prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Motsvarande bestämmelser finnsf.n. i 36 och 39 §§ ExL. Ienlighet med vad jag har anfört i avsnittet 8.5.3 i den allmänna motiveringenuppställs som fömtsättning för medgivande tUl såväl enkelt som kvalificeratförhandstUlträde att tillträdet är av väsentiig betydelse för denexproprierande. Liksom enligt gällande rätt kan förhandstiUträde avse såvälfastighet och del av fastighet som särskild rätl lill fastighet. Enligt36 § ExL skall domstolen som vUlkor för tillträde föreskriva alt denexproprierande hos länsslyrelsen ställer pant eller borgen förexpropriationsersältningen jämte ränta. Därjämte kan domstolen föreskriva attden exproprierande skaU betala visst belopp som förskott på den slutligaexpropriationsersältningen. Hinder möter inte all förskottet bestäms så, atldel motsvarar hela den ersättning som vederbörande kan anses berättigad tiU.Sakägarnas behov av skydd mot betalningsoförmåga hos den exproprierande tordevara tUlräckligt tillgodosett, om den exproprierande ställer säkerhet för denslutiiga expropriationsersättningen, till den del den överstiger förskott somutgör villkor för förhandstiUträdet. Bestämmelserna i tredje stycket avförevarande paragraf har utformats i enlighet härmed. Ifråga om sättet för betalning av förskott som bestämls enligl förevarandeparagraf gäller enligt 6 kap, 5 § i förslaget samma regler som beträffandeslutlig expropriationsersättning. Förskottet skall sålunda nedsättas hos länsslyrelsen,i den mån inte domstolen bestämt atl nedsättning ej skaU ske. Skyldigheten atterlägga förskoll är emellertid beroende av om den exproprierande vUl utnyttjamedgivandel lill förhandstUkräde. Å andra sidan får tUlträde inte ske förrändet bestämda förskottet har erlagts. Denna princip, som gäUer , haruttryckligen slagits fast i 18 § första stycket sista punkten. Principengäller även när fastighetsdomstolen enligt 19 § har meddelat interimistisktförordnande om enkelt förhandslilllräde. Detföreligger inte något hinder för domstolen alt, om enkelt förhandstUlträde harägt rum, senare medge kvalificerat förhandslilllräde beträffande samma egendom.Naturligtvis kan det i sådanl fall ibland vara obehövligt att ställa uppsärskilda vUlkor för det kvalificerade förhandstiUträdet, Iparagrafens första stycke finns bestämmelser om dag då medgivande tillförhandstUlträde tidigast får utnyttjas. Nuvarande bestämmelse om tillträdesdagfinns i 36 § första stycket andra punkten ExL, Vidare har i första slyckeluttryckligen angetts att medgivande lUl förhandstiUträde inte får utnyttjasförrän den exproprierande har fuUgjort vad domstolen föreskrivit som villkorför förhandstillträdel. Somtidigare nämnts ankommer det på den exproprierande att själv avgöra om han villutnyttja medgivande tiU förhandstillträde eller inte, I enlighet med vad jaghar anfört i avsnittet 8,5,3 i den aUmänna motiveringen bör emellertid dennavalmöjlighet inte slå öppen , ulan medgivandel tillförhandstillträde bör vara förfallet, om inte den exproprierande inom viss tidhar fuUgjort vad domstolen föreskrivit som villkor för förhandstillträdel.Bestämmelser härom har tagits upp i andra stycket av förevarande paragraf, Itredje stycket har tagits upp en bestämmelse om verkan av enkeltförhandslilllräde, när det gäller särskild rält tiU fastighet. Frågan harbehandlats i avsnittet 8,5,3. exproprierande utnyttja medgivande till kvalificerat förhandstUlträde, skaUhan enligt 6 kap, 10 § i förslaget göra anmälan därom lUl och isamband därmed dels visa atl domen om medgivande har vunnit laga kraft, delsstyrka alt han har fullgjort föreskrivna vUlkor. I och med att denexproprierande fullgjort vad som åligger honom enligt 6 kap. 10 §, övergåräganderätten till egendomen på honom. Görs anmälningen före den dag dåmedgivandet till förhandstUlträde tidigast får utnyttjas, sker dockäganderättsövergången först nämnda dag. I enlighet med vad jag har anfört iavsnittet 8.5.3 i den aUmänna motiveringen behöver det faktiska tUlträdet inteäga rum förrän efter äganderättsövergången. Paragrafeninnehåller en bestämmelse som ger fastighetsdomstolen möjUghet att förordna attmedgivande tiU enkelt förhandstillträde får tas i anspråk utan hinder av attbeslutet därom inte har vunnit laga kraft. Frågan har behandlats i avsnittet8.5.3 i den allmänna motiveringen. Som viUkor för interimistiskt förordnandehar föreskrivits att den exproprierande ställer säkerhet för det skadeståndsom kan komma atl utgå, om domstolens beslut ändras, Paragrafenöverensstämmer i sak med 37 § och, såvitt gäller tredje slyckel, 48 § förstastycket ExL, Den innehåller beslämmelser om förskottför del fall att tillträde redan har skell, antingen på grund av domstolsförordnande eller på annan gmnd. Förskott kan med stöd av förevarande paragrafbeslutas både om det inte har utgått tidigare och om sakägare har fått visstförskott i samband med tiUträdet och påkallar ytterligare förskott. Yrkandeom förskott kan framställas på vUket stadium som helst av rättegången, alltsåäven i överrätt, om målet fullföljts dit. Frågan får väckas utan stämning. IoUkhet mot beslul om förskott enligt 17 § andra stycket har förskottsbeslut enligtförevarande paragraf karaktären av ovillkorligt betalningsåläggande för denexproprierande. Det krävs därför en bestämmelse om när förskoll enUgtförevarande paragraf skall betalas. Bestämmelsen har tagits upp i tredjestycket. om befogenhet för den förskoltsberältigade att påkallauttagande av förfallet men ej erlagt förskott finns i 6 kap. 13 §. ParagrafernainnehåUer bestämmelser om behandlingen av frågor om förhandstillträde ochförskott. Bestämmelserna har behandlats i avsnkiet 8.5.3 i den aUmännamotiveringen. De gäUande reglerna i ämnet finns i 38 § ExL, Detfår anses följa av aUmänna processuella regler all parterna skall erhållatillfälle att yttra sig innan domstolen avgör fråga om förhandstiUträde ellerförskott. Föreskriften härom i 38 § första stycket andra punkten ExL har därföringen motsvarighet i förslagel. Somtidigare nämnts bör fråga om kvalificerat förhandstillträde betraktas som endel av själva den sak som expropriationsmålet gäller. Detta medför att sådan frågaliksom hittiUs bör avgöras genom dom, Paragrafeninnehåller regler om bestämmande av expropriationsersättning då flera sakägarefinns och om ersättningens fördelning på olika ersättningsarter. Reglernamotsvarar 31 § första stycket ExL, LiksomhittUls skall enligt förslaget ersättning bestämmas särskilt för varjesakägare. Vidare skall ersättningen fördelas på löseskilling,inträngsersättning och annan ersättning. Regelnom att ersättning skall bestämmas särskilt för varje sakägare är tiUämplig ocksånär expropriation sker av samfäUighet. Särskild ersättning skall då bestämmasför var och en av delägarna. När antalet delägare är stort, kan denna ordningtynga ulredningen och handläggningen av målet i betydande grad. Det är isådant fall angeläget att man undviker en uppdelning av ersättningen på deolika delägarna. SärskUt påtagUgt är detta när de ersättningar som tillkommervarje sakägare uppgår till obetydliga belopp. Nären del av en fastighet exproprieras, skaU den exproprierande erläggaintrångsersättning motsvarande den minskning av fastighetens marknadsvärde somuppkommer genom expropriaiionen. Denna regel begränsar möjligheterna attbestämma gemensam ersättning för samfällighel. Som anförts i prop. 1971:122 (s.189) kan det emellertid ibland, t,ex, när det exproprierade området utgörendast en ringa del av hela fastigheten, vara svårt att påvisa någon skUlnad imarknadsvärde mellan den odelade fastigheten och reslfastigheten. Domstolen kani sådana faU döma ut ersättning bestämd exempelvis till visst belopp perkvadratmeter, I andra faU kan del förhåUa sig så att det exproprierade omrädethar ett självständigt marknadsvärde och att expropriationen inte i och för sigpåverkar restfastighetens värde, I en sådan situation bör man kunna utgå frånatt skillnaden i marknadsvärde före och efler expropriationen överensstämmermed värdet på den avstådda marken, och det är då tiUräckligt att fastställadelta värde, fall då enligt det nu sagda expropriationsersättningen kan bestämmas medhänsyn till värdet på den avstådda marken, utgör inte värderingsreglerna någothinder mot att ersättning bestäms gemensamt för samfällighel. Emellertid bördessuiom krävas att det för samfäUigheten finns styrelse eller förvaltare medrätt alt uppbära ersättningen för delägarnas räkning. Vidare bör som viHkor förgemensam ersättning gäUa att nedsättning inte skall ske av hänsyn tillpanträttshavare i någon av de delägande fastigheterna. Medhänsyn till det anförda har i andra stycket av förevarande paragraf tagits uppen regel om bestämmande av gemensam ersättning vid expropriation avsamfällighel. Även om det videxpropriation av samfällighel i regel är fråga om intrångsersättning, kan ävenannan ersättning som exempelvis ersättning för flyttning av byggnad bliaktuell. Också sådan ersättning skall, i den mån den inte tillkommer delägarepersonligen, kunna bestämmas gemensamt för samfäUigheten, Paragrafen innehåUer vissavärderingsregler för det fall alt fastigheten besväras av särskild rätt.Paragrafens första stycke har med jämkningar av endast redaktionell natur förtsöver från 30 § ExL, Den särskilda värdering avfastigheten med resp. utan viss rättighet som skall ske enligt första styckettredje punkten ingår i ett syslem, avsett att förhindra att ersättning gårpanträttshavare förbi och i stället tillfaUer innehavare av särskild rätt medsämre prioritet, I den mån panträttshavares rätt över huvud taget inleäventyras av expropriationen och nedsättning av ersättningen därför inte skallske, fyller den särskilda värderingen inte någon funktion. Andra stycket harlagts till med anledning härav. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om bl.a. domstolens officialprövning tiU skydd för deborgenärer som har panträtt i den faslighet som är föremål för expropriation.Frågan har behandlats i avsnittet 8.5.5 i den aUmänna motiveringen. Nuvarandebestämmelser i ämnet finns i 32 och 59 §§, 63 § andra punkten samt 95 § ExL. Iförsta stycket av förevarande paragraf har tagits upp huvudregeln altexpropriationsersättning inte får bestämmas tiU högre belopp än denersätlningsberättigade har begärt. Molsvarande regel finns f.n, i 32 § förstastycket första punkten ExL. Somett undantag från huvudregeln föreskrivs i andra stycket att, om fastighetenbesväras av bevUjad eller sökt inteckning, löseskilling och intrångsersättningej får sättas lägre än som föranleds av ersättningsreglerna i 4 kap., om delinte är väsentligen ulan betydelse för borgenärernas säkerhet. Domstolen skallenligt denna bestämmelse göra en oskadlighetsprövning, såvitt gäller deborgenärer som bar panträtt i fastigheten. Finner domstolen därvid att detskuUe vara väsentligen ulan betydelse för borgenärernas säkerhet, omlöseskiUing eller intrångsersättning bestäms till ett högre belopp än sombegärts, får det begärda beloppet inte överskridas, I annat fall kan domstolenbehöva bestämma etl högre belopp, Itredje stycket av förevarande paragraf har tagits in bestämmelser som tar siktepå det fallet atl parterna har träffat överenskommelse om storleken avlöseskilling eller intrångsersättning. Motsvarande beslämmelser finns f,n, i59 § första och andra styckena ExL, I enlighet med vad jag har anfört iavsnittet 8,5,5 har domstolen i deparlementsförslaget fått ökade möjligheteratt fastställa överenskommelse utan sakprövning. Närdel gäller annan ersättning än löseskUling och intrångsersättning är detsjälvklart atl överenskommelse liksom hittiUs alltid skall fastställas,eftersom panträttshavarna inte har rätl till någon del av sådan ersättning.Enligt min mening behövs det inte någon uttrycklig bestämmelse på denna punkt.Förevarande paragraf innehåller alltså inte någon motsvarighet tUl 59 § tredjestycket ExL. I59 § ExL talas endast om fastställande av överenskommelse. Enligl min meningfinns det inte anledning att göra skillnad meUan del faUet alt en formligöverenskommelse har träffats och fall då ett yrkande medges. I båda fallen böraUtså tredje slyckel av förevarande paragraf vara tiUämpligt. 1fjärde stycket av förevarande paragraf föreskrivs att bestämmelserna i andraoch tredje styckena om löseskiUing och intrångsersättning inle gällerersättning tUl innehavare av särskild rält, om rättigheten upphör eller begränsas utan att fastigheten eller del av fastigheten avstås. Bestämmelsenhänger samman med atl ersättning till innehavare av särskild rätt på grund av 1kap. 2 § andra stycket i försläget i vissa fall likställs med löseskillingeller inlrångsersättning till fastighetsägaren. Panträttshavare har emellertidinte rätl till någon del av ersättningen, om inte fastigheten eller del avfastigheten avstås. Domstolen bör således i det angivna fallet kunna beslämmaersättningen utan att fa hänsyn till panträttshavarna. Departementsförslagetupptar inte någon motsvarighet tUl bestämmelsen om fideikommiss i 59 § fjärdestycket första punkten ExL. Inte heller finns någon motsvarighet lUl 59 § femtestycket. Bestämmelser rörande fideikommiss är avsedda att meddelas iövergångsbestämmelserna till den nya expropriationslagen, och bestämmelserna i35 § ExL tUl vilka 59 § femte stycket hänvisar har utmönstrats ur den nyalagen. Enligt34 § första stycket ExL skall expropriationsersättning bestämmas i pengar attutgå på en gäng. Domstolen får dock i vissa fall hänvisa sakägare att föratalan om ersättning i särskild rättegång. Dessa bestämmelser föreslåsöverflyttade till 5 kap. 27 § första stycket i den nya expropriationslagen. Ättdomstolen inle får fastställa överenskommelse som strider mol bestämmelsernafår anses självklart. Den uttryckliga föreskriften härom i 59 § fjärde stycketandra punkten ExL har därför inte någon motsvarighet i den nya lagen. Paragrafeninnehåller regler om det lägsta belopp till vilket expropriationsersättning fårbestämmas. Motsvarande föreskrifter finns f.n. i 32 § första stycket ExL. Iförsta stycket av förevarande paragraf har tagits upp en motsvarighet lill dennuvarande regeln all expropriationsersättning inte får bestämmas till lägrebelopp än den exproprierande erbjudit. Iandra stycket föreskrivs att, om domstolen med stöd av lagen har förordnat omförskott, den slutiiga ersättningen inte får bestämmas till lägre belopp än deleller de förskott som bestämts. Till denna föreskrifl har knutits en undantagsregelsom tar sikte på det fallet att förskott har utgjort viUkor förförhandstillträde. Som tidigare nämnts har etl beslut om sådant förskott, liUskillnad från förskottsbeslut enUgt 20 §, inte karaktären av ovUlkorligtbetalningsåläggande för den exproprierande. Han kan alltså avstå från atlbetala förskottet, om han exempelvis anser att det är för högt. Följden av altförskottet inte betalas inom föreskriven tid är enligt 18 § andra stycket attmedgivandet till förhandstiUträde förfaller. Har denna påföljd inträffat, bördomstolen vid bestämmandet av den slutliga expropriationsersättningen kunnabortse från förskottet. Paragrafensförsta stycke överensstämmer i sak med 34 § första stycket ExL. Yrkandeom hänvisning tiU särskUd rättegång kan framställas såväl av den exproprierandesom av motparten. Ofta torde parterna vara ense om att sådan hänvisning skallske. Det förekommer emellertid fall där hänvisningsyrkande bestrids. I praxissynes man ha intagit den ståndpunkten att sådan fråga inte kan avgöras annatän efter huvudförhandling, varvid parterna med hänsyn liU alt domstolen kankomma att ogiUa hänvisningsyrkandet och ingå i prövning av ersättningsfråganhar att förebringa fullständig utredning om denna. Hänvisningsregeln är dåknappast till någon nytta. Med hänsyn tUl det anförda har i andra styckettagits upp en regel som innebär att hänvisningsyrkande får tas upp för sig ochavgöras särskUt, om det är lämpligt. Mot beslut under rättegången i sådan frågahar talan ansetts böra föras särskilt. Väckstalan om ersättning för skada eller intrång efter hänvisning enligt förevarandeparagraf, bör sådant mål anses som expropriationsmål. Detta innebär bl,a. atttalan skaU väckas vid fastighetsdomstol och att de särskUda bestämmelserna omrättegängskosinad i expropriationsmål blir tUlämpliga, Det sagda gäller dockinte om det föreligger fall som avses i 1 kap, 7 § och domstolen trots dettahar meddelat hänvisning, Enligt17 kap, 2 § RB skall, om huvudförhandling har ägt rum, domen grundas på vad somförekommit vid förhandlingen. Denna är muntiig. Somtidigare har framhållits är utredningen i expropriationsmål ofta av tekniskbeskaffenhet. I sådana delar består den i regel av skriftligt material somkartor och ritningar samt undersöknings- och värderings-instrument. Sådantmaterial lämpar sig i allmänhet inte så väl för muntlig framställning och detsynes inle vara lämpligt att strängt hålla fast vid att det skall fuUständigtläggas fram vid huvudförhandlingen. Medhänsyn till det anförda har i denna paragraf - efter förebild i 11 kap. 58 §första stycket VL och 16 kap. 10 § första stycket FBL tagks upp en föreskriflom att dom skaU gmndas på vad som förekommit vid syn eller annan förhandlingoch vad handlingarna innehåller i övrigi. Att utredningen i dispositiv frågaskall ha åberopats av någon av parterna för att kunna läggas tiU grund fördomen följer av 17 kap. 3 § RB. Ifråga om plats för huvudförhandling föreskrivs i 10 § lagen omfastighetsdomstol att huvudförhandling skall hållas vid syn på stället eller,om syn inte behövs, på plats som bestäms med hänsyn främst till att minstamöjliga kostnader uppstår, I expropriationsmål lorde det emellertid ofta varalämpUgt att, även om syn behövs, låta huvudförhandlingen delvis äga rum isessionssal. Den angivna bestämmelsen i lagen om fastighetsdomstol kan inte anses utgöra hindermot ett sådant förfarande, I expropriationsmål kan det dessutom finnasskäl att hålla syn, trots att målet inte är berett för huvudförhandling, omexempelvis synen kräver barmark. Domstolen kan i sådant fall besluta om syn medstöd av 39 kap. 2 § RB, där det föreskrivs atl syn får hållas utomhuvudförhandling, bl,a, om det med hänsyn till föremålets beskaffenhet eller avannan anledning är av synneriig vikt att syn hålls före huvudförhandlingen. Medstöd av nämnda paragraf kan domstolen även i annat faU förordna om syn utomhuvudförhandling, om synen inle lämpligen kan håUas vid sådan förhandling, Paragrafen öppnar möjlighet för överrält att avgöraexpropriationsmål utan huvudförhandling i vidare mån än som följer av RB,Frågan har behandlats i avsnittet 8.5,6 i den allmänna motiveringen. Betalning av expropriationsersättning ochfullbordande av expropriation m.m. I detta kapitel har tagits upp bl.a. bestämmelser om hurexpropriationsersättning skall betalas av den exproprierande och hurexpropriationen fuUbordas. Kapitlet innehåller också bestämmelser om fördelningav expropriationsersättning mellan fordringshavare som har rätt tUl betalningur fastigheten. Det svarar mol 6 kap. i justitiedepartementetspromemorieförslag. Paragraferna, som har motsvarigheter i 48 § första stycketExL, innehåller bestämmelser om hur expropriationsersättningen skall betalas.Bestämmelserna har behandlats i avsnittet 8.6 i den allmänna motiveringen,till vilket jag i första hand får hänvisa. Enligl 1 § första stycket gäller som huvudregel attlöseskiUing och intrångsersättning skall betalas genom nedsättning aversättningen hos . Från huvudregeln görs vissa undantag som hartagits upp i 1 § andra stycket och i 2 §. är enligt 1 §första stycket första punkten i det län där fastigheten ärbelägen. För del fall att expropriationsersättningen avser flera fastigheteroch dessa ligger i olika län ges bestämmelser i 1 § första stycket andrapunkten. För dessa fall föreskrivs alt nedsättningen skall ske hos denlänsstyrelse som domstolen bestämmer. Bestämmelsen har inte någon motsvarigheti ExL. Den av mig sålunda förordade ordningen medför, att det inte behöveruppstå någon tvekan om var nedsättningen skall göras.När domstolen har att fatta beslut i frågan, bör den kunna hämta ledning i 10kap. 10 § andra stycket . Vad som har sagts om nedsättninghar enligt föreskrift i 4 § motsvarande tiUämpning i fråga om anmälan om attersättningen betalats direkt lill den ersätlningsberättigade. Pågrund av föreskriften i I kap. 2 § andra stycket i förslaget är viss slagsersättning till annan sakägare än fastighetsägaren likställd med löseskillingoch intrångsersättning. Detta innebär att också sådana ersättningar i principskall betalas genom nedsättning. Från denna huvudregel har undantagitsersättning som bestäms för rättighetshavare, vars rält upphör eller begränsasutan att fastigheten eller del av den avstås. Undantagsbestämmelsenhar tagks upp som ett andra stycke i I §. Avden lydelse som 3 § har getts framgår del klart atl medgivandena tiU attersättningen betalas direkt tiU den ersättningsberältigade, när sådana fordras,skaU föreligga innan domstolen skUjer sig från målet. Med anledning av ettremissyttrande viU jag framhåUa atl det inte ankommer på domstolen alt skaffain medgivandena. Del är fastighetsägarens eller övriga ersättningsberättigadessak att se till att sådana finns. Saknas erforderligt medgivande är verkan avdet endasl att utbetalningen måste föregås av nedsättning. Däremot får detanses ankomma på domstolen att i förväg lämna besked om vilka medgivandendomstolen anser sig behöva för att den skall kunna medge undantag frånnedsättning. Del bör kunna ske aUdeles formlöst. Domstolenbör vid sin prövning om nedsättning skaU ske inte vara tvungen att välja meUanatt inhämta medgivanden från alla berörda rättsägare eller alt verkställaoskadlighetsprövning beträffande samtliga. Ett blandat förfarande är bådemöjligt och lämpligt. Ofta lorde del vara praktiskt alt domstolen påmotsvarande sätt som gäller vid tillämpning av 5 kap. 16 § FBL (jfr prop.1969:128 s. B 445) först företar en oskadlighetsprövning och därefter krävermedgivanden bara från dem för vars rätt expropriationen prövas vara avväsentlig betydelse. Beträffandemedgivanden i det fallet att expropriationsfastigheten är besvärad av beviljadeller sökt inteckning viU jag betona att kretsen av dem som skaU lämnamedgivanden tUl befrielse från skyldigheten atl nedsättaexpropriationsersättning inte helt sammanfaller med den personkrets som anges i22 kap. 11 § första stycket andra punkten JB. På denna punkt överensstämmerregleringen med 5 kap. 16 § och 18 § andra stycket och 10 kap. 2 § andrastycket FBL (jfr prop. B 1118, 1122 och B 1160 samt prop. Ensärskild fråga rör domstolens kontroll av medgivanden. Utgångspunkten är, somhar antytts i det föregående, att domstolen först har konstaterat allfastigheten besväras av beviljad eller sökt inteckning och attexpropriationen inte är ulan väsentiig betydelse för den rätt som kan tillkommaborgenär på grundval av inteckningen. Den fråga som då reser sig är vilkenutredning som domstolen bör kräva för att anse den som lämnar medgivandet varalegitimerad atl göra del. Jag vill här erinra om atl bestämmelserna om annanrelaxation än s.k. kOmmunrelax förutsätter atl pantbrevet eller vilandebeviselges in tUl inskrivningsmyndigheten (jfr 22 kap. Il § första stycket och 13§JB). VidFBL:s tillkomst uttalade en av lagrådets ledamöter i anslutning tillbestämmelserna i 5 kap. 18 § FBL om medgivande lUl marköverföring atl sådantmedgivande med hänsyn lill relaxationsbestämmelserna borde lämnas i den formenatt pantbrev ingavs tiU fastighetsbildningsmyndigheten (jfr prop. 1969:128 s.B 1128). För egen del anser jag inte att domstolen i nu behandlade sammanhang ialla situationer bör kräva atf pantbrev skall företes för att medgivande skallkunna godtas. Om den som lämnar medgivandet i uppgiven egenskap avpanträttshavare står antecknad i fastighetsboken som innehavare av pantbrevet,synes domstolen utan vidare kunna godta medgivandet. Inte heller bör krävas attpantbrevet företes i fall då bank eller annat välkänt kreditinstitut uppger sigvara panträtlshavare och i denna egenskap medger befrielse frånnedsäitningsskyldighel.