prop · FV0369 · 1972-12-31 00:00:00 — Paragrafens första stycke,som saknar direkt motsvarighet i UFL, svarar mot 8 § första stycketsakkunnigförslaget och innehåller de aUmänna krav på en förenings stadgar somföljer av skälighets- och soli-ditetsprincipema. Bestämmelserna är utförligtbehandlade i avsnitt 3.3.3. Andra stycket, som svararmot 8 § UFL och 8 § andra stycket sakkunnigförslaget, innehåller en uppräkningi nitton punkter av de uppgifter och föreskrifter som skall tas in iunderstödsförenings stadgar för att föreningen skall kunna registreras. Punktema stämmer i saköverens med 8 § andra stycket 115 och 1720 sakkunnigförslaget. Punkterna14 stämmer i sak överens med gällande rätt (8 § 14 1972: 69 122 UFL)och innehåUer föreskrifter om att i stadgama skall anges föreningens firma,ändamålet med föreningens verksamhet, den ort där styrelsen skall ha sitt säteoch de vUlkor som skall gälla för inträde i föreningen. 1 punkterna 5 och 6 angesi överensstämmelse med gällande rätt (8 § 5 och 6 UFL) att i stadgarna skalltas in regler om medlemmamas rätt i fråga om försäkringsförmånerna och omskyldighet att erlägga medlemsavgifter. a. skall förmånernas och avgifternasstorlek eller gmnderna för deras beräknande anges. Några pensionskassor harunder remissbehandlingen föreslagit att ITP-kassas försäkringstekniska grunderinte skall behöva tas in i stadgarna och att ändring av sådana gmnder skall fåbeslutas av styrelsen i stället för föreningsstämma. Därigenom skulle ändringav sådana grunder kunna genomföras snabbare. Jag är dock inte beredd att slopakravet på att de försäkringstekniska gmnderna skaU redovisas i pensionskassasstadgar. Till frågan huravida ändring av stadgama i angivna hänseende skall fåske efter beslut av styrelsen återkommer jag i specialmotiveringen till 37 §.Vad gäUer avgifterna får jag i övrigt hänvisa tUl avsnitt 4.4.1. Punkterna 7 och 8 stämmeri sak överens med 8 § 7 och 8 UFL och anger att i stadgama skall tas in reglerom särskild uttaxering, om sådan skall förekomma, samt om påföljd avförsummelse att erlägga medlems avgift eller uttaxerat belopp. I punkt 9, som saknarmotsvarighet i UFL, föreskrivs att stadgarna skall innehålla vUlkoren förfribrevs- och återköpsrätt, om sådan rätt skall finnas. Vissa bestämmelser omrätt till fribrev och återköp har tagits in i 19 § och har behandlats iavsnitt 4.4.5. Punkten 10 iimehåller attviUkoren för medlems rätt att belåna sitt försäkringsbrev hos föreningen i stadgarna, om sådan rätt skall finnas (jfr 17 § andra stycket UFL). I punkt 11, som saknarmotsvarighet i UFL, föreskrivs att stadgarna skall innehålla uppgift om detider då försäkringsteknisk utredning skall verkställas. Punkterna 12 och 13stämmer i sak överens med 8 § 9 och 10 UFL. De anger att i stadgarna skall tasin de gmnder som skall gälla i fråga om fondbUdning (se avsnitt 4.4.3) samtregler om hur medel som inte behövs för löpande utgifter skall placeras och omhur föreningens värdehandhngar skaU förvaras. Vad gäller kravet beträffandeplacering av föreningens medel bör påpekas, att det inte räcker med en allmänthållen bestämmelse. Särskilda placeringsregler gäller i fråga om de medel somskall täcka försäkringsfonder och övriga skulder. Dessa regler, som idepartementsförslaget tagits upp i 24 §, har behandlats i avsnitt 5. De innebäratt en förening har att välja mellan vissa särskilt angivna placeringsobjekt,varjämte föreningen har frihet att placera en mindre del av medlen på annatsätt. Föreskriften i punkten 13 betyder att av stad- Prop.1972: 69 123 garnaskaU framgå dels om föreningen skall få använda sig av alla eller endast vissaav de i 24 § angivna placeringsobjekten, dels de bestämda placeringssätt somskaU få utnyttjas i fråga om den del av medlen som får placeras fritt.Beträffande medel för vilka reglerna i 24 § inte gäller, s. k. fria fonder,skall också uttryckligen anges de placeringsmöjligheter som föreningen . Punkt14 anger i sak överensstämmande med 8 § 11 UFL att i stadgarna skall finnasuppgift om hur andra medel än de som avsatts till försäkringsfonden, dvs. friafonder, skall användas. Dessutom föreskrivs att återbäringsbestämmelser iförekommande fall skaU tas in i stadgarna. Frågor rörande återbäring harbehandlats i avsnitt 4.4.4. Punkt15 innehåller föreskrifter om styrelse och revisorer. Motsvarighet vad gällerstyrelsen finns i UFL i 8 § 12, där det föreskrivs att styrelsenssammansättning skall anges i stadgama. Här kan nämnas att gällande rätt (8 § 12och 13 UFL) och sakkunnigförslaget (8 § andra stycket 16) även tar upp krav påatt i stadgama skall anges gmndema för styrelsens beslutförhet och föreskrifterom hur revision skall ske. Någon motsvarighet härtUI finns inte idepartementsförslaget. Enligt min mening saknas anledning att kräva attstadgarna obligatoriskt skall innehåUa bestämmelser härom, eftersom i lagenfinns regler om vad som skall gälla i dessa hänseenden. Endast i den mån det ärtUlåtet att genom bestämmelser i stadgama göra avsteg från dessa regler måstesåledes reglering ske i stadgama. Omföreningsstämmas befogenheter skall utövas av särskUt utsedda personer,fullmäktige, skall enligt punkt 16 föreskrifter härom finnas i stadgama (jfr 39§ UFL). Enligtpunkt 17 skall uppgift om tiden för ordinarie föreningsstämma tas in istadgama. Denna föreskrift ersätter den gällande föreskriften (8 § 14 UFL)att, om mer än ett ordinarie föreningssammanträde skall håUas , tidernaför sammanträdenas hållande skaU anges i stadgarna. De bestämmelser som enligt33 § i departementsförslaget skall gälla i fortsättningen innebär, att endasten ordinarie föreningsstämma kan håUas och att denna stämma måstehåUas före . I stadgarna skall således tidpunkten för den ordinariestämman preciseras, t. ex. tUl en viss månad. Punkterna18 och 19 stämmer i sak överens med 8 § 15 och 16 UFL De innehållerföreskrifter om kallelser och meddelanden samt om förfarandet med föreningenstillgångar vid dess upplösning. Paragrafeninnehåller bestämmelser om understödsförenings firma och svarar mot 9 § UFL ochsakkunnigförslaget. 1972: 69 124 Enligt9 § första stycket UFL skall understödsförenings firma innehålla ordet"understödsförening". Förening som uteslutande eUer huvudsakligenmeddelar sjukhjälp får dock i stället använda beteckningen"sjukkassa". En likartad särregel finns också för arbetslöshetskassa.I paragrafens andra stycke finns regler om förbud för understödsförening att ifirman använda ordet "bolagbank" så att det misstaget kan uppstå att föreningen innehas av ettbolag eUer en bank. Ordet "ömsesidig" får inte förekomma tUlsammansmed ordet "försäkring". Vidare får ordet "erkänd" användasendast av erkänd arbetslöshetskassa. I tredje stycket anges att firman skalltydligt skUja sig från annan registrerad ännu bestående understödsföreningsfirma. Medanledning av önskemål från understödsföreningshåll föreslår den sakkunnige attförening i sin firma skall ha möjlighet att använda termen"försäkringsförening" i stället för "understödsförening". Iövrigt följer sakkunnigförslaget det förslag tiU ändring av 9 § UFL som lagtsfram av firmautredningen i betänkandet Firmaskydd (SOU 1967: 35 s. 56). Detinnebär att den nuvarande möjligheten för förening att använda"sjukkassa" i firman behålls och att 9 § andra och tredje styckenaersätts med en hänvisning tUl firmalagen. Den sakkunnige anmärker att om dennalag inte trätt i kraft, när den nya understödsföreningslagen börjar gälla,bestämmelsen i UFL med viss jämkning får föras över tUl den nya lagen. förmodar att många föreningar medtiUfredsställelse hälsar den föreslagna möjligheten att i firman få byta ut detålderdomliga och med nuvarande förhållanden mindre väl överensstämmande ordet"understödsförening" mot "försäkringsförening". ÄvenFolksam finner detta förslag välgrandat. läns allmännaförsäkringskassa avstyrker förslaget med hänvisning till att det finns storrisk för förväxling med försäkringskassorna. Detär f. n. inte ovanligt att en understödsförening i olika sammanhang betecknarsig som försäkringsförening. Risken för att allmänheten skaU förväxla dettabegrepp med allmän försäkringskassa är enligt min mening tämligen liten. Ävenjag anser därför att understödsförening bör få möjlighet att också formeUtanvända termen försäkringsförening. Jag har från chefen förjustitiedepartementet inhämtat, att Prop.1972: 69 125 firmautredningensförslag tUl firmalag f. n. är under beredning i departementet och inte kankomma att leda tUl lagstiftning som träder i kraft . Med hänsynhärtiU bör de nuvarande reglema i 9 § andra och tredje styckena UFL, med vissredaktionell jämkning, föras över till den nya lagen. Om firmautredningensförslag leder till lagstiftning kan det bli aktuellt att vidta följdändringar idessa regler. Dessaparagrafer innehåller bestämmelser rörande ansökan om registrering avunderstödsförening. De stämmer i sak överens med 7 § andrasjätte styckenasakkunnigförslaget och innebär endast smärre ändringar och tiUägg i förhåUandetUl vad som gäller enligt 7 § UFL. Föreskriften i 14 § sista stycket omfirmatecknares namnteckning har införts efter förebUd i 9 § EFL. Paragrafen,som motsvarar 10 § UFL och sakkunnigförslaget, innehåller bestämmelser ommedlemsförteckning. F. n. gäller att genom styrelsensförsorg skaU hållas förteckning vari beträffande medlemmar och pensionstagaresom inte är medlemmar skall anges fullständigt namn, födelseår och, i fråga ommedlem, tiden för inträdet i föreningen. I enlighet med sakkunnigförslaget harnu lagts tUl att också medlems eUer pensionstagares senast kända hemvist skalltas upp i förteckningen. Att sådan uppgift finns hos föreningen är av betydelsenär det i olika sammanhang gäller att ge medlemmar och pensionstagare möjUghetatt bevaka sina intressen. I departementsförslaget har vidare kravet påuppgift om födelseår ersatts med uppgift om personnummer. Jag är medveten omatt det i fråga om en del äldre föreningsmedlemmar, som inte nås under densenast kända adressen, kan vara svårt att få fram uppgift om personnummer. Detfår ankomma på försäkringsinspektionen att ge anvisningar om hur långtefterforskningarna skall drivas i dessa fall. På förslag av densakkunnige har införts skyldighet att i förteckningen ta in tillgängligauppgifter om fribrevshavare. För att trygga möjligheten tiU kontakt med dessaär det självfaUet av vikt att förenmg har uppgifter om hemvist ochpersonnummer även i fråga om dem. Med hänsyn tUl att uppgifter omfribrevshavare i stor utsträckning saknas hos föreningarna har enobligatorisk skyldighet att inhämta sådana uppgifter emeUertid bedömts medförabetydande administrativa problem för föreningama. Anteckningar imedlemsförteckningen om fribrevsha- 1972: 69 126 varebehöver därför ske endast i den mån uppgifterna utan större omgång kaninhämtas av föreningarna. Medanledning av vad några pensionskassor anfört i sina yttranden vUl jag påpekaatt inget hindrar att understödsförening, vars medlemmar är anstäUda vid visstföretag, fullgör skyldigheten att låta föra medlemsförteckning på så sätt attföretaget på föreningens uppdrag för förteckningen. Dennaparagraf, som saknar motsvarighet i UFL och i sakkunnigförslaget, innehållerbestämmelse om prövning av fråga om antagande av medlem i understödsförening. Dengällande ordningen innebär att understödsförening har fri prövningsrättbeträffande vem som skall antas som medlem i föreningen, därvid prövningenregelmässigt torde göras av styrelsen. Av den fria prövningsrätten följer attden som vägrats inträde i understödsförening inte kan få beslutet prövat avutomstående organ. Enligt mui mening saknas anledning att frångå denna ordning.I paragrafen har därför angetts att fråga om antagande av medlem avgörs avstyrelsen. Bestämmelsen begränsar givetvis inte styrelsens vanliga rätt attuppdra förvaltningsbefogenhet till person inom eller utom styrelsen. Det börvidare tUläggas att styrelsen vid prövningen av medlemsansökan är skyldig attiaktta de vUlkor om ålder, hälsotUlstånd eUer annat som enligt föreskrifter istadgarna måste vara uppfyllda för att ansökan om medlemskap skall kunnabevUjas (se 11 § andra stycket 4 departementsförslaget). Om dessa villkor undervissa föratsättningar skall få frångås, t. ex. vid kollektivt inträde, måstedetta framgå av stadgarna. Också föreskrifter i stadgarna rörande obligatorisktmedlemskap i fråga om anställda vid visst företag måste självfallet iakttas avstyrelsen. Paragrafen,som svarar mot 11 § UFL och sakkunnigförslaget, innehåller bestämmelser om medlemsutträde och uteslutning ur understödsförening. I 11§ första stycket UFL finns regler om medlems rätt att utträda urunderstödsförening. I andra stycket anges att medlem inte får uteslutas påannan grund än som bestäms i stadgarna. Enligt tredje stycket skall person, somendast för egen pensionering är medlem i förening, anses ha utträtt urföreningen vid pensionsfallets inträffande såvida inte annat sägs i stadgama. Prop.1972: 69 127 Sakkunnigförslagetinnehåller bestämmelser som i huvudsak stämmer överens med 11 § första ochandra styckena UFL. Däremot finns ingen motsvarighet till föreskriften i frågaom pensionstagares avgång då pensionsfallet inträffar. Den sakkunnigediskuterar beträffande pensionskassor såväl pensionstagares somfribrevshavares rätt till bibehållet medlemskap. Den sakkunnige menar attdessa i princip bör ha möjlighet att stå kvar som medlemmar. De har fortfarandeintresse av att bevaka föreningens åtgärder i ekonomiska hänseenden, t. ex. ifrågor som avser överskottsmedlen och deras användning. Det kan därför sättas ifråga om inte en tvingande föreskrift om pensionstagares och fribrevshavaresrätt till bibehållet medlemskap bör införas. Med hänsyn till bl. a. devarierande förhållanden som råder inom olika föreningar anser den sakkunnigeemellertid att frågan inte bör lösas genom en lagbestämmelse utan i stället börregleras i stadgarna. Frågan får därvid för varje förening lösas mot bakgrundav de allmänna krav, bl. a. skälighetsprincipens krav, som skall gälla förutformningen av stadgarna. Remissinstansernahar lämnat sakkunnigförslaget utan erinran. Paragrafensförsta stycke upptar med endast redaktionella ändringar de regler om medlemsrätt till utträde som finns i 11 § första stycket UFL. Jagdelar beträffande pensionskassor uppfattningen att starka skäl kan anföras tillstöd för en föreskrift om att pensionstagare och fribrevshavare skall ha rättatt stå kvar i sin förening också efter pensionsfallets inträffande resp.nedsättningen av försäkring till fribrev. Eftersom en sådan regel i vissa fallkan tänkas orsaka föreningen och övriga medlemsgrupper olägenheter som kananses mer beaktansvärda än pen-sionstagarnas och fribrevshavarnas intresse avatt behåUa medlemskapet, anser jag att den av den sakkunnige förordadelösningen kan godtas och såvitt avser fribrevshavare gälla även för andraföreningar. Därför har inte tagits upp någon bestämmelse om pensionstagares ochfribrevshavares medlemskap vid sidan av den i andra stycket intagna regeln attmedlem inte får uteslutas på annan gmnd än som anges i stadgarna. Detta innebäratt om något annat inte sägs i stadgarna såväl pensionstagare somfribrevshavare har kvar medlemskapet i föreningen. Rätten till fribrev kan istadgama vara begränsad tUl i 19 § första stycket angivet fall, dvs. då medlemavgår ur förening. I departementsförslaget har tUl-lagts, att fråga omuteslutning prövas av styrelsen om annat inte är bestämt i stadgama. 1972: 69 128 Dermaparagraf, som svarar mot 12 § UFL och sakkunnigförslaget, innehåUerbestämmelser om rättsförhållandet meUan understödsförening och medlem somavgått ur föreningen. Bestämmelsema stämmer i sak överens med de gäUandereglema med undantag av att förenings möjlighet att från avgången medlem ta utavgift på grand av viss inträffad händelse, t. ex. uttaxering vid dödsfaU,tagits bort. Att sådana avgifter över huvud inte får tas ut följer redan avgällande allmänna bestämmelser om avgifter (se 13 § första stycket tredjepunkten UFL och 20 § andra stycket departementsförslaget). Dennaparagraf, som saknar motsvarighet i UFL, svarar mot 13 § sakkunnigförslaget.Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt 4.4.5. Paragrafen,som svarar mot 13 § UFL och 14 § sakkunrugförslaget, innehåller regler omavgifter. Bestämmelsema har behandlats i avsnitt 4.4.1. Paragrafen,som motsvarar 15 § UFL och sakkunnigförslaget, innehåller bestämmelser omskyldighet att upprätta försäkringsteknisk utredning. Bestämmelserna harbehandlats i avsnitt 4.4.2. Dennaparagraf svarar mot 17 § andra stycket UFL och 16 § sakkunnigförslaget ochinnehåller regler om beräkning av premiereserv. Reglerna, som har berörts i avsnitt4.4.3, ger i motsats till gäUande bestämmelser en endast helt kortfattaddefinition av premiereserven. Hur beräkningen skall ske för olika föreningarframgår av de grunder som inspektionen fastställer med stöd av 21 § fjärdestycket departementsförslaget. Paragrafen,som ersätter 1618 §§ UFL och svarar mot 18 § sakkunnigförslaget, innehållerbestämmelser om skyldighet att avsätta medel tiU försäkringsfond och ommöjligheter att sätta ned denna fond. Bestänunelsema har kommenterats i avsnitt4.4.3. Dennaparagraf, som svarar mot 19 § UFL och sakkunnigförslaget, innehållerplaceringsregler i fråga om de medel som skall säkerstäUa att föreningen kanfuUgöra sina utfästelser. Reglerna har behandlats i avsnitt 5. Förstastycket innehåller de gmndläggande placeringsbestämmelsema. I stycketsinledning föreskrivs att understödsförening är skyldig att vid varje tidpunktredovisa tUlgångar av i stycket angiven art till ett belopp, som täcker summanav dels föreningens försäkringsfonder, dels övriga skulder. Eftersom endastegentliga skulder avses anges för tydlighets skull att annan fond änförsäkringsfond, t. ex. fri fond som bUdats av överskott på rörelsen, inte skaUmedräknas. Övriga poster som bmkar tas upp på en balansräknings skuldsida skalli princip omfattas av fäck-ningsregdn. Till de egentliga skuldema hör sålundaockså förfaUna men ännu inte utbetalade försäkringsbelopp i den mån dessa inteingår i den för verksamhetsgrenen beräknade premiereserven. Kravet att redovisningenav tUlgångar på föreskrivet sätt skall vara uppfyllt harinförts på förslag av försäkringsinspektionen. Vid beräkning av försäkringsfondvid annan tidpunkt än balansdagen får lämpliga uppskattningsmetoder användas(jfr prop: 1948: 50 s. 357). Första stycket innehåUer i övrigt en katalog itio punkter över de objekt i vilka medel får placeras till täckande avförsäkringsfonder och skulder. Punkterna stämmer i sak i allt väsentligtöverens med motsvarande punkter i 19 § 1 mom. sakkunnigförslaget. Punkt1 motsvarar samma punkt i UFL och anger obhgationer och andraskuldförbindelser, för vars betalning staten svarar, som tillåtnaplaceringsobjekt. Ipunkt 2 tas upp obligationer som utfärdas av hypoteksinstitut och vissakreditaktiebolag. I överensstämmelse med motsvarande punkt i 274 § FL tas vidsidan av hypoteksbankens och stadshypotekskassans obligationer, vilka ärgodkända placeringsobjekt redan enligt gällande lag, också upp obligationer somutfärdats av , ochskeppsfartens sekundärlänekassa eller av 5 1972.1 saml. 1972: 69 130 investeringsbankeneller av sådana andra kreditaktiebolag, som står under tiUsyn avbankinspektionen enligt lagen (1963: 76) om kreditaktiebolag. Bland desistnämnda märks de bostadsfinansierande bolagen ,() och () m. fl. Vad gäller bostadskreditkassan bör anmärkas att dettahypoteksinstitut genom fusion gick upp i stadshypotekskassan(prop. 1968: 153, SFS 1968: 575). Även om bostadskreditkassans obligationerefter sammanslagningen är att anse som stadshypotekskassans obhgationer bör iklarhetens intresse bostadskreditkassan också nämnas, eftersom de av dennakassa utfärdade obligationerna kan komma att vara utelöpande ända till omkringår 2 000. Punkt3 omfattar fordringsbevis som utfärdats av och bankinstituten,därvid undantag görs för förlagsbevis. Punkten stämmer i sak överens medmotsvarande punkt i 274 § FL och innebär i jämförelse med gäUande rätt (19 §första stycket 3 UFL) den ändringen, att också fordringsbevis utfärdade avpostbanken och centralkassa för jordbrukskredit godkänns. Med bankaktiebolagoch sparbank avses självfallet enbart . Punkt4, som svarar mot samma punkt i såväl 19 § UFL som 274 § FL, avser placering iobligationer och andra skuldförbindelser, som utfärdats eller garanterats avsvensk kommun. Enligtbestämmelserna i och FL begränsas placeringama till lån för vars upptagandeeller garanterande kommun fått tillstånd av Kungl. Bestämmelser omkommuns lånerätt finns i 5860 §§ kommunallagen (1953: 753, omtryckt 1969:765). Enligt dessa är kommun i princip skyldig att inhämta tUlstånd av Kungl.Maj:t för att ta upp lån eller teckna borgen. Vissa undantag har dock medgettsfrån denna skyldighet. Sålunda får kommun inom en på visst sätt bestämd ramunder-ställningsfritt ta upp lån eUer ingå borgen. Vissa villkor gäller därvid,bl. a. skall sådana lån åtetrbetalas . Denna lånerätt har närmasttUl syfte att tUlgodose kommunernas behov av kassaförlag. TUlstånd krävs inteheller när det är fråga om lån eller borgen för bostadsbyggnadsföretag somgodkänts för statlig belåning eller lån tUl vatten- och avloppsanläggningar.Kungl. Maj:t bestämmer vUlkoren för sådana lån. Densakkunnige har i sitt förslag slopat begränsningen till lån som godkänts avKungl. Några skäl för ändringen har inte redovisats i betänkandet.Ändringen har berörts av två remissinstanser. harförklarat sig från säkerhetssynpunkt inte ha något att erinra mot ändringen.Riksbanksfullmäktige anser däremot med hänvisning till att villkoret omKungl. Maj:ts tUlstånd gäller enligt FL att begränsningen bör behållas.Fullmäktige menar dock att med lån till vilket Kungl. Maj:ts tillstånderhållits bör jämställas vissa lån, för vUka tillstånd inte krävs, nämligen lånför bostadsbyggnadsföretag som 1972: 69 131 godkäntsför statlig belåning samt lån till vatten- och avloppsanläggningar. Jagdelar riksbanksfulhnäktiges mening att understödsföreningarna också ifortsättningen skall få lämna lån tUl kommunerna om dessa fått Kungl. Även underställningsfria kommunlån som avser lån förbostadsbyggnadsföretag som godkänts för statiig belåning och lån till vatten-och avloppsanläggningar bör, som fullmäktige påpekar, vara tiUåtnaplaceringsobjekt. I det följande (punkt 7) tas upp värdehandlingar som tillsin art och tUl den säkerhet de erbjuder kan anses jämförliga med bl. a.kommunlån, som godkänts av Kungl. Med tiUämpning av denna bestämmelsesynes placering kunna ske också i nämnda underställningsfria lån. EnsärskUd regel härom är således inte behövlig (jfr prop. 1961: 95 s. 10). Punkt5, som har sin motsvarighet i 274 § första stycket 5 FL (ändrad senast 1967:343), avser obligationer som utfärdats av svenskt industriföretag. Departementsförslagetskiljer sig från sakkunnigförslaget och dess förebild i FL på så sätt, attinte enbart obligationer som offentligen utbjudits av affärsbank ellerinvesteringsbanken tUlåts utan också sådana, som utbjudits av övrigabankinstitut. Justeringen hänger samman med den genomfördasamordningen av bankinstitutens rörelseregler (prop. 1968: 143). Punkt6 omfattar skuldförbindelser för vilka förening har säkerhet i form av panträttpå grundval av inteckning i fast egendom eller i tomträtt. Punkten, sommotsvarar 19 § första stycket 5 UFL, stämmer i sak överens med 274 § förstastycket 6 FL (ändrad : 55). Förslaget innebär en väsentlig vidgningav placeringsrätten. F. n. är denna begränsad till lån som avser fast egendom ochdär inteckningssäkerheten ligger inom två tredjedelar av taxeringsvärdet.Liberaliseringen innebär dels att det blir tillåtet att placera också iinteckningslån som avser tomträtt, dels att belåningsgränsen i fråga om sådanafastigheter eller tomträtter som avser jordbmks-, bostads-, kontors- elleraffärsändamål höjs tiU fyra femtedelar av taxeringsvärdet.