prop · FV0315 · 1972-12-31 00:00:00 — I förtydligande syfte bör iförfattningstexten föreskrivas att skattereduktionen då skall åtnjutas av denmake som har den högsta taxerade inkomsten. Skulle denna vara lika för båda makamabör, som fallet nu är i fråga om förvärvsavdragen, åldern få bli utslagsgivande. Vidarefår enligt de nu gäUande reglema skattereduktion ske även i fråga omförmögenhetsskatt. Sådan skattereduktion kan komma att åtnjutas i enstaka fall,nämligen av den som har förmögenhet men mycket låg inkomst. Förmögenhetsskattenbegränsas i princip genom särskilda regler om begränsning av skatt.Skattereduktionen syftar inte till ytterligare lättnader iförmögenhetsbeskattningen utan infördes som ett led i en omläggning avinkomstbeskattningen. Det är därför principiellt sett inte riktigt att tillåtareduktion av förmögenhetsskatt. Administrativa olägenheter att avskiljaförmögenhetsskatten i reduktionsförfarandet föreligger inte. Skattereduktionutgör ett led vid debitering av slutiig skatt. De materiella reglema hardärför fått sin plats i UF och tillämpas av lokal skattemyndighet. Vissa av deförutsättningar som lokal skattemyndighet därvid har att pröva är emellertidatt se som taxeringsavgöranden. Innebörden härav är att lokal skattemyndighetinte har att göra en egen prövning utan skall utgå från vad taxeringsnämndenbeslutat i frågan. Hit hör t. ex. frågan huravida makar levt samman eller i vadmån skattskyldig varit bosatt här i landet. Med hänsyn till vad jag nu anförtbör lämnas klarläggande föreskrifter i ämnet i UF och TF. Reglernas närmareutformning kommer att beröras i det följande. Tillföljd av skattepaket bör ändringar göras också i bestämmelserna om eftertaxeringenligt 114 § TF. Ett av villkoren för eftertaxering är f. n., att denskattskyldige ej blivit taxerad eller att han blivit för lågt taxerad. Vad mandå i praktiken utgår från torde vara frågan, omden beskattningsbara inkomsten resp. den skattepliktiga förmögenheten harblivit för låg. m. årets taxering kan inträffa, att inkomsttaxeringen i och för sig är beloppsmässigtriktig, men att dock skatten på grand av felaktigt taxeringsbeslut blirberäknad tiU för lågt belopp. Ett sådant fall föreligger när B-inkomst, t. ex.inkomst av kapital, enligt 9 § 3 mom. SI har rubricerats som A-inkomst enligtsamma författningsrum. Därigenom kan skatten ha beräknats till för lågt beloppehuru den beskattningsbara inkomsten inte är felaktigt angiven. Ävenbedömningen av om gifta skattskyldiga har levt tillsammans underbeskattningsåret kan inverka på frågan om A- eller B-inkomst föreUgger utan attha betydelse för storleken av den beskattningsbara inkomsten. Samma följd får ivissa fall uppgifter som läggs till grund för frågan om skattskyldig skall få skattereduktioneller med vilket belopp sådan skall utgå. Sådanafall och liknande bör kunna rättas genom eftertaxering, givetvis under deförutsättningar som i övrigt gäller för att skattskyldig skall kunna eftertaxeras.Jag viU därför föreslå det tillägget tiU 114 § TF, att eftertaxering skallkunna ske om skattskyldigs förfarande medfört för låg debitering av skattenligt UF. Jag avser att beröra denna fråga ytterligare i det följande. Idetta sammanhang vill jag föreslå en ändring i bestämmelserna om lätt tillgrundavdrag för oskiftat dödsbo för senare beskattningsår än det då dödsfalletinträffade. Bestämmelser härom finns i 49 § KL och anvisningarna tillparagrafen samt 8 § SI. Förutsättning för sådant avdrag är bl. a. att denavlidne varit bosatt här i landet vid dödsfallet och att delägama varithuvudsakligen beroende av dödsboets inkomst för sin försörjning. Grundavdrag(tidigare ortsavdrag) kan medges med högst samma belopp, som den avlidne skulleha åtnjutit i avdrag om han levt. Ipraxis har bestämmelsen oftast tillämpats så att jämkning av ortsavdraget inteförekommit. Antingen har ortsavdrag medgetts med belopp som tiUkommit denavlidne om han levt eller också inte alls. De nya bestämmelserna om avtrappningav grundavdrag beroende på storleken av inkomst eller tid för bosättning här ilandet medför emellertid i vissa fall administrativ omgång vid beräkningen avgrundavdragets storlek. Därmed kan svårigheter uppstå att ange hur jämkningenskall ske. Jagvill föreslå att bestämmelsen ändras så, att dess innehåll ansluts till vad somtiUämpats i praktiken, nämligen att grundavdrag i dessa fall medges antingenmed samma belopp som skulle ha tillkommit den avlidne eller också inte alls.Detta torde medföra större säkerhet vid be- dömningenoch en förbättring för dödsbodelägarna visserligen huvudsakligen i formeUthänseende vilket är berättigat med hänsyn till de ömmande fall som kanföreligga. Skattför gemensamt kommunalt ändamål Taxeringtill skatt för gemensamt kommunalt ändamål förekommer bl. a.beträffande vissa rörelse- och tjänsteinkomster. För sådant ändamål taxerasfysisk person, som inte varit bosatt här i riket, för inkomst av rörelse, därfast driftställe inte begagnats, samt utländska bolag, som drivit rörelse här ilandet utan fast driftställe (57 § 1 mom. KL). Taxering som avses åsättsäven fysisk person, som under tid dä han inte varit bosatt här haft inkomst avtjänst, för vilken skattskyldighet här i landet föreligger (59 § 3 mom. KL),samt tjänstemän med familjer som vid tjänstgöring utomlands vid svenskbeskickning eller lönat konsulat i skattehänseende anses bosatta här i riket(69 § KL). Kommunalinkomstskatt på gmnd av sådan taxering utgår enligt en särskild förordning[förordningen (1928: 395) angående det belopp, varmed inkomstskatt förgemensamt kommunalt ändamål skall utgöras] med för varje skatteöre, sompåförts för den till sådan skatt beskattningsbara inkomsten, dvs. med 5 »/o avdenna inkomst. Skatt som utgörs för sådant ändamål skall användas för utjämningav skattetrycket mellan olika kommuner (71 § KL). Gällandeskattesats för gemensamt kommunalt ändamål fastställdes . Vidbestämmelsernas tillkomst framhölls (prop. 1927: 102 bil. 3 s. 50) attdebiteringen i hithörande fall måste ske efter andra grunder än de som eljestgällde för allmänna kommunalskatter. Det ansågs att inkomsten borde beskattasefter en fix, för hela riket gällande procent av den skattepliktiga inkomsten.Skatten bestämdes att utgå med 5 "/o, vilken utdebitering betecknades somjämförelsevis låg. Medelutdebiteringen i riket för kan beräknas hautgjort 8: . Den nu gällande utdebiteringen på 5 »/o har med tiden kommitatt alltmer avvika från normal utdebitering för kommunalskatt. Vid olika tillfällenhar ocksä frågan om en ändring aktualiserats. Det kunde i och för sigövervägas att helt överge systemet med en särskild skattesats i förevarandefall. Enligt min mening är de skäl som föranlett en lägre utdebitering dock aUtjämtgiltiga. Det är sålunda uppenbart att de som har att erlägga skatt förgemensamt kommunalt ändamål inte i samma utsträckning som andra skattskyldigautnyttjar det aUmännas tjänster. Emellertid anser jag attskattesatsen bör anpassas tiU aktuella förhållanden. Medelutdebileringen iriket uppgår f.n. tiU . Om tidigare norm för bestämmande avskattesatsen tillämpas, skulle den höjas till . Det kan dock varaskäl att begränsa höjningen a. för att inte alltför mycket skärpa beskattningen av vissa utlandstjänstgörandesvenskar i statens tjänst. Jag föreslår därför att skatt för gemensamtkommunalt ändamål skall utgå med per skatteöre. Idetta sammanhang vill jag även behandla ytterligare en fråga som rör svenskar iutiandet. F. n. beskattas svensk medborgare, som tillhört svensk beskickninghos utländsk makt eller lönat konsulat eller beskickningens eller konsulatetsbetjäning och som på grund av sin tjänst varit bosatt utomlands, såsom här iriket bosatt person. Detsamma gäller sådan persons hustru samt barn under 18år, om de varit svenska medborgare och bott hos honom. avsedda personer ärinte skyldiga att erlägga kommunalskatt för inkomst av ifrågavarande tjänst,men i övrigt är de skattskyldiga för inkomst i samma omfattning som här bosattfysisk person (69 § KL). Emellertid skall de utgöra skatt för gemensamtkommunalt ändamål för andra inkomster an den skattefria tjänsteinkomsteii underförutsättning att de är mantalsskrivna i Storkyrkoförsamlingen i ,vilket normalt är fallet. Denna församling anses då vara den skattskyldigeshemortskommun. Emellertid kan mantalsskrivning med Kungl. Maj:ts medgivande skei annan kommun, nämligen i sådan kommun där den skattskyldige äger fast egendom.I sådant fall utgör den kommun där mantalsskrivning skett hemortskommun.Taxering för gemensamt kommunalt ändamål förekommer då inte. Genomatt nu angivna skattskyldiga vid taxeringen anses som bosatta här i riket fårde bl. a. tiUgodoräkna sig allmänna avdrag och grundavdrag. Även härigenomkommer de i ett förmånligare läge än sådana utlandstjänstgörande i statenstjänst, som inte anses bosatta i , men likväl är skattskyldiga här förtjänsteinkomster från staten. Sistnämnda kategori medges inte allmänna avdrageller gmndavdrag och har att erlägga skatt för gemensamt kommunalt ändamål. Enligtmin mening är den olikhet som förekommer mellan olika kategorier av svenskar istatlig tjänst utomlands inte tillfredsställande. Anledning saknas sålunda atti fråga om utrikesförvaltningens personal och andra i skattehänseendelikställda särbehandla andra inkomster än tjänsteinkomsten. Övriga inkomsterbör beskattas på vanligt sätt även om de taxeras i Storkyrkoförsamlingen ochskatt således beräknas enligt den utdebitering som tiUämpas i församlingen. Deförslag jag nu lagt fram påkallar ändring av bestämmelsema i 1928 års tidigarenämnda förordning. En ny författning i ämnet bör utfärdas. Dessutom bör 69 §KL, som innehåUer hänvisning till en upphävd författning, omredigeras. Enligt4 § förordningen (1958: 295) om sjömansskatt (SjF) får bl. a. försäkringskassorersättmng av staten för avgiftsbortfall på grund av sjömansskattenskonstruktion. Denna skatt är en statlig inkomstskatt. Ersättning utgår med 6 "/oav den sjömansskatt som erlagts av sjömän bosatta inom försäkringskassansverksamhetsområde. Sjömansskatt enligt SjF erläggsinte bara av här i landet bosatta sjömän utan också av sjömän bosatta iDanmark, , eller . Dessa senare kan enligt särskildabestämmelser få rätt till sjukvårdsförmåner i samma omfattning som här bosattsjöman och är i så fall inskrivna i allmänna försäkringskassa. Enligtgällande bestämmelser får denna försäkringskassa inte ersättning med hänsynhärtill. Jag anser ati vid beräkning av ersättningen tiU allmännaförsäkringskassa hänsyn bör tas även till sjömansskatt som erlagts av sjömanvilken är inskriven i kassan utan att vara bosatt här i landet. Beträffandesjömansskattens administration skall ett särskilt ADB-system tillämpas fr. o. m.år 1972. Systemet innebär bl. a., att redarnas uppgifter om uppburen sjöinkomstoch eriagd sjömansskatt m. m. bearbetas maskinellt. Avsikten är atttaxeringsnämnd skall få uppgift i erforderiiga hänseenden direkt från sjömansskatiekontoret.Redarnas obligatoriska skyldighet att lämna kontrolluppgifter till ledning vidtaxeringen kan därmed avskaffas. Detta föranleder ändring i 37 § 1 och 4 mom. TF. Iinkomstiängd bör antecknas uppgifter om sjöinkomst m. m., som har betydelse förtaxeringen. Möjligheten för lokal skattemyndighet att rätta felaktigheter ilängden beträffande sjömansskatt bör föreligga inte bara beträffande rena längdföringsfelutan ocksä när anteckning om beskattningsbar sjöinkomst och sjötid blivitfelaktiga på grund av beslut om jämkning enligt SjF. Vad jag nu föreslagitpåkallar ändring i 68 och 72 a §§ TF. Sjömansskattenadministreras numera av , inom vilket särskilda uppgifter hartillagts dess sjömansskattekontor eller sjömansskattenämnden enligtbestämmelser i . Det tillkommer f. n. nämnden att bestämma hur sjömansskattskall redovisas. Nämndens uppgifter i övrigt avser emellertid funktioner someljest tillkommer taxeringsnämnd eUer länsskatterätt. Jag anser det mindrerationellt att nämnden skall befatta sig med redovisningsfrågor och föreslårdärför en ändring av 14 § 1 mom. SjF. Enligt47 § förordningen (1968: 430) om mervärdeskaU (MF) gäller, att restavgift utgårnär sådan skatt inte i sin helhet betalats i behörig ordning senast den dagskatten är förfallen till betalning. Restavgiften är för varje hel kronaav den skatt som inte betalats, dock lägst . Nämndaparagraf fick sin nuvarande lydelse i samband med att bestämmelser om skattetUläggoch förseningsavgift enligt beslut av riksdag infördes den 1 januari1972 i MF liksom i andra skatteförfattningar. Den ändring som då gjordesinnebar i huvudsak att restavgift inte skall utgå om skatt, som ej faststäUtsi enlighet med avlämnad deklaration, betalas inom den tid som anges ilänsstyrelsens faststäUelsebeslut. Dethar visat sig att risk finns för att de angivna bestämmelserna utnyttjas isyfte att undgå både restavgift och skattetillägg, trots att skattebetalningenmedvetet förhalats. Som exempel härpå kan nämnas följande. En skattskyldig sommedvetet underlåter att lämna deklaration för mervärdeskatt påförs skatt efterskälig grund genom beslut om fastställelse av skatt. Därvid påförs även skattetiUäggoch förseningsavgift. Betalning skall ske inom tid som anges i beslutet. Denskattskyldige kan innan gått ut lämna en korrekt deklaration tUllänsstyrelsen, som då genom nytt beslut fastställer vilken skatt som skallbetalas. Om betalning sker i rätt tid enligt beslutet undgår den skattskyldigesåväl restavgift som skattetillägg trots att betalning sker för sent enligt deallmänna reglerna. Detfinns därför enligt min mening skäl att ändra bestämmelserna så, att restavgifti princip skall tas ut så snart skatt inte betalas i den tid och ordning somanges i 22 § för avlämnande av deklaration, dvs. i princip senast den femte iandra månaden efter utgången av redovisningsperioden. Även i de fall dåskatten genom särskilt beslut fastställs till högre belopp än som inbetalats,skall således restavgift tas ut. I vissa fall kan den här föreslagna ordningente sig obUlig, exempelvis när höjning av skatten sker efter avgörande av kompUceradetolkningsfrågor eller när den skattskyldige inte själv tagit ut någon skatt. Isådana fall kan det enligt min mening finnas fog för att medge befrielse fråneller nedsättning av restavgift. Möjlighet till befrielse föreligger enligt 47§ tredje stycket. Befrielse bör kunna medges ex officio i samband med faststäUandetav skatten. Det ankommer på att vid behov utfärdaföreskrifter i fråga om gmnderna för befrielse från restavgift. Denav mig förordade ändringen bör träda i kraft möjligt. 1 enlighetmed det anförda har inom upprättats förslag tiU 1) lag om ändring iuppbördsförordningen (1953: 272), 2) lag om ändring ikommunalskattelagen (1928: 370), 3) lag om skatt för gemensamtkommunalt ändamål, 4) förordning om ändring iförordningen (1947: 576) om statlig inkomstskatt, 5) förordning om ändring iförordningen (1947: 577) om statlig förmögenhetsskatt, 6) lag om ändring i lagen (1962:398) om finansiering av folkpensioneringen, 7) lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 8) förordning om ändring iförordningen (1958: 295) om sjömansskatt, 9) förordning om ändring iförordningen (1968: 430) om mervärdeskatt, 10)lag om ändring i taxeringsförordningen (1956: 623). Vadangår UF och TF innehåUer dessa förslag även ändringar som jag inteberört. Jag avser att motivera dessa ytterligare ändringar i det följande i denmån grandema för dem inte direkt framgår av den föreslagna författningstexten. Allmänt.Debitering av tingshusmedel förekommer inte numera, sedan staten övertagitlokalhållningen för de aUmänna underrättema. Ordet "tingshusmedel"har därför utmönstrats ur förordningen. Vidare har där det förekommer i UF borttagitsordet "municipalsamhäUe", eftersom något sådant inte längre finns.Ordet "stad" har utbytts mot "kommun". Vissa ändringarbetingas av den genomförda för-valtningsprocessreformen. Ändringen avser förtydligande av författningstexten så att därav klart framgår, att hänsynstagande till skattereduktion enligt 4 mom.ingår i beräkningen av slutlig skatt. 2§ 3 mom. I det nuvarande första stycket anges i vad mån bl. a. skogsvårdsavgiftskall anses ingå i kvarstående eller tillkommande skatt. Bestämmelsen harutformats med hänsyn till att sådan avgift hade ett särskilt läge iförmånsrättsordningen enligt 17 kap. handdsbalken. gäller enligtförmånsrättslagen (1970: 979) och lagen (1971: 1072) om förmånsberättigadeskattefordringar m. ra. att skogsvårdsavgift har samma förmånsrätt som andraskatter enligt UF. Det föreligger alltså i fortsättningen inget särskilt behov att specificera denna avgift när 5 Riksdagen1972.1 saml. kvarståendeeller tillkommande skatt bevakas med förmånsrätt i konkurs. Enligt andra stycket skalldär angiven skatt i kommun inom vilken vederbörande är skattskyldig till statiiginkomstskatt anses i första hand utgöra betalning av tiUäggspensionsavgift. Detföreslagna systemet med gemensam debitering av skatt i olika kommuner gör detmöjligt att avräkna avgiften från all erlagd skatt. Avräkningsregelnsnuvarande begränsning till kommun inom vilken skattskyldighet till statliginkomstskatt föreligger bör därför inte längre gälla. Detta innebär attbetalning av preliminär, kvarstående eller tillkommande skatt skall anses iförsta hand avse tilläggspensionsavgift även i det fall att skatten erlagts iannan kommun än hemortskommunen. 3 § 1 mom. Enligt författningsmmmetsnuvarande lydelse skall skattskyldig i kommun, där han kan antas bli påfördslutlig skatt enligt den årliga taxeringen året näst efter inkomståret, utgörapreliminär skatt med belopp som så nära som möjligt kan antas motsvara vissauppräknade, i den slutUga skatten ingående skatter och avgifter. Överensstämmelsenmellan preliminär och slutlig skatt skall som framgår av bestämmelsen gällaför varje kommun där slutlig skatt skall erläggas. Om debitering av all skattför fysisk person och dödsbo sker i hemortskommun, bör preliminär skatt kunnabestämmas med hänsyn till den slutiiga skatt som skall erläggas på grund av dengemensamma debiteringen. 3 § 2 mom. I punkt 1första stycket föreskrivs att preliminär A-skatt, med vissa närmare angivnaundantag, i den skattskyldiges hemortskommun för inkomståret utgörs förinkomst av tjänst enligt särskilda regler. Bestämningen "i denskattskyldiges hemortskommun" kan utgå som överflödig. Enligt punkt 2 skallpreliminär B-skatt i hemortskommunen för inkomståret utgöras av skattskyldigsom inte har att erlägga preliminär A-skatt. Vidare sägs att preUminär B-skattskall erläggas i annan kommun än hemortskommunen för inkomst av fastighet,rörelse och icke yrkesmässig avyttring av fastighet samt för garantibelopp förfastighet. Med hänsyn till den föreslagna sammanföringen av debitering har hänvisningentUl hemortskommun och regeln om preUminär B-skatt i annan kommun änhemortskommun utmönstrats. Lokal skattemyndighets allmänna behörighet att bestämma om skatter harsammanförts och tagits in i första stycket, medan befogenheten att utfärdadebetsedel reglerats i 34 §. Iandra stycket har tagits in regler om vilken lokal skattemyndighet som i detenskilda fallet har att utföra uppgiftema enligt första stycket. Huvudregeln,nämligen att nämnda uppgifter ankommer på lokala skattemyndigheten i detfögderi där beskattningsorten är belägen, innebär i sak inget nytt iförhållande till gällande rätt och kommer i fortsättningen att gälla generellti fråga om juridiska personer. regelnföreslås beträffande fysisk person och dödsbo. EnUgt vad som förordats i detföregående skall den lokala skattemyndigheten för hemortskommunen besluta omdebitering av skatt för sådana skattskyldiga. Man har emellertid att räkna medatt hemortskommun kan saknas i vissa fall, liksom att den kan vara okänd; detsenare kommer till att börja med att gälla särskUt för dödsbon. a. desistnämnda fallen skall gälla föreskrifter som meddelar. Medanledning av uttalande i ett remissyttrande vill jag påpeka, att givetvis ävenskattetillägg och förseningsavgift, som avser taxering i utbokommun, skalldebiteras som slutlig eller tillkommande skatt i hemortskommunen. Avgifternasstorlek bestäms däremot av den lokala skattemyndighet som avses i 116 e § TF. Sammanföringbör självklart också ske av debitering i olika kommuner inom samma fögderi.Bestämmelser härom torde kunna utfärdas av Kungl. Maj:t i administrativ ordningeller i detaljer regleras av anvisningar. 25 §.I paragrafen finns bestämmelser om vad som skall iakttas vid debitering avpreliminär B-skatt med ledning av preliminär taxering. Därvid föreskrivs bl. a.att inkomstskatt, landstingsmedel och tingshusmedel uträknas medledning av de belopp för skattekrona och skatteöre som för inkomståret bestämtsför utdebitering till vederbörande kommun, municipalsamhäUe, landsting ochtingslag. Förslagetinnehåller den ändringen att debiteringen skall ske med hänsyn tillutdebiteringen i beskattningsorten. Detta innebär endast en precisering av vadsom gäller f. n. Vidgemensam debitering av B-skatt i hemortskommunen skulle debiteringsförfarandetförenklas om utdebiteringssatsen där kunde läggas till grund för debiteringeni dess helhet. I promemoria har föreslagits en regel avnämnda innebörd med det villkoret,, att hemortskommuns utdebitering inte fårläggas till grund för debiteringen, om den preliminära skatten därigenomskulle komma att avsevärt avvika från den slutliga skatten. Förslagetansluter sig så tillvida till promemorians förslag som att preliminär B-skattför fysisk person och dödsbo skall kunna uträknas, enligt utdebiteringen ihemortskommunen även vad gäller utbokommun. Det skall dock ankomma på riksskatteverketatt meddela föreskrifter beträffande regelns tUlämpning. Det fordrasemellertid enligt förslaget att särskilda omständigheter föreligger föravvikelse från huvudregeln. Sådana avvikelser bör nämligen ske med vissförsiktighet med hänsyn tUl bl. a. att för låg debitering kan medföra ränta påkvarstående skatt. Principen att preliminär skatt skall avvägas med hänsyn tiUden slutliga skatt som kan väntas bli påförd bör i möjligaste mån tillämpas.Avvikelse på mer än . i vardera riktningen, dvs. den undre gränsen förränteberäkning, bör inte godtas annat än undantagsvis. 27§ 1 mom. 1 författningsrammet upptas tUl att börja med en änd- ringsom betingas av nödvändigheten att reglera kompetensen vid taxering, å enasidan, samt uträkning och debitering av skatt å den andra. Särskilt vidtillämpningen av bestämmelserna om skattereduktion har detta betydelse. Ändringen innebär atttaxeringsbeslut i första hand blir avgörande för debiteringen. Detta gällerinte bara beslut om beskattningsbar inkomst och liknande beloppsmässigaberäkningar utan även sådana frågor som civUstånd, sammanlevnad för makar m.fl., tid för bosättning i landet, storleken av sjöinkomst m. m. Den föreslagnabestämmelsen skall ses mot bakgranden av vissa ändringar i TF, som kommer attberöras i det följande. Här avses särskilt den föreslagna lydelsen av 2 § 1mom. och 68 § TF. Lydelsen av andra att-satsenhar förenklats genom regeln, att uträkningen av slutUg skatt skall ske med hänsyntUl den utdebitering för skattekrona och skatteöre som för inkomståret gällerför beskattningsorten. I en senare att-sats har införts en bestämmelse som handen, att det även vid gemensam debitering av skatt ankommer på lokalaskattemyndigheten i beskattningsorten att göra uträkningen av den kommunalaskatt och de landstingsmedel som utgår på grund av taxeringen där. Paragrafen föreslåsändrad i analogi med 22 § 1 mom. första punkten. I 33 § finns bestämmelser om utfärdande av debetsedel för oUka skatter.Lokal skattemyndighets befogenhet att fiUlgöra denna uppgift framgår f. n. av22 §. Underförevarande paragrafnummer har upptagits bestämmelse om lokal skattemyndighetsbefogenhet att utfärda debetsedel. Uppgiften föreslås tUlkomma den myndighetsom har att besluta om den skatt som debetsedeln avser. I sak iimebär förslagetinte någon ändring i nuvarande ordning.