prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Om fordringsägare som inte får fuUbetalning för sin fordran bestrider att överenskommelsen faststäUs, skallersättningen prövas av domstolen. Sker inte sådant bestridande, får domstolenfastställa överenskommelsen, om expropriaiionen avser endasl en ringa del avfastigheten eller upplåtelse av särskild rätt, som medför ringa men, ochexpropriaiionen uppenbarligen inte mbbar säkerheten för fordringsägare sominte godkänt överenskommelsen (s.k, oskad-lighetsprövning). Enligt59 § Iredje stycket ExL skall överenskommelse om annan ersättning änlöseskUling och intrångsersättning alltid fastställas. Enligt59 § fjärde stycket ExL får faststäUelse inte meddelas på överenskommelse omexpropriationsersättning för fastighet som innehas som fideikommiss. Inleheller får domstolen i princip fastställa överenskommelse om attexpropriationsersättning skall utgå på annat sätt än på en gång. För denhändelse den exproprierade egendomen är samfälld för flera än tio fasligheter,gäller enligl 59 § sista stycket särskUda bestämmelser. Vidfastställelse av överenskommelse om ersättning som tUlkommer sakägarepersonligen tas inle någon hänsyn tUl fordringsägares intressen. Enspecialregel gäller enligt 95 § ExL i fråga om överenskommelse om ersättningför upplåtelse av nyttjanderätt för elektrisk svagströmsledning. Sådanöverenskommelse får faststäUas utan hinder av bestämmelsema i 59 §, omupplåtelsen medför ringa men och uppenbarligen inte rubbar säkerheten förfordringsägare som inte godkänt överenskommelsen. Bestämmelsen gäUer på grundav hänvisning ellag även belräffande överenskommelse om ersättningför upplåtelse av nyttjanderätt eller servitutsrätt för starkströmsledning. Inomannan lagstiftning har panträttshavarnas intressen tillgodosetts på annat sättän i ExL, I stället för att domstolen åläggs att självmant se till atlfordringsägarnas rält las till vara har de fordringsägare som anser sinaintressen eftersatta fått rätt att begära ny uppskattning. Enligt9 kap, 73 § VL har borgenär, som har panträtt i fast egendom och som menar attlöseskUling eller ersättning har blivit för lågt beräknad,rätt att påkalla ny värdering under förutsättning att beloppet tUl följd avöverenskommelse eller av annan anledning inte har blivU prövat avvattendomstolen. Motsvarande regler till skydd för panträtlshavare finns i 68 §väglagen, 34 § andra stycket naturvårdslagen och 35 § fjärde stycketmiljöskyddslagen. Bestämmelserna gäller endast ersättning för skada ochintrång. På grund av hänvisning i nämnda tre lagar gäller ExL i tUlämpligadelar i fråga om ersättning för inlösen. FBLintar i likhet med ExL ståndpunkten alt panträttshavare inte hänförs tUlkretsen av sakägare, Panträttshavare har således inte någon självständig talerättvid förrättningen. Deras intressen har antagils i allmänhet sammanfalla medfastighetsägarens och i den mån så inte är fallet skall deras rätt tillvaratasgenom fastighetsbildningsmyndighelens officialprövning (se t.ex, 5 kap, 18 §andra stycket FBL), Ipromemorian anförs att det från allmän och enskUd synpunkt är angeläget attexpropriationslagens regler utformas så atl möjligheterna att träffaöverenskommelse om exproprialionsersättningen underlättas. Härigenom kantidsödande och kostsamma rättegångar undvikas. Ett visst skydd förfordringsägares räll måsle finnas men det bör inte sträckas längre än behörighänsyn till deras intressen kräver. Bestämmelserna i 59 § ExL om prövningen avöverenskommelse om expropriationsersättning synes enligt promemorian gå utövervad som kan anses motiverat, I promemorian påvisas all den nuvarande ordningenhar visat sig oläglig i sådana faU då parterna har kommit överens om atlexpropriationsersättning inte skall utgå därför atl expropriationen intepåverkar fastighetens värde, t,ex. i vissa fall av expropriation förtunnelbana. Är fastigheten intecknad, får emellertid domstolen inte faststäUaöverenskommelsen med mindre den godkänts av samtliga panträttshavare eller dessaefter stämning underlåtit att bestrida faststäUelse, Att utreda vUka som ärpanträtlshavare och att därefter skaffa in godkännanden från dem eller stämmain dem i målet är ofta förenat med betydande arbete. Enligtpromemorian motverkar den gällande ordningen uppenbarligen frivilligauppgörelser och ger fordringsägarna en överdrivet stark ställning. För derassäkerhet torde det i vart fall vara tillräckligt att överenskommelsen fårfastställas, om domstolen finner att det inte föreligger någon nämnvärd riskför att fordringsägarna drabbas av förlust. Domstolen skuUe sålunda göra enoskadlighetsprövning och faststäUa överenskommelsen utan hinder av att den integodkänts av fordringsägare, om expropriationen är väsentligen utan betydelseför honom. Ipromemorian ifrågasätts om man inte bör gä etl steg längre och hell slopareglerna om skyldighet för domstolen att vid värderingen ex officio beaklapanträttshavarnas intressen. Det framhålls atl situationen f,n. är att två heltoUka system för tUlvaratagande av fordringsägarnas räll gäller enligl VL ochExL. I flera lagar hänvisas till ExL när fråga är om inlösen, medan VL:sskyddsregler har fått bilda mönster i fråga om ersättning för skada ochintrång. Dessa regler innebär i korthet atl fordringsägare som anser sinaintressen eftersatta har rätt att begära ny uppskattning. Det är enligtpromemorian knappast befogal att upprätthålla sådana skUlnader, I promemorianerinras om att det inle har framkommit något som tyder på atl VL:s syslem skulleha inneburit någon nackdel för panträttshavarna. Den avgörande anledningenhärtill är säkerligen inte möjligheten att få ersättningsfrågan prövad på nytt även om denna spelar en roll som yttersta garanti mot förluster utan detförhållandet att fastighetsägaren och panträttshavarna i allmänhet har eltgemensamt intresse av att ersättningen bestäms så högt som möjligl, Enliglpromemorian synes de två systemen vara i huvudsak likvärdiga från densynpunkten att panträttshavarna så långt som möjligt bör skyddas mot förluster,1 valet mellan de båda systemen anförs i promemorian följande. De regler börföredras som totalt medför minsta omgång och besvär. Här synes VL:s system havisst försteg. Vad saken närmast gäller är att skapa garantier mot rättsförlusteri fall som i praktiken är säUsynta, Detta kan liksom i VL ske genom särteglersom tar sikte just på de fall som avviker från det normala och inle tyngerförfarandet i övrigt. Den nödvändiga kontrollen av att fordringsägarnasintressen inte eftersatts torde ulan större olägenhet kunna utövas i efterhandav fordringsägarna själva. Från principiell synpunkt synes denna ordning varamest tiUtalande, eftersom fordringsägarna blir i tillfälle att själva föratalan i frågor som rör deras rätt. Fördelen med VL:s system ligger dock främsti att parternas överenskommelser om expropriationsersättningen kan fastställasutan tidsödande och kostsamt arbete, som i många fall inte fyller någonpraktisk funktion därför alt del redan från början står klart att panträttshavarnasrätt över huvud taget inte är i fara. Denu redovisade övervägandena utmynnar i promemorian i uttalandel att VL:s systembör få bUda mönster för den ifrågavarande regleringen i den nyaexpropriationslagen. Enligtpromemorian bör mål om gottgörelse till följd av all panträttshavare har liditförlust prövas av fastighetsdomstolen. Också i övrigt bör bestämmelserna omrättegången i expropriationsmål gälla i tUlämpliga delar. I fråga omfördelningen av rättegångskostnaderna bör panträttshavare jämstäUas medsakägare i expropriationsmål. Även bestämmelserna om rättegångskostnader iexpropriationsmål bör således gällai tiUämpliga delar. Genom en sådan ordning tillgodoses viktigarättssäkerhetssynpunkter. Promemoriansförslag att ersätta ExL:s regler om skydd för panträttshavarnas intressen meddel system som gäller enligt VL tUlstyrks eller lämnas utan erinran av ettflertal remissinstanser. Bland de remissinstanser som uttryckligen tiUstyrkerförslaget kan nämnas i och . finner det vara tveksamt vilket av de diskuteradesystemen för tillvaratagande av fordringsägarnas rätt som bör väljas. Hovrättenanser sig dock inte böra motsätta sig promemorieförslaget. Åtskilligaremissinstanser är emellertid kritiska mot den lösning som föreslagits ipromemorian. Sålunda anser att man bör ha kvar reglerna omskyldighel för domstolen att vid värderingen ex officio beakla panlrättshavarnasställning. Tingsrätten framhåUer atl det ofta kan ligga i en fastighetsägaresintresse att få personlig ersättning på bekostnad av löseskUlingen förfastigheten. Med den i promemorian föreslagna lösningen kan det i sådant falluppstå förlust för panträttshavare genom alt exproprialionsersättningen blirför lågt beräknad. Har prövning av löseskiUingen ägt rum, kan panträttshavareninte få gottgörelse för förlusten. Om det föreslagna systemet anses böra genomföras,föreslår tingsrätten att man efter förebUd i 9 kap. 73 § VL inför någontidsbegränsning beträffande panträttshavares rätt att föra talan omgottgörelse. Bankinspektionenanför att det visserligen är obestridligt att fastighetsägarens ochpanträttshavarens intressen i regel sammanfaller och att därför en särskildprövning av ersättningens storlek oftast inte behövs för att tUlgodosepanträttshavaren. Men undantag kan förekomma. Om en kommun exproprierar en helfastighet, torde, anför inspektionen, en gmndval för uppgörelse om låg expropriationsersättninginte så sällan kunna skapas genom att kommunen tiUhandahåUerersättningsfastighet på gynnsamma villkor eller bereder fastighetsägarenindirekta förmåner på annat sätt. anteckningarna kan då bli nödlidande. Även ompanträttshavaren i sådanl fall kan ta sina intressen tUl vara i en efterföljanderättegång mot kommunen, kommer han i verkligheten i ett sämre läge än vid enofficialprövning i expropriaiionsmålet. Bl.a. åsamkas han arbete och kostnader.Inspektionen framhåller att det också måste vara till fördel för denexproprierande om expropriationsersättningen faststäUs slutgiltigt iexpropriaiionsmålet. Inspektionen föreslår att bestämmelserna i denna delutformas efter förebUd av FBL i stäUei för VL. Domstolen måste ju enligtpromemorieförslaget ändå företa en oskadlighetsprövningav det slag som anges i FBL för att kunna bedöma om ersättningen skaU nedsättashos eUer betalas ut lUl fastighetens ägare. stadshypotekskassa,och avstyrkerpromemorieförslaget. Stadshypotekskassan påpekar bl.a, att det förpanträttshavare är väsentiigt att förlust inle uppkommer genom oskickligprocessföring från fastighetsägarens sida. framhåUer att detav skUda anledningar kan inträffa att en låg löseskUling bestäms, särskUt omäven annan skada skall ersättas. I sådant fall sammanfaUer inte sakägarens ochpanträttshavarens inttessen. Inteheller och anser attpromemorieförslagets regler ger panträttshavarna ett tUlfredsstäUande skydd.Föreningarna erinrar om att ny rättegång enligt förslagel är utesluten så snartexpropriationsersättningen i det första målet har prövats av domstolen. Även omersättningen prövas av domstolen, kan den emeUertid bli för låg tUl men förpanträttshavarna. Domstolen är bunden dels av parternas yrkanden, dels av denuttedning som parterna finner skäl att förebringa. Detta kan leda tiU attlöseskUlingen blir för lågt bestämd i förhållande tiU ersättningen tiUfastighetsägaren personligen. Enligt föreningarnas mening är den i promemorianåberopade paral-lelliteten med motsvarande bestämmelser i bl,a, VL ochmiljöskyddslagen inte avgörande. I vattenmål och mUjöskyddsmål torde i regelfastighetens huvuddel bestå intakt efter de aktueUa åtgärderna, Iexpropriationsmål förhåUer det sig i stor utsttäckning på annat sätt genom attersättningen där ofta avser hela fastigheter eller stora delar av fastigheter.Med hänsyn tUl det sagda anser föreningarna att den nuvarandeofficialprövningen i expropriationsmål bör behållas, Sverigesallmänna hypoteksbank och Föreningen mellan ombudsmännen hos Sverigeslandshypoteksinstitution anser att det förefaller opraktiskt och ägnat attmedföra onödig omgång och onödiga kostnader att ett redan avgjortexpropriationsmål skall kunna rivas upp i efterhand på yrkande av borgenär.Konsekvensen för panträttshavarnas del måste bli att deras bevakningsproblemökar väsentligt. När det gäUer jämförelsen med reglerna i VL ochmiljöskyddslagen framhåUer hypoteksbanken och ombudsmannaföreningen attersättningarna enligt dessa lagar vanligtvis avser skada och inttång, somoftast påverkar faslighetens värde endast i ringa mån, Expropriationsersättningavser däremot i många faU en hel fastighet eUer en stor del av en fastighet,Hypoteksbanken och ombudsmannaföreningen påpekar vidare att panträttshavarenenligt förslaget kan väcka talan om gottgörelse endast om det har kurmatkonstateras att han har lidit en förlust. sålundainte lUl panträttshavarens förfogande i de faU där någon förlust inte kunnatkonstateras på grundval av den i expropriaiionsmålet förda bevisningen menrisken för förlust vid en framtida exekution ökat väsentiigt, exempelvis efterexpropriation av del av faslighet. De nu nämnda förhåUandena är av särskUdbetydelse för hypoteksföreningarna, som vid sin primärlångivrung har att hållasig till vissa i lag bestämda lånegränser. Med hänsyn tUl det sagda förordarhypoteksbanken och ombudsmannaföreningen att de nuvarande bestämmelserna tUlskydd för panträttshavarna behåUs med de modifikationer som kan anses påkalladei särskUda fall. i stort sett samma synpunkter som bankföreningen,sparbanksföreningen, hypoteksbanken och ombudsmannaföreningen, när det gällerjämförelsen med reglerna i VL och mUjöskyddslagen, framhåUervidare att ett effektivt skydd för panträttshavarnas intressen förutsätter attpanträttshavare ges rätt att påkaUa efterprövning så snart han gjort en förlusttill följd av att expropriationsersättningen enligt hans uppfattning har blivitför lågt beräknad. Rätt lill efterprövning bör föreligga även när domstolsprövninghar ägt rum i det första målet. Mot en sådan ordning kan olika invändningarresas och det kan därför enligt förbundets mening övervägas att i revideradform behålla domstolarnas officialprövnings-skyldighet i expropriationsmål. och som KonungariketSveriges stadshypotekskassa, allmänna hypoteksbank. Föreningen mellanombudsmännen hos landshypoteksinstitution och anser att utrymmet för domstolarna att företaoskadlighetsprövning av överenskommelser om expropriationsersättning bör kunnaökas. Enligt de nämnda remissinstansernas mening är det dock inte motiveratatt, som övervägts i promemorian, ge domstolen möjlighet att faststäUaöverenskommelse, så snart expropriationen är 'väsentligen' utan betydelse förpanträttshavare. 1 StäUet bör krävas att överenskommelsen 'uppenbarligen' ärutan betydelse, 6.6 Måls avgörande utan huvudförhandling i överrätt I hovrättoch högsta domstolen (HD) skall tvistemål i aUmänhet avgöras efterhuvudförhandling. RB medger emellertid vissa undantag från denna regel.Bestämmelser om detta finns i fråga om hovrätt i 50 kap. 21 § RB ochbeträffande HD i 55 kap. 12 § RB. Enligt50 kap. 21 § RB får hovrätt företa tvistemål tUl avgörande utanhuvudförhandling, om vadetalan har medgetts eller hovrätten finner uppenbartatl vadetalan är ogrundad. Rör målet endasl pengar eller sådant som kan skattasi pengar och uppgår värdet av det som talan fullföljts om uppenbart inte tUldet basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gällde vidtidpunkten för underrättens dom, får målet avgöras ulan huvudförhandling, ominte båda parterna begärt sådan förhandling. Vidare föreskrivs att mål variförlikning är tillåten (dispositivt mål) och annat mål, i vilket det är frågaendasl om rättstiUämpningen, får på båda parternas begäran avgöras utan huvudförhandling,om hovrätten finner uppenbart att sådan inte behövs. 12 § RB föreskrivs att, om mål eUer viss i målet uppkommen fråga skallavgöras av HD i dess helhet, detta får ske utan huvudförhandling. 1 övrigtäger i aUt väsentligt reglerna om tvistemåls avgörande utan huvudförhandling ihovrätt motsvarande tiUämpning beträffande avgörande av tvistemål i HD. Bådei hovrätt och HD gäUer utöver vad som sagts att huvudförhandling intebehövs för sådan prövning som inte avser själva saken. Bestämmelsernaom måls avgörande utan huvudförhandling blir för sin tillämpning beroende av des.k. tiUtrosreglerna, som i fråga om tvistemål i hovrätt finns upptagna i 50kap. 23 § RB. Om det vid huvudförhandling i underrätt har upptagits muntligbevisning eller hållits syn på stället rörande viss omständighet och avgörandetäven i hovrätten beror på tUltron tUl den bevisningen, får hovrätten inte ändraunderrättens dom i den delen, om inte beviset tagits upp på nytt vidhuvudförhandling i hovrätten eller också synnerliga skäl föreligger atl dessvärde är annat än underrätten har antagit. Mot dessa bestämmelser svarar,såvitt gäller förfarandet i HD, 55 kap. 14 § RB. För att HD skall kunna ändrahovrättens dom fömtsätts atl hovrätten har gått ifrån underrättensbevisbedömning utan att ha tagit upp bevisningen på nytt eller att detföreligger synnerUga skäl för att bevisets värde är ett annat än vad hovrättenhar antagit. Vidsidan av RB finns i FBL och VL särskilda bestämmelser som innebär avsteg frånkravet på huvudförhandling i överinstans. Sålunda följer av 16 kap, 8 § FBL attmål som fullföljts från fastighetsbildningsmyndighet får avgöras utanhuvudförhandling av fastighetsdomstolen, om huvudförhandling kan antas saknabetydelse för prövningen samt sakägare eller företrädare för allmänt intresseinle begärt sådan förhandling. Huvudförhandling kan underlåtas även i vissaandra fall. Talanmot fastighetsdomstolens utslag eller beslut i faslighetsbild-ningsmål försgenom besvär (17 kap, I § FBL), Handläggningen av sådana mål i hovrätten skergenom ett skriftligt förfarande. SärskUd förhandling kan emellertid äga rum, omdel behövs för att komplettera utredningen.Bevis genom syn på släUel får las upp i hovrätten endast om synnerliga skälföreligger. Enligt11 kap. 105 § VL får mål avgöras utan huvudförhandling i vattenöverdomstolen,om sådan förhandling saknar betydelse för prövningen. Har parterna på ömsesidor begärt huvudförhandling, skall dock sådan äga rum, om den inteuppenbarligen skulle vara utan betydelse. Bevis genom syn på stället får tasupp i vattenöverdomstolen endast om synnerliga skäl föreligger. Bestämmelsernaom måls avgörande utan huvudförhandling i vattenöverdomstolen gäller på grundav hänvisning i 11 kap. 108 § VL också i fråga om HD. Ipromemorian framhålls att expropriationsmålen i många faU i princip inteskiljer sig från tvistemål som handläggs hell enligt RB. I regel tordehuvudförhandling vara nödvändig även i expropriationsmål för atl domstolenskall få bästa möjUga underlag för sin bedömning. Emellertid grundar sigbedömningen i expropriationsmål oftare än i vanliga tvistemål på tekniskautredningar och annat skriflligl material, Detla är inte sällan av sådan naturatl det inte lämpar sig så väl för muntlig framställning. Huvudförhandlingen iexpropriationsmål kan därför ibland bidra till att göra förfarandet tidsödandeoch kostsamt utan att några egentliga fördelar kan påvisas. Närdet gäller fastighetsbUdningsmål och vatlenmål påpekas det i promemorian attkravet på muntligt förfarande i överinstans har efter-givits i störreutsträckning än som följer av RB, Även om expropriationsmålen inte är heltjämförbara med mål enligt FBL och VL, har de i allmänhet fler beröringspunktermed dessa än med vanUga tvistemål. Medhänsyn tUl det anförda, sägs det i promemorian, synes del inte möta någrabetänkligheter att öppna möjlighet för överrätt att avgöra expropriationsmålutan huvudförhandling i något större utsträckning än reglerna i RB medger.Avgörande på handlingarna bör dock komma i fråga bara i de fall då det är heltklart att ett muntiigt förfarande inte fyller någon funktion. Vid sin bedömningbör domstolen i aUmänhet beakta önskemål från den som för talan i målet. Enligtpromemorieförslaget skall överrätt utöver vad som följer av RB få avgöraexpropriationsmål utan huvudförhandling, om rätlen finner att huvudförhandlinginte behövs och ingen av parterna begär sådan förhandling, Förslaget om vidgade möjligheter för överrätt att avgöra expro- priationsmålulan huvudförhandling har i allmänhet godtagits av remissinstanserna.Föreningen anser dock att expropriationsmålen i mångtoch mycket är Ukartade vanliga tvistemål och all det därför måste starktifrågasättas om man bör införa en regel som avviker från . 7 Nedsättning av expropriationsersättning 7.1 Gällande rätt m.m. Enligt48 § ExL skaU expropriationsersättning nedsättas hos ,Nedsättningsskyldigheten är emellertid inte ovillkorlig, Elt förenklatförfarande kan användas när expropriationen avser upplåtelse av särskUd rätt,som medför endast ringa men och uppenbarligen inte rubbar säkerheten förborgenär som har panträtt i fastigheten. Domstolen kan i sådant fall medge attnedsättning inte behöver äga rum, varvid det åligger den exproprierande alt istället göra anmälan till och styrka att betalning avexpropriationsersättningen har skett. Bestämmelserna i om nedsättning avexpropriationsersättning gäller i tUlämpliga delar sådan anmälan. Nedsättningskall enligt huvudregeln ske från det domstolens avgörande iersättningsfrågan har vunnit laga kraft. Om fastigheten redan har tagits ibesittning skall nedsättning ske inom en månad från lagakraft vinnandet.Förskott som har föreskrivits som vUlkor för förhandstiUträde skall nedsättas,innan tillträde äger rum. Gällerexpropriationen område som är samfällt för flera än tio fastigheter, kandomstolen enligt 35 § ExL förordna, att betalning ur expropriationsersättningenfår tUläggas borgenär med panträtt i fastighet endasl om yrkande om betalningframstäUts i särskild ordning. Förutsättning för förordnande av detta slag äratt det kan antas att expropriationen inte avsevärt minskar borgenärens säkerhetoch att begäran om sådant förordnande framstäUs, Närden slutliga expropriationsersättningen har nedsatts eUer anmälan tUllänsstyrelsen har gjorts är expropriationen enligt 49 § första stycket ExLfuUbordad, Om s.k, kvalificerat förhandstiUträde enligt 39 § ExL inte harskett, övergår äganderätten tUl den exproprierande, och denne blir berättigadatl genast ta fastigheten i besittning, om han inte har gjort det tidigare, Ioch med att expropriationen fullbordas, befrias fastigheten också i princip frånde begränsade sakrätter som har vilat på den, SärskUd rätt somtUlkommer sakägare och som på grund av utfästelse av den exproprierande lämnas orubbad samt fastighetens ansvarför allmänna utskylder eUer för fordringar som åtnjuter förmånsrätt enligt 6 §I förmånsrättslagen fortsätter dock att besvära fastigheten, S,k,kvalificerat förhandstillträde enligt 39 § ExL är tiU sina verkningar jämstäUtmed fullbordad expropriation (40 § första stycket ExL). En förpliktelse för denexproprierande atl betala expropriationsersättning kan emellertid kvarstå. Försummarden exproprierande att vidta de åtgärder som behövs för att expropriationenskall fuUbordas, är expropriationsrätten förverkad (jfr 50 § ExL). Sedannedsättning av expropriationsersättningen har skett, fördelas ersättningenbland de berättigade genom försorg enligt bestämmelserna i 57 §ExL. Svarar fastighet för bevUjad eller sökt inteckning, fördelas löseskillingför fastigheten, intrångsersättning samt ersättning för upplåtelse av särskildrätt efter i stort sett samma bestämmelser som gäller belräffande fördelning avköpeskilling för utmätningsvis såld fast egendom. ExL:sbestämmelser om nedsättning och fördelning av expropriationsersättning är istor utsträckning tillämpliga också då inlösen av fastighet sker enligt annanlagstiftning. Hänvisningar tUl bestämmelserna i förekommer bl.a. i BL (137§ första stycket), väglagen (69 § andra stycket), naturvårdslagen (36 § förstastycket) och miljöskyddslagen (33 § andra stycket). Nedsättning är såledesobligatorisk vid inlösen enligt nämnda lagar. Även vid inlösen med slöd av VLskaU nedsättning av ersättningen alltid ske (9 kap. 54 § första stycket),