prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — Ioch för sig är det ingenting som hindrar att förordnande med stöd avförevarande paragraf meddelas med avseende på en påföljd som ådömts före lagensikraftträdande. Eftersom det i ett sådant fall blir fråga om ett slagsretroaktiv tiUämpning av lagstiftningen lär det emellertid få förutsättas, attförordnande inte meddelas, om den dömde motsätter sig att verkställighetenöverflyttas. 1972: 98 109 Dennaparagraf motsvarar 4 § promemorieförslaget. Förstastycket innehåller en definition av begreppet europeisk brottmålsdom. Avdefinitionen framgår att med europeisk brottmålsdom avses endast avgörandensom har meddelats i konventionsstat. I motsats till konventionens terminologiges begreppet en så vid betydelse att det även omfattar sådana s. "ordonnances pénales" som finns förtecknade i konventionens bilaga111 och som alltså kommer att omfattas av det förordnande enligt 1 § som skallmeddelas i samband med att blir bundet av konventionen. Iandra stycket har tagits upp en definition av "utevarodom". Härmedavses genom en hänvisning tUl första stycket avgörande varigenom någon avdomstol eller annan myndighet har ådömts eller ålagts påföljd för brott elleregendom har förklarats förverkad utan att vederbörande har varit personligennärvarande vid förhandling i saken inför domstol. Denna definition innebär attuttrycket kommer att omfatta inte bara dom som har meddelats av domstol efterförhandling vid vilken den tilltalade inte har varit personligen närvarandeutan också sådant av annan myndighet träffat avgörande som i konventionen harbetecknats som "ordonnance pénale", dvs. för vidkommande strafföreläggandeoch föreläggande av ordningsbot. IenUghet med art. 21.3 (a) och (b) i konventionen undantas i 19 §departementsförslaget vissa utevarodomar från tillämpningen av de särskildabestämmelserna om sådana domar. Itredje stycket förklaras i enlighet med vad som har anförts i den allmännamotiveringen att vad som i fortsättningen av lagen sägs om påföljd ocksågäller förverkande, om inte annat särskilt föreskrivs. Verkställigheti av europeisk brottmålsdom Dennaparagraf, som motsvarar 5 § promemorieförslaget, innehåller regler om krav påframställning om verkställighet och om absoluta hinder mot verkställighet häri landet. Förstastycket innehåller motsvarighet till den i konventionen art. 3.2. angivna huvudregelnatt verkställighet i den anmodade staten av europeisk brottmålsdom får skeendast efter framställning av behörig myndighet i den anmodande staten. Vilkendenna myndighet är får avgöras i varje särskilt fall med ledning av innehålleti den lagstiftning eller de bestämmelser som den staten har antagit ochutfärdat med anledning av sitt tillträde till konventionen. Iandra stycket anges de absoluta hindren mot verkställighet här i landet aveuropeisk brottmålsdom. Enligtförsta punkten får europeisk brottmålsdom inte verkställas i , om intedomen har vunnit laga kraft och dessutom är verkställbar i den dömande staten.Genom bestämmelsen uppfylls konventionens krav i dessa hänseenden. I art. 1 (a)definieras nämligen "europeisk brottmålsdom" som slutligt avgörandemeddelat i konventionsstat av domstol efter förhandling i brottmål. Med"slutligt" avgörande torde få förstås dom eller beslut som vunnitlaga kraft. Enligt art. 3.1 krävs att påföljd som begärs verkställd skall varaverkställbar i den dömande staten. I art. 16 föreskrivs att vederbörandemyndighet i den anmodande staten i samband med framställning om verkställighetskall intyga att påföljden är verkställbar. Ikonventionen görs visst avsteg från principen om krav på lagakraftägande domeller beslut när det gäller framställningar om verkställighet av utevarodom ochs. "ordonnance pénale". EnUgt art. 22 kan sådant avgörande såsnart det har meddelats sändas till annan konventionsstat för delgivning ochmed sikte på verkställighet. Den anmodade staten kan inte avvisaframställningen enbart på den grund att avgörandet inte har vunnit laga kraft.En bestämmelse härom har i departementsförslaget tagits in i 8 § andrastycket. I andra punkten uppställskrav på dubbel straffbarhet. Bestämmelsen motsvarar art. 4.1 i konventionen. IförhåUande till promemorieförslaget har med anledning av ett påpekande avåtalsrättskommittén lydelsen ändrats till närmare överensstämmelse med 4 §allmänna utlämningslagcn. Utländsk brottmålsdom får sålunda inte verkställas iSverige, om den gärning som omfattas av domen inte motsvarar brott enligtsvensk lag. Verkställighet får inte heller ske, om gärningsmannen, därest gärningenbegåtts i , på annan grund inte skulle ha kunnat ådömas påföljd förgärningen i . Uttryckligt undantag har dock gjorts för det fall attgärningsmannen på grund av sin ålder inte skulle ha kunnat fällas till ansvar iSverige. Av skäl som utvecklas närmare vid 6 § 7 skall nämligen den omständighetenbara utgöra ett fakultativt hinder mot verkställighet i . I sak innebärdetta inte någon ändring i förhållande till promemorieförslaget. Föratt kravet på dubbel straffbarhet skall vara uppfyllt fordras inte attbrottsbeteckningarna i och den främmande staten är identiska. Vidprövning av frågan om gärningens straffbarhet i skaU de s. k. allmännastraffrihetsgrunderna, t. ex. nöd, nödvärn och samtycke beaktas men intereglerna om preskription. Hinder mot verkställighet enligt denna bestämmelsekommer sålunda att föreligga endast i fall då gärningsmannen på grund avgärningens beskaffenhet eller förhållandena vid dess begående över huvud tagetinte skulle ha kunnat fällas till ansvar här i landet. I tredje punkten anges som huvudregel att verkställighetinte får ske i , om den dömde inte har hemvist här. Vissa undantag fråndenna huvudregel gäller dock. Utländsk dom får sålunda verkställas här, även omden dömde saknar hemvist i landet, såvida det kan antas att sådan verkstälUghetskulle öka hans möjligheter till återanpassning i samhället. Verkställighet fårockså ske oberoende av hemvist, om den ådömda påföljden innebärfrihetsberövande och kan verkställas här i samband med att annan sådan påföljdskall verkställas i . Slutligen får verkställighet också ske här, omSverige är den dömdes ursprungliga hemland. Förevarande punkt motsvarar i sak bestämmelserna i art. 5(a)(d) jämförda med ingressen till art. 6. Med att är den dömdes"ursprungliga hemland" avses i enlighet med förarbetena tiU art. 5(d) inte endast att den dömde är svensk medborgare utan även att han utan attha svenskt medborgarskap har tillbringat större delen av sitt liv här i landet.En remissinstans finner uttrycket "ursprungliga hemlandet" svårtolkatoch har efterlyst en exemplifiering. Jag är medveten om att uttrycket inte ärentydigt, men det torde inte vara möjligt att finna någon bättre, i lagtextanvändbar översättning av konventionstextens "State of origin". Mankan dock räkna med att frågan mycket sällan stäUs på sin spets i praktiken. Detär nämligen inte troligt att framställning om verkställighet i fråga om annanän den som har hemvist i kommer att göras, om ingen av de övrigaföratsättningarna i förevarande bestämmelse är uppfyllda. Något behov avvägledande exemplifiering för de sällsynta undantagsfall då så trots allt kantänkas bli faUet anser jag inte behövlig, utan det torde kunna överlämnas åträttstiUämpningen att avgöra denna fråga under hänsynstagande till omständigheternai det särskUda fallet. Tydligt är dock att det bör ställas ganska stränga kravpå anknytning för att skall anses som den dömdes ursprangliga hemland ifall då han själv bestrider att så är faUet och därför motsätter sigöverflyttning av verkställighet. Av skäl som har angetts i departementspromemorian har intetagits upp någon motsvarighet till art. 5 (e) i konventionen. Enligt fjärde punkten får verkställighet inte ske här ilandet, om detta skulle vara oförenligt med grundläggande principer för svenskrättsordning ("ordre public"). Bestämmelsen motsvarar art. 6 (a).Att domen har föranletts av otillbörUg hänsyn till den dömdes kön eller socialagrupptillhörighet, torde som åtalsrättskommittén har anfört kunna beaktas medstöd av förevarande bestämmelse. I femte punkten förbjuds verkställighet som skulle stridamot internationella förpliktelser. Bestämmelsen har sin motsvarighet iart. 6(d). I sjätte och sjunde punkterna ges i överensstämmelse med vadsom har anförts i den allmänna motiveringen bestämmelser om hinder motverkställighet i strid mot de principer som ligger till grund för konven- tionensbestämmelser om "ne bis in idem" (art. 5355). Härigenom uppfyllskravet i art. 7 på ett sådant absolut verkställighetshinder. Konventionenskrav på iakttagande av principerna om "ne bis in idem" innebär, attden stat som mottager framställning om verkställighet inte får bifallaframställningen, om den dömde genom dom avseende samma gärning meddelad i denanmodade staten eller i annan konventionsstat har frikänts från ansvar ellerhar dömts till påföljd som har verkställts eller håller på att verkställas.Vidare får framställningen inte bifallas, om påföljden enligt en sådan dom harbortfallit på grund av nåd, amnesti eller preskription eUer om den dömde genomdomen har förklarats skyldig utan att ådömas påföljd. Det är"principerna" i konventionens "ne bis in idem"-avsnitt somskall tiUämpas, vUket får tolkas så att den anmodade staten är berättigadföreskriva (jfr art. 55) att där meddelad dom utgör hinder mot bifall tillframställning om verkställighet av annan europeisk brottmålsdom för sammagärning, även om den förstnämnda domen inte har börjat verkställas.Hänvisningen till principerna torde också innebära att dom meddelad iicke-konventionsstat kan åberopas som skäl för avslag på framställning omverkställighet, om så kunnat ske därest domen meddelats i konventionsstat. Ilagförslaget har konventionsbestämmelsen om iakttagande av "ne bis inidem"-reglema i verkställighetssamarbetet delats upp på punkterna 6 och7, så att sjätte punkten avser verkan av svensk dom och sjunde punkten verkanav dom meddelad i annan främmande stat än den konventionsstat som har begärtverkställigheten. Sjunde punkten har i departementsförslaget kompletterats medett omnämnande även av det fallet att den ådömda påföljden har bortfallit tillföljd av preskription. Iåttonde punkten föreskrivs, att verkställighet inte får ske om detta i övrigtskulle strida mot konventionen. Som har anförts vid 1 § kan denna bestämmelsekomma till användning bl. a. då påföljden har ålagts av administrativmyndighet, vars avgörande inte kan överklagas till domstol. Men även andrafall kan tänkas då verkställighet, utan att förhållande föreligger som angesunder 17 i förevarande paragraf, skulle stå i strid med konventionen. Dennaparagraf, som motsvarar 6 § promemorieförslaget, innehåller i första stycketunder punkterna 18 en uppräkning av de fall i vilka framställning omverkställighet kan men inte nödvändigtvis skall avslås. Uppräkningenmotsvarar innehållet i art. 6(b), (c); (e)(h) samt (j)(1) i konventionen. Iförsta punkten, som motsvarar art. 6 (b), anges som fakultativ avslagsgrundatt domen avser politiskt eller militärt brott. Andrapunkten motsvarar art. 6 (c) och gör det möjligt att vägra verkstäUighetom hänsyn till ras, religion, nationalitet eller politisk åsikt kan antas haföranlett domen eller ha inverkat på domslutet i skärpande riktning. Dennapunkt har i förhållande till promemorieförslaget ändrats till närmareöverensstämmelse med konventionstexten i art. 6(c). I förevarande bestämmelseanges sålunda i enlighet med åtalsrättskommitténs förslag att framställning omverkställighet kan avslås om det finns "grundad anledning" antagaatt ovidkommande hänsyn tUl ras etc. har förekommit. Detta uttryck tordebättre täcka vad som avses i konventionens engelska och franska text (engelska"substan-tial grounds" och franska "des raisonssérieuses"). Enligttredje punkten får framställning om verkställighet avslås om förundersökninghar inletts i rörande samma gärning eller om mål om ansvar förgärningen har anhängiggjorts eller om strafföreläggande eller föreläggande avordningsbot har utfärdats. Att åtalsfrågan har prövats och lett till beslut attåtal ej skall väckas eller fullföljas eller till beslut om åtalsunderlåtelsekan enligt denna punkt också vara skäl att inte godta framställning omverkstäUighet av utländsk dom avseende samma gäming. Förevarande punktmotsvarar art. 6(e) och (f). Enligt förarbetena till konventionen är det enligtdessa bestämmelser möjligt att vägra verkstäUighet, inte bara när lagföringfaktiskt pågår i den anmodade staten vid tiden för mottagande av framställningom verkställighet utan också när denna stat har inlett lagföring just medanledning av den mottagna framställningen om verkställighet. Fjärdepimkten motsvarar art. 6 (g) och gör det möjligt att vägra verkställighet, närden anmodande staten har grundat sin jurisdiktionsrätt på andra regler änsådana som ger uttryck för territorialitetsprincipen, dvs. när domen avserbrott som har begåtts utanför den dömande statens område. Enligtfemte punkten, som motsvarar art. 6(h), kan framställning om verkställighetavslås, om påföljden inte kan verkställas här i landet. Härmed avses faktiskomöjlighet att genomföra verkställighet, dvs. främst det fallet att den dömdeinte finns här i landet. Isjätte punkten tas upp motsvarighet till art. 6(j). Genom bestämmelsen ges denanmodade staten, dvs. , möjlighet att ifrågasätta den dömande statensbedömning av frågan om verkställighet är möjlig i den staten. Bestämmelsensyftar till att uppmuntra berörda stater att samarbeta effektivt för att uppnåden lösning som med hänsyn till den dömdes återanpassning är den lämpUgaste.Den torde främst komma till användning när situationen har förändrats efterdet att framställningen gjordes. Sjundepimkten motsvarar art. 6 (k). Att den dömde vid tiden för brouet inte hadefyllt kan vara skäl att vägra verkställighet men är sålunda inte ettabsolut hinder mot att verkställighet sker här i landet. Att den som har begåttbrott innan han har fyUt inte kan dömas till påföljd enligt svensk rätthar slagits fast i 33 kap. 1 § BrB. visserligenen grundläggande princip i vår straffrätt och man kunde därför ifrågasätta, ominte en sådan omständighet borde utgöra ett ovillkorligt hinder motverkställighet av påföljd i . Det är dock, som RÅ framhållit i sittremissvar, angeläget att det finns möjlighet atl utan hänsyn tillstraffbarhetsåldern kunna övertaga verkställighet av utländsk dom avseende ensvensk som har dömts till frihetsstraff utomlands innan han fyllt . Viddet särskilda verkställighetsförfarande som skall äga rum vid svensk domstolföre verkställighet här i landet kan påföljden i ett sådant fall bestämmas medtillbörlig hänsyn till den unges ålder. Enligtåttonde punkten, som motsvarar art. 6 (1), kan verkställighet vägras om denpåföljd eller det förverkande som har ålagts eller beslutats genom denutländska domen är preskriberat enligt svenska preskriptionsregler.Framställning om verkställighet kan däremot inte avslås på den grund att brottetskulle ha varit preskriberat enligt våra regler om åtalspreskription (35 kap.14 och 6 §§ BrB). Som jag har anfört i den allmänna motiveringen bör Sverigeinte begagna sig av förbehållet under c) i bilaga I till konventionen utangodta den dömande statens regler om åtalspreskription. Iandra stycket av förevarande paragraf föreskrivs, att preskriptionsavbrytandehandling, som har företagits i den främmande staten, vid tillämpning av förstastycket 8 dvs. vid en undersökning av om påföljdspreskription inträtt enligtsvensk lag skall ha samma verkan här i landet som i den anmodande staten.Bestämmelsen motsvarar art. 8 i konventionen. Dennaparagraf, som motsvarar 7 § promemorieförslaget, uppställer särskilda villkorför bifall till framställning om verkställighet av dom som avser mer än ettbrott i fall då hinder föreligger mot verkställighet såvitt avser något ellernågra brott. Paragrafen grundas på art. 4.2 och ingressen till art. 6.Konventionen föratsätter, att den dömande staten kan begära partiellverkställighet av brottmålsdom. Ett sådant förfarande är emellertid tänkbartendast om det framgår av domen eller den dömande staten i samband medframställningen anger att viss påföljd hänför sig endast till det eller debrott i fråga om vilka verkställighetshinder inte föreligger. I annat fall kanframställningen i sin helhet avslås. Denna paragraf har utformats i enlighethärmed. Prövningav framställning om verkställighet Dennaparagraf motsvarar 8 § promemorieförslaget. I överensstämmelse med vad som harföreslagits i den allmänna motiveringen innehåller förevarande paragraf reglerom att framställning omverkställighet i första hand skall prövas av Kungl. Maj:t och, om den inteomedelbart avslås, överlämnas tUl RÅ för vidare handläggning. I fråga omräckvidden av Kungl. Maj:ts prövning hänvisas till vad som har anförts i denallmänna motiveringen. Som där har föreslagits har i förhållande tillpromemorieförslaget gjorts den ändringen i förevarande paragraf att prövningenhuruvida hinder mot verkställighet skall anses föreligga enligt 5 § andrastycket 8 har förbehållits Kungl. 18 i konventionen skall myndigheterna i den anmodade staten ofördröjligenlämna myndigheterna i den anmodande staten meddelande om åtgärder som harvidtagits på grund av framställningen om verkstäUighet. Sådant meddelande börlämnas av RÄ så snart framställningen har vidarebefordrats till honom.Inträffar efter det framställning om verkställighet har överlämnats till RÅ någonomständighet, som skulle ha föranlett avslag, om den hade förelegat vid tidenför Kungl. Maj:ts prövning, bör RÄ anmäla detta till Kungl. Maj:t, som därefterprövar om avslagsbeslut skall meddelas. RÅ:s skyldigheter i detta avseende börregleras i administrativ ordning. Dennaparagraf, som motsvarar 9 § promemorieförslaget, innehåller bestämmelser omanhängiggörande av mål om verkställighet av europeisk brottmålsdom vid domstoloch om rättens handläggning av sådant mål. Maj:töverlämnat framställning om verkställighet till RÅ, ankommer det enligt förstastycket av förevarande paragraf på RÅ att göra ansökan hos rätten om dessprövning av framställningen, om inte annat följer av 16 § eller 1922 §§ i denföreslagna lagen. Detta överensstämmer med huvudregeln i art. 37 om domstolsprövning. I första stycket har vidare förts in en bestämmelse om att RB:sregler om rättegången i brottmål i tUlämpUga delar gäller rörande sakens handläggning.Bestämmelsen har med anledning av vissa uttalanden i åtalsrättskommitténsremissyttrande getts en lydelse som tydligare än motsvarande bestämmelse ipromemorieförslaget anger att även åklagarmyndighetens handläggning avhithörande frågor regleras av RB. Dessutom har tillagts en bestämmelse om atträttens avgörande sker genom dom. Hänvisningen tUl RB omfattar både de allmännareglerna om rättegången i brottmål och de särskilda reglerna om rättegången ide olika instanserna. Detta innebär bl. a. att tingsrättens avgörande i mål somavses här kan överklagas på vanligt sätt. Härigenom uppfylls kravet i art. 41att rättens avgörande i mål om verkställighet av utländsk brottmålsdom skallkunna överklagas. Iandra stycket av förevarande paragraf, som motsvarar tredje stycket ipromemorieförslaget, ges regler om den dömdes rätt att höras personligen viddomstolsförhandling med anledning av framställning om verk- ställighet av europeisk brottmålsdom. Bestämmelsernaöverensstämmer med art. 39. I enlighet med art. 39.2 medges undantag frånhuvudregeln om personligt hörande, när den dömde är berövad friheten i den statdär domen har meddelats. Undantagsbestämmelsen avser de faU då denfrihetsberövande påföljd som begärs verkställd har börjat verkställas i dendömande staten. Avsikten är att den dömde inte skall överföras tUl den anmodadestaten, förrän domstolen har godkänt framstäUningen. Om han överförs tidigare,kan man riskera att han får föras tUlbaka, om domstolen finner attframställningen bör avslås. Den dömde har dock enligt art. 39.2 en ovillkorligrätt att vara personligen närvarande när domstolen efter att ha godkäntframställningen bestämmer påföljd för brottet. Den i 9 § andra stycketpromemorieförslaget upptagna föreskriften härom har i departementsförslaget istället tagits upp i 11 § andra stycket. Denna paragraf motsvarar 10 § promemorieförslaget. I paragrafens första stycke anges vilka av de i lagenangivna förutsättningarna för verkställighet som skall prövas av rätten. Detföreskrivs, att rätten skall pröva samtliga förutsättningar med undantag fördem som anges i 5 § andra stycket 8 (verkställighet i strid mot konventionensbestämmelser i övrigt), 6 § första stycket 1 (poUtiskt eUer militärt brott), 4(brottet ej begånget i den stat där påföljden ådömts), 5 (påföljden ej möjligatt verkstäUa här i landet) och 6 (verkställighet antas kunna äga rum i denfrämmande staten). Dessa förutsättningar prövas slutgiltigt av . Maj:t. Ifrågan huruvida övriga förutsättningar för bifall tUl framställningen äruppfyllda är domstolen inte bunden av Kungl. Maj:ts bedömning, som i principinte innebär annat än ett konstaterande att det inte finns hinder mot attframställningen underkastas domstols prövning. Genom förevarande bestämmelse uppfylls kraven i art. 40.1(a)(d) att vissa förutsättningar skall prövas av domstol. Enligt art. 40.1(e)krävs dessutom att domstolen skall förvissa sig om att det särskildaförfarandet för verkställighet av utevarodom och "ordonnance pénale"har iakttagits. Detta följer enligt lagförslaget av de särskilda bestämmelsernaom utevarodom (se 19 §). I andra stycket har en av konventionens huvudprinciper(art. 42) kommit tUl uttryck. Här föreskrivs, att frågan huruvida den dömde ärskyldig till brottet inte får prövas på nytt. Därmed avses att domstolen ärbunden av den bedömning i själva ansvarsfrågan som har gjorts av domstoleneller myndigheten i den främmande staten och som framgår, direkt ellerindirekt, av det avgörande som skall verkställas. Finner rätten att framställningen om verkställighet intekan bifallas, börunderrättelse härom sändas till den främmande staten via utrikesdepartementet.Föreskrift härom bör meddelas i tillämpningsföreskrifter till lagen. Idenna paragrafs första stycke, som motsvarar 11 § promemorieförslaget, finnsen annan av konventionens huvudprinciper uttryckt, nämligen att ny påföljdskall bestämmas i enlighet med vad nationell lag föreskriver om påföljd förbrott av ifrågavarande slag. Bestämmelsen motsvarar vad som uttryckligen sägsom frihetsberövande påföljd i art. 44.1 och indirekt följer av bestämmelsema iart. 45.1 om böter och förverkande av pengar och i art. 46.1 om förverkande avvisst föremål. Svensk domstol skall sålunda "döma om" såvitt avserpåföljden och tillämpa det svenska påföljdssystemet med de begränsningar somanges i följande paragrafer. Enremissinstans anser att bestämmelsen i 11 § promemorieförslaget börkompletteras med en uttrycklig anvisning att påföljden kan vara av annat slageller annan varaktighet än som har bestämts i den ursprungliga domen (art.44.1). Jag anser emellertid inte någon sådan komplettering nödvändig, eftersomden angivna principen tillräckligt tydligt kommer till uttryck i följandeparagrafer i lagförslaget. I fråga om det avgörande domstolen träffar ipåföljdsfrågan vill jag framhålla att det i alla avseenden kommer att varalikställt med dom i vanligt brottmål. Iandra stycket har, som anförts vid 9 § departementsförslaget, tagits upp den i9 § promemorieförslaget meddelade föreskriften att den dömde på begäran skallges tUlfälle att bli personligen hörd inför domstolen innan frihetsberövandepåföljd bestäms. Dennaparagraf, som har sin motsvarighet i 12 § promemorieförslaget, innehållerregler om svensk domstols bestämmande av påföljd när frihetsberövande påföljdeller böter har ådömts genom den utländska domen. Paragrafen motsvarar art.44.1 och 2 samt art. 45.1 och 2 i konventionen. Iförsta stycket ges regler om verkställighet av frihetsberövande påföljd.