prop · FV031 · 1972-12-31 00:00:00 — Förstärkningen avbytesbalansen uppvägdes i viss utsträckning av en -omsvängning i negativriktning av kapitaltransaktionerna. Dessa resulterade i etl negativt saldo om drygt 300 milj. kr. 1971 altjämföra med ett positivt netto om ca . Denna omsvängninghänför sig i huvudsak till de privata kapitaltransaktionernas utveckling. Bl.a. noteras en stark uppgång i de svenska varvens kreditgivning till utlandet.Valutareserven fortsatte att förstärkas och ökningen uppgick tiUca . Den s. k. restposten beräknas därmed ha gett ett positivttUlskott om ca 735 milj. kr., vilket var något mindre än . Sammanfattningsvis kan konstateras attproduktionsutvecklingen stagnerade och alt arbetslösheten tilltog.Positiva inslag i förloppet var att pris- och kostnadsstegringen dämpades,balansen i utlandsbetalningarna kraftigt förbättrades och att industrinsinvesteringsexpansion kunde hållas uppe. Den ekonomiska politiken inriktadespå att med arbetsmarknadspolitikens olika medel samt med snabbt verkandeåtgärder av olika slag skapa fler arbetstillfällen. En riktpunkt var härvid attdessa åtgärder även skulle främja de långsikliga målen för politiken.Effekterna av dessa åtgärder blev påtagliga på arbetsmarknaden i slutet av1971 och får fuUl genomslag . Genom iitt åtgärderna i huvudsakutformats så att deras effekter kan avgränsas tidsmässigt och regionalt harförutsättningar skapats för en återgång lill en mera normal tillväxt iekonomin utan risker för överslag i inflationistisk riktning. Den ekonomiska politiken 1972 Den svenskavälståndsutvecklingen beror inte bara på våra egna .ansträngningar utan utgör ocksåresultatet av de ökade ekonomiska förbindelserna med omvärlden. Underefterkrigstiden har gradvis vuxit fram en långtgående integration av de enskUdaländernas ekonomi och produktion. Handeln mdlan länderna har under denna periodexpanderat i en takt som saknar tidigare motstycke. Som jag framhållit itidigare finansplaner, framstår en från omvärlden isolerad utveckling numera inte som möjlig för någon enskUd nation. Den internationella händelseutvecklingeni fjol underströk dessa förhållanden. skedde en markant nedgång avtillväxten i världens produktion och handel, och även för vårt land hade denna ekonomiska utveckling mycket kännbaraåterverkningar. Vidare råkade det internationella betalningssystemet utför den hittiUs allvarligaste krisen . Detta skapade underhösten 1971 en ökad och utbredd känsla av osäkerhet inom den internationellahandeln. Prop.1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 14 Genom den uppgörelse somi träffades inom tiogruppen om kursförhållandena mellandeltagarländernas valutor, togs etl avgörande steg mot återställandet avstabilitet i det internationella betalningssystemet. Härigenom undanröjdesriskerna för att allt fler länder skulle se sig nödsakade alt tillgripaskyddsåtgärder på de valuta-och handelspolitiska områdena för alt skydda sinanationella intressen. Uppgörelsen skapade förutsättningar för fortsatt snabbexpansion av världshandeln. står del klart att många besvärligaproblem återstår att lösa, innan överenskommelser kan träffas länderna emellanom genomförandet av de mera långsiktiga reformer av det internationella betalningssystemetsom framstår som nödvändiga. Som närmare beskrivs iden preliminära nationalbudgeten, hade de händelser som inträffadepå betalningsom.rådet sin bakgrund i strävan all återställabalansen i sina utrikes-belalningar. Krisen i del internationellabetalningssystemet, som kulminerade med president tillkännagivande den15 om omläggningen av den ekonomiska politiken i ,gällde främst den amerikanska dollarns ställning. På grund av den heltdominerande roll dollarn spelar i betalningssamarbelet länderna emellan kom detinternationella betalningssystemet att i grunden påverkas av de amerikanskaåtgärderna. Det betalningssystem, förvUket grunden lades genom Brelton-Woods-överenskommdsen vid slutet av andravärldskriget, har spelat en utomordentligt viktig roll för uppnåendet av deekonomiska framstegen . Genom denna överenskommelsefastslogs principerna för ett multilateralt betalningssystem, grundat på konvertiblavalutor. Den internationella valutafonden tillskapades med uppgift attövervaka betalningssystemet och ge medlemsländerna finansiell hjälp vidbelalningssvårigheler. En viktig princip var etablerandet av fasta växelkurser,som varit av avgörande betydelse för den snabba uppgången av handeln ländernaemellan. Under slutet av 1960-talel byggdes systemet ut genom tillskapandet avde särskilda dragningsrätterna, SDR. Bakgrunden till denna reform var insiktenatt de ditlillsvarande källorna för alt öka världens likviditet, nämligen guldproduktionenoch de amerikanska betalningsunderskotten, inte på kunde påräknasge en tillfredsställande tillförsel. Efterkrigstidensinternationella betalningssystem kan karakteriseras som etl guld/dollar-system.Den amerikanska dollarn har varit referenspunkt för alla andra valutor. Guldethar haft en fast plats i systemet genom att dollarn har varit konvertibel iguld till ett fast pris. Det amerikanska beslutet innebar förutom införandel av en tiUfällig extratull på importerade varor samt vissaandra åtgärder att temporärt upphävde dollarnskonverlibililel i guld. deklarerade en önskan om enförändring av Prop.1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 15 växelkursrelationernamellan dollarn och övriga valutor. Skälen härför var två. Under en följd av århade haft underskott i sinbetalningsbalans. Den amerikanska regeringen slog nu fast att Förentastaterna, liksom alla andra länder, måste arbeta för att få balans i sinautrikes betalningar. Det andra skälet var alt Förenta staternasre-servtUlgångar hade minskat kraftigt som en följd av betalningsun-derskolten och en konvertering av uteståendedollar i guld var inte längre möjlig. Systemet hade under en följd av årfungerat så att övriga länder accepterade doUar som en väsentiig del av sinavalutareserver. kunde således finansiera underskotten ibetalningsbalansen med sin egen valuta. undgick härigenom denekonomisk-politiska restriktion som behovet av balans i utrikesbetalningarnaskapar för övriga länder. nåddes emellertid en punkt där detta systemmed en fortgående ökning av de utestående dollarbalanserna inte längre bedömdeskunna fungera. DoUartillgodohavandena hos centralbanker i andra länder uppgickdå till över 40 miljarder, vilket var ungefär fyra gånger så mycket som Förentastaternas valutareserv. Det internationellabetalningssystemet har i stort fungerat väl . Detta har, som jagtidigare understrukit, varit en förutsättning för den snabba expansionen avvärldshandeln. Från mitten av 1960-lalel har systemet dock vid flera tiUfällenutsatts för svåra påfrestningar, med en betydande oro på valutamarknaden som följd.Som jag framhållit i tidigare finansplaner, har den erfarenheten vunnits underdessa år, att det internationella betalningssystemet inte kan fungera i längdenom jämviktsbrisler i tongivande länders betalningar tillåts växa sig för stora och bli varaktiga. De svårapåfrestningar betalningssystemet utsatts för är nämligen huvudsakUgenen följd av att överskott och underskott i de stora ländernas betalningar intejämnats ut inom rimlig lid. Det har härvid framför allt gällt brislen påjämvikt i betalningarna mellan , , EEC-ländernaoch . Uppfattningen att fortsatta amerikanskabelalningsbalansunderskott inte är acceptabla vare sig för Förenta staternaeller för det internationellabetalningssystemet blev efter hand allt mer aUmän. Delta kom lill klartuttryck vid internationella valutafondens årsmöte . En förändring avövriga valutors kursrelationer till dollarn i varje fall vad de viktigastevalutorna beträffar bedömdes nödvändig. I samband därmed växte insikten att både dollarns, guldets och de särskilda dragningsrätternasroll i del internationella betalningssystemet måste omprövas. De förhandlingar idessa frågor som log sin början har främst ägt rum inomtio-gruppen. Överläggningarna har gällt bl. a. behovet av reformer i detinternationella betalningssystemet. Särskild uppmärksamhet ägnades dock frågan om nyakurs- Prop.1972:1 BUaga 1 Finansplanen 16 relationermellan dollarn och övriga valutor. Från amerikansk sida har ävenhandelspolitiska frågor förts in i diskussionen. Sedan handeln med valutor återupptagitsen vecka efter det amerikanskatillkännagivandet , tUlämpades ettsystem med s. k. flytande växelkurser. I diskussionerna hävdades attländema skulle kunna låta denna ordning fortsätta och att de nya kursernaskulle fastställas av de fria marknadskrafterna. Någon förhandling om kursernaskulle då inte behövas. Uppfattningen bland de berörda länderna var dock tämligenallmän att det var högst tveksamt om denomsvängning mellan kurserna för doUar och övriga valutor som behövs förjämvikt i betalningssystemet verkligen kunde komma till stånd genom marknadensförsorg. Förekomsten av valutakontroll, räntedifferenser mellan länderna etc.gjorde det nämUgen föga troligt att en önskvärd ny kursstruktur kundeåstadkommas på delta sätt. Från många länders sida, däribland , bedömdeman det vidare vara ytterst olägligt om den osäkra situation som hösten 1971rådde på valutamarknaderna skulle dra ut . Risken för en upptrappningav olika handelspolitiska motåtgärder skulle därigenom öka starkt. Vidarebedömde praktiskt laget alla länder en snar återgång tUl fasta pariteter somönskvärd. , liksom de övriga nordiskaländerna, deklarerade tidigt sin beredvUlighet att medverka till ömsesidigtacceptabla lösningar. Detta skedde imedvetandet om att en kompromisslösning visserligen kunde medförauppoffringar av kortsiktiga intressen. I ett längre perspektiv skulle dock viliksom alla andra länder tjäna på återgången tiU ett väl fungerande internationellt betalningssystem, somminskar riskerna för ett upprepande av de senaste årens störningar. Det är naturligt att förhandlingarna idenna fråga har varit svåra och komplicerade. Ländernas uppträdande präglades iförhandlingama av en försiktig och avvaktande inställning. Försiktigheten varuttryck för den stora vikt varje land lägger vid att om möjligt bevara ellerförbättra sill internationella konkurrensläge. För varje land är ett beslutatt ändra sin paritet ett beslut med långtgående konsekvenser och av denstörsta ekonomisk-politiska betydelse. Det är vidare förståeligt att ländernaförsökte begränsa växelkursförändringarna till att bli så små som möjligt.Samtidigt stod det klart att förändringen av valutaparitelerna måste bli av sådan omfattning att de verksamtbidrog lUl alt kunde uppnå en varaktig balans i sinautrikesbetalningar. Annars skulle det internationella betalningssystemet iframtiden på nytt kunna utsättas för mycket stora påfrestningar. Från svensksida, liksom från många andra länders sida, framhölls att den önskvärdaförbättringen av den amerikanska betalningsbalansen inte kan genomföras underen alltför , eftersom återverkningarna för andra ländersbytesbalanser då skulle bli för kännbara. 1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 17 Den överenskommelse somträffades inom tio-gruppen om kursförhållandena mellan deltagarländernasvalutor, svarar mot de krav som ställdes från flera håll. Enligt min mening haräven de från sida framförda synpunkterna beaktats i tillfredsställandegrad. En fråga som under dengångna perioden ägnats ett stort intresse gäller dollarns guldparilet, dvs.priset på guld uttryckt i dollar. Från svensk sida, liksom från många andraländers sida, har den meningen förts fram all guldets roll i detinternationella betalningssystemet successivt bör minskas. Vi har alltsåuttryckt förståelse för den amerikanska inställningen att nyttan av enguldprishöjning i och för sig är diskutabel. Den meningen kom dock all bliförhärskande, och delades även av , att den mindre höjning avdollarpriset på guld som kom till stånd genom uppgörelsen inte behöver motverkaen önskvärd framtida reducering av guldets roll i betalningssystemet. Det kan hållas förtroligt att det amerikanska beslutet att temporärt upphäva dollarnskonvertibililet mot guld kommer all bli bestående. En återgång tillguldkonvertibilitet synes nämligen inte möjlig ens på myckel lång sikt. Dettaförhållande kommer givelvis att påverka guldets framtida roll i detinternationella betalningssystemet. Med hänsyn till den betydande omfattningvärldens monetära guldtillgångar har de är av storleksordningen är det dock inte realistiskt att räkna med en demonetisering på kortsikt. I växande utsträckning kan dock guldels roll som reservtillgång komma allöverläs av de särskilda dragningsrätterna, vilket ju också förutsattes viddessas tillkomst. Frågan om dollarnsframtida roll är dock viktigare. Det följer av vad jag anfört i det föregående,att det internationella betalningssystemets starka avhängighet av denamerikanska dollarn i växande omfattning utgjort ett problem. DoUarnssärställning var naturlig åren efter , men efterhand har denekonomiska situationen i världen påtagligt förändrats. delar denuppfattning som flertalet länder gett uttryck för, nämligen att delinternationella betalningssystemet inte längre skall domineras av någon vissvaluta. Varje land skall ha såväl möjlighet som skyldighet all finansieraunderskott i sin betalningsbalans genom ianspråktagande av reservlillgångareller krediter från valutafonden. Som också förutsattes vid tillskapandet avde särskilda dragningsrätterna, bör eftersträvas att andra länders förvärv avreservtillgångar inte längre skall vara beroende av Förenta staternasbetalningsunderskott. Nationella valutors roll som reservtUlgångar skall överhuvud reduceras på i samband med en planmässig utbyggnad avsystemet med särskilda dragningsrätter. I detta sammanhang utgör de uteståendedollarbalanserna ett särskilt problem. Frågan om dessas konvertibililet harinte lösts. Den amerikanska dollarnkommer med säkerhet att av andra skäl fortsätta att spela en mycket viktig rolli det internationella betalnings- 2 1972.1 saml. Prop.1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 1 g systemet.Den är den ojämförligt mest använda valutan för iransaklions-och interventionsändamål.Det innebär alt dollarn på många internationella marknader används som dethuvudsakliga betalningsmedlet och att följaktligen dollarn är den valuta som påvalutabörserna används för anskaffning av andra valutor och tillika används somintervenlionsvaluta av centralbankerna. Vid tio-gruppens uppgörelse i Washingtoni rådde enighet om att överläggningarna om en reformering av detinternationella betalningssystemet bör fortsätta. Bland de frågor somhärvid kommer alt diskuteras är de som jag här i korthet har behandlat, såsomfrågorna om dollarns konvertibilitet, om guldets roll liksom om reserwalutornasoch de särskilda dragningsrätternas roll i det internationella valutasystemet.Flera mycket betydelsefulla frågor återstår följaktligen att lösa på detinternationella betalningsområdet. Som jag redan understrukit är ett välfungerande internationellt betalningssystem av grundläggande betydelse för atten fortsatt snabb expansion av världshandeln skall möjliggöras. Ettinternationellt samförstånd rörande dessa frågor är därför av intresse ytterstför välståndsutvecklingen såväl i vårt land som för världen i övrigt. Densvenska regeringen kommer att aktivt söka medverka i strävandena att förstärkaoch omdana det internationella valutasystemet. Ett centralt mål för den ekonomiskapolitiken är att upprätthålla full sysselsättning. Att förverkliga detta mål ärav grundläggande betydelse från såväl tillväxt- som förddningspoliliska synpunkter.Stora anspråk har ställts på den ekonomiska politikensförmåga att kompensera de bortfall avarbetstiUfällen som den internationella konjunkturdämpningen ochförsvagningen av den inhemska efterfrågan medfört. De åtgärder som satts in har emellertidstyrts inte enbart av det aktuella behovet avsyssdsätlningsstimulans utan har i hög grad betingats av målsättningen att ävenpå trygga sysselsättningen. Denna framtidsinriklning hos politikenhar kommit tUl uttryck bl. a. genom alt stödåtgärdema i större utsträckninginriktats på kapi-lalbUdning än påkonsumtion. Genom en rad olika åtgärder har investeringsverksamhetenstimulerats och enligt de bedömningar som kan göras kommer denna aktivitetatt vara påfallande uppåtriktad . Härigenom har man uppnått detdubbla syftet att skapa sysselsättning och att göraekonomin kapacitets-mässigt sett bättre inför nästa högkonjunktur. Ett ytterligare uttryck förframtidsinriktningen hos politiken är den betydande expansion avarbetsmarknadsutbildningen som skett . På kort sikt bidrar denna tillatt ge arbetssökande personer en Prop.1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 19 meningsfullsysselsättning i avvaktan på att de erhåller ett nytt arbete. På längre siktgör den arbetskraften bättre all möta de problem som en hårdnandeintemationell konkurrens och en fortsatt omvandling av produktionsstmktur ocharbetsmarknad medför. Ett ledande motiv vid utformningen av sysselsättningspolitikenhar varit att i första hand inrikta åtgärderna på de områden där behovet av insatser varit störst. I jämförelse medgenerella åtgärder är en sådan inriktning av politiken klart attföredra. Med selektiva åtgärder kan man nämligen snabbare lösasysselsättningsproblemen för de grupper som blivit utan arbete. Dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna har vidare egenskapen att med väsentligtsnabbare verkan kunna avbrytas när konjunkturen åter börjar förbättras. Genomalt åtgärderna kan avvecklas i den takt som konjunktumppgången motiverarskapar man bättre förutsättningar för att undvika en överhettning av ekonominunder kommande högkonjunktur. Riktpunkten för den ekonomiska politikenunder 1972 är att åstadkomma en balanseradekonomisk expansion, som förenar kraven på full sysselsättning, rimligprisstabilitet och extern balans. En sådan ekonomisk politik erbjuder de bästaförutsättningarna för jämnare inkomstfördelning, fortsatt aktiv reformpolitikoch bibehållen yttre handlingsfrihet. Som jag tidigare redovisat räknar jag medatt den internationella konjunkturen vänder uppåt i varje fall under senaredelen av 1972. Till följd bl. a. av den förda ekonomiska politiken förutsesutvecklingen i vårt land under den första delen av 1972 bli uppåtriktad.Stimulanspolitikens effekter inom främst investeringsområdet torde redan dåförstärkas av en beräknad uppgång av den privata konsumtionen, som härigenomberäknas återgå till ett i förhållande till inkomslbildningen mera normaltutvecklingsmönster. Efter hand förutses expansionen byggas på av den förväntade internationellakonjunkturuppgången, vilken kan beräknas få en mera markerad effektunder första delen av 1973. För alt under nästa budgetår tillfredsställa kravenpå en balanserad utveckling måste därför finanspolitiken stramas ål iförhållande lill det innevarande budgetåret. Denna åtstramning har regeringeninte velat åstadkomma genom en skattehöjning. Åtstramningen har i stället fåttkomma till uttryck genom en betydande restriktivitet på utgiftssidan. Det nuframlagda budgetförslaget innebär ett upplåningsbehov om ca 3,3 miljarder kr.alt jämföra med de . som det innevarande årets saldo beräknasuppgå till. Ett större upplåningsbehov för /73 skulle ställastora krav på skärpning av kreditpolitiken och skuUe därmed kunna leda tillbetydande svårigheter för finansieringen av t. ex. exportindustrins investeringar eller bostadsbyggandet. Jag vill dock framhålla att den starkarestriktivitet i de statliga utgifterna som kännetecknar det framlagdabudgetförslaget inte inneburit Prop.1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 20 att gjorda utfästelser frångås. Men utöverfullföljandet av tidigare och i en del fall mycket kostsamma åtaganden harendast de mest angelägna utgiftsområdena kunnat tillgodoses, nämligenarbetsmarknadspolitiken, arbetarskyddet och mUjövården. Jag vill i deltasammanhang även rikta uppmärksamheten på behovet av att hålla tillbaka denkommunala sektorns expansion. Enligt min mening är en fortsatt kommunalexpansion av samma storlek som den som ägde rum under senare delen av1960-lalet i del långa loppet oförenlig med kraven på en balanseradutveckling. Den begränsar i allt för hög grad andra sektorersexpansionsmöjligheter och beskär mycket kraftigt de privata hushållensköpkraft. Jag återkommer senare till problemen kring den kommunalautgiftsutvecklingen. Skulle inte de tidigareredovisade förutsättningarna om en konjunkturuppgång förverkligasutan avmattningen fortsätta kommer ytterligare resurser att snabbt sättas inför alt stärka efterfrågan på arbetskraft. Arbetsmarknadspolitikens olika delarkommer även att kännetecknas av en hög beredskap.ArbetsmarknadsutbUd-ningen har utformats så att den m,ed kort varsel kanexpandera. Planeringen av beredskapsarbeten och av offentiiga investeringarhar skett så att en reserv av projekt finns som snabbt kan sältas igång. Om däremotkonjunkturuppgången skulle komma snabbare än jag förutsatt, kräver omsorgen omprisstabiliteten och den internationella konkurrenskraften att vi snabbt kanomfördela resurserna till de områden där de då bäst behövs. Jag erinrar här omatt kravet på en externt balanserad utveckling, som är en oeftergivligbetingelse för att den framtida sysselsättningen skall kunna tryggas,förutsätter alt man håller ett starkt grepp om den inhemskaeflerfrågeutvecklingen. Om man inte successivt kan frigöraresurser för exporlproduktion och för en med importen konkurrerandehemmaproduktion, kommer man redan på ell tidigt stadium av konjunkturuppgångenalt konfronteras med externa balansrubbningar. Risken för all en sådansituation skall uppstå är uppenbar, om man under dämpningsfasen väljer sådanastimulansåtgärder som mera varaktigt binder arbetskraften vid sysselsättningarsom inte medger denna flexibilitet. Sysselsättningsstimulansen skall vara såutformad att resurser snabbt kan omfördelas när konjunkturomslaget kommer. Somjag tidigare framhållit har regeringens politik varit klart inriktadpå all bibehålla denna handlingsberedskap. Med hänsyn till attprisstoppet upphävts finns det anledning att myckel nogafölja prisutvecklingen . Jag vill här erinra om alt resurserna förprisövervakningen fått en väsentlig förstärkning och all regeringen nyligengett den prisövervakande myndigheten direktiv om skärpt prisövervakning. Det kan emellertid icke undvikas att denförbättring av låglönegrup- 1972:1 Bilaga 1 Finansplanen 21 pernas inkomstläge som genomfördes i och med1971 års avtalsuppgörelse får effekter på en del priser. Solidariteten med delågavlönade kräver att man accepterar detta. Men prisökningarna på dessaområden bör så långt som möjligt kompenseras genom återhållsamhet på de områdendär produktivitetsutvecklingen medger delta. En alltför snabb prisstegringmotverkar även de fördelningspolitiska målsättningar som bl. a.låglönesatsningen är ell uttryck för. Som jag tidigareframhållit sammanhänger den inträffade förbättringen avhandelsbalansen lill betydande del med den kraftiga lageravvecklingen och medden temporära avmattningen av den privata konsumtionens ökningstakt. 1 takt medatt betydelsen av dessa faktorer blir mindre och med de förutsättningarom exportutvecklingen under detta år som jag skall redovisa kan enförsvagning av den externa balansen inte undvikas. Denna utveckling belyser detav mig tidigare framhåUna förhållandet alt fjolårels kraftiga förbättring avbytesbalansen inte har inneburit alt en på lång sikt betryggande utrikesbalanshar etablerats. Den ekonomiska poUliken måste därför även målmedvetetinriktas på att åstadkomma en varaktig förbättring av utrikesbalansen. Del är mot denna bakgrundett väsentligt mål för den ekonomiska politiken alt bygga utproduktionskapaciteten inom industrin, som står för den helt dominerande delenav våra exportinkomster. Men även i ett vidare sammanhang framstår en höginvesteringstakt som viktig. Det är genom denna som nya arbetstillfällenskapas. Det är genom nya investeringar som en betydande del av forskningensoch den tekniska utvecklingens resultat kan tillvaratas och en snabbproduktivitetsökning vidmakthållas. Möjligheterna all förverkliga en betydandedel av målsättningarna på miljövårdens område är även knutna till en fortsatthög investeringsverksamhet.