prop · FV0347 · 1972-12-31 00:00:00 — Därmedsaknas starka incitament att av produktionstekniska skäl specialiseratillverkningen på vissa produkter. Vidare är stora delar av maskinutrustningenanvändbar för samtliga förekommande förädlingssteg frän träråvaran tiU denfärdiga möbeln vilket gör att specialisering på vissa förädlingsled inteframstår som fördelaktig. Dessa förhållanden återspeglas i att möbelindustrinuppvisar en tämligen låg grad av specialisering i produkt- och produktionshänseende. Vissa förändringar i de tekniska betingelserna väntasunder , förändringar som kan väntas få relativt vittgående effekterpå branschstrukturen. Nya maskiner som i ökande utsträckning lämpar sig förstordrift och som utför flera operationer i samma enhet eller linje kommerfram. Den nya tekniken får effekter på småföretagsstmkturen och kan även väntaspåverka sortimentsbredden i riktning mot större koncentration. k. funktionell specialisering är framträdande på fleraområden. Som exempel kan nämnas de specialtillverkare av trästommar förproduktion av stoppmöbler som vuxit fram. Funktionell specialisering innebäratt underleverantörer över- 1972: 47 22 tartUlverkning som varit integrerad inom möbelföretagen. Det kan härvidäven vara fråga om underleverantörer utanför den egentliga möbelindustrin.Betydelsefullt i sammanhanget är inträngandet av olika typer av plastmaterial imöbeltillverkningen. Många företag inom möbelindustrin måste under 1970-taletta ställning till om anpassning till plastmaterialen skall ske genom attunderleverantörer utanför branschen anlitas eller om egen plastmanufaktureringskall tas upp. Möbelindustriutredningenredogör i sitt betänkande ingående för den nuvarande FoU-verksamhetensomfattning och inriktning. Den huvudsakliga FoU-verksamheten med anknytningtill möbler eller möbeltillverkning bedrivs vid och vidSvenska träforskningsinstitutet. inriktning har ihuvudsak varit studier av möbler från förbrukarsynpunkt. rapport från har betonats behovet av en breddning avverksamheten i riktning mot bl. a. material och processer. Som motiv anges bl.a. att nya material som plast, stål, plåt och papper i allt större utsträckningkommit tUl användning inom möbelindustrin. Verksamheten vid Möbelinstitutetfinansieras delvis med statsmedel via STU. Ävenverksamheten vid delfinansieras med statligamedel. Forskningen avser skogens produkter, deras sammansättning, egenskaper,rationella förädling och utnyttjande. I första hand är det fråga om FoU-verksamhetav betydelse för skogsindustrin. Institutets resurser för FoU med direktanknytning till förhållandena inom möbelindustrin har varit begränsade. BeträffandeFoU-verksamheten vid företagen konstaterar utredningen att denna är svagtutvecklad inom möbelindustrin. Detta gäller för övrigt i än högre grad förannan träindustri än möbelindustrin. En arbetsgrupp vid STU harsedan hösten 1970 i samarbete med undersöktförutsättningarna för en ökad FoU-insats på det trätekniska området ochframlagt preliminära förslag, bl. a. till ett forskningsprogram. Utredningsarbetethar omfattat FoU-frågorna inom hela den trätekniska industrin inkl. sågverk ochskiv-industri. Utöver förstärkning av nuvarande forskningsområden vid föreslås utvidgad FoU-verksamhet inom främst områdenabiologiskt träskydd, brandskydd av trä, limning, processteknik ocharbetsmiljö. Vidare föreslås förstärkt information till industrin samtupprättande av en träteknisk konsulentorganisation. Arbetsgruppenvid STU har även övervägt frågan om FoU-verksamhetens finansiering vid enutvidgning och därvid diskuterat möjligheten att införa ett obligatorisktforskningsbidrag från företagen. Bidraget skulle knytas tUl resp. företagslönesumma och inkasseras av staten, förslagsvis via arbetsgivareavgiften. Ettliknande system tUlämpas för finansiering av byggforskningen. Tankenpå en obligatorisk branschforskningsavgift har framförts även 1972: 47 23 ien framställning från Träindustrins branschorganisation (TIBO).I kort sammanfattning anser TIBO bl. att insatser för svensk träteknisk forskning måsteökas väsentligt, att samtliga företag där träbearbetning förekommerbör bidra härtUI, att statsmakterna insamlar industrimedel i form av en avgift från företagenbaserad på utbetalade arbetslöner, attstatliga medel skall tUlskjutas de sålunda insamlade industri- medlen i samma proportion som gäller för Svenska träforsk ningsinstitutet. Möbelindustriutredningensförslag rörande FoU-verksamheten har utformats mot bakgrunden av de bristersom utredningen anser sig kunna konstatera. Dessa består bl. a. i attindustrins egen FoU-verksamhet har en otillräcklig omfattning. För möbelindustrinväsentlig FoU vid är också av för litenomfattning. Den kollektiva forskningen vid har genom sininriktning inte kunnat täcka vissa för möbelindustrin viktiga FoU-behov inomden givna resursramen. Möbelindustriutredningenföreslår att den kollektiva FoU-verksamheten på möbelområdet intensifieras ochbreddas. Större vikt bör fästas vid projekt som kan medföra förbättrad tekniskstandard, rationellare produktionsflöden, mer målmedveten produktutveckling,bättre utnyttjande av skalfördelar etc. och därmed verksamt bidra till enrationellare och konkurrenskraftigare företagsdrift. Till FoU-områden somutredningen anser kan behöva särskilt observeras hör också studier av möbelindustrinsanpassning till nya material och undersökningar av hur möbler kan konstruerasför att bli bättre anpassade till befintlig transportteknik. Detforskningsprogram som arbetsgruppen vid STU föreslagit finner möbelindustriutredningeni huvudsak väl överensstämma med behoven. Utredningen anser det angeläget attde resursförstärkningar som fömtsätts i STU-programmet kommer till stånd. Påenstaka punkter vill utredningen dock ej instämma i förslaget tillforskningsprogram. a. finner utredningen forskningen på plastområdetrelativt sett mindre väl tillgodosedd. Beträffandeden kollektiva FoU-verksamhetens finansiering föreslår utredningen att dennautreds varvid utgångspunkten bör vara dels att nå en ökad total FoU-insats,dels att principen om hälftendelning av FoU-kostnaderna mellan stat ochindustri tillämpas. Slutligenföreslår utredningen att en informationsverksamhet på FoU-området inrättas medsyfte att förmedla tekniska rön i första hand från forskningsorganen tillindustrin men också i motsatt riktning. Verksamheten bör inledas som enförsöksverksamhet med början fr. o. m. /73. Utredningenföreslår att en tjänsteman "en teknisk konsulent" medadministrativ anknytning till STU engageras. 1972: 47 24 ningenanser det troligt att verksamheten bör få en viss regional anknytning tillJönköpings län. Deremissinstanser som yttrat sig över de berörda industriernas allmänna läge ochbehovet av industripolitiska insatser har genomgående delat de iutredningsmaterialet framförda uppfattningarna. Från länsstyrelserna iSmålandslänen har ånyo understrukits den betydelse som träindustrin har för ettstort antal mindre tätorter inom resp. län. Kraftfulla statliga insatser bedömsdärför som angelägna om inte betydande samhällssociala problem skall uppstå.Länsstyrelsen i län framhåller bl. a. att möbelbranschen under senareår inte stått stilla ifråga om strukturell anpassning men att den omorienteringmot bl. a. en ökad produktspecialisering och förbättrad marknadsföring som ärnödvändig för branschens fortbestånd endast har omfattat de mest progressivaföretagen. Den spontana stmkturanpassningen inom branschen har om inteuteblivit så dock gått förhåUandevis långsamt. Risken är att behovet av ennaturlig branschomstrukturering har dämts upp och utlöses i form avnedläggningar och inskränkningar vid ett stort antal företag. SAFoch industriförbimd konstaterar i sitt gemensamma remissvar att det avmöbelindustriutredningen sammanställda och bearbetade materialet ger entrovärdig beskrivning av möbelindustrins situation och de aktuellautvecklingstendenserna för branschen. Organisationerna understryker emellertidsamtidigt att möbelindustrins svårigheter i väsentliga delar sammanhänger medde allmänna problem för industriell företagsamhet i somsamhällsutvecklingen medfört. Om inte den försämrade lönsamhetssituationeninom industrin förbättras torde de föreslagna selektiva åtgärderna enligt organisationernasmening inte kunna förhindra att takten i företagsned-läggelserna ytterligareökas i de mest utsatta branscherna. Organisationerna pekar vidare på attföretagsnedläggningar i möbelindustrin och andra familjeföretagsdomineradebranscher i inte oväsentlig utsträckning sammanhänger medgenerationsskiftesproblem. Ävenden allmänna inriktningen av de föreslagna stathga åtgärderna har tillstyrktsav det överväldigande antalet remissinstanser. a. iJönköpings län samt TIBO och SNIRI har särskUt understrukit att så mycket sommöjligt av det föreslagna åtgärdsprogrammet bör komma hela den träarbetandeindustrin till del. SNIRI har i sammanhanget erinrat om att snickeriindustrinunder senare år genom statliga stödåtgärder av olika slag tillförts betydande Prop.1972: 47 25 kapacitet.Mot bakgrunden av rådande överkapacitetsläge anser organisationen detangeläget att t. ex. AMS visar en mer restriktiv håU-ning tiU kapacitetsökandeutbyggnadsplaner och eventuellt branschstöd istället inriktas på att finnaavsättning för befintlig kapacitet, vilket bedöms ge flera arbetstillfällen. LO anser principieUt bör vara restriktiv när det gäller statliga stödåtgärder till stagnerandebranscher. Behovet av åtgärder måste bedömas med hänsyn till branschens förmågaatt konkurrera med andra näringsgrenar om arbetskraft och kapital.På grund av möbelindustrins starka koncentration tUl geografiskt begränsadeområden med ett i övrigt svagt utvecklat näringsliv skulle emellertid enplanlös sysselsättningsminskning hårt drabba dessa områden. Det är därförangeläget att man genom planmässiga åtgärder styr produktionen så attslagkraftiga enheter skapas inom de produktområden där vi även kanväntas ha goda förutsättningar, inte minst på exportmarknaden. LO anser sigdärför kunna acceptera de av möbelindustriutredningen framlagda förslagen. Samverkande träfackenfinner de av möbelindustriutredningen och SIFU angivna förslagen till statligtstöd otillräckliga med hänsyn till de omställningsproblem som är att väntaunder . En förutsättning för att dessa problem skall kunna bemästrasär enligt Samverkande träfacken att nya expansiva industrier förs in i deregioner som domineras av träindustrin. Det statliga stödet bör bl. a.inriktas på att göra det lättare för träindustriföretag både att självatillverka plastmanufaktur och att använda sådan. Vidare bör med statliga medelen utveckling uppmuntras som innebär att träbearbetande företag i ökadutsträckning omvandlas till att framställa utrustning och teknik förträbearbetning. Sammanfattande anser Samverkande träfacken att ett nytt och effektivarestödprogram bör utarbetas, vilket bör avse hela träindustrin inklusivesågverken. pekar utan att motsätta sig de framlagda förslagen på denprincipiella frågan huruvida åtgärder på näringspolitikens område ifortsättningen bör inriktas mot hela branscher. Föreningen framhåller att somett alternativ selektiva stödåtgärder oavsett bransch skulle kunna inriktasmot livskraftiga företag med goda framtidsutsikter men med akuta svårigheter. Remissinstansernasallmänna inställning till förslagen om utbildningsprogram är genomgåendepositiv. Att ett starkt behov av utbildningsinsatser föreligger inom berördabranscher, framför allt inom möbelindustrin, vitsordas på många håll. Länsstyrelseni påpekar dock att det kan bli svårt att till slut få greppom 1972: 47 26 destatiiga utbUdningsinsatserna inriktade på industrin. Enligt länsstyrelsensmening kan det nu vara tid att se över hela utbildningsbehovet inom industrindär statlig medverkan kan bli aktuell och då utan hänsyn till bransch utansnarare företagsstorlek. a. industrins sida påtalas vissa brister i SIFU:s kartläggning av nuvarandeutbUdningsförhållanden. framhåller att SIFU underlåtitatt redovisa att åtskilliga utbildningsinsatser för mindre företag redan pågårresp. Sågverksförbundetpåpekar att just det slag av utbildnings- och utvecklingsverksamhet som SIFUföreslår i sitt utvecklingsprogram bedrivs inom förbundet utan att dettanämnts annat än indirekt i SIFU:s undersökning. hälsar dock förslaget om statligt utbildningsstöd med tUlfredsstäUelse. Länsarbetsnämndeni län erinrar om de möjligheter som ar-betsmarknadsutbUdningen ger. Förteknisk personal finns ca 50 olika kurser varav en del kan utnyttjas förmöbelbranschens behov. På samma sätt bör utbildning av arbetare vara möjlig.Det synes länsarbetsnämnden som om det föreslagna utbildningsprogrammet utarbetatsutan beaktande av dessa möjligheter som jämsides med de föreslagna åtgärdernakan ge utbUdningen större bredd. Den allmänna uppläggningenav ett utbildningsprogram diskuteras av flera remissinstanser. känner erfarenhetsmässigt svårigheterna för de mindreföretagen att sända personal tUl olika kurser. Föreningen ser det därför somangeläget med korta koncentrerade kurser. läns företagareföreningföreslår att UtbUdningen i stor utsträckning förläggs tUl icke-arbetstid, dvs. veckosluten.Kommerskollegium anser att en fömtsättning för att företagen skall varaberedda att offra den tid som behövs är att utbildningen bedrivs i närheten avföretagens hemort. Liknande tankegångar förs fram av länsstyrelserna iJönköpings och m. fl. a. föreslås att ett centrum förkurserna lokaliseras till eller . i Skaraborgslän anser att förutsättningar förehgger eller kan komma att föreligga för att iSkövde-Tibro-området skapa ett utbUdnings-utvecklingscentrum förträteknik/formgivning. Härvid hänvisas till möbelindustrins koncentration till Tibroinom bekvämt pendlingsavstånd från samt att en yrkesteknisk högskolaoch ett industriellt utvecklingscentmm kan komma att lokaliseras till . Beträffandemålbranscher för utbildningsinsatserna tUlstyrker så gott som samtligaremissinstanser att möbelindustrin inkluderas i det föreslagna utbUdningsstödet.Flera instanser har här tagit stäUning enbart till möbelindustriutredningensförslag. LO finner det inte möjligt att ta ställning tUl SIFU:s förslag till utbUdningsprogramför hela Prop.1972: 47 27 träindustrinmed motiveringen att SIFU-undersökningen endast allmänt diskuterat branschensproblem och inte dokumenterat omfattningen av utbUdningsbehovet. Andraremissinstanser som , allmänna exportföreningsamt länsstyrelserna i och m. fl. anser attutbildningsprogrammet bör omfatta hela den träbearbetande industrin. I fråga om utbildningensinriktning på personalkategorier framför flertalet remissinstanser ingenavvikande mening jämfört med förslagen. Enligt LO:s mening bör samtliga kurservara öppna för fackliga funktionärer. LO anser att den utveckling mot fördjupadföretagsdemokrati, som pågår inom näringslivet, gör det angeläget att fackhgafunktionärer får möjlighet till utbildning och att detta kan åstadkommas genomatt det sistnämnda blir ett villkor för att företagen skall komma i åtnjutandeav utbildningen. framhåller att erfarenheterna frånutbildningsprogrammet för TEKO-industriema visar på ett stort behov avanpassning av utbildningen till den mindre industrin och föreslår att ensärskild utbildningslinje för kategorin företagsledare vid mindre företag skallingå. Beträffande utbildningens innehållär det framför allt tre ämnesområden marknadsföring, formgivning/design ochteknik som framhävs i remissvaren. Olika remissinstanser trycker dock olikastarkt på de olika ämnena. I fråga om andra ämnesområden kan nämnas att LO m.fl. med tUlfredsställelse noterar att miljöfrågor, ar-betsskydd och ergonomiingår i förslaget till utbildningsprogram. KommerskoUegium anser attutbildningen bör innefatta information om betydelsen av att designers ochandra konsulter anlitas för funktioner inom vilka företagen har svag egenkompetens. Synpunkter av delvis samma slag redovisar i Skaraborgslän, som anser att UtbUdning och information i frågor rörande samverkan ochsamarbete såväl med företag inom samma bransch som med konsulter och olika serviceföretagbör vara ett betydelsefullt inslag i utbildningsprogrammet. Med hänsyn tUl denomorientering av tUlverkningen som förutsätts ske finner iKalmar län det angeläget att frågan om arkitekt/designerutbUdning med specifikinriktning på möbelbranschen ägnas ökad uppmärksamhet. anseratt i utbildningsprogrammet bör läggas stor vikt vid standardiseringsfrågorna. Frågan om utbildningsprogrammetslängd har lämnats utan kommentarer av flertalet remissinstanser. TIBOifrågasätter det lämpliga i att överhuvud taget begränsa utbildningsåtgärdernai tiden och anser att möjligheter bör hållas öppna för fortsatt utbildning. Beträffandeadminstrationen av utbildningsprogrammet tillstyrker flertalet remissinstanseratt denna föriäggs till SIFU. vill dock ifrågasätta om intekorta, ofta speciella kurser 1972: 47 28 avdet slag som här föreslagits regelmässigt bör ankomma på näringslivet även omstaten bestrider kostnaderna. vill också framhålla att vissaav de föreslagna kurserna är av så allmän natur att de ryms inom ramen för denkommunala vuxenutbUdningen. I sammanhanget vill också pekapå den försöksverksamhet med "yrkesteknisk högskola" som förnärvarande planeras. Träteknisk UtbUdning torde vara en av de studievägar somövervägs. menar att ett inordnande i det reguljära skolsystemetsynes öka möjligheterna till samordning med pågående och eventuellt nyfUl-kommandeutbUdningsinsatser från samhällets sida. SAF-Industriförbundetavstyrker förslaget att administrationen förläggs till SIFU. Onödigtdubbelarbete bör undvikas, framhåUs det, och de erfarenheter som redan finnsinom företagens organisationer beträffande UtbUdning för mindre företag börtillvaratas. Kurser bör hksom hittiUs arrangeras av redan existerande utbUdningsorganmed nära anknytning till företagens organisationer. menaratt erfarenheterna av SIFU:s roll inom TEKO- och glas-branscherna knappasttyder på att institutet har sådan kompetens inom de aktuella branschområdenaatt institutet kan göra någon väsentlig insats, utöver administrativa ochsammanhållande uppgifter. SIFU:s huvudsakliga uppgift bör därför enligt SAF-Industriförbundetinskränkas tiU att omfatta administration och distribution av det statiigautvecklingsstödet. Blandövriga synpunkter kan nämnas att i några yttranden erinras om förslaget i 1972års statsverksproposition om inrättande av fem tjänster somutbildningskonsulenter vid SIFU, vUka i samarbete med företagareföreningarnaskall informera företagen i utbildningsfrågor. i länfinner det naturligt att denna konsulentverksamhet sammankopplas med SIFU:sutbildningsprogram för träindustrin och att en konsulent därför placeras vidlänets företagareförening. Flertaletremissinstanser finner det allmänt sett väl motiverat att exportfrämjandeåtgärder vidtas mot bakgrund av föreliggande bedömningar av möbelindustrinssituation nu och . Liksom i fråga om utbildningsprogrammet anförlänsstyrelsen i att ett branschinriktat exportstöd kan varamindre effektivt än en samlad statlig exportstimulerande insats förlagd tillett på näringslivet inriktat centralt statligt organ. menar attett omorganiserat kommerskollegium skulle kunna vara ett lämpligt sådantorgan. tillstyrker dock förslaget om exportfrämjande insatser.Under hänvisning tUl erfarenheterna från TEKO-programmet anför 1972: 47 29 att det är tämligen utsiktslöstatt med nuvarande branschstruktur försöka kompensera importökningen med motsvarandeexportökning. Exportsatsningar är alltför kostnadskrävande och föreningenföreslår istället att möjligheterna att satsa på den im-portkonkurrerandemöbelindustrin undersöks. Föreningen baserar sig därvid på de positivautvecklingsmöjligheter som utnyttjande av plastmaterial kan innebära och anföratt expansionsmöjligheterna för plastmöbler är störst inom planmöbelsektorn skåp, bord etc. dvs. det möbelsortiment för vilket importkonkurrensen är mestmarkant. Föreningen menar att eftersom importerade möbler har haft priset somkonkurrensmedel borde plastmöbler kunna vara konkurrenskraftiga. tUlstyrker dock möbelindustriutredningens förslag till exportstimulerandeåtgärder. Beträffande det underlag som tagits fram för att bedöma depotentiella exportmöjligheterna för möbler anför allmänna exportföreningoch för den mindre industrin att de nordiska marknaderna, som intetagits med i utredningsmaterialet, är i hög grad intressanta för möbelindustrinoch i fortsättningen måste ägnas den uppmärksamhet de förtjänar. Vidare understrykesvikten av att bedömningarna av de utomnordiska marknaderna görs medvederbörlig hänsyn tagen till det geografiska och kulturella avståndet samt iövrigt företagens reella möjligheter att exploatera en till synes stor ochattraktiv marknad. Förslaget om ett exportbolag för möbler har mötts av ensplittrad reaktion. förslag att fortsatt utredningfrån branschens sida eller på annat sätt bör avvaktas tUlstyrks av mångaremissinstanser. LO och allmänna exportförening anser emellertid attstatliga initiativ bör tas. LO menar att de statliga exportstimulerandeåtgärder som föreslås är otUlräckliga och föreslår därför att förutsättningarnaför bUdandet av ett exportbolag med starkt statligt inflytande utreds. Bolagetsverksamhet bör inte begränsas till möbler utan omfatta andra exklusivakvalitetsprodukter såsom t. ex. glasprodukter. föreslår att,om statsmakterna beslutar om tillsättande av exportkonsulenter, dessa ges iuppdrag att aktivt undersöka förutsättningama för ett exportbolag samteventuellt statligt stöd till detsamma. Möbelindustriutredningensförslag rörande ett exportbolag innebär vidare att statsmakterna redan nuställer i utsikt en prövning i positiv anda av en eventuell framställning omstatlig finansiell medverkan. Flertalet remissinstanser har inte kommenteratfrågan. i län anser att möbelindustrins exportfråga är avutomordentligt stor betydelse och att en statlig finansiell medverkan vidbildandet av ett exportbolag bör ställas i utsikt för att undvika onödigtdröjsmål. Andra remissinstanser, som kommerskollegium och NO anser att inga 1972: 47 30 utfästelserom statligt stöd bör göras innan utredningsresultatet föreligger. Exportrådetför den mindre industrin bedömer förslaget om ett exportbolag som fögarealistiskt. Ytterligare några remissinstanser intar en negativ hållning,däribland . a. framförs att det ärtveksamt om ett exportbolag med självständig ställning gentemot de svenskaleverantörerna skulle kunna få en betydelse för de många små företagen.Dessutom anförs att de större företagen med utbyggda exportorganisationer tordevara mindre intresserade att ingå i verksamheten. LO och är som redan nämnts positiva till exportbolaget som idé liksom ocksålänsstyrelsen i län, som kraftigt understryker angelägenheten av attett seriöst och handlingskraftigt exportbolag tillskapas. Förslagetatt ett statligt exportstimulansprogram bör sättas in tillstyrks av det storaflertalet remissinstanser. läns företagareförening hävdar dock attförslagen i första hand gynnar de väl utvecklade företagen. Små möbelföretagkan eller är inte beredda att ta på sig kostnader för marknadspersonal förexportförsäljning. Även vid ett samarbete mellan flera företag skullekostnaderna utgöra ett hinder. anser att för att exportstimulerandeåtgärder skall få betydande effekt för de mindre företagen krävs insatser avstörre omfattning än enligt utredningens förslag. Ett antal exportkonsulenterregionalt utplacerade skulle behövas för att kontinuerligt arbeta förmöbelindustrin inom ett avgränsat område. Konsulenternas uppgifter skulle varaatt söka lämpliga agenter, arrangera deltagande i utställningar, utföra översättningaroch i övrigt fungera som kontaktlänk mellan tillverkare och exportmarknad.Exportkonsulenten skulle således vara företagens exportadministratör ochsäljare , som företagareföreningen bedömer skullebehöva uppgå till 3 å . Ett sådant system borde enligtföretagareföreningens uppfattning prövas i begränsad omfattning parallellt medövriga förslag.