullningen. Isistnämnda fall torde säljaren böra anses som importör. Vidare bör beaktas, attden "som för in varan" kan vara en svensk eller utländsk fraktförare,som efter införseln varmed torde förstås det fysiska förandet av varan övertullområdets gräns överlämnar varan tiU annan fraktförare eller tUllagerhållare för tillfällig förvaring i awaktan på transport till mottagaren.Enligt lagförslaget skall importören vara skyldig att avge tulldeklaration.Denna skyldighet bör enligt kammarrättens mening inle ligga påtransportförelag, i den mån det inte är fråga om företag, som fått importörensuppdrag att vara ombud. Av lagförslaget framgår, att ehuru det inte direktutsagts betalningsskyldighet i fråga om tull skall åvila importören. förordar att som importörskall anses den som för varans utlämning från ellergodsvårdsföretag är legitimerad som varumottagare. I definitionen anges "importören" som"den för vars räkning varan föres in". 'Vid sjötransporter förs varanav rederiet in för konossements-innehavarens räkning. Om konossementet tecknats"till avlastarens order" och därefter indosserats in , blirinnehavaren av konossementet den för vars räkning rederiet för in varan. Denneär ofla en speditör som dessutom kan ha slutit själva fraktavtalet i eget namn.Vid flyg-, bil- och järnvägstransporter ställs ofta speditören som mottagare ifraktsedlarna. Så sker t, ex, alltid vid samlastning. förs då av transportörenin för speditörens räkning. För att regeln skaU innebära vad som avses, börimportören i stället anges som "den som i anslutning till införseln avseralt förfoga över varan för egen räkning". Specialregeln för fallet, då den som enligtovannämnda definition skulle ha varit atl anse sora "iraportör" ärbosatt i utlandet, leder i den föreslagna utformningen ej heller till detavsedda resultatet. "Den som för in varan" är nämligen ofta enutländsk part, t. ex. en utländsk åkare, fartygs- eller luflfartygsägare. Depraktiska svårigheter som skulle uppstå för , ora sådana parter hadeatt fuUgöra "importörens" skyldigheter i förlullningshänseende äruppenbara. GeneraltuUstyrelsen förordar att skyldigheten allavge tulldeklaration åläggs den som anmäler vara till förtuUning, När delgäller hemtagare bör anraälan göras av denne. Någon föreskrift om vem som iövriga fall skall göra anmälan anser styrelsen däremot inte påkallad, StTelsen berör först del fall då vara förs in förutlännings räkning och anser atl det resultat som departementsförslaget åsyftarendast i be-griänsad omfattning tillgodoses genom en regel som innebär attfraktföraren eller molsvarande då skall behandlas som importör, Sl)'relsenfortsätter. Införs varoma för utlännings räkning är nämligenmycket ofla även fraktföraren eller motsvarande utlänning. Fråga är om inte denföreslagna modifieringen av huvudregeln i dylika fall snarare är en nackdel änen fördel. Vidare är det uppenbart att den föreslagnadefinitionen av importörsbegreppet i vissa faU skulle leda tiU orimligtresultat. Enligt tuUagen finns nämligen olika möjligheter att uppskjutaförtullningen tiU långt efter det varan införts lUl tuUområdet, t. ex. genomuppläggning på tullager eller i frihamn. Ägande- eller dispositionsrätten tillvaran kan övergå tUl annan person. Det vore orimligt om idylika fall rätten att ange lill förtuUning och skyldigheten att betala tulloch andra avgifter fortfarande skulle ankomma på den tidigare ägare för varsräkning varan ursprungligen införts. Tydligt är sålunda att den föreslagnadefinitionen av importörsbegreppet måste göras än mer komplicerad. Till det sålunda anförda kommer att det enligtstyrelsens mening ofta är vanskligt att bedöma för vems räkning varan förs in.Härvidlag hänvisar styrelsen till vad kommittén anför. EnUgt styrelsens mening är det en bättre lösningatt deklarationsskyldigheten åläggs den som anmäler varan tUl förtuUning.Beträffande hemtagare framhålls atl del i reglerna för hemlagning börföreskrivas atl hemtagaren själv skall göra sådan anm'älan och atl tillståndtUl hemtagning lämnas först efter prövning av vederbörandes kvalifikationer.Vad åter angår den enligt styrelsen förmodUgen mindre del av importen som inteblir föremål för hemtagning kan mot den av styrelsen förordade lösningeninvändas att förlullningsanmälan skulle kunna göras av person som saknartUlräcklig k'ännedom ora varan för att avge erforderlig tulldeklaration.Invändningen är dock inte av någon större tyngd, eflersora godset i dessa fallligger kvar under kontroll. har sålunda möjUghet attföre utiäranandet undersöka godset och göra eventuellt erforderlig utredningom dess värde exempelvis genom kontroll hos köparen. m. fl, som avgett yttrandeefter att ha tagit del av generaltuUstyrelsens yttrande, ansluter sig tillstyrelsens uppfattning att den som anmäler vara till förtuUning skall svaraför deklaration. Organisationerna hävdar att de inte finner något behov före- liggaalt i lagen inta bestämmelse, om vem som skall anmäla gods tiU förtuUning, Belräffande frågan ora tid inom vilken anmälan tillförluUning skaU ske anser kammarrätten att utgångspunkten för tidsfristen, inomvilken hemtagaren skall göra sådan anmälan bör närmare preciseras samt erinrarom att koramittén föreslagit att tiden skall räknas från det anmälan tUlhemtagning gjorts. understryker att entidsförskjutning ulan periodicering skulle innebära en ytterligareeftersläpning i den statistiska redovisningen, GeneraltuUstyrelsen förordar attfrågan om tid för anmälan till förtuUning helt bör regleras itillämpningsföreskrifterna i stället för i tullagen. Den reglering som föreslås idepartementspromemorian för anlitande av ombud finner handels kamrarna iGöteborg, och ändamålsenlig. En liberal tUlämpning synes demangelägen. Auktoriserade speditörer bör exempelvis kunna generellt godkännassom ombud och när det gäller hos importör anställd bör rält att som ställföreträdareunderteckna deklaration i princip medges varje anställd sora har importörensuppdrag, förtitsett att importören är ett väletablerat företag med allmäntgott anseende. , som anser att godkändaombud bör anlitas både för avgivande av deklaration och i samband medtulluppbörden, förutsätter att godkännande som ombud endast länmas tUl firmoroch inte till fysiska personer. Däremot bör anstäUda hos det godkända orabudetkunna fullfölja orabudels funktioner efter medgivande av lokal tullmyndighet.Ett godkännande av fysiska personer som ombud kan föranleda betydandeadministrativa problem inom det företag där denne är anställd. Det är enligtförbundet självfallet ytterst angeläget att godkännande inte lämnas lill andraän klart kompetenta firmor.