prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Kommunens medinflytandebör sålunda inte vara begränsat till fall då expropriationen berör område som ifaststäUd plan avsetls för trafikändamål eUer liknande. En särskUd bestämmelseav det innehåU som utredningen har föreslagit skuUe kunna leda tiU felaktigamotsatsslut. Jag har därför inte tagit upp någon motsvarighet till den avutredningen föreslagna bestämmelsen om vetorätt mot expropriation. Tillstånd till expropriation m.m. Ikapitlet upptas bestämmelser om bl.a. tUlståndsmyndigheten,expropriationsansökningen och tiUståndsbeslutets innehåU. I huvudsak motsvararkapitlet 3 kap, i utredningens förslag. Paragrafeninnehåller bestämmelser om vem som prövar fråga om expropriationstillstånd.Bestämmelserna har behandlats i avsnittet 8.3.1 i den allmänna motiveringen, IExL finns motsvarande föreskrifl i inledningen till 1 § första stycket, Iförsta stycket av förevarande paragraf har tagits upp huvudregeln atttillståndsärenden avgörs av Kungl, Maj:t, Den bestämmelse om delegation som jagtidigare har förordat har tagits in i paragrafens andra stycke. Blandde fall då Kungl. Maj:t skall få överlämna beslutanderätten iexpropriationsärende tUl annan myndighet har tagits upp del fallet attansökningen inte har bestritts. Ansökan torde få anses bestridd när sakägare påsaklig grund motsätter sig alt expropriation sker. Däremot torde man få bortsefrån sådana bestridanden som hänför sig tUl att sökanden och sakägaren harskUda uppfattningar om värdet av egendom som avses med ansökningen. Omkommun eller myndighet som hörts i tiUslåndsärendet har bestritt bifall tillexpropriationsansökningen, bör detta fall behandlas på samma sätt som näransökningen bestrids av sakägare. I båda fallen bör sålunda ärendet alltidprövas av Kungl, Maj:t, om det inte är av mindre vikt, F,n,ges ansökningar om expropriationstillstånd in tiU Kungl. Maj:t. Ansökningarnaremitteras därefter regelmässigt tUl , som hör berörda sakägareoch verkställer viss utredning i övrigt. Vissa praktiska skäl talar onekligenför att i fortsättningen låta ansökningarna från början ges in tiUlänsstyrelsen, I så faU skulle genast kunnagöra den utredning som behövs och därefter antingen själv avgöra ärendet elleröverlämna del tiU Kungl. Maj:t, om ansökningen bestrids och ärendet inte ansesvara av mindre vikt. Enligt min mening är emeUertid prövningen av ärendets viktså betydelsefull att den i vart fall tUls erfarenheter har vunnits av den nyalagstiftningen bör göras av Kungl. Del är också angeläget att praxis idenna fråga blir enhetiig. Medhänsyn tiU det sagda anser jag att man t,v, bör ha den ordningen attansökningar om expropriation ges in tiU Kungl. På grundval avansökningshandlingen avgörs om ärendet skaU anses vara av mindre vikt och pågmnd därav kunna överlämnas tiU för prövning. Har ärendet sambandmed koncessionsfråga som skall avgöras av Kungl. Maj:t, bör beslutanderätteninte delegeras. Ärendet sänds därefter tUl , som liksom f.n,lämnar berörda sakägare tUlfälle alt yttra sig och verkställer annan uttedningsom behövs. Maj:t överlämnat åt att pröva ärendetdärför att det är av mindre vikt, skaU det därefter avgöras av länsstyrelsen.Detsamma gäller beträffande annat ärende, om ansökningen har lämnats obestriddav sakägare och bifall inte heUer har besttitts av kommun eUer myndighet somhörts i ärendet. 1 annat fall skaU ärendel återsändas tUl Kungl. Maj:t. Isamband med återsändandet bör liksom f.n. avge eget ytttande. Motsvarandeordning bör tillämpas, om ärendet är sådant att det kan bli fråga om att låtabeslutanderätten ankomma på annan myndighet, t.ex. kommerskollegium. Även idetta fall bör alltså ansökningshandlingen ges in tiU Kungl. Maj:t, SjälvfaUetbör det inte föreligga hinder att ansöka om koncession och expropriation genomsamma handling och ge in ett exemplar av handlingen tiU underordnadkoncessionsmyndighet och ett exemplar lUl Kungl, Maj:t, Jagämnar föreslå Kungl, Maj:t att i tUlämpningskungörelse till expropriationslagenta in bestämmelser om handläggningen av tillståndsärenden i enUghet med vadjag nu har anfört. Somnämnts har expropriationsutredningen föreslagit att tillstånd tUl expropriationi vissa specialfaU skaU kunna meddelas av domstol. På skäl som redovisats iavsnittet 4,1,3 har förslaget avvisats i promemorian. Jag delar på denna punktpromemorians bedömning, såvitt gäller den nya expropriationslagen. har emeUertid anfört, att proformaexpropriation i mångafaU har underlättat möjligheten för ledningsägare att få rätt tiU mark förledningar. Som jag skall utveckla närmare bör eUag t.v. ståkvar en nu gäUande bestämmelse om att Kungl, Maj:ts tUlstånd i vissa fall intekrävs för expropriation för starkströmsledning, TiU denna lag bör överföras dennuvarande bestämmelsen i ExL om domstolsprövning vid proforma- expropriationför elektrisk svagströmsledning, Iförevarande paragraf har tagits upp bestämmelser om vad ansökan omexpropriationstiUstånd skall innehålla, GäUande föreskrifter, i ämnet finns i 4§ första och andra styckena ExL samt i åtskUliga av de särskilda bestämmelserom expropriation för olika ändamål som finns upptagna under76-I15§§ExL, Somframhållits av utredningen kan bestämmelserna om expro-priationsansökningensinnehåll inte göras alltför detaljerade med hänsyn till den mängd olika ärendensom de skall vara tUlämpliga på. Som minimikrav har dock i samtliga fallansetts böra gäUa att sökanden anger sitt yrkande och de omständigheter som detgmndas på, den eller de fastigheter som berörs av expropriationen samt namn ochadress på samtiiga sakägare som han känner tUl, Vidare har ansetts att ansökningenalltid skall vara skriftlig, I övrigt har föreskrivits att till ansökningshandlingenskall fogas den utredning som kan anses behövlig i varje särskilt fall. torde del i regel vara behövligt att sökanden ger in karta med beskrivningöver den eUer de berörda fastigheterna. Närmare föreskrifter om den uttedningsom skall ges in kan i mån av behov meddelas i tUlämpningskungörelse, F,n,föreskrivs i 4 § tredje stycket ExL att fastighetens ägare och innehavare samtannan, som kan lida men av expropriationen, skaU beredas tillfälle att yttrasig över om det är förenat med särskUd olägenhet att den avsedda marken avståseUer upplåts, om annan lämplig mark kan tas i anspråk med mindre olägenhet samtom det annars finns något atl erinra i anledning av ansökningen. Utredningenhar under 3 kap, 3 § föreslagit att en motsvarande bestämmelse tas in i den nyalagen. Därvid bör enligt utredningen tUläggas att även vederbörande statiigaoch kommunala myndigheter skaU beredas tUlfälle att yttra sig. Förmin del viU jag erinra om att det i förvaltningsärenden är en hävdvunnenprincip att alla berörda parter skall beredas tiUfäUe att yttra sig innanärendet avgörs. Principen har uttryckligen lagfästs i 15 § förvaltningslagen(1971:290), Denna bestämmelse är duekt tiUämplig när eller annanunderordnad myndighet avgör expropriationsärende. Däremot gällerförvaltningslagen formellt inte handläggningen hos Kungl, Maj:t, Det äremellertid självklart att part som berörs av en expropriationsansökan skaUberedas tUlfälle att yttra sig även när Kungl, Maj:t handlägger ärendet. Medhänsyn tiU det sagda har i lagförslaget inte tagits upp någon bestämmelse om attpart skall beredas tiUfäUe att yttra sig över expropriationsansökningen. InteheUer har tagits upp någon bestämmelse om remiss tiU myndighet som ej är part.Det är självklart att remiss tiU sådan myndighet,exempelvis planverket eller , ofla bör ske. Jag har emellertidinte ansett att frågan kräver någon lagreglering, Enligt104 § ExL gäller särskilda bestämmelser för det fall att den som ansöker omtiUstånd till expropriation av mark för samlingslokal har nyttjanderätt tUlfastigheten och äger byggnad på denna. I sådana fall kan Kungl. Maj:l förordna,att sökanden inte får mot sitt bestridande förpliktas att avflytta tidigare änpå den fardag som infaller näst efter det att ansökningen blivit prövad. Omansökningen bifalls, har sökanden rätt att, utan hinder av vad som annarsskulle gälla, kvarsitla i avvaktan på att expropriationen fuUbordas eller, omexpropriationsrätten upphör eller förverkas, till den fardag som infaller nästdärefter (första stycket). Om sökanden på grund av dessa bestämmelser sitterkvar på fastigheten utöver den dag då nyttjanderätten annars skulle ha upphört,har jordägaren rätt tUl skälig ersättning som skall bestämmas avfaslighets-domstol, om överenskommelse inte kan träffas. Kommer expropriationinte tUl stånd och är enligt avtal eller bestämmelse i lag sökandens rätt atlföra bort byggnaden eller annat som han påkostat begränsad lill efternyttjanderättens upphörande, skall tiden för bortförandet räknas från den dagdå marken skall avträdas (andra stycket). I tredje stycket i paragrafen ges ensärskUd värderingsregel. Exproprieras det område som avses med ansökningen,skall hänsyn inte tas tiU förbättring som uppstått genom arbete eller kostnadsom sökanden eller dennes företrädare i nyttjanderätten lagt ned på områdetutöver vad som ålegat honom eller uppenbarligen varit fömtsatt. Utredningenhar i sitt lagförslag tagit upp beslämmelser motsvarande dem som återfinns i104 § första och andra styckena ExL. Däremot föreslår utredningen inte någonmotsvarighet tiU 104 § tredje stycket ExL. I förslaget har bestämmelsernagjorts generellt tUlämpliga på alla typer av expropriation. har deutsträckts att gälla även servitutsrätt. uttalar i sitt remissyttrande över utredningens förslagtillfredsställelse med den föreslagna utvidgningen av bestämmelsernastiUämpningsområde men sätter i fråga om man inte kan och bör gå elt steg längreän ulredningen föreslår. I vissa fall kan rättighetshavaren vara exempelvis enförening som fullgör ett ändamål av allmänt kommunalt intresse. Om det då bliraktuellt för kommunen all utnyttja sin expropriationsrätt för atl säkerställaverksamhetens fortsatta bedrivande, bör enligt kommunförbundets meningavflytlningen kunna anstå tUl dess att klarhet vunnks om expropriationen. Attlåta bestämmelserna omfatta också faU där expropriationssökanden ochrättighetshavaren inte är identiska behöver enligt kommunförbundets meninginte föranledanågra betänkligheter ur rättssäkerhetssynpunkt med hänsyn till att rätten attsitta kvar enligl förslagel skall bero på Kungl. Maj:ts prövning i varjesärskilt fall. Enligtmin mening får det betecknas som klart otUlfredsställande att enfastighetsägare som utsätts för expropriationsanspråk från ennyttjanderättshavare skall kunna omöjliggöra eller åtminstone försvåraexpropriationsändamålets genomförande genom atl säga upp avtalet och därefteranvända fastigheten på elt sätt som strider mot sökandens intresse, innan tillståndsfråganbUvk slutiigt prövad eller expropriationen fullbordats. 1 åtskUliga fall kandet tänkas att rättighetshavaren dessutom har lagl ned betydande kostnader påfastigheten som går helt eller delvis tiU spillo, om han måste lämna den. Jagbiträder därför utredningens förslag atl i den nya expropriationslagen meddelasbestämmelser motsvarande dem som återfinns i 104 § första och andra styckenaExL och att bestämmelserna görs tiUämpliga vid all slags expropriation och intebara som vid expropriation av mark för samlingslokal. Däremotställer jag mig mera tveksam till utredningens förslag om alt utvidgabestämmelserna till att avse också fall där sökanden har servitutsrätt tillfastigheten. Utrymmet för att tillämpa bestämmelserna i sådana fall torde varabegränsat. Det kan emeUertid förekomma tidsbestämda servkutsupplåtelser medeller utan förlängningsklausul (jfr 7 kap. 6 § JB) och vidare har den tjänandefastighetens ägare möjlighet att ensidigt häva servitutet i vissa fall (jfr 14kap. 7-10 §§ JB). För dessa undantagsfall kan den föreslagna regleringen bli avbetydelse. Bestämmelserna bör därför göras tillämpliga också dåexpropriationssökanden har servitutsrätt till fastigheten. Jag kan inte ansluta miglill del under remissbehandlingen framställda förslaget att låta bestämmelsernabli tillämpliga också i faU då den expropriationssökande är en annan änrättighetshavaren. Jag vill inte bestrida atl fall kan tänkas där den sålundaifrågasatta ordningen skulle kunna vara tUl fördel men dels torde sådana fallvara mycket sällsynta, dels skulle bestämmelser i ämnet i betydande gradkomplicera regleringen. Jag vill också peka på att expropriationssökanden ipraktiken ofta lär kunna träda in i nyttjanderätten, varvid de tidigareföreslagna bestämmelserna blir tillämpliga. 1överensstämmelse med vad jag har anfört har i förevarande paragraf tagks uppbestämmelser om rätt för expropriationssökande som redan har nyttjande- ellerservitutsrätt lill expropriationsobjeklet att stanna kvar på fastigheten utöverden dag då rättigheten till följd av uppsägning eUer av annan anledning annarsskulle upphöra. I första stycket första punkten föreskrivs att, omexpropriationssökanden har nyttjanderätt liU fastigheten ochexpropriationstillstånd beviljas, sökanden har rätt att, utan hinder av vad somannars skulle gälla, nyttja fastigheten i samma omfattningsom tidigare till dess att expropriationen är fullbordad eller till den fardagsom inträffar närmast från det att expropriationsrättenförföll eller förverkades. Deparlementsförslaget skUjer sig från såväl gällanderätt som utredningens förslag genom att skyldigheten att lämna fastigheten, omexpropriationsrätten förfaller eUer förverkas sedan tUlståndet beviljats, inteaUtid inträder på närmast följande fardag. Jag har ansett det vara motiveratatt flytta fram tidpunkten med hänsyn till att den närmast följande fardagenkan komma att inträffa kort efter det att expropriationsrätten förfaller,varvid rättighetshavaren får alltför kort rådrum att lämna fastigheten. 1första stycket andra punkten har tagits in en bestämmelse om möjlighet förtiUståndsmyndigheten att förordna att nyttjanderättsbavaren får stanna kvar påfastigheten i avvaktan på att tiUståndsfrågan slutligt avgjorts. Också här hartidpunkten för rättighetshavarens skyldighet att lämna fastigheten flyttatsfram jämfört med vad som gäUer nu och utredningen föreslagit. Enligt sistapunkten i första stycket begränsas i förekommande fall rätten att sitta kvartill , när bestämmelse om fardag saknas för den nyttjanderätt som äri fråga. Andrastycket i förevarande paragraf innehåUer en bestämmelse om rätt förfastighetens ägare att få ersättning för att rättighetshavaren fortfar attnyttja fastigheten efter det att avtalet har upphört att gälla. Bestämmelsenstämmer i sak överens med 104 § andra stycket första punkten ExL, Tredjestycket i förevarande paragraf har med endast redaktionella jämkningar förtsöver från 104 § andra stycket andra punkten ExL, Ifjärde stycket i paragrafen har i enlighet med vad som anförts förut tagits uppen bestämmelse av innehåll alt första tredje styckena äger motsvarandetiUämpning på faU då expropriationssökande har servitutsrätt tiU fastigheten. Vadsom sägs i 104 § tredje slyckel ExL om att hänsyn vid värderingen inte skalltas tUl förbättring som nytljanderättshavaren åstadkommit torde i där avseddafall följa av grunderna för 8 kap. 21 § JB. Någon uttrycklig bestämmelse iämnet har inte ansetts behövlig, Enligt5 § första stycket ExL skaU Kungl, Maj:t bestämma vilket område somexpropriationen skaU omfatta. Beslutet meddelas i princip i samband medtUlståndet tiU expropriation. Frånden nämnda huvudregeln har gjorts vissa undantag. Sålunda föreskrivs i 77 § ExLatt, om expropriation skall ske för allmän väg, Kungl, Maj:t kan underlåta attnärmare bestämma expropriationsområdet och i stället ge den som skaU utföravägarbetet rätt att expropriera den mark som behövs. För del fall attexpropriation skaU äga rum förjärnväg kan Kungl, Maj:t enligt 81 § tredje stycket ExL förordna att sökandenfår ta i anspråk även mark som ligger utanför det bestämda området eller delbestämda avståndet från den renstakade linjen. Liknande förordnande kan enligt87 § andra stycket ExL meddelas vid expropriation för farleder, oljeledningaroch anläggningar för luftfarl. Jagfinner det uppenbart att huvudprincipen även i fortsättningen bör vara attmyndighet som meddelar tUlstånd tUl expropriation anger vUket område som expropriationenskall omfatta. Vidare bör i tUlståndsbeslutel anges med vilken rättexpropriationen skall ske. En föreskrift på dessa punkter har tagits in iförsta stycket av förevarande paragraf. Närdet gäUer expropriation av mark för olika kommunikations-anläggningar uppkommeremellertid vissa speciella problem. Del är därvid ofta fråga om att ta ianspråk betydande markområden, uppdelade på ett stort antal fastigheter.Intrånget på varje enskUd fastighet blir inte sällan obetydligt. För den somskall bygga en väg eller järnväg eller dra fram en ledning kan det emellertidmånga gånger vara besvärligt all exakt ange vUka markområden som behöver tas ianspråk innan själva byggandet sätts i gång. Äveni andra faU än när det gäller kommunikationsanläggning kan det vara svårt försökanden att till priset av en rimlig tidsinsats och måttliga kostnader exaktange det område som behövs för expropriationsändamålets genomförande. Det kani sådana fall knappast anses innebära några beaktansvärda risker att i någon mångöra avkaU på principen alt expropriationsområdet skall anges exakt. Medhänsyn till det sagda har expropriationsutredningen föreslagit alltiUståndsmyndigheten i skälig omfattning skall kunna medge expropriation avmark i huvudsaklig överensstämmelse med vad som angetts på karta eller påmarken. En fömtsättning för ett sådant medgivande bör enligt utredningen varaatt det föreligger särskilda svårigheter för sökanden att i detalj ange vilketområde som behöver tas i anspråk, innan han börjat utföra de åtgärder för vUkaexpropriation söks. Vaduttedningen sålunda föreslagit har godtagits vid remissbehandlingen, och ävenjag finner förslaget lämpligt. En beslämmelse i enlighet med förslaget hartagits upp som ett andra stycke i förevarande paragraf. I bestämmelsen gestiUståndsmyndigheten möjlighet att meddela expropriation i huvudsakligöverensstämmelse med vad som angetts på karta eller på marken eller på annatsätt. Detligger i sakens natur alt tillståndsmyndigheten bör vara mycket restriktiv vidtillämpningen av den nu berörda bestämmelsen. Hur stränga krav som bör ställaspå sökanden, när det gäller att exakt ange vUket område som behöver tas ianspråk, blir naturligtvis beroende av förhållandena i det särskilda fallet.Sålunda måste betydligt större krav ställas på precision och exakthet, omexempelvis en väg, ledning eller järnvägskaU dras fram genom ett tätare befolkat område än om den dras fram genom enödebygd. Närexpropriationsområdet har lämnats i viss mån obestämt enligt vad jag nu harföreslagit, får det ankomma på domstolen att tolka expropriationstiUståndetvid bestämmande av den egendom som skall tas i anspråk av den exproprierande.Sådan tolkning torde regelmässigt behöva göras i samband med att beslut omförhandstillträde meddelas. Tvistar parterna om expropriationsrättensomfattning och ger i undantagsfall inte utformningen avexpropriationstiUståndet tUlräcklig ledning, bör del dock inte tillkommadomstolen att pröva frågan om vad expropriationen skall omfatta. I stället bördet ankomma på tillståndsmyndigheten att efter ansökan av den exproprierande isärskilt beslut bestämma expropriationsområdels omfattning. Någon uttryckligbestämmelse härom synes inte vara behövlig. Skulle något sådant beslut inte gesunder målets handläggning, återstår inget annat för domstolen än att lämna denexproprierandes talan utan bifall i den del den har bestritts. Denexproprierande får därefter begära kompletterande expropriationstillstånd hostiUståndsmyndigheten. Idenna paragraf ges tiUståndsmyndigheten rätt att meddela sådana särskildaföreskrifler som behövs för att trygga att den exproprierade egendomen användsför det avsedda ändamålet. Vidare innehåller paragrafen en beslämmelse om attlänsstyrelsen skall kontrollera efterlevnaden av föreskrifterna. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 5 § tredje stycket ExL. Bestämmelserna harberörts i avsnittet 8,3,2 i den aUmänna motiveringen. ParagrafeninnehåUer bestämmelser om tid för väckande av talan vid domstol, förlängning avexpropriationstiUstånd m.m. Bestämmelserna, som delvis motsvarar 5 § fjärdestycket ExL, har behandlats i avsnittet 8,3,3 i den aUmänna motiveringen. Enligtfjärde stycket i förevarande paragraf skall det i vissa fall krävas särskUdaskäl för all nytt expropriationstUlstånd skall beviljas. Särskilda skäl haransetts böra krävas inte bara när expropriationstiUståndet har förfallit enligtparagrafens tredje stycke utan också när tillståndet har förfallit på gmnd avatt den exproprierande har återkallat sin talan vid domstolen och målet i dendelen har avskrivits (se avsnittet 8.5.4), Somjag anfört under 8,3.3 bör frågor om förlängning av exproprialionstillståndoch om nytt tUlstånd beträffande samma egendom aUtid avgöras av Kungl. Paragrafenöverensstämmer i sak med nuvarande 6 § ExL med den ändringen atl, omexpropriationstiUstånd har meddelats av annan myndighet än Kungl. Maj:l, detankommer på den myndigheten att pröva om expropriationsrätt skall få övergåfrån innehavaren lill annan. Paragrafen,som behandlar frågan om utvidgning av expropriation, överensstämmer i sak mednuvarande 12 § ExL i den lydelse som paragraf en fått genom reform. Paragrafeninnehåller en bestämmelse om att underordnad förvaltningsmyndighets beslut ifråga som avses i 3 kap. överklagas hos Kungl. Maj:t i statsrådet genom besvär. Detföljer av allmänna regler att statiig myndighet som är sökande iexpropriationsärende har rätt att föra talan mol beslut som meddelats efter delegationoch som går myndigheten emot. Det torde inte finnas skäl atl i övrigt tilläggamyndighet talerält. Som jag har anfört i specialmoliveringen tUl 1 § iförevarande kap, bör emeUertid expropriationsärende som inte är av mindre viktaUtid avgöras av Kungl, Maj:t, om myndighet som hörts i ärendel har motsatt sigbifaU liU expropriationsansökningen. TUldetta kapitel har sammanförts ersättningsbestämmelserna i 7, 8, 10, 11, 33, 111a och 115 §§ ExL, vilka efhöU gäUande lydelse (SFS 1971:915), 1 sak harinte vidtagits någon annan väsentlig ändring än att den presumtionsregel som nufinns i 111 a § ExL skaU tillämpas oavsett för vilket ändamål expropriationensker och vem som exproprierar, och därvid också vid expropriation av särskildrätt till fastighet. Paragrafenöverensstämmer i sak med 7 § ExL. AvI kap. 2 § andra stycket i förslaget följer, att bestämmelserna i paragrafenhar tillämpning också på värderingen av särskild rätt till fastighet, när sådanexproprieras. I förevarande sammanhang följer härav också atl när i förstastycket tredje punkten talas om skada som i övrigt uppkommer för ägaren genomexpropriationen, detta får motsvarande tiUämpning på innehavare av särskildrätt som avstås på grund av expropriation. Motsvarande gäller nu enligl II §ExL. Förstastycket av denna paragraf överensstämmer i sak med 8 § ExL. Enligt115 § ExL skaU, om mark exproprieras enligt 1 § tredje stycket ExL sombehandlar värdestegringsexpropriation, 8 § ExL tillämpas på värdestegring somberor av den åtgärd som utgör grund för expropriationen. Kan åtgärdenföraideda expropriation enligt 1 § första stycket 16 ExL, dvs. förtätbebyggelse, föreskrivs att presumtionsregeln i 111 a § ExL skall äga motsvarandetillämpning. Någon motsvarighet till sistnämnda regel behövs inte , eftersompresumtionsregeln skall tillämpas oavsett expropriationsändamålet. Däremotkrävs en särskild bestämmelse om tUlämpning av första stycket av förevarandeparagraf vid värdestegringsexpropriation enligt 2 kap. 11 §. Därför föreskrivsi andra stycket av förevarande paragraf att, om fastighet exproprieras enligt 2kap. 11 §, första stycket skall tUlämpas på värdestegring som beror på denåtgärd som utgör grund för expropriationen. På gmnd av bestämmelsen i 1 kap. 2§ andra stycket gäller motsvarande, om särskild rätt till fastighetexproprieras enligt 2 kap. 11 §. Dennaparagraf innehåller presumtionsregeln.