prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — SomSvea hovrätt påpekat kommer emellertid den s.k. värdeiidpunkten, som harbetydelse för expropriationsersättningen, alt avse en senare lidpunkt än den dåäganderätten övergår, om det faktiska tUlträdet skulle ske först efteräganderättsövergången vid fall av kvalificerat förhandstUlträde. Detta kangivetvis anses principiellt diskutabelt. Man kan emeUertid, som hovrättenpåpekat, komma till rätta med denna olägenhet genom en bestämmelse om atläganderättsövergången vid kvalificerat förhandstUlträde anses jämstäUd medfaktiskt besittningstagande, när det gäller frågor som är av betydelse förexpropriationsersättningen. Medhänsyn till det sagda torde del inte föreligga något hinder atl slopa del nuvarande kravet på besittningstagande som vUlkor för äganderältsövergångenvid kvalificerat förhandstUlträde. Det förefaller också naturligast alt låtavillkoren för äganderättsövergång vid kvalificerat förhandstillträde varaUkartade dem som gäller då expropriation fullbordas utan att kvalificeratförhandstillträde har ägt rum. På grund därav biträder jag promemorieförslagetom slopande av kravet på besittningslagande som villkor föräganderättsövergången. Enligtnuvarande regler ankommer del på den exproprierande att avgöra om han vUlutnyttja medgivande till förhandstUlträde eller inte. Detta gäller beträffandesåväl enkelt som kvalificerat förhandstillträde. Domstolen skall visserligen isamband med sitt medgivande ange dag för tiUträde. TiUträdesdagen skallbestämmas så, atl fastighetsägaren och annan, vars rätt berörs, får skäligtrådrum. Denna föreskrift har emellertid i praxis getts den tolkningen att denav domstolen angivna tUl-trädesdagen är den dag då tUllräde tidigast får ske.Den exproprierande behöver alltså inte utnyttja medgivandet den dagen utan kan teoretiskt hålla frågan om tiUträde öppen under obegränsad lid. Somframhållits av bl.a. kan detta syslem medföra betydandeolägenheter. Sakägare, som i händelse av tUlträde måste flytta frånfastigheten, har givetvis ett berättigat intresse av att den tidrymd, undervUken den exproprierandes valmöjlighet står öppen, är så kort som möjligt.Normalt torde sakägaren inrikta sig på att flytta den dag som domstolen harbestämt, och självfaUet är han då angelägen att få ut det förskott somtUlkommer honom redan i samband med flyttningen eller så snart som möjligtdärefter. Den exproprierande behöver emellertid inte erlägga förskottet sålänge han inte utnyttjar medgivandet till förhandslilllräde. ÄvenförhandstUlträdets rättsverkningar och dess betydelse för den fortsattahandläggningen av målet gör det angeläget att den exproprierande inom rimligtid träffar sitt val om han vUl utnyttja medgivandet till förhandstillträdeeUer ej. Det kan erinras om att tiden för tiUträde normalt utgör värdetidpunktvid bestämmande av den slutliga expropriationsersättningen, och vidare utgår ivissa fall ränta från det att den exproprierande utnyttjar eUer anmäler att hanvUl utnyttja medgivande till förhandstiUträde, Medhänsyn tiU det anförda anser jag att i den nya expropriationslagen bör tas inen bestämmelse om att medgivande tUl förhandstillträde är förfallet, om inteden exproprierande har fullgjort vad domstolen före-skrivk som vUlkor förförhandstUllrädet efter den dag då medgivandet enligt domstolensbeslut tidigast fått utnyttjas. Den tid under vUken den exproprierandes valmöjlighetsålunda skall stå öppen bör inte fixeras i lag, utan det bör ankomma pådomstolen att i varje särskUt fall bestämma en lämplig tidsfrist. Normalt böremellertid tiden inle överstiga , räknat från den dag då tillträdetidigast fått ske. Harmedgivande till förhandslilllräde förfalUt enligt den nu föreslagnabestämmelsen, föreligger givelvis inte något hinder för den exproprierande attframstäUa nytt yrkande om förhandstUlträde till samma egendom. Det liggeremellertid i sakens natur alt del krävs starka skäl för atl ett sådant yrkandeskall bifaUas. Jaghar tidigare föreslagit att domstolen, på samma sätt som när det gäller enkeltförhandstillträde, skall kunna avgöra fråga om kvalificerat förhandstUlträdeutan huvudförhandling. I likhet med samtiiga remissinstanser biträder jagvidare promemorieförslaget om att talan inte skall få föras mol hovrättensavgörande i fråga om kvalificerat förhandstiUträde. Enligtpromemorian har det i praktiken ansetts tveksamt huruvida fråga omförhandstUlträde kan prövas sedan ersättning som tillkommer fastighetsägareneller annan sakägare har blivit slutligt bestämd men processen fortsättersåvitt gäller övriga sakägares ersättningsanspråk. Den angivna omständighetenbör, sägs det i promemorian, inte utgöra hinder för beslut omförhandstillträde, om förutsättningar i övrigt föreligger för ett sådantbeslut. Det föreslås att den nya lagen skaU innehålla en uttrycklig bestämmelsepå denna punkt. Vadsom sålunda föreslagits har tiUstyrkts av samtUga remissinstanser som haryttrat sig i frågan. anser dock att problemet i förstahand bör lösas så, att man frångår principen om att expropriationen inte ärfullbordad förrän samtliga sakägares ersättningsanspråk har blivk slutiigtavgjorda. 1 stället bör fastigheten enligt kommunförbundet anses åtkommen medfull äganderätt så snart lagakraftägande dom föreligger i fråga omersättningen till fastighetsägaren och denna bUvit nedsatt. Förmin del finner jag inte skäl till ändring i den nuvarande principen om när enexpropriation skall anses fullbordad. Jag anser emellertid uppenbart attdomstolen bör kunna pröva fråga om förhandstillträde utan hinder av attexpropriationsersättning har bUvit slutiigt bestämd i viss del. Som föreslagitsi promemorian bör den nya expropriationslagen innehåUa en uttryckligbestämmelse i frågan. I likhet med vissa remissinstanser anser jag vidare attdet behövs föreskrifter om vid vUken instans och på vad sätt talan omförhandstillträde skall väckas. Föreskrifterna bör ha det innehållet att frågaom förhandstillträde prövas i instans där fastighetsägaren är part eller, omfastighetsägaren slutligt har skills från målet, i den lägsta instans där någondel av målet är anhängigt samt atl talan får väckas utan stämning. Är måletanhängigt endast i högsta domstolen bör talan om förhandstUlträde kunna väckasdär, trots att fråga om sådant tUlträde enligt vad jag förordat inte börkunna överklagas dit. Som jag tidigare nämnt innebär kvalificerat förhandstUlträde att egendomenövergår på den exproprierande med samma räll som om expropriationen hadefullbordats. Vid äganderättsexpropriation innebär detta inle bara alt denexproprierande får äganderätt till egendomen ulan också att begränsadesakrätter, som belastar egendomen, faller bort. Vid enkelt förhandslilllrädebehåller däremot expropriaten äganderätten tUl egendomen. Vidare kvarstårformellt alla begränsade sakrälter. Ävenom äganderättsförhållandet formellt inte rubbas vid enkelt förhandstillträde ärexpropriaten skyldig alt avstå besittningen av egendomen tiU den exproprierandei den mån detta krävs för all denne skall kunna utöva de befogenheter somtiUerkänls honom genom beslutet om förhandstillträde. På molsvarande sätt fårinnehavare av särskild rätl, t.ex. arrendator eller hyresgäst, anses skyldigatt avstå från utövandet av rättigheten i den mån den avser egendom somomfattas av medgivandet tiU förhandstiUträde. Ärrendatorn eller hyresgästenmåsle alltså i ett sådant fall, om den exproprierande påfordrar det, flyttafrån egendomen i samband med alt medgivandel utnyttjas. Detförhållandet att särskUda rättigheter står kvar formellt vid enkeltförhandstUlträde kan få praktisk betydelse, om den exproprierande eller sakägareåterkaUar sin talan om expropriation beträffande egendom som tUlträtts. Som jagnärmare skall beröra i ett följande avsnitt bör sådan återkaUelse få tUl följdatl målet i den delen avskrivs, om inte någon av övriga parter begär attsakprövning skall ske utan hinder av återkallelsen. I den mån avskrivningsker, är innehavare av särskUd rätl befogad att återinträda i det praktiskautövandet av rättigheten. Dethar i praxis visat sig råda viss tveksamhet angående de verkningar som ettenkelt förhandstUlträde har beträffande särskilda rättigheter. Med hänsynhärtill bör i den nya expropriationslagen tas in en uttrycklig bestämmelse idenna fråga. 8.5.4 ÅterkaUelse av expropriationsanspråk m.m. Ipromemorian föreslås en uppmjukning av del nuvarande förbudet mot återkaUelseav expropriationsanspråk beträffande egendom som har tillträtts av denexproprierande. Sålunda bör enligt promemorian såväl den exproprierande somsakägare kunna återkalla sin talan, om tillträde har skett efter friviUigöverenskommelse eUer efter beslut av domslol om enkelt förhandstUlträde. exproprierande i sådant fall återkallat sin talan, skall enligt förslagelmålet likväl prövas, om fastighetsägaren eller annan sakägare som berörs avåterkallelsen begär det. På motsvarande sätt bör sakprövning äga rum ulanhinder av att sakägare återkallat sin talan, om det begärs av annan sakägarevars rätt berörs eller av den exproprierande. Är del fråga om egendom somomfattas av medgivande till kvalificerat förhandslilllräde och som har övergåtttill den expro- prierandemed äganderätt, bör enligt promemorian återkaUelse vara ulan verkan. Vadsom sålunda föreslagits har allmänt godtagits vid remissbehandlingen, och ävenjag anser förslaget lämpligl. Som framhållks i promemorian kan, i fall dåannat tillträde än kvaUficerat förhandslilllräde har ägt rum, hänsynen tillparterna inte anses kräva all målet prövas, om samtliga är överens om attsakprövning inte skall ske. Haravskrivning ägt rum på grund av alt den exproprierande har återkaUat sin talan,bör han inte få väcka talan på nytt belräffande samma egendom.ExpropriationstUlståndet bör alltså i den delen vara förfallet. Dettaförhållande bör dock inte utgöra hinder för den exproprierande att hostillståndsmyndigheten ansöka på nytt om expropriation av samma egendom.Åberopas därvid samma expropriaiionsgrund som tidigare, bör emellertid somvUlkor för nytt expropriationstillstånd, liksom i andra situationer dåexpropriationstiUståndet har förfallit, krävas att det föreligger särskildaskäl. 8.5.5 Panträttshavares ställning i expropriationsmål Borgenärsom har panträtt i faslighet som skall exproprieras är enligt nuvarande reglerinte sakägare. Han kan således inte uppträda som part i expropriaiionsmålet ochpå det sättet ta till vara sina intressen. ExL innehåUer emellertid ett flertalbestämmelser som syftar till att skydda borgenärens intressen på annal sätt.Bl.a. gäller att domstolen i vissa fall skaU bestämma löseskilling ochinträngsersättning till högre belopp än som har yrkats. Vidare får domstolenfastställa överenskommelse om sådan ersättning bara under vissa, närmareangivna förutsättningar. Utmärkande för de nuvarande bestämmelserna är alldomstolen har ålagts en långtgående officialprövningsskyldighet ipanträttshavarnas intresse. Detnuvarande systemet har utsatts för viss kritik. Reglerna har ansetts tyngaexpropriationsförfarandet och vara av praktisk betydelse i endast ett fåtalfall. Mot bakgrunden av detta har man i promemoriaförsökt finna andra vägar atl tillgodose borgenärsinlresset. Sålunda föreslåsatt domstolens officialprövningsskyldighet skall upphöra helt och ersättas aven rätt för panträttshavare att i efterhand få gottgörelse av denexproprierande för den förlust han kan ha lidit genom attexpropriationsersättningen har blivk för lågt beräknad. Rätt till sådangottgörelse skall dock enligt promemorieförslaget föreligga endasl när denursprungliga ersättningen till följd av överenskommelse mellan den exproprierandeoch sakägaren eller av annan anledning inte blivit prövad av domstolen.FörebUden tUl den ordning som föreslås är hämtad från VL. Promemorieförslagethar i denna del tUlstyrkts eller lämnats utan erinran av ett flertalremissinstanser. ÅtskiUiga remissinstanser, framför allt de som företräder deinstitutionella kreditgivarna, har emellertid riktat stark kritik motförslaget. Man har bl.a. vänt sig mol atl panträttshavaren inte skall kunnakräva gottgörelse i efterhand i de fall då domstolen har prövat ersättningensstorlek men denna har blivit för lågt beräknad till följd av parternas yrkandeneller på grund av brister i utredningen. Kritik har vidare riktats mot attpanträttshavare skaU kunna kräva gottgörelse endast när det kan konstateras atthan verkligen har gjort en föriusl och inte när det har inträtt väsentiigtökade risker för förlust vid en framtida exekution. I flera remissyttrandenuttalas också att den föreslagna lösningen är opraktisk och ägnad att medföraonödig omgång och ökade kostnader. Flertaletav de remissinstanser som är kritiska mot den lösning som förordas ipromemorian anser att den nuvarande ordningen bör behållas i huvudsakoförändrad. Den allmänna meningen är emellertid att man bör öka utrymmet fördomstolen att fastställa överenskommelse om exproprialionsersältning efteroskadlighetsprövning. För fastställelse bör i sådant fall krävas attöverenskommelsen uppenbarligen är utan betydelse för panträttshavarna. Dennya expropriationslagen måste självfallet innehåUa bestämmelser om skydd för deborgenärer som har panträtt i den fastighet som är föremål för expropriation.Enligt min mening finns det emellertid inte anledning att låta skyddet sträckaslängre än behörig hänsyn tUl borgenärernas intressen kräver. Detsystem som har föreslagits i promemorian har utan tvekan praktiska fördelar.Bl,a, förenklas domstolens handläggning avsevärt. Som påpekats i promemoriantorde också i praktiken risken för att panträttshavarna skall lida förlustvara mycket liten. Det är då naturligt att ha en reglering som tar sikte justpå de fall vUka avviker från det normala och som inte tynger förfarandet iövrigt, Åandra sidan kan det inte bestridas att promemorieförslaget är förenat med vissabrister. Sålunda anser jag i likhet med flera remissinstanser att denföreslagna rätten för borgenär att få gottgörelse i efterhand har blivitalltför snävt begränsad, sett från borgenärens synpunkt. Visserligen kanborgenärens talerätt utvidgas, men detta medför i stället ökade olägenheter förden exproprierande. Oavsett hur borgenärens talerätt utformas, kvarstår ocksåden nackdelen med det föreslagna systemet att kreditgivarnas bevakningsproblemökas. Enligtmin mening är de invändningar som kan anföras mot promemorieförslaget i dennadel så vägande att förslaget inte bör genomföras, I StäUet bör man i principbehåUa det nuvarande systemet med officialprövning tUl skydd för panträttshavarnas intressen. emellertid angeläget atl parterna i sä slor utsträckningsom möjligl träffar överenskommelse om expropriationsersättning och all sådanöverenskommelse kan fastställas utan onödig omgång. 1 likhel med elt flertalremissinstanser anser jag att man bör vidga de nuvarande möjligheterna fördomstolen alt ulan omfattande prövning beslämma ersättningen i enlighet med vadparterna överenskommit. Domstolens officialprövningsskyldighet bör komma tillullryck genom en regel om atl löseskilling och inlrångsersättning i vissa fallinte får sällas lägre än som föranleds av lagens allmänna ersättningsregler,även om den ersäuningsberälligade skulle ha begärt ell lägre belopp. Liksomenligl gällande beslämmelser bör dock domstolen företa en oskadlighetsprövning,innan slällning tas till frågan om del begärda beloppet skall överskridas. 1gällande rätl ullrycks detta så, atl domstolen inte '1111 förfång" förpanträttshavare får bestämma löseskilling eller inlrångsersättning lill lägrebelopp än som föranleds av de allmänna ersättningsreglerna. För min del anserjag atl oskadlighetsprövningen i slällel bör utformas pä samma sätt som denoskadlighetsprövning som i vissa fall skall ske enligt FBL. 1 samband medtillkomsten av FBL diskuterades ingående hur stränga krav som bör ställas uppför att viss åtgärd skall anses inte vara till skada för panträttshavare (sehärom prop. 1969:128 del B s. 444). Enligt min mening finns det inte anledningatt i den nya expropriationslagen ställa upp strängare krav såvitt nu är ifräga än som gäller enligl FBL. På grund därav bör den ordningen gälla alllöseskilling och inlrångsersätlning inte får sättas högre än den ersätlningsberättigadehar begärt, om ell överskridande är väsentligen utan betydelse förpanträttshavarnas rätl. Har parterna träffat överenskommelse om annan ersättningän löseskilling och inlrångsersättning, är det självklart all domstolen liksomf.n. skall döma i enlighet med vad som överenskommits, efiersompanträttshavarna inle har räll lill någon del av sådan ersättning. När delgäller löseskilling och intrångsersättning bör domstolen ulan sakprövning kunnadöma ut de överenskomna beloppen, om medgivande har lämnats av samtligaborgenärer som har panträtt i fastigheten. Besväras fastigheten av gemensaminteckning, bör dessutom fordras de medgivanden från fastighetsägare ochfordringshavare som enligl 22 kap. 11 § jordabalken krävs för relaxation.Föreligger inte medgivanden från samtliga rättsägare, bör domstolen ändå kunnabestämma löseskilling och inlrångsersättning i enlighet med vad parterna haröverenskommit, om domstolen finner att det inle föreligger någon nämnvärd riskför att rättsägare, som inte har lämnal sitt medgivande, skall drabbas avförlust. Den oskadlighetsprövning som domstolen sålunda skall företa bör kunnaske utan att rättsägare, som inte har lämnat sill medgivande, stäms in i målet.Oskadlighetsprövningen bör utformas på samma säll som den 17 Riksdugen 1972. prövningsom enligt vad jag har anfört skall ske, när del gäller att avgöra omersättning skaU bestämmas till högre belopp än den ersätlningsberättigade harbegärt. Prövningen bör således gå ut på att konstatera om det är utan väsentligbetydelse för den rättsägare som inle har lämnat sitt medgivande att ersättningutgår enUgt överenskommelsen. Den oskadlighetsprövning som domstolen enligt detsagda skall företa torde ofta bli mycket enkel, I många fall torde domstolensålunda snabbt kunna konstatera att ersättning som yrkats eller överenskommitsförslår tUl full betalning av de fordringar som är förenade med panträtt, 1 defall då överenskommelse om löseskiUing eUer intrångsersättning har träffals kandet ibland vara lämpligt med ett blandat förfarande, så att domstolen företaroskadlighetsprövning beträffande en del av borgenärerna och fordrar medgivandeav de andra, dvs. av dem som inte kan beräknas erhåUa fuU betalning, 8.5.6 Måls avgörande utan huvudförhandling i överrätt > SomframhåUits i promemoria torde huvudförhandling iexpropriationsmål i regel vara nödvändig för att domstolen skall få bästamöjliga underlag för sin bedömning. Bedömningen i expropriationsmål gmndar sigdock oftare än i vanliga tvistemål på tekniska uttedningar och annat skriftiigtmaterial, som är mindre lämpat för muntlig framstäUning,Huvudförhandlingen i expropriationsmål kan därför ibland bidra tUl att göraförfarandet tidsödande och kostsamt utan att några egentiiga fördelar kanpåvisas. Med hänsyn tiU det anförda kan det övervägas alt åtminstone iöverinstans införa vidgade möjligheter att avgöra expropriationsmål utanhuvudförhandling. Ipromemorian föreslås delvis efter mönster av vad som gäUer ifastighetsbUdningsmål och vattenmål att överrält, utöver vad som följer avRB, skaU få avgöra expropriationsmål utan huvudförhandling, om rätten finneratt huvudförhandling inte behövs och ingen av parterna begär sådan förhandling.Vad som sålunda föreslagits har med något enstaka undantag godtagits avremissinstansema, och även jag finner den föreslagna regeln lämplig. Det är attmärka alt avgörande på handlingarna bör komma i fråga bara i de fall då det ärhelt klart att ett muntligt förfarande inte fyller någon egentiig funktion, 8.6 Nedsättning av expropriationsersättning Somtidigare framhållits påverkas panträttshavarnas stäUning i flera avseendengenom en expropriation. Vid äganderättsexpropriation upphör helt eller delvispanträtt i den exproprierade fastigheten och när nyttjanderätt eller servituttUlskapas vid självständig rättighetsexpro- priationkan säkerhetens värde komma att nedgå. För att panträttshavarnas intressenskaU tillgodoses vid betalningen av expropriationsersättningen har i ExLtagits in särskUda regler om nedsättning och fördelning av sådan ersättning. Somframhålls i promemorian är det ofrånkomligt med ett särskilt skydd förborgenärer som åtnjuter panträtt i den fastighet som är föremål förexpropriation. Jag delar den i promemorian framförda uppfattningen att dettaskydd också bör åstadkommas genom bestämmelser om nedsättning ochfördelning av expropriationsersättningen. Vadfrågan närmast gäUer är om regleringen i ämnet kan förenklas utan attpanträttshavarnas berättigade intressen träds för nära. Det synes vara enallmänt utbredd uppfattning att de nuvarande bestämmelserna är aUtför stela ochgår längre än nämnda inttesse kräver, Ijustitiedepartementets promemoria föreslås att nedsättning skall ske bara isådana faU där rättighetshavarnas inttessen påkallar det. Förslaget innebär tUlen början att endasl löseskiUing och intrångsersättning i princip skall sättasned. LikstäUd med sådan ersättning är på gmnd av förvandlingsregeln i 1 kap. 3§ i utredningens förslag vUkel promemorieförslaget bygger på motsvarandeersättning tUl annan sakägare än fastighetens ägare. Ytterligare föreslås denbegränsningen att nedsättning av ersättning skaU behöva ske endast omexpropriationsfastigheten är besvärad av bevUjad eller sökt inteckning. Om såär fallet skaU enligt förslaget nedsättning dessutom kunna underlåtas, omberörda rättsägare lämnar medgivande eller expropriationen är väsentligen utanbetydelse för rättsägare som inte lämnat medgivande (oskadlighetsprövning).Enligt förslaget ankommer det på domstolen att beslämma i vad månexpropriationsersättning skall sättas ned. Förebilden tUl den föreslagnaregleringen är hämtad från 5 kap, 16 och 18 §§ FBL, Denprinciplösning som sålunda har föreslagits har fått etl gynnsamt mottagande avremissinstanserna. Också jag anser att den föreslagna förenklingen avnedsättningsbestämmelserna innefattar en lämplig avvägning meUan här motståendeinttessen. Jag förordar därför att bestämmelserna om nedsättning utformas ihuvudsaklig överensslämmelse med promemorieförslaget. Detförsta ledet i den önskvärda förenklingen av förfarandet är enligt promemorianatt från nedsättningsbestämmelserna undantas genereUt vissa slagsexpropriationsersättningar. Det sker som nämnts genom en föreskrift att endastlöseskiUing och intrångsersättning skaU, under de i bestämmelserna angivnaförutsättningarna, nedsättas. Nedsättning skall således aldrig ske av vad som ipromemorian betecknas personlig ersättning, dvs. som nu avses i 7 § förstastycket ttedje punkten ExL, vare sig den bestäms för fastighetsägaren eller förannan sakägare. Däremol faller ersättning till rättighetshavare som är likställd medlöseskilling eller inlrångsersättning under nedsättningsbestämmelserna. Denlösning som föreslås i promemorian i denna del kan jag i alll väsentligtbiträda. Emellertid bör enligt min mening den reglering som föreslåskompletteras med en bestämmelse om ytterligare undantag från skyldigheten attnedsätta expropriationsersättning, nämligen för det fall altexpropriationsersättning tillerkänts rättighetshavare som genom expropriationfår avslå från eller tåla inskränkning i sin rätl ulan au fastigheten eller delav fastigheten avslås. Sådan ersättning skall undantagslöst betalasul till den ersällningsberätiigade ulan fördelning. Elt nedsältningsförfarandehar därför ingen mening och bör inle föreskrivas. Sveahovrätt föreslår i sitt remissyttrande, alt domstolen skall ges möjlighet altförordna om nedsättning också av annan fastighetsägaren tUlkommande ersättningän löseskilling och inlrångsersättning, när skäl föreligger för del. Förslagelhänger samman med den slörre frågan om fördelningen av den sammanlagdaexpropriationsersältningen på olika ersättningsposter.