prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Inför länsrätten skall muntlig förhandUng håUas omenskild som för talan i målet begär det samt förhandlingen ej är obehövlig ochej heller särskilda skäl talar mot det. Vid sin slutliga prövning kanlänsrätten fatta beslut om tvångsintagning, hjälpåtgärd eller övervakning. I vissa fall har länsrätten att föranstalta omverkställighet av slutligt beslut om tvångsintagning. I övriga fall ankommerdetta på nykterhetsnämnden. Den myndighet som har att föranstalta omverkställighet av beslut om tvångsintagning får bevilja viUkorligt anstånddärmed. Om särskilda skäl föreligger, får länsrätten i beslut omtvångsintagning förordna om villkorligt anstånd även om, enligt vad nysssagts, beslutet skaU verkstäUas av nykterhetsnämnden. Den myndighet somförordnar om vUlkorUgt anstånd får förklara anståndet förverkat. Länsrätten kanbemyndiga nykterhetsnämnden att besluta om förverkande som medgivits avlänsrätten. Har anstånd förklarats förverkat, skall beslutet om tvångsintagningomedelbart verkställas, utan hinder av att besvär anförs. Den maximala tiden för omhändertagande på utgör i normala fall . Har någon varitintagen förut är dock tiden i vissa fall . Vårdtiden kan i vissa fall förlängasmed högst . Beslut härom meddelas av anstaltens styrelse för högst sexmånader i sänder och beslutet skall underställas . Anstaltsstyrelsen eller efter dess uppdragföreståndaren för anstalten får besluta om försökspermission. Missköter sig denpermitterade kan anstaltens styrelse eller föreståndaren besluta omåterhämtande. Utskrivning får ske under vissa förutsättningar.Utskrivning är i regel förenad med övervakning och föreskrifter. Om utskrivningföre vårdtidens utgång beslutar anstaltens styrelse. När skäl är därtill fåräven förordna om utskrivning. Vare sig vården upphört genomvårdtidens utgång eller genom särskilt beslut kan länsrätten i händelse avmisskötsamhet meddela beslut om återintagning på allmän vårdanstalt av den somär utskriven. Prövningen av denna fråga sker enligt i huvudsak samma regler somgäller för beslutet om tvångsintagning. I allmänhet kan beslut enligt NvL överklagas. Talanmot nykterhetsnämnds beslut förs hos länsrätten. Beslut av anstaltsstyrelseeller föreståndare för anstalt får överklagas hos genombesvär. Länsrättens beslut kan överklagas till kammarrätt. Mot socialstyrelsensbeslut som meddelats i särskUt fall får talan föras hos kammarrätten. Talan motsocialstyrelsens beslut av generell natur förs däremot genom besvär hos Kungl.Maj:t. Talan mot kammarrätts beslut förs hos regeringsrätten. En närmare redogörelse för bestämmelserna i ochförarbetena till NvL återfinns i betänkandet s. 99106. NvL innehåUer inga bestämmelser om biträde åt densom blir föremål för åtgärd enligt lagen. Däremot gäller såväl enligt FPL somenligt FL att part får anlita biträde vid talans utförande. Länsrätt eller annan myndighet som tar befattningmed ärende enUgt NvL har inte möjlighet att i fall av behovförordna biträde åt den som är föremål för åtgärd enligt lagen. Förslag om införandeav en sådan möjlighet fick vid lagens tillkomst vila i awaktan på attutredningen om administrativa frihetsberövanden skuUe pröva frågan i ett vidaresammanhang. SärskUt framhölls att en institution av typen offentligt biträdekunde sätta diskretionskravet i alkoholistärenden i fara. Ett beslut om tvångsintagning på allmän vårdanstaltför alkoholmissbrukare kan medföra långtgående inskränkningar i den enskUdesrörel- Frihetsberövandet kan bli avsevärt längre än denfrihetsförlust som många personer, vUka begått brott, blir underkastade då dedöms till fängelse. Den omständigheten att tvångsintagning på vårdanstalt föralkoholmissbrukare inte utgör en reaktion med anledning av brott utan harkaraktären av en vård, som skall tillgodose ett individuellt och aktuelltvårdbehov, betager inte tvångsintagningen dess karaktär av djupgående ingrepp iden enskUdes personliga frihet. Under dessa förhållanden får starka skäl ansestala för att rättssäkerhetsgarantierna i ärenden rörande tvångsintagning i princip inte bör vara sämre än garantiernamot att frihetsstraff utdöms på felaktiga gmnder. Det är vidare att observera att enligt NvLtvångsintagning av alkoholmissbrukare på allmän vårdanstalt kan komma i frågaendast vid svårare alkoholmissbruk som medfört vissa grövre sociala skador.Därför är de faktiska förhållanden, som hänför sig till den enskUdes liv ochuppträdande, av central betydelse i dessa ärenden, även om självfallet ocksåmedicinska förhållanden spelar stor roll härvidlag. Med hänsyn tiU det ingrepp i den personligafriheten, som en tvångsintagning utgör, och mot bakgrunden av den betydelsesom NvL tilllägger de faktiska förhållandena i de enskilda fallen, är det avgrundläggande betydelse för rättssäkerheten att utredningen itvångsintag-ningsärendena blir allsidig. Från rättssäkerhetssynpunkt är det avväsentlig betydelse att den enskilde, om vars tvångsintagning ansökan gjorts,har goda möjligheter såväl att komplettera utredningen, om den synes honommissvisande eller ofullständig, som att anföra alla omständigheter ochsynpunkter som för honom kan framstå som betydelsefulla för bedömningen avutredningsmaterialet. Han har därvid ofta behov av ett biträde. Dettasammanhänger med att han vanligen har en oklar uppfattning om NvL;s innehåU,att hans aUmänna tillstånd i många fall är sådant att han saknar tillräckligförutsättning att själv verka i sitt ärende samt att han ofta är provisoriskt omhändertagenoch då har speciellt svårt att själv vara verksam i utredningssyfte. Enalkoholmissbrukares behov av biträde i tvångsintagningsprocessen införlänsrätten torde ofta inte vara mindre än en åtalads behov av försvarare i enstraffprocess. När det gäller straffprocessen har det inte ansetts tillräckligtatt polismyndigheten och åklagarmyndigheten skaU beakta också förhållanden somtalar till den enskUdes förmån och att domstolen har ansvaret för utredningensfullständighet. Man har därutöver funnit rättssäkerheten kräva att den enskUdei vissa fall utrustats med försvarare. Anledning finns då knappast att iärenden om tvångsintagning av alkoholmissbrukare enbart lita till attnykterhetsnämndens mål är att hjälpa alkoholmissbrukaren och att länsrättenhar ansvaret för att utredningen i ärendena är fullständig. Liksom istraffprocessen bör i ärenden om tvångsintagning 1972: 132 58 möjlighetfinnas att förse den enskilde med ett lämpligt bUräde i fall då han synes habehov av sådan hjälp. Det är inte bara när det gäller utredningen ochbelysningen av de faktiska förhållandena i ett tvångsintagningsärende som ettbiträde kan göra en insats av värde. Ett kunnigt biträde kan också tänkas bidramed synpunkter på frågan om den lämpligaste behandlingen av alkoholmissbrukaren.Det kan vidare antas att ett biträde, som uteslutande har tiU uppgift atttUlvarata alkoholmissbrukarens intressen, har lättare än de berördamyndigheterna att vinna dennes förtroende och därför har störremöjligheter än myndigheterna att få honom att se den egna situationenrealistiskt och att förstå det berättigade och ändamålsenliga i de beslut somfattas. Ett införande av institutet offentligt biträde torde för övrigt inteendast bidra till att öka alkoholmissbrukarens förtroende för myndighetemasåtgärder i hans fall. Även allmänheten bör genom en sådan reform kunna få ettökat förtroende för tvångsintagningsbeslut, som måste bygga påutredningsmaterial, vilket i stor utsträckning är undantaget offentligheten.Slutligen bör det även för de beslutande myndigheterna vara av värde att ivissa fall större garantier än nu kan skapas för att allt material och allasynpunkter av betydelse kommer fram i dessa för den enskilde djupt ingripandeärenden. En särskUd komplikation i ärenden omtvångsintagning av alkoholmissbrukare ligger däri, att det rättsskydd sommåste eftersträvas har en dubbel syftning. Vad som närmast diskuterats ärskyddet för den om vars tvångsintagning är fråga, alltså de rättsliga garantiersom bör finnas mot ett oberättigat eller ej tUlräckligt underbyggtfrihetsberövande. A andra sidan finns det uppenbarligen ett behov av skyddäven för alkoholmissbrukarens omgivning. Det utmärkande för dessa ärenden ärnästan alltid att omgivningen utsatts för lidande eller obehag. Det kan t. ex.vara fråga om en hustru som haft att utstå mångårig psykisk eller fysiskmisshandel, om föräldrar som varit utsatta för långvarig parasi-tering eller omgrannar som blivit svårt störda. Vid diskussionen av rättssäkerhetsfrågorna är detej ovanligt att detta omgivningens intresse av skydd kommer att undanskymmas avanspråken på att själva frihetsberövandet för alkoholmissbrukaren skall varakringgärdat med tillräckliga rättssäkerhetsgarantier. Tydligt är emellertidatt det här måste bli fråga om en avvägning. Kravet på diskretion blir då avbetydelse. För att kunna uträtta ett effektivt arbete och lätt fylla sinuppgift måste nykterhetsnämndernas folk kunna garantera anmälare ochuppgiftslämnare ett visst mått av anonymitet. Med stöd av bestämmelser isekretesslagen, FL, FPL och NvL kan inom vissa gränser ett sådantanonymitetsskydd åstadkommas, i praktiken ofta på det sätt attalkoholmissbmkaren får del av själva sakinnehållet med uteslutande av sådantsom kan ge ledning om vem som lämnat upplysningen. Enviktig fråga är nu vilken insynsrätt som i detta hänseende skall till- kommaett offentiigt biträde. Någon regel som ger myndighet möjlighet att låta partsombud eller biträde men inte parten själv ta del av visst material ochålägga ombudet eUer biträdet en tystnadsplikt även gentemot huvudmannen harinte intagits i FL eller FPL. Det är dock inte uteslutet att myndighet, när dentill ombud eller biträde överlämnar en skriftlig handling, förbjuder denne attlämna den vidare till parten personligen eller att låta parten göra en avskriftav den. Utredningen har för sin del inte funnit anledning föreslå attoffentligt biträde skall inta någon särstäUning i fråga om rätten tUl insyn iutredningsmaterialet. Motett införande av institutet offentiigt biträde på nykterhetsvårdens område haranförts, att det därigenom skulle uppkomma risk för att utredningen i ärendenablir onödigt omfattande. Denna invändning torde emellertid inte vara avgörande.Möjlighet finns för den beslutande myndigheten att avvisa utredning som saknarbetydelse i ärendet. Det får antas att länsrätterna vid sin processledningsörjer för rimlig begränsning av materialet (jfr 8 § FPL). Pågrund av det anförda föreslås att i ärenden rörande tvångsintagning avalkoholmissbrukare biträde skall kunna förordnas åt alkoholmissbrukaren.Biträde bör kunna förordnas vare sig muntlig förhandling anordnas i ärendeteller ej. Medtvångsintagning på allmän missbrukare torde iförevarande avseende böra likställas återintagning på sådan anstalt.Visserligen är förutsättningarna för återintagning utformade på sådant sätt attåterintagningsärendena i allmänhet bör vara lättare att bedöma. Något behov avoffentiigt biträde torde sällan framträda i dessa ärenden. På grund avåterintagningens frihetsberövande karaktär och då återintagningen medför attalkoholmissbrukaren kan komma att kvarhållas upp till två eUer, efterförlängningsbeslut i vissa fall, synes dock övervägande skäl tala föratt det inte bör vara uteslutet att besluta om biträde åt alkoholmissbrukare iåterintagningsärende, om rätten undantagsvis skulle anse behov därav föreligga. Frånrättssäkerhetssynpunkt föreligger inte något behov av offentligt biträde inykterhetsnämndsärenden rörande hjälpåtgärder. Inte heller torde det varapåkallat att nykterhetsnämnd skall kunna besluta om biträde åtalkoholmissbrukare, när fråga uppkommit om att meddela beslut om övervakning.Visseriigen är förutsättningarna för anordnande av övervakning till mycket stordel desamma som förutsättningarna för tvångsintagning på vårdanstalt.Övervakningen är emellertid ett så mycket lindrigare ingrepp, att det inte kananses påkallat att införa institutet offentligt biträde när det gäUer dennavårdform. beslut rörande tUlfälligtomhändertagande av alkoholmissbmkare skall inom följas av enansökan ho<! länsrätten om intagning på vårdanstalt, såvida inte denomhändertagne friges eller ansökan redan gjorts. På grund härav torde det intevara behövligtfrån rättsskyddssynpunkt att öppna möjlighet att besluta om biträde åtalkoholmissbmkare i ärenden hos polismyndighet rörande sådant omhändertagande. Enligt NvL ankommer det i stor utsträckning pånykterhetsnämnden att föranstalta om verkställighet av beslut om intagning påallmän samt att besluta om villkorligt anstånddärmed och om de inskränkningar i den enskildes rörelse- och handlingsfrihetsom kan förenas med sådant anstånd. Det kan diskuteras om offentligt biträdebör kunna förordnas i sådana ärenden. Svaret härpå synes bli nekande. Frånrättssäkerhetssynpunkt bör det vara tillräcldigt att möjlighet funnits attförordna biträde åt alkoholmissbrukaren i det gmndläggande intagningsärendet.Av samma anledning synes det inte vara skäl att öppna möjlighet tUl förordnandeav offentiigt biträde i ärenden, som endast rör verkställighet, hos länsrätteller högre instans. Däremot bör det inte vara något hinder för ett offentligtbiträde i ett intagningsärende att agera också i verkställighetsfrågan. Vadangår ärenden om förverkande av villkorligt anstånd med verkställighet synes ejheller tiUräckliga skäl finnas för att öppna möjlighet till förordnande avoffentligt biträde. Även här torde i biträdeshänseende den grundlägganderättssäkerhetsgarantin få anses ligga däri, att offentligt biträde kunnatförordnas i det bakomliggande intagningsärendet. Ett frihetsberövande av alkoholmissbrukare genomintagning på allmän vårdanstalt är inte tidsbestämt på annat sätt än att NvLanger vissa maximitider. Möjlighet finns tUl utskrivning före den ifrågavarandevårdtidens utgång. I samband med utskrivning på slutdagen eller före vårdtidensutgång kan beslut meddelas om övervakning och lydnads-föreskrifter avseende entid av högst . Fråga är nu om offentiigt biträde bör kunna förordnas idessa ärenden. För utskrivning före vårdtidens utgång krävs att det föreliggergrundad anledning tUl antagande att den intagne efter utskrivningen kommer attföra ett nyktert liv. Grunderna tUl ett sådant antagande torde vara att söka ide iakttagelser som kunnat göras inom anstalten beträffande den intagnesarbetsresultat, sinnesinriktning och insikt om sin situation. Av betydelse ärvidare hans medicinska status och hans uppförande under försökspermission. Deomständigheter som sålunda blir avgörande för om en alkoholmissbmkare skallutskrivas från allmän vårdanstalt före vårdtidens utgång synes inte vara av denart att det från rättssäkerhetssynpunkt finns något behov av biträde åt denintagne i sådant ärende. Ej heller i övrigt torde anledning finnas att iutskrivningssammanhang förordna biträde åt den intagne. Styrelsen för aUmän vårdanstaU kan genom beslut somunderställs prövning föriänga vårdtiden med upp till två år.Sådan förlängning kan komma i fråga för två grupper av intagna. Den enagruppen utgörs av personer, för vUka intagningsbeslutet är grundat påatt vederbörande är farlig för annans personliga säkerhet eller kroppsligaeller själsliga hälsa eller för eget liv. Den andra gruppen utgörs avfjärdegångsinternerade alkoholmissbrukare, om vUkas intagning förordnats genomslutligt beslut från den senaste utskrivningen. För båda gruppernagäller som förutsättning för förlängning av vårdtiden att det med hänsyn intagnes sinnesart, föregående liv och förhållande i anstalten måste antasatt han i händelse av utskrivning inte kommer att föra ett nyktert Uv. Ettbeslut om förlängning av vårdtiden är ett så djupt ingrepp i den enskildesrättssfär att det i och för sig bör omgärdas med alla tänkbara rättsligagarantier. Detta talar för att möjlighet införs att förordna offentiigt biträdei ärenden om sådan förlängning. Mot en sådan lösning talar emellertid NvL;s utformningav de förutsättningar under vUka förlängningsbeslut kan meddelas. Depersonkategorier vUka kan bli föremål för sådant beslut, är exakt angivna.Såvitt angår de farliga alkoholmissbrukarna är inte avgörande humvidavederbörande är farlig utan huruvida intagningsbeslutet är grundatpå farUghet. Det är i tvångsintag-ningsärendet och inte i förlängningsärendetsom ett offentiigt biträde kan göra en insats genom att ta upp frågan tUlgranskning. I ärendena om förlängning av vårdtiden är den avgörande fråganhuruvida den intagne kan antas komma att föra ett nyktert liv eller ej efteren utskrivning. De faktorer, tiU vilka man härvid skall ta hänsyn, är desammasom är av betydelse i ärenden om utskrivning före vårdtidens utgång. Utrymmetför en insats av ett offentligt biträde synes under sådana förhållanden varamycket ringa. TUlräckliga skäl för möjlighet att förordna offentligt biträde iärenden om förlängning av vårdtiden torde således inte föreligga. Bestämmelsenatt anstaltsstyrelses förlängnjngsbeslut skall underställas socialstyrelsensprövning bör härvidlag utgöra tillräcklig säkerhetsgaranti. Möjlighet finnsockså att dra ärendena under kammarrätts och, efter prövningstillstånd,regeringsrättens prövning. Försökspermission kan beviljas från allmän vårdanstaltför alkohol-missbrukare om det prövas vara tiU gagn. Sådan permission kan förbindasmed övervakning och lydnadsföreskrifter. Försökspermitterad kan återhämtas tillanstalten om han bryter mot meddelade föreskrifter. Försökspermission är avvärde bl. a. för att utröna om behandlingen på anstalten gett det avseddaresultatet. Den är också ett viktigt instrument för den intagnesåteranpassning till de ofta påfrestande förhållandena ute i samhället. Även omvederbörande missköter sig under permissionen, kan detta ha ett terapeutisktvärde genom att bidra till att ge honom insikt om sin verkliga belägenhet. Pågmnd av försökspermissionens karaktär synes det inte föreligga behov av attinföra möjlighet till förordnande av offentiigt biträde i ärenden om försökspermissionoch därmed sammanhängande inskränkningar i rörelse- och handlingsfriheten och inte heller ärende rörande återhämtande till anstalt avförsökspermitterad person. Övriga ärenden enligt NvL är inte av den natur attdet finns anledning överväga att införa institutet offentligt biträde för dem.Utredningen föreslår således att offentiigt biträde skaU kunna förordnas endasti ärende om tvångsintagning eller återintagning av alkoholmissbrukare på allmänvårdanstalt. Övervägande skäl torde tala för att biträde bör kunna förordnasförst sedan intagningsärendet anhängiggjorts hos länsrätten och inte redanunder intagningsärendets förberedande behandling hos nykterhetsnämnd eUerpolismyndighet. Visserligen kan det i och för sig vara praktiskat att biträdetkopplas in redan på det stadium då ofta större delen av utredningen sker. Aandra sidan kan det vara svårt att bedöma behovet av offentiigt biträde, innankännedom vunnits om allt det material som åberopas tUl stöd för ansökningen omintagning. Såvitt angår nykterhetsnämnden tUlkommer att, då nämnden utrederett fall av alkoholmissbruk, det ofta länge är ovisst i vilken form nämndenkommer att inskrida. I många faU torde nykterhetsnämndens utredning varaslutförd, innan nämnden beslutar göra ansökan om intagning på allmänvårdanstalt eller man eljest kan säga att fråga uppkommit om sådan intagning.Polismyndighets befattning med inlagningsärendena inskränker sig till de brådskandefallen. Ett offentiigt biträde skulle ofta inte kunna träda i funktion innan ansökanom intagning gjorts, även om möjlighet tUl utverkande av förordnande påpolisutredningsstadiet i och för sig fanns. Det anförda torde visa att det frånrättssäkerhetssynpunkt är tUlräckligt att beslutet om förordnande av offentiigtbiträde ges först sedan ansökan om intagning kommit länsrätten tUlhanda.Länsrätten har att se till att utredningen är fullständig och har attföranstalta om all den komplettering av utredningsmaterialet som behövs för enobjektiv bedömning av ärendet. Brister i utredningen, som biträdet påtalar, kansåledes avhjälpas under länsrättens handläggning av intagningsärendet. Förslaget om offentiigt biträde åt den som blirföremål för åtgärd enligt NvL har allmänt tUlstyrkts eUer lämnats utan erinranunder remissbehandlingen. finner sig inte i detalj kunna taställning till utredningens förslag. påpekar att frågan ompå vilket sätt rättssäkerhetskravet skaU kunna i rimlig omfattning tiUgodosesinom bl. a. nykterhetsvården och barnavården måste bli beroende dels avsocialvårdens organisation i stort, dels av i vilken utsträckning åtgärder avtvångskaraktär fortfarande skall förekomma inom socialvårdens ram och dels avi vUka former och av vUka organ beslut härom Socialutiedningen överväger f. n. frågornahärom men har ännu mte tagit slutlig ställning. När det gäller den närmareavgränsningen av de faU då offentligt biträde skall kunna komma i fråga harflera remissinstanser kritiserat utredningens förslag. Till denna grupp hörhovrätten för , , kammarrätten i , länsstyrelseni och JO. Socialsiyrelsen anför att ävenandra beslut enligt NvL än tvångs-intagningar är av sådan art att de innebär enväsentlig inskränkning i den enskildes rörelsefrihet, t. ex. meddelande avlydnadsföreskrift, förverkande av anstånd med verkställighet samt hjälpåtgärdsom syftar tUl att avstänga från spritinköp. ifrågasätter ominte i sådana ärenden möjlighet borde finnas att förordna offentligt biträde,i varje fall då besvär föres hos länsrätten, vars prövning är av utpräglatjudiciell karaktär. Även sådana ärenden som avgörs i ,underställningar av kvarhålliungbeslut och vissa besvär över anstaltsstyrelseseUer föreståndares beslut, kan leda till inskränkningar i den personligarörelsefriheten. De av utredningen angivna skälen för möjlighet att i sådanafall förordna offentiigt biträde är enligt styrelsens uppfattning starkare ände skäl utredningen anfört mot en sådan regel. Klart är att behandlingsarbetetpå anstalterna inte skall behöva tyngas av ett omständligt förfarande medoffentligt biträde för den intagne. I de få fall vederbörande anför besvär kanstyrelsen däremot inte finna det sakligt motiverat att helt uteslutamöjligheten till förordnande av offentUgt biträde. Detsamma gäller underställningsärendena.Självklart skulle möjligheten härtill utnyttjas endast i de enstakaundantagsfall då biträde är av behovet påkallat. Hovrätten för anseratt ärenden om förlängning av vårdtiden är av så ingripande art att en möjlighetbör införas att även i dessa förordna offentligt biträde. Hovrätten nämner somjämförelse att utredningen föreslår att sådant biträde skall kunna förordnas iärenden som avser omhändertagande för fortsatt samhällsvård enligt BvL. Kammarrätten i anser attde fall där fråga är om förverkande av villkorligt anstånd till sin natur ärmycket lika de fall där fråga är om återintagning på allmän vårdanstalt och attbehovet av biträde ofta är framträdande. Kammarrätten finner en jämförelse kunnagöras med talan enligt 27 kap. 6 § BrB om undanröjande av vUlkorlig dom ochenligt 28 kap. 8 § BrB om undanröjande av skyddstUlsyn. Offentlig försvararekan i dessa fall förordnas. Det torde icke vara ovanligt att den om varstvångsintagning är fråga i förvissningen om att erhåUa villkorligt anstånd medtvångsintagningen går med på tvångsintagning eller försummar att då tUlvaratasin rätt. Kammarrätten finner därför att möjlighet att förordna offentligtbiträde bör införas också närfråga om förverkande av villkoriigt anstånd förekommer hos förvaltningsdomstol. JO ifrågasätter om ej rätt tUl offentiigt biträdebör finnas i ärenden om utskrivning från vårdanstalt enligt NvL. i anser att någotframträdande behov av biträde i ärenden om återintagningar på aUmänvårdanstalt inte kan anses föreligga. Ett beslut om återintagning är enligtlänsstyrelsen rättsligt sett att betrakta som en fortsättning av intagningsbeslutetoch i hög grad ett beslut av verkstäUighetskaraktär.