prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — Där föreskrivs sålunda att avgöranden som omfattasav brottmålsdomskonventionen kan verkställas i enlighet med bestämmelserna idel II jämförd med del I i konventionen och bestämmelsernai lagen. I övrigt innehåller lagen endast de kompletterande materieUabestämmelser som konventionen förutsätter att varje land utfärdar. Sålunda gesregler för att ankn3rta konventionens verkställighets-förfarande tiU den danskarättegångsordningen. I den nya danskaverkstäUighetslagen finns vidare en särskUd bestämmelse om förhåUandet meUanderma lag och lagen om samarbete med , , och Sverigeangående verkställighet av straff m.m. Enligt deima bestämmelse skall dennordiska verkstäUighetslagen fortsätta att gäUa. har i samband medratifikationen avgett förklaring härom i enUghet med konventionens art. 64. Den danska lagen omverkställighet av europeiska brottmålsdomar reglerar också frågan om lagens tillämpligheti förhållande tUl stat 1972: 98 32 sominte har tillträtt konventionen. Justitieministern bemyndigas att på grand avömsesidigt avtal med icke-konventionsstat sätta lagen i kraft i förhållandetill sådan stat. I förarbetena uttalas att det kan vara praktiskt att ha ensådan möjlighet när det gäller med hänsyn till det stora antalet danskaturister som reser tiU detta land. 68 i konventionen föreskrivs vidare att den europeiskaverkställighetslagen endast är tillämplig på avgöranden som meddelas efter detkonventionen har trätt i kraft mellan och vederbörande främmande stat.Justitieministern ges dock möjlighet att på grund av avtal med främmande statförordna att lagen skall tillämpas också på tidigare avgöranden. Slutligen bemyndigasjustitieministern att i "ganske sasrlige till-faelde" förordna attverkställighet kan ske i utan iakttagande av konventionensbestämmelser. Det är därvid en förutsättning att fråga är om verkställighet avuUändska avgöranden som inte omfattas av konventionen. Verkställigheten skallske i enlighet med dansk lag och får inte medföra en försämring av den dömdesstraffrättsliga situation. Lagen ställer inte något krav på ömsesidigt avtal idessa fall. För den händelse främmande stat kräver ömsesidighet bemyndigas dockjustitieministern att förordna om verkställighet av dansk dom mot den som harhemvist i vederbörande land. IFinland och kan verkställighet inte ske av utländsk brottmålsdom annatän med stöd av resp. lands nordiska verkstäUighetslag. 4.2Rättsverkan av utländsk brottmålsdom IDanmark ges utländsk brottmålsdom rättsverkan i betydligt större utsträckningän i övriga nordiska länder. Regler om utländsk dom som hinder för ny prövningav fråga om ansvar för samma gärning som omfattas av den utländska domen finnsi kap. 2 § 10 a straffeloven. Denna paragraf har tillkommit som dendanska lagen om verkställighet av europeiska brottmålsdomar för att göra detmöjligt för att utan förbehåll ratificera ävenbrottmålsdomskonventionens "ne bis in idem-avsnitt". Den nyabestämmelsen innebär i sak endast mindre ändringar i förhåUande tiU äldreföreskrifter. Dessa motsvarade nämligen i stor utsträckning konventionensreglering. EnUgt § 10 a första stycket kan den för vUken har meddelats dom somomfattas av brottmålsdomskonventionen eller i övrigt dom i den stat därgärningen har begåtts inte på nytt lagforas i för samma gärning, om hanhar slutligt frikänts från ansvar. Den som har fäUts till ansvar genom sådandom kan inte heller lagforas på nytt, om den ådömda påföljden har verkställts,om verkstäUighet av påföljden pågår eller om påföljden har bortfaUit enligtdomslandets regler. Detsamma gäller om den tilltalade har förklarats skyldigtUl brott utan att påföljd har ådömts. Enligt § 10 a andra stycket gäller de nuredovisade reglerna Prop.1972: 98 33 om rättsverkan av utländsk brottmålsdom inte, om gärningenhar begåtts i eller om gärningen kränker den danska statens självständighet,säkerhet, författning eller offentliga myndigheter, ämbetsplikt mot stateneller sådana intressen vars rättsskydd förutsätter en särskild anknytning tilldanska staten. Har lagföring skett i främmande stat på begäran av dansk åklagarmyndighet,har dock dom meddelad i den staten rättsverkan enligt huvudregeln, även omgärningen har begåtts i eller kränker danskt statsintresse. I de fall då kap. 2 § 10 a straffeloven inte är tillämpligoch lagföring sker i av person som i främmande stat har ådömts påföljdför samma gärning, skall den påföljd som ådöms av dansk domstol nedsättas i denmån den tidigare ådömda påföljden har verkställts (§ 10 b). I finns också en regel som gör det möjligt förrätten att tillägga utländsk brottmålsdom samma rättsverkan vid återfall som endansk dom (kap. 10 § 81 andra stycket straffeloven). Den danska straffeloven innehåller ytterligare en regel omrättsverkan av utländsk brottmålsdom. Enligt kap. 2 § 11 kan dom som har meddelatsi främmande stat läggas till grund för beslut i om från-kännande avrättighet. Detta gäller dock endast om den dömde är dansk medborgare ellerbosatt i . I och har utländsk brottmålsdom likabegränsad rättsverkan som i . Sådan dom är sålunda inte något absoluthinder mot att åtal väcks i eller för samma gärning somom.-fattas av domen och att gärningsmannen döms på nytt. I krävs dockenligt 1 kap. 7 § strafflagen särskilt åtalsförordnande för att åtal skall fåväckas för gärning, för vilken den misstänkte helt eller delvis har undergåttstraff utomlands. Om åtal väcks i , skall det undergångna straffet"enligt prövning" dras av frän det ådömda straffet eller räknas somfullt straff. När det gäller dom, som har meddelats av dansk, isländsk, norskeller svensk domstol, får åtal över huvud taget inte väckas i utansärskilt åtalsförordnande. I den norska straffeloven finns en regel som gör detmöjligt att göra avdrag för det straff som har avtjänats på grund av enutländsk dom, när någon döms på nytt i för samma gärning (kap. 1 § 13tredje stycket). I både och finns regler som motsvarar densvenska bestämmelsen i 26 kap. 3 § BrB om verkan av utländsk brottmålsdom iåterfallssituationer. Enligt 6 kap. 3 § finska strafflagen skall sådant iDanmark, , eller direkt ådömt frihetsstraff, som haravtjänats i , beaktas vid straffmätningen för återfallsbrott. I övrigtskall rätten pröva om straff som har verkställts utomlands skall beaktas vidåterfall. Enligt kap. 5 § 61 andra stycket den norska straffeloven kan rättenlåta straff som har ådömts i annan stat få straffskärpande verkan vid återfall. Prop.1972: 98 34 Dedanska bestämmelserna om strafflags tillämplighet i rummet finns i 2 kap.straffeloven. Dendanska straffrättskompetensen omfattar brott som har begåtts i , påfartyg utanför folkrättsligt erkänt statsområde eller på fartyg som befann siginom sådant område av någon som tillhörde fartyget eller medföljde fartygetsom passagerare. Brott som har begåtts utom faller under danskdomsrätt, om brottet har begåtts av dansk medborgare eller den som är bosatt iDanmark och gärningen är straffbar också enligt gärningsortens lag eller, omden har förövats utanför folkrättsligt erkänt statsområde, kan medförasträngare straff än "hasfte". (Maximitiden för "hcefte" ). Samma regler gäller också den som är medborgare i eller harhemvist i annat nordiskt land och uppehåller sig i . I nu nämnda fallfår inte dömas till strängare straff än som kan följa enligt gärningsortenslagstiftning. Utan krav på dubbel straffbarhet och oberoende av gärningsmannenshemvist straffas brott utom som kränker danska statens självständighet,säkerhet m. fl. Detta gäller också brott som riktas motdansk medborgare eller mot den som är bosatt i , men endast om brottethar begåtts utanför folkrättsligt erkänt statsområde och kan medföra strängarestraff än "hsefte". Dendanska straffrättskompetensen begränsas också av den rättsverkan somtiUerkänns utländsk brottmålsdom enligt kap. 2 §§ 10 a och 10 b straffeloven.En redogörelse för dessa bestämmelser har lämnats i avsnitt 4.2. straffeloven upptas slutligen en bestämmelse om begränsning avkompetensreglerna på grund av folkrättsligt erkända undantag. Definska bestämmelserna om tillämpningsonurådet för finsk straffrätt finns i 1kap. Densom har begått brott i döms enligt finsk lag. Finsk medborgare ellerutläiming, som är varaktigt bosatt i , döms enligt finsk lag även förbrott som han har begått utom . Utlänning, som inte är varaktigt bosatti , döms enligt finsk lag för utomlands förövat brott, som har begåttspå finskt fartyg eller luftfartyg eUer som riktar sig mot , finskmedborgare eller finsk sammanslutning, inrättning eller stiftelse eller motutlänning som är varaktigt bosatt i . Utlänning, som inte är varaktigtbosatt i , döms också enligt finsk lag för annan utom begångenbrottslig gärning, om gärningen är straffbar även enligt lagen på gärningsorteneiler har begåtts inom område där ingen stats lag gäUer. Somframgår av redogörelsen i avsnitt 4.2 kan en utländsk brott-nålsdom leda tUl att åtal inte väcks för gärning som omfattas av Prop.1972: 98 35 domeneller att verkställt straff avräknas vid ådömande av straff i (1 kap. 7§ strafflagen). Ikapitlet om tillämpningsområdet för finsk straffrätt föreskrivs även att, utanhinder av vad som i övrigt är stadgat i kapitlet, de inskränkningar i finsklags tillämpningsområde som föranleds av allmänt erkänd internationellrättsligrättstillämpning skall lända till efterrättelse. Har i vissa fall medfrämmande stat avtalat annat än som följer av strafflagens kompetensregler,skall dessa undantag gälla i enlighet med vad som föreskrivs i lag. Inorsk rätt finns reglerna om straffrättslig kompetens i 1 kap. straffeloven. Norskstrafflag tillämpas på brott som har begåtts i eller på norskt fartyg iöppen sjö eller på norskt luftfartyg utanför område som inte är underkastatnågon stats höghetsrätt. Under norsk domsrätt faller också brott so.m harförövats på norskt fartyg eller luftfartyg oberoende av var fartyget befinnersig, om brottet har begåtts av besättningsman eller annan som medföljerfartyget. Enligt norsk lag straffasvidare brott som har förövats i utlandet av norsk medborgare eller person somär hemmahörande i , om handlingen antingen faller under något av detflertal lagrum som särskilt anges i lagen eller utgör brott mot norska stateneller statsmyndigheten eller är straffbar både enligt norsk lag ochgärningsortens lag. De uppräknade lagrummen avser alla centrala brottstyper istraffeloven. En utlänning kan också oberoende av hemvist straffas för utomlandsbegånget brott, om handlingen innefattar något av vissa i lagen uppräknadebrott, t. ex. brott mot statens säkerhet och grövre brott mot enskild. Vidarekan utlänning straffas även i andra fall, när brottet är att hänföra till en"förbrytelse" (i motsats tiU en "förseelse") och handlingenär straffbar också enligt gärningsortens lag samt gärningsmannen har hemvist iNorge eller uppehåller sig där. I sistnämnda fall kan lagföring dock inte ske,om straff inte kan ådömas enligt gämings-ortens lag, vUket kan ha sin grund iatt föreskriven angivelse inte föreligger, åtal för brottet är preskriberat,straff för brottet har verkställts eUer eftergivits eller åtal harunderlåtits. I de fall då åtal kan ske, får strängare straff inte ådömas än somär stadgat enligt gärningsortens lag. Somredovisats i avsnitt 4.2 skall enligt norsk strafflag straff som har avtjänats utomlands,såvitt möjligt avdras vid ådömande av straff i för samma gärning. TUlämpningenav bestämmelserna i 1 kap. straffeloven om norsk straffrättsUg kompetensbegränsas av folkrättsligt erkända undantag. 1972: 98 36 InomNorden har överläggningar ägt rum i frågan om de nordiska ländernas tillträdetill brottmålsdom.skonventionen och om de lagstiftningsåtgärder som kan krävashärför. I överläggningarna har deltagit representanter för justitiedepartementeni de nordiska länderna utom . Vidöverläggningarna, som påbörjades innan konventionen öppnades förundertecknande, enades man om att det var angeläget att de nordiska ländernatUlträdde konventionen . I överensstämmelse härmed harDanmark, och undertecknat konventionen i samband med att denöppnades för undertecknande . , som inte är medlem avEuroparådet, planerar att ansluta sig till konventionen så snart detta blirmöjligt efter ikraftträdandet. Vidöverläggningarna enades man också om att verkställighet i nordisk stat av dommeddelad i annan nordisk stat fortfarande bör regleras av den nordiskaverkställighetslagstiftningen. Denna lagstiftning omfattar emellertid somtidigare nämnts inte annan frihetsberövande påföljd än ordinärtfängelsestraff. Brottmålsdomskonventionen däremot gäller frihetsberövandepåföljd över huvud taget. Vid överläggningarna kom man överens om att denordiska verkställighetslagarna kunde gälla utan ändring t. v. och attkonventionens bestämmelser skulle tUlämpas även inom i den m.ånkonventionen omfattar verkställighet som inte täcks av den nordiskaregleringen. Man borde dock arbeta på en utvidgning av tillämpningsområdet förden nordiska verkställighetslagstiftningen. Man enades således om att avgeförklaring enligt art. 64 att konventionen inte skall tillämpas inom iden mån verkställighet av brottmålsdom regleras av enhetlig nordisklagstiftning. Vidöverläggningarna diskuterades även i vad mån länderna bör uppträda enhetligtnär det gäller att utnyttja de möjligheter att göra förbehåll mot konventionensom anges i bilaga I. Man enades därvid om att om möjligt inte göra någrasådana förbehåll. Från finsk, norsk och svensk sida framhölls dock, att maninte utan genomgripande lagändringar kunde godtaga del III avdelning I om"ne bis in idem" och att det därför kunde visa sig bli nödvändigt attgöra förbehåll i denna del. Vidde nordiska överläggningarna behandlades vidare frågan om metoden förkonventionens införlivande med nationell rätt. Man konstaterade därvid attfrågan om internationella överenskommelsers införlivande med intern rätt varföremål för utredning i samtliga berörda nordiska länder. Dettautredningsarbete hade dock inte i något land kommit så långt att något resultathade redovisats. Vid överläggningarna rådde enighet om att man om möjligt inteskuUe använda den Prop.1972: 98 37 metod som hade varit den vanliga , i varje fall iDanmark, och , nämligen att alla relevanta föreskrifter i deninternationella överenskommelsen överförs till nationell rätt genom attbestämmelser med motsvarande innehåll förs in i den nationella lagstiftningen.Man ville i stället förfara på det sättet, att konventionens bestämmelser görsomedelbart tillämpliga som nationell rätt genom en i varje land utfärdadsärskUd lag, som också innehåller de bestämmelser som kan behövas för attkomplettera konventionen. Man kom överens om att del III i konventionen, sominnehåller bl. a. avsnittet om "ne bis in idem", inte skulle görasdirekt tiUämplig genom den särskilda verkställighetslagen. Denna del avkonventionen borde i stället transformeras till intern rätt genom ändringar iresp. Vid de internordiska överläggningarna drog man även uppvissa riktlinjer för det särskilda domstolsförfarande som enligt konventionenskall föregå verkställighet i annan konventionsstat än den stat vari domenmeddelats. Man enades om att mål om verkställighet av dom som omfattas avkonventionen i princip skall handläggas enligt allmänna regler om förfarandet ibrottmål. Det rådde även enighet om att dom på enbart böter eller förverkandeav egendom bör verkställas efter beslut av administrativ myndighet i enlighetmed art. 37 andra punkten i konventionen. I art. 40 i konventionen anges omfattningen av prövningenvid domstol i det anmodade landet eller vid sådan myndighet som avses i art.37. Domstolen eller myndigheten skall förvissa sig om att verkställighetengäller en brottmålsdom enligt definitionen i art. 1 och att den dömde skulle hakunnat straffas i den anmodade staten, om brottet hade begåtts där. Vidareskall domstolen eller myndigheten förvissa sig om att verkställighet inteskulle strida mot grundläggande principer i den anmodade statens rättsordningeller mot de principer om "ne bis in idem" som anges i avdelning 1 avdel III i konventionen. Slutligen skall domstolen eller myndigheten övertygasig om att den särskilda ordning som föreskrivs i avdelning 3 i del II för verkställighet av ute-varodomareller bötesföreläggande har iakttagits. Enligt andra stycket i art. 40 kankonventionsstat föreskriva att även andra i konventionen angivna villkor förverkställighet skall prövas av domstolen eller myndigheten. Vid de nordiskaöverläggningarna var man ense om att inte ge någon föreskrift i dettahänseende. Slutligen förelåg enighet om att det inte är nödvändigtatt samordna ikraftträdandet av den nordiska lagstiftningen på detta område. Somframgår av redogörelsen i avsnitt 4 har genomfört lagstiftning omverkställighet av utländsk brottmålsdom och om principen "ne bis inidem" i enlighet med överenskommelsen vid de nordiska överläggningarna.Den danska lagstiftningen har som nämnts redan trätt i kraft. 1972: 98 38 6.1Sveriges tillträde till konventionen Ipromemorian framhålls att brottsligheten har blivit en alltmera internationellföreteelse vilket ger utslag bl. a. i kriminalstatistiken. Antalet utlänningarbland dem som avtjänar straff på fångvårdsanstalt här i landet har varitständigt stigande . Av de utlänningar som intogs ifångvårdsanstalt var det övervägande antalet, ,nordiska medborgare, medan övriga representerade ett fyrtiotal olikanationaliteter. Statistiken för visar att av de utlänningarsom intogs i fångvårdsanstalt under detta år var dömda till fängelse underminst . TUlgängliga statistiska uppgifter ger enligt promemorian inteupplysning huruvida de intagna utlänningarna hade hemvist här eller endastvistades tillfälligt i landet, när de dömdes. I promemorian anges vidareatt det också förekommer att svenska medborgare är berövade friheten iutländska fängelser. F. n. finns i utomnordiska länder ett tiotal svenskamedborgare som avtjänar frihetsstraff eller som är arresteradeoch kan riskera flerårigt frihetsstraff. Vissa av dessa har dömts, eller kankomma att dömas, till långa frihetsstraff för brott som här i landet troligenskulle ha bedömts betydligt lindrigare och straffet avtjänas ibland under svåraförhållanden. Enligt promemorian tordedet också vara relativt vanligt att lagöverträdare åläggs bötesstraff i annatland än hemlandet. Det antas att trafiköverträdelser är en dominerande orsaktill sådana bötesålägganden. I promemorian erinras omatt man i de flesta länder saknar möjlighet att verkställa brottmålsdomsom ådömts i annat land men att man i har samarbete i frågaom straffverkställighet med stöd av enhetlig lagstiftning. För del ärhuvudbestämmelserna på detta område intagna i lagen om samarbete med ,, och angående verkställighet av straff m.m. (NVL). Detnordiska samarbetet omfattar i huvudsak verkställighet av böter, förverkandepå grund av brott, ordinärt frihetsstraff samt anordnande av övervakning avvillkorligt dömd och villkorligt frigiven. EnUgt promemorian överflyttadesunder verkställighet av straff, inbegripet övervakning av villkorligtfrigiven och av person, dömd till skyddstillsyn, från till annatnordiskt land i fråga om 4 874 dömda, medan motsvarande siffra för överföringtill var 2 378. Ipromemorian förklaras att den dömande staten i vissa situationer kan få biståndav annan stat att verkställa brottmålsdom genom att den dömde utlämnas förverkställighet. Möjligheterna att genomföra verkstäUighet i domslandet medhjälp av utlämning är emellertid begrän- Prop.1972: 98 39 sade,bl. a. därför att det är en allmän princip att egna medborgare inte utlämnasoch att utlämning inte sker för mindre allvarlig brottslighet. Dessa principerär fastslagna i bl. a. den europeiska utlämningskonventionen av den 13december 1957, som har ratificerats av . Omden som har dömts till påföljd för brott inte utlämnas för verkställighet idet land där domen har meddelats, kan det enligt promemorian bli fråga om attväcka åtal för brottet i ny rättegång i hemlandet. Att gärningsmannen redan hardömts för brottet i annat land anses i allmänhet inte hindra ny lagföring församma brott, i synnerhet inte om gärningsmannen har undandragit sigverkställighet av straffet. Detta gäller också för del (2 kap. 6 §BrB) med visst undantag för dom meddelad i annat nordiskt land (29 § NVL). Detbrott för vilket gärningsmannen har dömts i främmande stat, torde i allmänhetha begåtts i annat land än den dömdes hemland. För att genomföra rättegångenkan myndigheterna i hemlandet behöva bistånd av myndighet i annat land för delgivningav stämning eller annan rättegångshandling, bevisupptagning o. d. Ipromemorian hänvisas till den reglering dessa frågor har fått dels i deneuropeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål(prop. 1961: 48), dels i lagen (1942: 816) om bevisupptagning åt utländskdomstol, dels i kungörelsen (1909 nr 24 s. 1) ang. delgivning av handling påbegäran av utländsk myndighet dels i lagen (1946: 817) om bevisupptagning vidutländsk domstol. har man länge arbetat på att få till stånd ett vidgat samarbeteangående verkställighet av brottmålsdom. TiU följd härav finns numera treeuropeiska konventioner som innehåller bestämmelser om verkställighet avutländsk brottmålsdom. Är 1964 öppnades för undertecknande dels konventionenom övervakning av villkorligt dömda och vUlkorligt frigivna, dels konventionenom straff för vägtrafikbrott (trafikbrottskonventionen). Slutligen har i maj1970 den europeiska konventionen om brottmålsdoms internationellarättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) lagts fram i förundertecknande. Ipromemorian erinras om att vid ratifikation avtrafikbrotts-konventionen i enlighet med Kungl. Maj:ts och beslut(prop. 1971: 114, JuU 26, Rskr 295) och i likhet med och kommeratt göra förbehåU mot del III om verkställighet i hemviststaten. Som skäl fördetta förbehåll anges i propositionen (s. 53) främst attbrottmålsdomskonventionen öppnats för undertecknande, att frågan ominternationell verkställighet av brottmålsdomar bör lösas i samband med attförslag tUl lagstiftning grundad på brottmålsdomskonventionen läggs fram ochatt man från svensk sida avser att gemensamt med övriga nordiska länder arbetaför ett snabbt ikraftträdande av den konventionen. Medanledning av brottmålsdomskonventionen anförs i promemorian att det utanför detnordiska verkställighetssamarbetet hittiUs inte va- Prop.1972: 98 40 rit möjligt att här i landet verkställa utländskbrottmålsdom eller att överflytta verkställigheten av svensk dom till annatland. Detta har fått till följd att påföljd för brott enligt promemorian imånga fall verkställs i det land där domen har meddelats, även om den dömde ärutländsk medborgare och saknar hemvist i domslandet. I promemorian anges att avsaknaden av möjligheter attflytta över straffverkställigheten till den dömdes hemland innebär fleranackdelar. Verkställighet av frihetsstraff i främmande land kan sålunda skapasärskilda svårigheter både för den intagne och för kriminalvårdsmyndigheternai det land där verkställigheten sker. Språksvårigheter kan medföra att denintagne får dålig eller ingen kontakt med personal och medin-tagna och kan göradet omöjligt för honom att få lämplig behandling, delta i undervisning m. m.Den som avtjänar frihetsstraff i annat land än hemlandet kan i allmänhet inteheller få besök av anhöriga. Den intagnes frigivning kan som regel inte hellerförberedas i önskvärd utsträckning, eftersom straffet avtjänas i annat land ändet där han kommer att uppehålla sig efter frigivningen. Detta förhållande kanockså inverka på frågor rörande permission och villkorlig frigivning. Enligt promemorian kan vissa olägenheter uppstå även vidverkställighet av bötesstraff, om gärningsmannen inte är hemmahörande i detland där dom eller föreläggande meddelas. Om böterna inte betalas genast, kandet anses nödvändigt att hålla kvar den bötfällde i landet, till dess betalningsker. I promemorian framhålls att brottmålsdomskonventionen ärett instrument som bör kunna användas för att göra straffverkstäUigheten bådehumanare och effektivare i de fall då gärningsmannen har dömts utanför sitthemland.