prop · FV03110 · 1972-12-31 00:00:00 — Helt naturUgt bör i dettasaramanhang den som förvärvat vara i förluUat skick från utlandet jämställasmed den för vars räkning vara införts och således också vara anmälningsskyldigunder angivna förutsättningar. Tullmyndigheterna meddelar ett mycketstort antal tuUtaxeringsbeslut. Det sararaanlagda antalet sådana beslut uppgårtill avsevärt över två miljoner . Tullmyndigheterna måste arbeta underavsevärd tidspress. Med hänsyn härtUl är det oundvikligt att fel då och dåuppslår vid tulllaxeringen. Det finns därför behov av ett förfarande enligtvilket fel kan rättas på elt enkelt sätt. måsle förfarandet varaförenligt med kravet på rättssäkerhet. Kommittén har föreslagit atttullmyndighet erhåller en generell befogenhet alt verkställaomtulltaxering. I departementsproraeraorian föreslås i stället elt förfarandeför fastställelse av tull och annan införselavgift vars närmaste förebildvarit det förfarande för fastställelse av mervärdeskatt som regleras iförordningen om mervärdeskatt. Remissinstanserna, bl. a. generaltullslyrelsen,och andra företrädare för näringslivet, har ihuvudsak anslutit sig tUl kommitténs förslag i denna del. Jag för min del ärn'ärmast böjd att ansluta mig tUl denna ståndpunkt. Del system med preliminära och slutliga beslut somtillämpas för mervärdeskatten och som visat sig fungera väl kan möjligen visasig mindre lämpligt när det gäller att fastställa tull och annaninförselavgift. Behovet av ett enkelt rällelseförfarande kan tillgodosesgenora ett förfarande för omtulltaxering. En sådan ordning kan användas vidbåde för högt och för lågt uttag av tull eller annan avgift och såväl efterframställning av enskild part som på tullmyndighetens eget initiativ. Har tulleller annan avgift tagils ul med för lågt belopp kr'äver rätlssäkerheten attfråga om omtulltaxering ej får väckas långt efter det att det ursprungligatulllaxeringsbeslutet meddelades. Det synes rimligt att sådan fråga måsteväckas som skall gälla för anförande av besvär mot beslutet. Hartull eller annan avgift lagils ul med för högt belopp synes det vidare rimligtatt enskild part inom besvärstiden har möjlighet att antingen begäraomtulltaxering eller anföra besvär. Av 15 § förvaltningslagen (1971: 290)följer alt omtulllaxeringsbeslut regelraässigt ej får meddelas utan att denenskilde parten fått tillfälle att yttra sig. Den lid inom vilken omtulltaxering sålunda börkunna ske kan inle gälla för det fall att ingen eller för låg tuU eller annanavgift utgått på grund av att orikliga eller bristfäUiga uppgifter läranats itulldeklaration eller raotsvarande handling, I departeraenlsproraeraorian föreslåsraed tanke på sådana fall alt eftertulltaxering skaU kunna ske frånden dag då vara angavs till förtuUning, Förslagel i promemorian är utformat medutgångspunkt i bestämmelserna om efterbeskattning i förordningen om förfarandetvid viss konsumlionsbeskattning och förordningen ora mervärdeskatt.Remissinstanserna har i och för sig ej haft något att erinra mot att möjlighettill eftertulltaxering införs i tulllagen men några av dem anser att tideninom vilken eftertulltaxering skall få ske är för lång. För min delanser jag att det inte finns anledning att på tuUtaxeringsområdet ha en ordningsora avviker från vad som gäller på skatteområdet i övrigt, Eftertulltaxering bördärför kunna ske under motsvarande förutsättningar som efterbeskattning. Jag vill i detta sammanhang erinra om attgeneraltullstyrelsen berört vissa problem i fräga om skyldighet att erläggatull och andra avgifter när varusmuggling förekommit. Eftersom dessa probleminle har varit föremål för närmare utredning anser jag att de ej kan lösas iförevarande sammanhang. Införandet av den nya tullproceduren, främstdeklarationssystemet, kommer givetvis också att beröra insamlingen av uppgifterför ulrikes-handelsstatistiken. Delta problem har också berörts i oUkaremissyttranden. har framhållit nödvändigheten av attstatistikens krav på korrekta och aktuella primämppgifter beaktas ochkora-merskoUegiura har påpekat alt det föreslagna hemtagningssystemet kan ökariskerna för fel i handelsstatistiken. Även statens jordbruksnämnd har framförtliknande synpunkter. Jag vill här endast understryka att de nu berörda frågornabör ägnas särskild uppmärksamhet och att lämpliga åtgärder får vidtas om detvisar sig påkallat. Uppbördoch återbetalning av tull och annan införselavgift Gällande ordning Varken tuUlaxeringsförordningen eller tullstadganinnehåller uttrycklig föreskrift om vem som är skyldig att erlägga tull ochaiman införselavgift. I 156 § tullstadgan fömtsätts emellertid attskyldigheten åvilar varuhavaren. Enligt första stycket i paragrafen åligger detvaruhavaren att utan anfordran till betala tull och annaninförselavgift sora han skall erlägga. Med varahavare förstås enligt 8 §tullstadgan den som på grand av äganderätt eller eljest är berättigad altförfoga över vara, som äger förfoga över vara bestäms i allmänhet avfraklrätlsliga regler. Mycket ofta är vamhavaren en speditör. I saraband med införseln av vara uppbär tullverketolika punktskatter, I punklskatteförfattningarna anges vanligen attskattskyldig är den för vars räkning införseln äger rum. När det gäller sådanmervärdeskatt som uppbär föreskrivs däremol i 58 § första stycketförordningen om mervärdeskatt atl skatlskyldig är den som i tuUhänseendeär att anse som vamhavare. Den för vars räkning en vara förs in (importören) ärofta en annan än varuhavaren. För vems räkning en vara skall anses införd berori praxis på den leveransklausul som tiUämpas. VanUgen är det köparen men detkan också vara säljaren. Skatten påförs likväl aUtid varuhavaren. Detta skermed stöd av en föreskrift, som regelmässigt finns i skatteförfattningama ochsom innebär att skatten vid införsel skall fastställas och uppbäras i denordning som gäller för tuU. Enligt 152 § första stycket tullstadgan får godssom förtuUas ej ut-bekommas från förrän tuU och annan införselavgiftför godset, som uppbär, samt utgående anståndspenningar har erlagtseller deponerats. Den tuUsedel som utfärdas efter verksfälld tulltaxering utgörräkning på fastställda tull- och avgiftsbelopp. Enligt 157 § tullstadgan fårbetalningen ej uppskjutas än eller, om tulldeklarationavgelts, från den dag som enligt 168 och 169 §§ tullstadgan ärutgångspunkt för anståndstiden, dvs, i allmänhet den dag då godset mottagits avvederbörande tullanstalt. Har ansiåndsliden överskridits skall godset enligt160 § tullstadgan försäljas så snart det kan ske på offentlig auktion eller, dåsärskilda skäl finns, på annat sätt sora generaltullstyrelsen prövar lämpligt.Om godset lämnats ut mot deposition kan i stäUet det utestående avgiftsbeloppettas ut av depositionen. Redan innan anståndstiden gått ut gäller dock enligt158 § att ora betalning inte sker senast på femtonde dagen före anståndslidensslut anståndspenningar efter nämnda dag skall erläggas med 1/av avgiftsbeloppetper dag. Anslåndspenningar utgår dock ej om beloppet deponerats. Den egentiigakredittiden är därför endast eller, om tuUdeklaration avgetts, 40dagar. Särskilda regler gäller till förhindrande av att varuhavaren drabbas avanståndspenningar på gmnd av omständigheter över vilka han inte ansetts kunnaråda samt även eljest på gnmd av att frågan om godsets behandhng varit föremålför särskild prövning hos eUer annan myndighet. Dessa bestämmelsertiUämpas även vid förtuUning i frihamn men utgångspunkten för anstånds- ochkredittiden är då normalt den dag då tullsedel utfärdas eUer godsetdessförinnan förts bort från . Systemet innebär, att varje tullsedel är enfristående räkning vars förfallodag (bortsett från förhållandena i frihamn) äroberoende av tiden fÖr räkningens utställande. En vamhavare, som regelbundethar att ombesörja ett större antal förtuUningar, har därför att betala ettstort antal räkningar med varierande förfaUodag. Förfarandet har på grund däravansetts vara arbetskrävande och tungrott för såväl varuhavaren som tuUverket. Genom kungörelsen (1969: 473) om uppbörd av tuU ochannan införselavgift från kreditvamhavare har införts en ny betalningsprocedurför sådana som av generaltuUstyrelsen registrerats som kreditvam- havare.Statlig myndighet registreras efter anmälan till generaltullstyrelsen, ochannan än slallig myndighet efter ansökan hos styrelsen. I samband med ansökan skall ställas avgeneraltullstyrelsen godtagen säkerhet för erläggande av tull, införselavgiftm, m. Styrelsen får medge registrering utan att säkerhet stäUs, när det gällerbetalning av mervärdeskatt eller när det i annat fall föreligger skäl d'ärtiU.Undantaget för mervärdeskatt har kommit till för att göra importen meralikställd raed köp inora landet. Säkerhet skaU beslå av sådan borgen av bankeller försäkringsbolag eller värdehandling som generaltullstyrelsen anserbetryggande. I den omfattnmg och under de förutsättningar styrelsen bestämmerkan som säkerhet godtas öven gods som är upplagt på tullnederlag. Kreditvamhavare får vid förtuUning av godset liksomtidigare tullsedel eller motsvarande debiteringshandlmg. Denna handling utgördock inte som för andra vamhavare räkning på utgående avgifter förgodset. I stäUet får kreditvaruhavaren per post entullräkning från generaltullstyrelsen. Denna räkning upptar de avgifter somunder en tiodagarsperiod påförts kreditvaruhavaren vid landets olika tuUanstalter. TuUräkningama framställs på datamaskincentral föradministrativ databehandling (DAFA) efter förarbete hos generaltullstyrelsen.De distribueras till vamhavama omkring efter utgången av varjetullräkningsperiod. Betalning skall ske eller, ora tulldeklarationavgelts, efler tullräkningens utställningsdag, I de skallinte inräknas eller sön- och helgdagar, varför den verkligabetalningsfristen i delta fall vanligen kan sägas utgöra . Betalning skallske genora insättning på särskilt postgirokonto. Sker ej betalning inomföreskriven tid, har varuhavaren att erlägga ränta efter , dock minst10 kr. får avstå från ränta, om dröjsmålet med betalningenär ringa eller särskilda skäl eljest föreligger. Förfarandet medför jämfört med tidigare en avsevärdförlängning av kredittiden för dem som använder förfarandet. Fördröjs av någon anledning ttUlsedelnsfärdigställande, förlängs kredittiden i motsvarande mån. Fördröjningen kan bl.a. bero på att varuhavaren inle presterar erforderlig utredning. a, för attförhindra att kredittiden förlängs på ett otillbörligt sätt har man infört ettsystem med preliminär debitering. Kan tull eller annan införselavgifl för gods,som kreditvarahavare anmäler tiU förtuUning, ej faststäUas frånden dag då godset mottagits av tuUanstalten, får kredit-varahavaren preliminärtpåföras ett belopp som beräknas motsvara de avgifter som högst kommer attpåföras för godset. Preliminärt påfört belopp tas upp på tullräkning ochräknas kreditvarahavaren till godo, när avgifterna slutiigt fastställts. Komnuttén föreslår, att skyldigheten att erläggatull åläggs den sora anmäler godset tUl förtuUning eller hemtagning. 1 principbör denna regel gälla även beträffande skyldigheten att erlägga andra skatteroch avgifter i samband med införseln, Kommitién framhåUer att det föreligger större behovän tidigare av att klart definiera vem som är skyldig att erlägga tulleneftersom enligt kommitténs förslag till tullprocedur normalt intekommer att hålla godset som säkerhet för tullen. Förslaget innebär vidare, attdet nuvarande begreppet "varahavare" inte längre får samma betydelsesom tidigare i förhållande till . Enligt förslaget skall ett privatgodsvårdsförfarande införas. Vem som är berättigad att förfoga över godset blirdå en fråga för godsvårdaren och inte för tuUverket (annat än eventuellt iegenskap av godsvårdare). Påförandet av tiUlen bör inle lämpUgen grandas på detavgörande beträffande dispositionsrätten som träffats av en privat godsvårdare.Att anordna särskild prövning av frågan från sida skulle innebäraett avsevärt dubbelarbete. Kommittén anser därför, att skyldigheten all erläggatullen inte bör åläggas varuhavaren (enligt nuvarande definition av begreppet). Det ligger då nära tUl hands att lägga skyldighetenatt betala tullen på "den för vars räkning införseln äger rum". Ipraktiken erbjuder detta emellertid vissa svårigheter. Bettäffande andratransaktioner än köp kan det sålunda ofta vara svårt att avgöra innebörden avdet citerade uttrycket. Vidare bar det visat sig, att det vid köp kanförekomma avtal som är oklara i de hänseenden som har betydelse i detta sammanhang,I alla händelser skulle ett stadgande om betalningsskyldighet för "den förvars räkning införseln äger rum" kräva en omsorgsfull prövning av dennafråga från tullverkels sida beträffande varje särskild införsel. Liknandeprövning sker visserligen redan nu i viss utsträckning, t. ex. för avgörandeav vem som skall avge s, k, värdeförs'äkran, men denna prövning behöver medhänsyn till ändamålet i allmänhet inte göras så ingående. Enligt kommitténs uppfattning får det anses mestrationellt att knyta skyldigheten att erlägga tullen till viss fas i självatullproceduren. Eftersom tull normalt tas ut endast beträffande gods, somanmäls till förtuUning, synes det vara lämpligast att i princip knyta skyldighetendirekt tUl denna anmälan eller till en eventuellt föregående anmälan tillhemtagning. Bettäffande frågan om tullkredit föreslårkommittén, att den grundläggande regeln fortfarande skall vara att gods intefår utbe-kommas i fria rörelsen förrän tullen erlagts. Näringsidkare, som haratt mera regelbundet erlägga tiUl, skall emellertid om inte särskilda skältalar däremot kunna hos generaltullslyrelsen registreras som kre-ditiraportör.Kreditimportör skall ulan stäUande av säkerhet få ut gods, så snarttuUtaxeringen avslutals eller hemlagningsanmälan godtagits och har sedan alterlägga tullen i föreskriven ordning. Registrering skall kunna ålerkallas, närskäl därtill föreligger. Sädana skäl kan vara upprepade försuramelser attbetala inom föreskriven tid och uppenbar risk för inställelse avbetalningarna. Kommitién anser det rimligt, att företag, sora enbart därföratt tvekan råder om deras kreditvärdighet inte skulle bli registrerade som kredilimportörerulan alt ställa säkerhet, skall kunna medges registrering mot ställande avsäkerhet. Denna anordning bör regelmässigt tiUämpas beträffande utiändskaförelag. Närdet gäller importörer som inte åtnjuter tullkredit utan måsle betala tullen innangodset lämnas ut har, enligt den av kommittén föreslagna tullproceduren,som sådant inte något krav på att godset skall avhämtas inom visstid utan detta blir en fråga som godsvårdaren, i förekommande fall idenna egenskap, får avgöra. Under sådana förhållanden anses inte ioch för sig ha anledning föreskriva någon för betalning av tullen. Kommitténanser dock att av rent praktiska skäl inte skall under obegränsadlid balansera mängder av förtuUningsanmälningar som inte fullföljs. Redovisningenav tull för kontanlbetalarna bör naturligen ombesörjas av den lokalatullmyndigheten eller, när godset förvaras hos godkänd godsvårdare, genom denneom så befinns lämpligt. Godsvårdaren har i det senare fallet att redovisabeloppet till tullmyndigheten. uppfattning bör sålunda även i forlsätlningen tullkredit undervissa förutsättningar kunna medges. När del gäller frågan om raan sora vUlkorför tuUkredit bör upprätthålla nuvarande krav på säkerhet för tullen hänvisarkomraittén bl. a. lill vambeskattningen inom landet, där det inte förekommernågon föreskrift ora säkerhet för skatten. Koramittén frarahåller, att även omman från principiell synpunkt inte helt kan likställa tuUar med andra varuskatter,den olikhet i fråga om kravet på säkerhet som råder knappast synes motiverad.Från praktisk synpunkt finner kommitién det särskUt egendomligt, att vidimport säkerhet krävs för tullen men inte för den till beloppet avsevärtstörre mervärdeskatten. Kommiltén har korarait till den uppfattningen atttullkredit i princip bör kunna medges utan något krav på säkerhet. Fråganblir då, framhåller kommittén, hur kretsen av importörer som skulle varaberättigade till sådan tullkredit lämpligen bör avgränsas. Tullkrediten börenligt kommitténs uppfattning gälla enbart yrkesmässig import. I dettasammanhang erinrar kommittén om den lösning kreditfrågan fått, när detgäller mervärdeskatt vid import. Dennainnebär, alt man i princip bibehållit kravet på säkerhet såsom viUkor förskattekredit och därigenom bl. a, har möjlighet att stävja försök att undandraskatt genom bulvaner o, d, Ä andra sidan har man gett generaltuUstyrelsendispensmöjligheter, vilka utnyttjas så att alla seriösa företag med import avnågon betydelse normalt kan räkna med dispens. Erfarenheterna ger vidhanden att detta system fungerar tillfredsställande. Enligt kommitténsuppfattning bör den lösning kreditfrågan fått när det gäller merv'ärdeskaltvara vägledande vid utformningen av bestämmelserna om tullkredit. Beträffande de importörer som åtnjuter tullkredit,dvs. de som får ut godset i fria rörelsen iiman tullen erlagts, bör enligtkommitténs uppfattning den blivande tullproceduren utformas efler samma linjersom det nya systemet med registrerade kreditvamhavare. Tullräkning bör medledning av tullsedlama (tullräkningsperiod) upprättas centraltoch av generaltullstyrelsen tUlställas importören vid vissa tidpunkter.Betalningen periodiceras därigenom och frigörs från anknytningen tiU godsetsankomst. Kommittén diskuterar härefter vilken tid varjeperiod bör omfatta och betalningsfristens längd. Härvid konstateras att periodiceringenav tuUräkningarna ökar kredittiden och att detsamma är förhållandet medhemtagningssystemet vare sig förtullningsanmälningarna därvid periodiceraseUer ej. Med hänsyn tiU tulltaxeringen och handelsstatistiken har kommitténfunnit att en lämplig regel för hemtagningssystemet skulle vara altförtullningsanmälningama får avse gods som anmälts till hemtagning under entiodagarsperiod och avges från periodens utgång. Kommitténföreslår att tullräkningarna skall utfärdas en gång . Det innebär altkreditimportörer som begagnar sig av hemtagningsförfarandet skulle få enkredittid av omkring räknat från godsets ankomst. Andrakreditimportörer skulle få en kortare kredittid (). Det förutsättsdärvid att tullräkningen betalas efter det att den utfärdades. Remissinstanserna har lämnat kommitténs förslag omvem som bör vara skyldig att erlägga tull och annan införselavgift ulanerinran. Kommitténs förslag om tullkredit tillstyrks iprincip. framför emellertid anspråk på enliberalare kreditgivning än förslaget fömtsätter. Vissa farhågor för enförsening av importstatistiken framförs av . påpekar att kommitténs förslag omtullkredit, innebärande belalningsanslånd för av i medeltal , ären inle oväsentlig förlängning av den nuvarande räntefria kredittiden vilketger importen en förbättrad konkurrenssituation jämfört med den nuvarande.SärskUt i lägen då kredit- och Ukvidiletssvårigheter föreligger anserkollegiet, att delta kan ha stor betydelse, även om kredittiden i sig kan ansesvara ganska kort. Anståndstiden måste emellertid i slor utsträckning bli enföljd av hur betalningssystemet i övrigt kan ordnas. Den föreslagnabetalningsproceduren finner kollegiet vara rationell. understryker vad kommitténanfört ora att en snar tulltaxering är av vikt med hänsyn till atteftersfäpningen i handelsstatistiken inle bör få bli alltför lång. Nämndenfinner mot denna bakgmnd kommitténs förslag i fråga om periodicering avförtullningsan-mälningen väl avvägt. Nämnden har ej heller någon erinran motkommitténs uttalande att den för tullen bestämda kredittiden liksom nu börgälla även för andra avgifter som erläggs till på gmnd av införseln,exempelvis införselavgiftema på jordbrukets område. De ränteförluster som ärförbundna härmed bör enligt nämndens uppfattning accepteras med hänsyn tUlfördelarna av ett smidigt fungerande system. delar kommitténsuppfattning, att tullkredit i princip bör kunna medges utan något krav påsäkerhet. Enligt förbundets uppfattning skall frågan om ställandet av säkerhetavgöras med hänsyn till tullens näringspolitiska effekt. Det kan inte anlas,att denna effekt i någon väsentlig mån kan reduceras genom att nuvarande kravpå ställande av säkerhet slopas. Förbundet anser, att det måste vara felaktigtatt här anlägga samma synpunkter som vid kommersiell kreditgivning. anser atttullkredit utan föregående kredilbedömning skall medges samtiiga företag sombedriver affärsmässig import, utländska förelag dock undantagna. Det finnsenligt förbundels uppfattning ingen anledning att inskränka kreditgivningenora tullavgifter såsom fömtsätts erhåller samma förmånsrätt i konkurs somskattefordringar. bör medges rätt alt dra in krediträlten vidmissbruk. Skulle kommitténs förslag vinna gehör, bör reglerna för denföreslagna registreringen av importörer med krediträtt tillämpas mycketliberalt, så att de mindre importörema ej diskrimineras i detta hänseende.Förbundet har konstaterat att varje skärpning på kreditmarknaden i första handdrabbar de mindre och medelstora företagen och atl dessa således har stortbehov av det tillskott tUl rörelsekapitalet som tuUkredi-terna innebär. framhåller, att detförslag till redovisning av viss import, somtuUagstiftningskommittén framlägger, innebär en försämring avtidslokaliseringen i importstatistiken. Hur allvarlig denna försämring kommeralt bli, stäUd i relation tiU redan existerande eftersläpningar i statistiken,har ej kunnat bedömas av eftersom inga uppgifterföreligger om storleksordningen av den förskjutning i redovisningen som kankomma att uppstå. dömningenav kommitténs förslag är det av avgörande betydelse att kvantitativt kunna angehur den föreslagna periodiceringen av redovisningen påverkar statistiken. Departementspromemorian(2125 §§) Belräffande betalningsskyldigheten föreslås idepartementspromemorian att importören skall betala tull och annan avgift förvaran. För promemorians förslag rörande importörsbegreppets innebörd hartidigare redogjorts. När det gäller uppbörden föreslås i promemoriansora huvudregel att betalning av tull och annan införselavgift skall ske inom15 dagar efter dagen för avgiftsbeslulet och att importören ej får förfoga övervaran förrän betalning skett. föreslås emellertid fåföreskriva betalning i annan ordning. I sådant fall uppförs avgiftsbeloppet påsärskild tullräkning som generaltullstyrelsen utfärdar. Räkningen skallbetalas inom den tid styrelsen bestämmer dock ej senare än en månad från dendag då räkningen har utfärdats. Detla senare förfarande avses inte skilja sigfrån det förfarande som f. n. tiUämpas vid uppbörd från kreditvamhavare.Importör, som betalar enligt tiUlräkning, skall enligt promemorian eftertillstånd av generaltullstyrelsen fritt få förfoga över varan utan hinder avall tull och annan avgift ej erlagts för den. S'äkerhet för tull och annan avgift som villkor förtullkredit bör i princip inte längre krävas med hänsyn till att förmånsrättnumera föreligger för tull och andra avgifter som lullverkel uppbär 13 §förmånsrätts-lagen (1970: 979) jämförd med 1 § första stycket 5 lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m. m. Betalas ej tull eller annan avgift mom föreskriventid utgår ränta efter en årlig räntesats som raed överstiger det avriksbanken från förfallodagen tillämpade diskontot. Till betalning förfaUentull och annan avgift samt ränta skall på framst'ållning av generaltuUstyrelsenomedelbart tas ut genora utmätning. Har tull eller annan avgift inbetalals medför högt belopp utgår ränta efter på återbetalat belopp. I flertalet yttranden har frågan om vem som skallvara betalningsskyldig för tull och annan införselavgift lämnats ulan erinran.Några remissinstanser, som närmare berört promeraorians förslag att importörenskall vara belalningsskyldig, släller sig kritiska härtUl, Kammarrätten i är som förut nämntskritisk mot det föreslagna iraportörsbegreppet och anser att detta böromarbetas så alt tveksamhet inte behöver uppstå om vem som är skyldig att avgedeklaration eller betala tull. Generaltullslyrelsen föreslår liksom m. fl. att tull och andra införselavgifter skall erläggas avden som anmäler vara till förtuUning,