prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — Det erinras om att man vid de nordiska överläggningarna varit ense omatt det är angeläget att de nordiska länderna tillträder konventionen så snartsom möjligt samt att , och genast hade undertecknatkonventionen när den lades fram i . har redan genomfört erforderliglagstiftning och ratificerat konventionen. Brottmålsdomskonventionen har enligt promemorian enväsentlig uppgift att fylla i det internationella samarbetet på straffrättensområde. Det föreslås därför att tillträder konventionen. Delagstiftningsåtgärder som behövs för ett tillträde redovisas längre fram ipromemorian. EnUgt art. 61.1 kan stat som tillträder konventionenbegagna sig av en eller flera av de möjligheter till förbehåll som räknas uppunder a)f) i bilaga I till konventionen. I promemorian framhålls att frågan om förbehåll hardiskuterats vid de tidigare nämnda nordiska överläggningarna och att man då varense 1972: 98 41 omatt om möjligt undvika att göra förbehåll. har sedermera ratificeratkonventionen utan förbehåll. FörbehåUen under a)e) ibUaga I hänför sig till konventionens huvudavsnitt om verkställighetssamarbete.I promemorian anges att frågan om förbehåll i något avseende skall göras motföreskrifterna i detta avsnitt bör övervägas med beaktande av att det enligtart. 4 i konventionen är en allmän förutsättning för verkstäUighet i annan statän den dömande staten att den gärning domen avser skulle ha varit ett brott,om den hade begåtts på den anmodade statens område, och att lagöverträdarenskulle ha kunnat ådömas straff, om han hade begått gärningen där. Vidare börman enligt promemorian beakta de vidsträckta möjligheter att vägraverkställighet som följer av bestämmelserna i art. 6 i konventionen. Detframhålls också att varje begränsning av skyldigheter att deltaga iverkställighetssamarbetet kan leda till att man berövar sig möjligheterna att isärskilt örrunande fall låta personer med hemvist i få avtjäna straffhär i landet. Beträffandevissa av de olika möjligheter till förbehåll som behandlas under a)e) uttalasi promemorian följande. EnUgt (a) kankonventionsstat förbehålla sig rätten att vägra verkstäUa dom som avserfiskaliskt eller reUgiöst brott. I fråga om fiskaliskt brott hänvisas ipromemorian tUl att utlämningslagama inte innehåller något undantag för brottav detta slag. Med hänsyn härtUl anses det inte föreligga något skäl att idetta sammanhang göra undantag för sådana brott. När det gäller religiöst brottbör man enligt promemorian ofta kunna vägra verkställighet under hänvisningtill att gärningen inte är straffbar enligt svensk lag (art. 4) eller att verkställighetenskulle strida mot grundläggande rättsprinciper här i landet [art. 6 (a)]. I (b) föreskrivs attkonventionsstat kan förbehålla sig rätten att vägra verkställa påföljd förgärning som enligt lagen i den anmodade staten kan beivras endast av administrativmyndighet. Detta förbehåll saknar enligt promemorian betydelse för . Depåföljder som omfattas av konventionen ådöms inte i något fall i "endast av administrativ myndighet". Förbehållet i (c) avseråtalspreskription. Konventionen förutsätter att konventionsstat, som inte hargjort förbehåU, godtar den dömande statens regler om preskription av åtal. Detfinns däremot möjlighet för den anmodade staten att vägra verkställighet om denådömda påföljden skulle vara preskriberad enligt den statens lag [(art. 6 (1)].I promemorian förklaras att man i mera extrema fall torde kunna vägraverkställighet under åberopande av ordre-public-klausulen i art. 6 (a). Enligt (d) kankonventionsstat utesluta verkstäUighet av utevarodom eller "ordonnancepénale" eller båda dessa typer av avgöranden från konventionenstillämpning. I promemorian framhålls att konventionens särskilda regler omverkställighet av sådana avgöranden (art. 2130) 2tRiksdagen 1972.1 sand. 1972: 98 42 garanteraratt den dömde, om han så önskar, kan få målet omprövat vid förhandling i sinnärvaro. Enligt(e) kan konventionsstat vägra att tillämpa art. 8 i konventionen, dvs. vägraatt godtaga bestämmelsen att preskriptionsavbrytande handling, som harföretagits i den dömande staten och där har en viss effekt, ges samma effekt iden anmodade staten. I promemorian uttalas att det inte torde finnas någothinder för del att godtaga inte bara preskriptionsavbrytande åtgärdsom vidtagits i den dömande staten utan även effekten av sådan åtgärd, Ipromemorian förklaras att det sålunda inte torde finnas anledning för Sverigeatt begagna sig av möjligheterna att göra förbehåll i något av de fall somanges under a)e). Under(f) i bilaga I finns slutligen en möjlighet till förbehåll mot konventionensdel III om europeisk brottmålsdoms internationella rättskraft. I detta avsnittbehandlas i avdelning 1 "ne bis in idem", dvs. frågan om utländskbrottmålsdom som hinder för prövning av samma gärning i ny rättegång, och iavdelning 2, som har rubriken , frågan om utländsk brottmålsdoms rättsverkan i rättegång omannan senare brottslighet begången av samme gärningsman och sådan domsbetydelse för förlust av rättigheter. Förbehåll kan göras mot endera av dessatvå avdelningar. 61.2 föreskrivs att konventionsstat kan "helt eller delvis" återtagaett förbehåll som gjorts. I tredje stycket i samma artikel sägs attkonventionsstat, som gjort förbehåll i fråga om någon bestämmelse ikonventionen, inte kan kräva av annan konventionsstat att denna bestämmelseskall tillämpas. Staten kan dock, om förbehållet är "partiellt ellervUlkorligt", kräva att bestämmelsen tillämpas i den mån den själv hargodkänt densamma. Enligt promemorian torde av dessa bestämmelser följa attförbehåll kan göras mot t. ex. en del av innehållet i avdelning 1 om "nebis in idem". Ifråga om konventionens regler i art. 53 om "ne bis in idem" uttalas ipromemorian att dessa regler ger betydligt vidsträcktare rättsverkan åtutländsk brottmålsdom än som f. n. gäller enligt svensk rätt. Enligt konventionenär, både frikännande dom och fällande dom som har verkställts eller håller påatt verkställas i en konventionsstat, hinder i annan konventionsstat för ny prövningav gärning som avses med domen. Utländsk dom ges även sådan rättsverkan, närpåföljden enligt den dömande statens lag har bortfallit på grund av nåd,amnesti eller preskription. Konventionsstat är däremot inte skyldig atttUlerkänna utländsk brottmålsdom här nämnd rättsverkan, om domen avser gärningsom var riktad mot den statens offentliga intresse eller om gärningen harbegåtts i den staten. I sistnämnda fall gäller dock inte denna undantagsbestämmelseom gärningsstaten själv har begärt lagföring i den dömande staten förgärningen. Prop.1972: 98 43 I de fall då en person, trots "ne bis inidem"-reglerna, kan dömas för gärning, för vilken han har dömts i annankonventionsstat, skall från den påföljd som han åläggs avräkning ovillkorligenske för frihetsberövande påföljd som har verkställts på grund av den tidigaredomen (art. 54). Det konstateras i promemorian att svensk ratifikation utanförbehåll i fråga om "ne bis in idem", kräver vissa lagändringar. Vidgenomförandet av dessa ändringar bör man enligt promemorian beakta det sambandsom finns med reglerna om svensk strafflags tillämplighet på brott som harbegåtts utomlands. Enligt 2 kap. BrB är svensk strafflag tillämplig på brottbegångna utomlands utan att det i allmänhet krävs att gärningen skall varastraffbar även på gärningsorten. I konventionen ges utländsk frikännande domres judicata-verkan även i fall då den tUlta-lade har frikänts därför attgärningen inte är straffbar enligt den dömande statens lag. Införandet av ensådan regel kan enligt promemorian knappast förenas med behörighetsregler sominte bygger på principen om dubbel straffbarhet som förutsättning förstraffrättslig jurisdiktion över utomlands begångna brott. Det framhålls i promemorian att den reglering av utländskbrottmålsdoms res judicata-verkan som finns i brottmålsdomskonventionen sedanlänge har gällt i , där behörighetsreglerna också begränsas av krav pådubbel straffbarhet. I promemorian förklaras att det inte bör möta någraprincipiella betänkligheter att nu begränsa omfattningen av svensk domstolsjurisdiktion och tillerkänna utländsk brottmålsdom större rättsverkan än f. n.Det anses i flertalet fall angeläget att den som en gång fått sin sak prövad irättegång i ett land inte på nytt i annat land utsätts för den påfrestning somen lagföring innebär. I promemorian framhålls vidare att det ofta är en slumpatt brott som begåtts utomlands blir känt för hemlandets myndigheter. Dettagäller i synnerhet mindre allvarlig brottslighet. Är det fråga om mycket grovbrottslighet kan det enligt promemorian å andra sidan vara stötande att behövaacceptera att t. ex. en svensk medborgare har blivit frikänd utomlands ellerdär har ådömts betydligt lindrigare straff, än han skulle ha ådömts om åtalhade väckts vid svensk domstol. I promemorian föreslås således att lagstiftningen omrättsverkan av utländsk dom ändras så att konventionens "ne bis inidem"-regler i princip kan godtas. Det föreslås dock att undantag görsför viss grövre brottslighet och att därför gör ett begränsat förbehållmot avdelning I om "ne bis in idem". Enligt promemorian bör ävenbestämmelserna om svensk strafflags tillämplighet på brott utomlands i dettasammanhang ändras på motsvarande sätt. En närmare redovisning för detta ändringsförslagges i ett senare avsnitt av promemorian. Avdelning 2 i del III av konventionen omfattar art. 56 och57 och in- 1972: 98 44 nehållerbestämmelser om "Möjlighet att beakta tidigare brottmåls-dom". 56 skall konventionsstat vidtaga lämpliga lagstiftningsåtgärder för attge europeisk brottmålsdom rättsverkan i rättegång rörande annan senarebrottslighet som samme gärningsman har gjort sig skyldig till. I promemorianförklaras att uppfyller konventionens krav i denna del genombestämmelsen i 26 kap. 3 § tredje stycket BrB enligt vUken bestämmelse förhöjtstraff vid återfall kan grundas även på utländsk dom i brottmål. Enligt art. 57 skallkonventionsstat "vidtaga de lagstiftningsåtgärder den finner lämpliga föratt göra det möjUgt att beakta europeisk brottmålsdom som har meddelats efterförhandling i den dömdes närvaro för tillämpning helt eller delvis avdiskvalifikation som enligt dess egen lag tilläggs domar meddelade inom desseget område". Konventionsstat skall också bestämma villkoren för sådandoms beaktande. I promemorian uttalas attden exakta innebörden av dessa bestämmelser är något oklar. Det anses dock attden tolkningen Ugger närmast till hands, att europeisk brottmålsdomsrättsverkan som underlag för beslut om diskvalifikation, dvs. förlust avrättighet, i princip och i varje fall till någon del skaU tUlerkärmasmotsvarande verkan här i landet när samma diskvalifikation enligt svenskabestämmelser kan följa på grund av brottmålsdom. I de författningar som angersådan rättsverkan av svensk brottmålsdom torde enligt promemorian regelmässigtfinnas generellt utformade bestämmelser av innebörd, att samma verkan inträderpå grund av allmän olämplighet eller liknande. Som exempel anges 7 § passkungörelsen(1940: 471) och 4 § lagen (1960: 408) om behörighet att utöva läkaryrket. Ipromemorian förklaras att även i fall då en författning inte innehålleruttrycklig bestämmelse om att utländsk brottmålsdom kan beaktas, torde medhänsyn tiU grundema för föreskrifterna om svensk brottmålsdoms rättsverkan enmotsvarande utländsk brottmålsdom kunna åberopas för tUlämpningen avgeneralklausuler av detta slag. Detföreslås sålunda i promemorian att förbehåll inte görs mot avdelning 2 i delIII av konventionen. Konventionsstat kan genomförklaring, ställd till generalsekreterare, få möjlighet att iolika avseenden avvika från konventions regler för förfarandet vidhandläggning av framställning om verkställighet. Enligt art. 15 skallframställning om verkställighet och övriga meddelanden sändas resp. mottagasav konventionsstaternas justitiedepartement eller utväxlas direkt mellanvederbörande myndigheter. Konventionsstat kan avvika från dessa regler. Underhänvisning till praxis på andra områden föreslås i promemorian attframställningar och andra meddelanden för svensk del skall sändas och mottagasav och att denna avvikelse från huvudregeln skall anmälastill generalsekreteraren. I art. 19 ges bestämmelser om översättning avframstäUningar och därvid fogade handlingar. Enligt huvudregeln kanavsändarstaten använda sitt eget språk. Konventionsstat kan emellertidförbehålla sig rätt att kräva att framställningar och andra handlingar skallåtföljas av översättning antingen till dess eget språk eller till något avEuroparådets officiella språk franska eller engelska eller till det avdessa båda språk som staten anger. Liknande översättningsregler finns irättshjälpskonventionen och trafikbrottskonventionen. I promemorianuttalas att vid ratifikation av trafikbrottskonventionen i enlighetmed godkännande kommer att förbehålla sig rätt att kräva attframställning om lagföring och därvid fogade handlingar skall åtföljas avöversättning till svenska eller engelska språket. När det gällerbrottmålsdomskonventionen, bör enligt promemorian översättningsfrågan i principregleras på samma sätt om i fråga om trafikbrottskonventionen. Det anses docknödvändigt att göra viss avvikelse. Trafikbrottskonventionen skall över huvudtaget inte tillämpas i förhållandet mellan och övriga nordiska stater.I promemorian föreslås emellertid att brottmålsdomskonventionen skall ha sådantill-lämpning i fall då nordiska verkställighetslagen inte är tillämplig. Detanses uppenbart att man frän svensk sida inte behöver kräva översättning tillsvenska eller engelska av handling som upprättats på danska eller norskaspråket medan alt det däremot torde vara nödvändigt att handling på finskaeller isländska åtföljs av översättning till svenska eller engelska språket. Enligt promemorian bör sålunda enligt art. 19.2förbehålla sig rätt att kräva att framställning om verkställighet och därvidfogade handlingar, som är avfattade på annat språk än danska, norska eUersvenska, skall vara översatta till svenska eller engelska språket. I art. 64.3 föreskrivs, att de konventionsstater som harreglerat eller reglerar sina inbördes förhållanden på detta område pågrundval av enhetlig lagstiftning eller som för sitt vidkommande har inrättateller inrättar ett särskilt system har rätt att utan hinder av konventionensbestämmelser tillämpa denna lagstiftning eller detta system. I promemorianuttalas att de delegerade vid de nordiska överläggningarna har rekommenderatatt verkställighet av dom meddelad i annan nordisk stat fortfarande regleras avden nordiska verkställighetslagstiftningen samt att vid ratifikation avbrottmålsdomskonventionen har avgett förklaring i enlighet med dennarekommendation. Det föreslås att även avger sådan förklaring. 6.2 Metoden för att införliva konventionen med svens rätt I promemorian behandlas också frågan vilken metod som böranvändas för att införliva konventionen med svensk rätt. När det gäller civilrätt,straffrätt och processrätt, har den vanligaste metoden varit Prop.1972: 98 46 att den internationella överenskommelsen i den mån denbehöver omarbetas transformeras till svensk lag med användning av svensklagstiftningsteknik och svenskt språkbruk (transformationsmetoden). En annanmetod är att utan transformering införliva överenskommelsen med vårrättsordning genom att i en författning hänvisa till överenskommelsen ochförklara att dess bestämmelser skall gälla som svensk lag (inkorporeringsmetoden).Denna metod har inte tidigare använts på straffrättens område men har däremottillämpats inom civilrätten. I promemorian erinras om att utredningen (Ju 1968: 63) omförfattningspublicering m. m. genom tilläggsdirektiv (se 1970: Ju 42) fått iuppdrag bl. a. att undersöka i vilken omfattning transformationsmetoden kanöverges och ersättas med enklare metoder. I , och arbetarkommittéer med motsvarande utredningsuppdrag. I direktiven för den svenskautredningen uppmanas denna att samarbeta med utredningarna i de övriga nordiskaländerna. Enligt promemorian väntas kommittén redovisa resultatet av sittarbete i denna del . I promemorian framhålles vidare att man vid de nordiskaöverläggningarna om brottmålsdomskonventionen i princip varit enig om attkonventionens verkställighetsdel, art. 152, borde kunna direkt inkorporeras inationell rätt genom en särskild lag i vilken togs in vissakompletterande bestämmelser. Den del av konventionen, art. 53 57, sominnehåller bl. a. regler om "ne bis in idem" borde däremot i relevantadelar transformeras till intern lagstiftning på sedvanligt sätt. I promemorian förklaras att inkorporeringsmetodenobestridligen har vissa fördelar. Genom att göra konventionstext till internrätt utan transformation undgår man risken att avvika från den folkrättsligtbindande texten. Från praktisk synpunkt har metoden vidare den fördelen att denär arbets- och tidsbesparande. Den väsentligaste invändningen mot inkorporeringsmetodenär enligt promemorian att den kan medföra svårigheter för myndigheter och enskildanär det gäller att tillägna sig innehållet i bestämmelserna, i synnerhet omdessa i systematiskt eller annat hänseende är utformade på ett för svensklagstiftning främmande sätt. I promemorian förklaras att transformationsmetoden är meratillfredsställande från nyssnämnda synpunkter. Den internationella överenskommelsensbestämmelser överförs därvid till svensk rätt med en teknik och ett språkbruksom är välbekant och därför lätt att tillämpa för berörda myndigheter. Inomöverenskommelsens ram kan man också göra förtydliganden och bättre anpassaöverenskommelsens bestämmelser efter nationella förhållanden. En påtagligfördel är enligt promemorian vidare att de bestämmelser i konventionen sominte har betydelse för svenska förhållanden eller som enbart har folkrättslignatur och inte berör myndigheter eller enskilda kan utelämnas. Prop.1972: 98 47 I promemorian uttalas slutligen att inkorporeringsmetodensavigsidor är ägnade att inge särskilda betänkligheter på straffrättens område.Det föreslås därför att brottmålsdomskonventionen i sin helhet införlivas medsvensk rätt med användning av transformationsmetoden. Det påpekas att dettavisserligen är ett visst avsteg från den nordiska likformigheten eftersomDanmark för sin del redan har genomfört lagstiftning på detta område medanvändande av inkorporeringsmetoden i fråga om konventionensverkställighetsdel. I promemorian uttalas att detta torde sakna betydelse frånpraktisk synpunkt. Genom att i förevarande fall använda transformationsmetodenundviker man också att föregripa de stäUningstaganden som kan bli resultatet avförfattningspubliceringsut-redningens arbete. 6.3 Huvuddragen av lagstiftningen I promemorian föreslås att brottmålsdomskonventionensverkställighetsregler införlivas med svensk rätt genom en särskild lag sombenämns "lag om internationellt samarbete rörande verkställighet avpåföljd för brott". Ipromemorian uttalas att den nya lagens användningsområde inte behöverbegränsas till det internationella samarbete i fråga om verkställighet avpåföljd för brott som avses med brottmålsdomskonventionen. Det kan bli aktuelltatt genom särskild överenskommelse med stat som inte har tillträtt konventionenmöjliggöra att i den staten meddelade brottmålsdomar verkställs i Sverigeeller att här meddelade brottmålsdomar verkställs i den främmande staten. I denutsträckning det är möjligt bör sådana separata överenskommelser i tillämpligadelar anpassas till konventionen, men avvikelser bör kunna göras underförutsättning att de skäl som kan åberopas för verkställighet i avdomar meddelade i vederbörande främmande stat är särskilt beaktansvärda. Reglersom gör det möjligt att tillämpa bilaterala överenskommelser av detta slag börenligt promemorian tas in i den nya lagen. Enligtpromemorian finns emeUertid också grandad anledning antaga att det i enskildafall kan uppkomma behov att av humanitära, sociala eller andra särskilda skälflytta över verkställighet till av påföljd som främmande stat, medvilken ej ingått någon generell överenskommelse, har ådömts svenskmedborgare eller utlänning med hemvist här. Det kan också bli aktuellt atttill sådan stat överflytta verkställighet av påföljd som i har ådömtsmedborgare i den staten eller person med hemvist där. Det föreslås att lagenbör öppna möjlighet också för överflyttning av verkställighet i fall av dettaslag. Ipromemorian föreslås vidare att lagens tillämplighet bör göras beroende av attKungl. Maj:t särskilt förordnar härom. 1972: 98 48 somhar ratificerat brottmålsdomskonventionen föreslås att förordnandet i principomfattar alla de bestämmelser i lagen som är grundade på konventionen.Avvikelser från denna huvudregel blir aktuella i den mån någon eller någrakonventionsstater begagnar sig av de i art. 61 och bilaga I medgivnamöjligheterna till förbehåll mot vissa delar av konventionen eller vissabestämmelser i denna. Ingås annan generell överenskommelse om samverkan medavseende på verkställighet av brottmålsdomar med främmande stat, böröverenskommelsens innehåU, inom de gränser som lagen ger, bli avgörande förförordnandets räckvidd. Detta gäller även när överenskommelse har nåtts omverkställighet i visst konkret fall. Ikonventionen är föreskrifter av rent folkrättslig karaktär och bestämmelsersom rör såväl den stat som begär verkställighet (den "anmodandestaten") som den stat där verkstäUighet avses äga ram (den "anmodadestaten") eller rör myndigheter i båda dessa stater spridda i ett stortantal artiklar och inte sällan mer eller mindre sammanblandade. I promemorianföreslås att man i den svenska lagen i stället samlar alla de regler som rörverkställighet av utländsk brottmålsdom i i två särskilda avdelningarav lagen en för domar meddelade i konventionsstater (europeiskabrottmålsdomar) och en för andra utländska brottmålsdomar och i en följande,tredje avdelning sammanför de bestämmelser som skall gälla när från svensk sidagörs framställning om verkställighet i främmande stat av en här meddeladbrottmålsdom. För båda dessa situationer gemensamma föreskrifter föreslås fåsin plats i en avslutande, fjärde avdelning av lagen. Enligtpromemorian torde det i den svenska lagen inte krävas någon motsvarighet tillde i del I (art. 1) av konventionen upptagna definitionerna. Enligtart.2 i konventionen är bestämmelserna i del II tiUämpligapå (a) påföljd som innebär frihetsberövande, (b) böter eller förverkande avegendom och (c) s. k. diskvalifikation. Med diskvalifikation förstås enligtart. 1 (e) "förlust eller suspension av rättighet eller berövande ellerförlust av rättslig behörighet". Som exempel på diskvalifikation kannämnas återkallande av körkort eller pass. Enligt art. 6 (m) kan den anmodadestaten vägra att verkställa brottmålsdom meddelad i den anmodande staten"om och i den utsträckning diskvalifikation är ålagd genom domen".Enligt art. 49.1 får verkställighet av sådant beslut ske endast om denanmodade statens lag föreskriver diskvalifikation vid brott av det slag somdomen omfattar. I det enskilda fallet skall dessutom alltid ske endiskretionär prövning av om beslutet bör verkställas i den anmodade staten.Denna prövning skall göras av den domstol som enligt art. 37 har att slutligtpröva framställning av verkställighet. Ipromerorian anges att art. 6 (m) torde medge att i nationell lag meddelas engenerell föreskrift om att diskvalifikationsbeslut inte i något fall skall verkställas. Sådan särskild rättsverkan avbrottmålsdom som avses här inträder enligt svensk rätt i tämligen begränsadomfattning. Enligt promemorian skulle det dessutom sannolikt i många fall uppkommapraktiska svårigheter att här i landet verkställa ett utländskt diskvalifikationsbeslut.Det föreslås därför att möjligheten att helt utesluta sådana beslut från lagenstillämpningsområde utnyttjas. Lagen bör sålunda vara tillämplig endast påutländska broltmålsdomar varigenom ådömts frihetsberövande påföljd, böter ellerförverkande. Under sådana förhållanden krävs ingen motsvarighet till desärskilda konventionsbestämmelserna i art. 4952 om diskvalifikation.