prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Föräldrars och barns skadeståndsansvar» innehöll förslag tiUlag med allmänna bestämmelser om skadestånd, avsedd att ersätta 6 kap. SL. Mednågra i sak mindre betydelsefuUa ändringar upptog förslaget bestämmelsermotsvarande 6 kap. 15 §§ SL. En förändring av närmast rättsteknisk naturinnebar förslaget att 6 kap. 1 § SL skulle ersättas av dels en aUmänbestämmelse om skyldighet för den som uppsåtligen eller av vårdslöshet Maj:ts proposition nr 5 år1972 orsakar person- eller sakskada att ersätta skadan, dels enregel om att skadeståndsansvar också inträder för ekonomisk skada, som utansamband med person- eller sakskada tillfogas någon genom brott, I praktikeninnebar förslaget i denna del ett lagfästande av den allmänna culparegeln sådanden har utvecklats i svensk rättspraxis på grundval av 6 kap. 1 § SL. Vidare upptog förslaget reviderade bestämmelser om barns,föräldrars och psykiskt abnorma personers skadeståndsansvar. I denna delinnebar förslaget i huvudsak följande. Om person- eller sakskada vållats avnågon som fyllt 15 men inte , skuUe skadeståndet kunna jämkas, om det medhänsyn till hans ungdom och övriga omständigheter finnes oskäligt betungande.Den som inte fyllt skulle enligt förslaget vara skyldig att ersättaperson- eller sakskada, som han orsakat, om det med hänsyn tiU handlingensbeskaffenhet, hans ålder och utveckling samt omständigheterna i övrigt prövasskäligt. Skadeståndsansvar skulle vidare kunna åläggas den som genomförsummelse i vården om barn medverkat till person- eller sakskada som barnetgjort, men skadeståndet skulle i sådant fall kunna jämkas, om det med hänsyntill försummelsens art och övriga omständigheter finnes oskäligt betungande.Psykiskt abnorma personer skulle kunna åläggas skyldighet att ersätta person-eUer sakskada, som de orsakar, i den omfattning som med hänsyn tillomständighetema prövas skälig. Den som i ett sådant fall medverkat till skadangenom försummelse i vården om skadevållaren skulle svara för skadan enligtregler motsvarande dem som föreslogs i fråga om barns värdnadshavare. Förslaget innehöU slutligen också vissa bestämmelser somhelt saknar motsvarighet i 6 kap. SL. Sålunda föreslogs en bestämmelse om attnär skyldighet att ersätta samma skada åvilar två eller flera personer skadeståndsansvaretskall fördelas mellan dem inbördes på grundval av en skälighetsprövning. Nyvar slutligen också en bestämmelse om att rätten till ersättning för annat änekonomisk skada förfaller, om den skadeståndsbe-rättigade avlider, innanersättningskrav har framstäUts. redovisade återstoden av sitt uppdragi genom det tidigare omnämnda betänkandet »Skadestånd II. Arbetsgivares och arbetstagaresskadeståndsansvar m. m.», som innehöll förslag till lag med vissa bestämmelserom arbetsgivares och arbetstagares skadeståndsansvar m. m. I fråga om principalansvaret innebar förslaget, attarbetsgivare skall svara för person- eller sakskada som hans arbetstagarevållar i tjänsten, oberoende av vilken ställning arbetstagaren intar ochoavsett om den skadade tillhör arbetsgivarens egna anstäUda eller är enutomstående person. Ansvarigheten skuUe dock inte omfatta sådana extraordinärahandlingar som det, med hänsyn till arten av arbetsgivarens verksamhet ellerden föreliggande arbetsuppgiften, saknas skälig anledning att ta i beräkning.Vidare upptog förslaget en föreskrift om att den som genom lag eller författ- Maj:ts proposition nr 1972 59 ning har ålagts att i viss egenskap vidta åtgärd tillförebyggande av person- eller sakskada skall svara för vållande av den som hananUtar för uppgiften eller av dennes folk, även om den anlitade intar ensjälvständig ställning. En arbets- eller uppdragsgivares ansvar enligt dessabestämmelser skulle enligt förslaget kunna jämkas, om skadeståndet med hänsyntUl hans ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt finnes oskäligtbetungande. Förslaget innehöll vidare generellt verkande regler om enlångtgående begränsning av arbetstagares skadeståndsansvar, både i förhåUandetill arbetsgivaren och i förhållande till utomstående skadelidande. I huvudsakinnebar förslaget i den delen, att en arbetstagare skall svara för skada somhan vållar i sin tjänst endast i den mån det med hänsyn till föreliggandeomständigheter finnes skäligt. Reglerna om arbetsgivares skadeståndsansvar skulle enUgtförslaget inte gälla skada i följd av sådan trafik med motorfordon, för vilkenskaU finnas trafikförsäkring. Kommittén föreslog i anslutning härtill en mindreändring i bestämmelserna i 3 § bilansvarighetslagen om fördelning avskadeståndsansvar mellan ägare och förare av motorfordon. Under hänvisning bl. a. till det nära sambandet mellankommitténs förslag i fråga om principalansvaret och arbetstagaresskadeståndsansvar samt det avgivna förslaget till lag om skadestånd ioffentlig verksamhet tiUstyrkte skadeståndskommittén i särskild skrivelse tillchefen för att lagstiftning också skulle genomförasrörande det allmännas skadeståndsansvar. Vid ett möte meUan de nordiska justitieministrarna i mars1965 diskuterades vUka frågor som kunde lämpa sig att ta upp under ettfortsatt reformarbete på skadeståndsrättens område. Man bestämde sig därvidför att tillsätta nya kommittéer med uppgift att utreda frågorna om skadeståndför framtida förlust av arbetsinkomst och om skadestånd vid förlust avförsörjare. Dessa kommittéer tiUsattes eller i början av år1967. Inom har tagits vissa initiativ som harfått betydelse för arbetet på skadeståndsrättens reformering. Efter rekommendation av den 31 januari1966, nr 5, har de nordiska regeringarna tillkallat sakkunnigamed uppdrag att utreda förutsättningarna för en rättssociologisk undersökningav försäkrings inverkan på skadeståndslagstiftningen och söka dra uppriktiinjer för en sådan undersökning. Den svenske sakkunnige, professorn , har avgivit betänkandet »Rättssociologisk undersökningav skadeståndsrätten» (SOU 1969:58). Där föreslås att man, som Maj:ts proposition nr 5 år1972 första grundläggande led i en empirisk undersökning,genomför en begrän-* sad undersökning av stickprov ur befolkningen för attutröna vUka personskador (inklusive dödsfall) som förekommit under enbegränsad tidrymd och hur de har ersatts. Med en sådan begränsad undersökningfår man enligt visserligen inte någon kvantifierad kunskap i detalj omolika skadetyper eller ersättningsförhållandena vid dessa utan bara en allmänbUd av förhåUandena på området, t. ex. huruvida skador förorsakade av barn ärnågon betydande skadet3rp. Den sakkunnige tänker sig att det efter den aUmänna undersökningen kommer att behövas ytterligareundersökningar rörande t. ex. bUskador, om man vUl lägga en säker grund för enreformering av ersättningsreglerna på detta område. Studiet aversättningsförhåUandena vid olika skadetyper bör kompletteras med enundersökning av administrationen av ersättningarna och av kostnaderna härför.Resultatet av de undersökningar som genomförs bör enligt den sakkunnige överhuvud utn3i;tjas för lagstiftningsarbetet och därigenom ge ökad tyngd åt dereformförslag som läggs fram. Som jag har nämnt ersätts i viss omfattning avstatsmedel sådana skador som våUas av rymUngar från fångvårdsanstalter m. fl.kategorier. I rekommendation , nr 19, har Nordiska rådethemställt, att de nordiska ländernas regeringar lämnar redogörelser för ivilken omfattning och på vilken grund m3mdigheter i de nordiska ländernautbetalar ersättning för »skador, vållade av personer som samhället genomplacering på anstalt eller annan inrättning eUer pä annat sätt har tagit omhand för kriminalvård eller annan vård», samt att regeringarna undersökermöjligheterna att fastställa enhetUga principer, efter vilka utbetalning iadnuni-strativ ordning av bilUghetsersättning av allmänna medel för sådanaskador kan äga rum. I har utarbetats en redogörelse förden nuvarande ersättningsregleringen. Den av rekommenderadeundersökningen av möjligheterna att genomföra enhetliga nordiska bestämmelseri ämnet pågår i nordiskt samarbete, för del inom justitie- och socialdepartementen.Utredningsarbetet skall omfatta ersättning av angivet slag för skador vålladeav personer som har gjorts till föremål för sam-häUslngripande. I ett medlemsförslag avlämnat harföreslagits att skaU rekommendera regeringarna att sökafå tUl stånd en aUmän nordisk skadeståndslagstiftning. Förslaget är f. n.under behandling i rådets juridiska utskott. som det här berörda reformarbetet pågått oUka tiUfällen och från skilda håll förts fram önskemål omskadeståndsrättsliga Maj:ts propositioii nr 1972 61 Vissa av dessa önskemål har helt eller delvistillgodosetts genom numera genomförda reformer och kan därför här lämnas åsido.I några andra fall har det rört sig om reformer på områden som omfattas av nupågående eller slutfört utredningsarbete, och det finns inte anledning att härgå närmare in på sådana frågor. I övrigt har skadeståndsrättsUga ellernäraliggande frågor tagits upp dels inom , dels i särskilda framstäUningartill Kungl. Maj :t. I det följande redovisas till en början i en kronologiskförteckning behandlingen av här aktuella riksdagsmotioner 19461970 och av de riksdagsskrivelser som motionerna i vissa fall har föranlett.Motionerna redovisas härvid endast med angivande av år, i vilken kammare varjemotion har väckts (I resp. II) ochmotionens nummer samt med en kort beskrivning av motionsyrkandet. 19i: II: 175 ang. översyn av 6 kap. SL,särskUt bestämmelserna i 4 § om efterlevandes skadeståndsrätt. fann att efterlevandes möjligheter att få skadestånd är alltförbegränsade och tUlstyrkte skyndsam utredning om revision av 6 kap. 4 § SL (ILU1946:33). hemstäUde hos Kungl. Maj:t om den begärda utredningen (rskr1946: 270). 19i7: II: 279 ang. ersättning av statsmedelför skada, som vållats genom brottslig handling. fann sig för tillfälletinte böra förorda, att påkallade utredning i ämnet men ansåg attutredningsfrågan förtjänade ytterligare överväganden (SU 1947:246). Riksdagengav i skrivelse till Kungl. Maj :t tiU känna vad utskottet hade anfört (rskr1947: 475). 1950:1:97, II: 117ang. översyn av bestämmelserna om skadestånd, med särskilt beaktande av frågan,huruvida betalningsskyldigheten för större skadeståndsbelopp till viss delkunde överflyttas på det allmänna. Första lagutskottet hänvisade till denförberedande utredning om lagstiftning på skadeståndsrättens område som inomkort väntades föreUgga och tiU att frågan om betalningsskyldighet för detallmänna för del av högre skadeståndsbelopp framförts av 1945 årsförsäkringsutredning, vars betänkande efter remissbehandling var föremål förKungl. Utskottet avstyrkte bifall till motionerna (ILU 1950:7). avslog motionerna (I 8: 26, n 8: 44). 1953:1:108 ang. statens övertagande i vissa fall avenskilds förpUktelse att utge skadestånd eller annan ekonomisk ersättning.Statsutskottet hänvisade till att frågan behandlats förberedandeutredning och ytterUgare skulle övervägas vid det fortsatta reformarbetet påskadeståndsrättens område, varför någon framställning från inte varpåkallad (SU 1953: 164). avslog motionen (I 30: 15, II 30: 42). 1956:1:170, II: 333ang. ersättning för skador som tillfogats genom brotts- Maj:ts proposition nr 5 år1972 fann frågan visserUgen liggautanför de aktueUa arbetsuppgifterna för bilskadeutredningen och kommitténangående det allmännas skadeståndsansvar men uttalade, att det pågåendeutrediungs-arbetet var avsett som ett led i en planerad allmän reform avskadeståndsrätten. Det kunde med hänsyn härtill inte anses välbetänkt attriksdagen beslutade om en ny omfattande utredning kring de skadeståndsrättsligaproblemen. Men utskottet ansåg att man kunde överväga en utsträckning tillandra avgränsade grupper av regleringen beträffande skador vållade av rymlingarm, fl. (SU 1956: 183). gav i skrivelse till Kungl. Maj:t till kännavad utskottet anfört (rskr 1956: 375). 1961:1:16i ang, säkerställande av rätten till skadeståndgenom antingen en obligatorisk försäkring eller statens övertagande av ansvarför personskada, vars värde överstiger , när skadevållaren inte kanutge ersättning. Första lagutskottet fann att frågan om en obligatoriskförsäkring borde övervägas i ett större sammanhang, varvid ocksä fall, variskadeståndsskyldighet inte föreUgger, kunde beaktas. Tillräckliga skäl förelågenligt utskottet inte att införa en generell statsgaranti beträffande de skadeståndsom avsågs i motionen, även om en vidgad användning av statsmedel tiUskadeståndsbetalning kunde te sig befogad även i fall då staten inte ärskadeståndsskyldig enhgt gäUande rätt (ILU 1961:25). avslog motionen(I 14: 60, II14: 75). 1963:1:530, II: 639samt 196i: I: 586, II: 711 ang.ersättning av aUmänna medel för skada som drabbat enskild person genom brottmot honom eller hans egendom. Första lagutskottet kunde inte förorda enutredning i ämnet med hänsyn till att möjligheterna att av allmänna medel fåersättning för skador på grund av brott av rymlingar och liknande kategorieralltmera ökats och att man kunde anta att denna ersättningsform kunde komma attvidgas ytterligare. Utskottet hänvisade också tUl att försäkringsskyddet pådetta område kunde förutsättas bli alltmera omfattande och effektivt (ILU 1963:8 och 1964: 12). avslog motionerna (111: 44, II 11:122 och I 13:53, II 13:64). 1966: II: 127ang, sådan ändring i lagen om ersättning i vissa fall åtoskyldigt häktade eller dömda m, fl. att kvarstående misstanke inte längreskall få påverka prövningen av ersättningsfrågan, och 1966: II: 686 ang. förslag till lagstiftninginom den offentligrättsliga verksamheten, varvid särsldlt önskvärdheten av enrevidering av reglerna om ersättning åt oskyldigt häktade eller dömda bordebeaktas. Första lagutskottet ansåg att det inte kunde komma ifråga att den somutsatts för frihetsinskränkning men därefter frikänts eller inte åtalatsalltid skall vara berättigad tiU ersättning. Men lag borde enligtutskottet ses över, så att inte enbart kvarstående misstanke skaU betaga någonrätten till skadestånd. Med hänsyn till pågående lagstiftning päskadeståndsrättens område fann emellertid utskottet att det inte var påkaUatatt för till- Majtts proposition nr 1972 63 fallet tog initiativ i de frågor motionerna avsåg.Utskottets synpunkter borde dock övervägas vid lagstiftningsarbetet (ILU 1966:27). gav i skrivelse till Kungl. Maj:t till känna vad utskottetanfört (rskr 1966: 189). 1966: II: 526ang, bl. a. utredning om skadeståndsersättning för misslyckadetandbehandlingar, med särsldlt beaktande av frågan om obligatoriskansvarsförsäkring för tandläkare. fann särsldld utredning iämnet inte erforderlig med hänsyn till att utredningar i fråga om såväl allmän skadeståndsrättsom skadestånd i offentlig verksamhet var föremål för Kungl. Maj:ts prövning(SU 1966: 145). lämnade motionen i den del som här är av intresseutan bifall (I 35: 33, II 35:11). Frågan om skadestånd vid misslyckade tandhehandlingar har ånyoaktuaUserats genom motionerna 1:396 och II: U2 vid riksdag (ILU 1970:66; jfr nedan). 1966:1:318, II: 38isamt 1967:1:26, II:i3 ang.bl.a. åtgärder för att förbättra målsägandens möjligheter att få ut skadestånd,främst vid personskador, t. ex. genom ersättning av det allmänna efterprövning i varje särsldlt fall eller genom lagstiftning om försäkring motbrott. Första lagutskottet ansåg, att man med hänsyn till den pågåendeöversynen av skadeståndsrätten inte kunde ta slutlig ställning till frågan omersättning av det allmänna för skada åsamkad genom brott. Däremot kunde detövervägas att bygga ut statens ansvar för skada av rymlingar till att omfattat. ex. personskador vållade av dem som är föremål för kriminalvård i frihet.Utskottet förordade, att uppmärksamhet skulle ägnas dessa frågor vid arbetetmed skadeståndsrättens reformering (ILU 1966: 38 och 1967:15). gavmed anledning av motioner i skrivelse till Kungl. Maj:t till känna vadutskottet anfört (rskr 1966:325) samt avslog motioner (I 17: 46, II 17: 90). Frågan om statUgtskadeståndsansvar vid kriminalvård i frihet har tagits upp vid riksdagi motionema /: 390 och 11:580 (ILU 1970: 67; jfr nedan). 1967: II: 31ang. objektivt ansvar för oförutsedda allvarUga skador vid medicinskbehandling. Första lagutskottet ansåg många skäl tala för att man inomsjukvårdens område i vissa hänseenden tUlämpar skadeståndsansvar oberoende avvållande. Utskottet utgick från att frågan prövas vid det pågående lagstiftningsarbetetpå skadeståndsrättens område (ILU 1967: 49). avslog motionen (I 43:67, II 43: 104). Motioner i samma ämnehar väckts vid riksdag ( 1:107 samt /; 396 och //: H2). I motionerna/; 8i0 och //: 583 vid samma riksdag föreslogs, att det allmänna tar på sigskadeståndsansvaret för oförutsedda, aUvarUga skador vid medicinsk behandling.Första lagutskottet förutsatte att dess uttalanden vid riksdag skullebeaktas och att den väntade lagrådsremissen skulle redovisa erforderligtgrundmaterial för de komplicerade överväganden som motionsspörsmålen kräver(ILU 1970:66). 1968: I: 270, II: 338 ang, sådan ändring i bilansvarighetslagen att skade- Maj:ts proposition nr 5 år1972 ståndsansvaret frånsett ansvaret för bristfälligheter påfordonet överflyttas på staten, när polisman framför fordon för kontroll isamband med s, k. flygande inspektion eller i liknande situationer. ansåg liksom motionärerna, att det är otillfredsställande attfordonsägare kan drabbas av bonusförlust vid trafikskada i samband med flygandeinspektion, men fann det i nuvarande läge, när arbetet med lagstiftning omprinciperna för det allmännas skadeståndsansvar är långt framskridet, kunnaväcka betänkligheter att göra det isolerade ingrepp ibilansvarig-hetslagstiftningen som föreslagits. En ändring avbonusbestämmelserna kunde äga rum utan initiativ från sida (ILU1968: 26). avslog motionema (I 21:46, II 21:86). 1968:1:134-, 11:176 ang. ersättning för kroppsskada påpoUsman, inkluderande gottgörelse för sveda och värk samt framtida men. underströk angelägenheten av att frågan möjligt fick sinlösning (ILU 1968:43). gav i skrivelse tiU Kungl. tiU känna vadutskottet anfört (rskr 1968:329). Vid riksdag har samma frågaaktualiserats i motionerna 1:501 och II:58i (ILU 1970:67; jfr nedan). 1968: 1:186, II: 244 ang. statUg ersättning vid personskador uppkomna genombrott, 1968:1:18, II: 26 ang.allmän brottsförsäkring gäUande våldsbrott och 1968: 1:134, II: 176 ang. åtgärder för attförbättra målsägandens möjligheter att få ut skadestånd. Första lagutskottethänvisade dels tiU det initiativ som tidigare tagits i frågan om ett utbyggandeav statens ansvar för skador, vållade av rymlingar m. fl., att också omfattapersonskador orsakade av dem som är föremål för kriminalvård i frihet (rskr1966: 325), dels till den utredning inom justitie- och socialdepartementen sompågår i frågan om statens ersättningsåtagande på detta område, dels också tillarbetet på att utröna förutsättningama för en rättssociologisk undersökning avförsäkrings inverkan på skadeståndslagstiftningen. Vidare pekade utskottet påvissa förbättringar i socialförsäkringsskyddet, som under senare tidgenomförts, samt på vissa nya former av frivilUgt försäkringsskydd, gällande iden mån en målsägande inte kan få ut sitt skadestånd därför att denskadeståndsskyldige saknar betalningsförmåga eller inte har kunnat anträffas.Utskottets majoritet fann med hänsyn till dessa omständigheter inte anledningatt förorda något ytterligare initiativ (ILU 1968: 44). En minoritetreserverade sig för en utredning rörande ersättning av allmänna medel förskada, åsamkad genom brottsligt förfarande. avslog motionerna (I 34:52, II 34: 79). 1969:1: 744, II: 859 ang. förslag om ett system för statlig ersättning förpersonskada, som uppkommit genom brott, och om utredning angående möjligheternaatt införa ett system för ersättning av ekonomisk skada, som uppkommit genombrott, 1969:11:244 ang. ersättning av allmänna medel för skada som drabbatenskild person genom brott mot honom eller hans Maj:ts proposition nr 1972 65 egendom, 1969: I: 44, //; 14 ang. en aUmänbrottsförsäkring gällande våldsbrott samt 1969:1: 388, II: 448 ang, åtgärder för attförbättra målsägandens möjligheter att få ut skadestånd. Första lagutskottetsmajoritet ansåg starka skäl tala för att samhället i större omfattning änhittills bör ta de ekonomiska konsekvenserna av svårigheterna att upprätthållalag och ordning och förordade utredning om ersättning av allmänna medel förskada, åsamkad genom brott (ILU 1969: 9), En minoritet inom utskottet föreslogpå i huvudsak samma skäl som hade anförts av utskottsmajoriteten i utlåtandetöver motionerna i samma ämnen vid riksdag (ILU 1968: 44) attmotionerna inte skulle föranleda någon åtgärd. avslog motionerna (I9: 27, II 9: 38), Vid riksdag harnya motioner väckts i samma ämnen, I motionerna /: 501 och //; 584 begärdesåtgärder för att förbättra målsägandens möjligheter att få ut skadestånd.Motionerna /: 27 och 11:30, 11:119 samt 1:502 och 11:581 rör ersättning avstatsmedel vid skada för enskild person genom brott. I motionerna /: 394 och//: 979 föreslogs att sådan ersättning skall utgå vid förlust genom stöld m.m. Första lagutskottets majoritet hänvisade till det förslag tillersättningsordning för brottsoffer som utarbetats inomjustitiedepartementet (Stencil Ju 1970:21) och till den väntade behandlingenav de väckta frågorna i förslaget till skadeståndslag. En minoritet inomutskottet önskade utredning i parlamentariska former av frågan om ersättningav allmänna medel för skada åsamkad genom brott (ILU 1970:67). 1969: I:751, II: 861 ang. ersättning för skada vidlämnande av hjälp i samband med trafikolycka. Första lagutskottet ansågnuvarande ersättningssystem enligt vilket möjligheterna till ersättning ärbegränsade till de fall då ett motorfordon tas i anspråk för transport avskadad till läkare inte vara tillfredsställande. Starka skäl talade enligtutskottet för en prövning av frågan om författningsbestämmelser som garanterarersättning åt den som omhändertar eller på annat sätt hjälper person somskadats vid trafikolycka och därvid själv skadas till person eller egendom.Utskottet fann att frågan bör kunna lösas i samband med en revision avlagstiftningen om ersättning för skada i följd av bruk av motorfordon ellertas upp i annat lämpligt sammanhang (ILU 1969: 24). gav i skrivelsetUl Kungl. Maj :t tiU känna vad utskottet anfört (rskr 1969: 114). Också revisorer har tagit initiativ tilllagstiftningsåtgärder på skadeståndsrättens område. revisorerförordade en översyn av lagen den 10 juU 1899 om ersättning av allmänna medel ivissa fall för skada, som förorsakats av ämbets- eller tjänstemän m. fl.Statsutskottet delade revisorernas uppfattning, att ersättningsförfarandetenligt lagen måste betecknas som mycket omständligt och ägnat att medföra olägenheterför såväl statsmyndigheterna som ersättningssökandena. 5 Bihang till protokoll 1972. Maj:ts proposition nr 5 år1972 föreslog, att begär en översyn av lagen (SU1949: 143 s. 1). gav i skrivelse till Kungl, Maj:t till känna vadutskottet anfört (rskr 1949:262). Skadeståndsrättsliga spörsmål har därjämte vid mångatillfällen aktualiserats i i samband med interpellationer och enklafrågor. Dessa har regelmässigt rört frågor som behandlats i de nu redovisademotionerna. Framstälhiingar till Kungl. Utanför har från flera håll framstäUts önskemålom reformer inom skadeståndsrätten. Sådana framställningar har för det mestagällt en utvidgning av området för objektivt ansvar. En framställning från avsåg lagstiftning om att ägare till husdjur, som förorsakar ellermedverkar till skada på allmän väg, blir ansvarig oberoende av eget vållande. anhöll i augusti 1964om prövning av frågan om en lag för reglerande av skador som uppstår vidkollision mellan motorfordon och renar. Framställningen grundade sig på ettförslag som väckts av förbundets distrikt i . begärde utredningangående ökat skadestånds- och försäkringsrättsligt skydd i vissa fall för densom lider skada i följd av luftfart. har föreslagit att statsmakterna vidtar åtgärderför att förbättra det ekonomiska skyddet för polispersonal som utsätts förvåldshandlingar under tjänsteutövning.