prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Att tUl allmän domstol förlägga överprövningen i alla frågor som avgörsav rätlshjälpsnämnden är av skäl som jag anfört beträffande den regionalaorganisationen inte något realistiskt alternativ. En överprövning avrättshjälpsnämndemas beslut bör därför ske inom ramen förrättshjälpsorganisationen. Självfallet bör vid utformningen avfullföljdsreglerna beaktas att åtminstone vissa av de frågor som skall avgörasav rättshjälpsnämnd kan vara av särskild betydelse för den enskUde. Det är sålunda angeläget att överprövningeninnefattar tUlräckUga rättssäkerhetsgaranlier. SärskUt när det gäller fråga omersättning till biträden där prövningen i vissa fall skall göras av domstol meni andra fall av rättshjälpsnämnden, skulle för sistnämnda fall en ordning med lOt 1972.1 saml Nr 4 1972: 4 298 encentral skiljenämnd kunna medföra vissa fördelar. En sådan ordning skulleemeUertid innebära att ytterUgare ett centralt rätlshjälpsor-gan måstetUlskapas. I likhet med vad som förordals i promemorian och avflertalet av de remissinstanser som har berört frågan anser jag att centralmyndighetenbör bli fuUföljdsinslans vid talan mot de regionala rättshjälpsorganens beslut.Rättssäkerhetssynpunkterna kan enligt min mening tUlgodoses genom attcentralmyndigheten vid prövning av besvärsärenden får en för dessa uppgiftersärskilt avpassad sammansättning. Sammansättningen bör vara sådan atterfarenhet i fråga om domstolsverksamhet och advokatverksamhet finnstillgänglig som intresset av lekmanna-medverkan tUlgodoses. Jagförordar därför med visst beaktande av den sammansättning somdomstolsverksutredningen föreslagit för styrelse attcentralmyndigheten vid prövning av besvärsärenden skall beslå av sjuledamöter. Ordförande bör vara chefen för centralmyndigheten, övriga sexledamöter jämte ersättare för dem bör utses av Kungl. Av dessa bör enledamot vara domare. En ledamot bör vara advokat vid aUmän advokatbyrå och enprivatpraktiserande advokat. Den sistnämnde bör utses efter förslag avadvokatsamfundet. Återstående tre ledamöter bör ha erfarenhet frånriksdagsarbete. Som jag framhåUit tidigare är det angeläget attförfarandet i rättshjälpsärenden görs så enkelt som möjligt. En utgångspunktnär det gäller förfarandet bör vara att rättshjälpsärenden i största möjligautsträckning kan skötas genom biträdet och att rättshjälpsnämnden inte behöverta befattrung med ärendena i andra fall än när det är motiverat av ett direktaUmänt intresse. Med de nu angivna utgångspunkterna bör förfarandetvid rättshjälp med biträde av advokat eller biträdande jurist vid advokatbyråordnas så att formellt beslut om rättshjälp av rättshjälpsnämnden inte behövermeddelas så länge kostnaderna i ärendet täcks av det kostnadsbidrag som denrättssökande skall betala. En sådan ordning innebär att den rättssökande vändersig direkt tUl ett biträde, som beräknar maximibeloppet för kostnadsbidraget.Skyldigheten att erlägga koslnadsbidrag fuUgörs genom att den rättssökande inommaximibeloppet betalar ersättning till biträdet och bestrider övriga kostnaderför rättshjälpen. Stannar kostnaderna inom maximibeloppet, behöver någotformellt beslut om rättshjälp inte meddelas. Om kostnaderna för rättshjälpendäremot kommer att överstiga maximibeloppet och sålunda direkt ekonomisksubvention från det allmännas sida inträder, får ansökan om rättshjälp görashos rätlshjälpsnämnden, som vid bifall till ansökan förordnar biträde ochfastställer maximibeloppet 1972: 4 299 Meddelas beslul om rättshjälp avrätlshjälpsnämnden, bör den rättssökande fortsätta att fullgöra sinbidragsskyldighet i den mån bidragsskyldigheten inte har fullgjorts tidigare.Detta bör ske genom alt kostnadsbidraget betalas till biträdet. Efter beslutetutgår ersättning tUl biträdet av allmänna medel. Av praktiska skäl börersättningen i princip avse biträdets arbete alltsedan rättshjälpen började,oavsett när beslut om rättshjälp meddelades. Eftersom den rättssökande enligtvad som sagts skaU fuUgöra sin bidragsskyldighet genom att betala kostnads-bidragtiU biträdet bör från den ersättning biträdel tiUerkänns av allmänna medelavräknas vad den rättssökande är skyldig att utge som kostnadsbidrag tUlbiträdet Om biträdet är annan än advokat eller biträdandejurist vid advokatbyrå bör som jag nämnt tidigare rättshjälp inte börja lämnasförrän rättshjälpsnämnden beslutat om rättshjälp. I dessa fall bör kostnadsbidrageti sin helhet erläggas till biträdet Har biträde inte förordnals, bör koslnadsbidrageterläggas tiU rättshjälpsnämnden. Den här angivna ordningen medför åtskilligafördelar genom att rättshjälp kan börja lämnas ulan ansökningsförfarande ellerandra formaliteter i aUa de fall då biträdet är advokat eller biträdandejurist vid advokatbyrå. Uppbörden av kostnadsbidraget kommer att ske påbiträdets ansvar i de faU när biträde har förordnals. Biträdet står sålundarisken för att kostnadsbidraget inte erläggs. Normalt torde biträdet med dennaordning kräva förskottsbetalning innan han lämnar biträdeshjälp. Det fårgivetvis föratsättas att förskott tas ut med skäligt belopp efter hand somkostaadema uppkommer. Frågan om betalningsanstånd bör med denna lösningöverlämnas tiU biträdets egen bedömning. Givetvis bör det också finnas reglersom innebär att beviljad rättshjälp upphör om kostnadsbidraget inte betalas. På grund av det anförda bör inte ges några reglerom förskottsbetalning eller anstånd med betalning av koslnadsbidraget i defall när biträde har förordnats. I de sällsynta fall när bidraget skaU betalastill rättshjälpsnämnden, t. ex. när rättshjälp beviljas utan att biträde förordnas,skulle i och för sig sådana regler kunna vara av visst värde. I praktikenskulle emellertid utrymmet för sådana regler bli mycket begränsat. Frågan kanenligt min mening överlämnas tUl rättshjälpsnämndens tiUämpning. Ett väsentiigt inslag i rättshjälpen ärkostnadskontrollen beträffande biträdesersättningen. Som jag anfört tidigarekan taxor för biträdeser-sättningen beräknas komma att täcka det storaflertalet rällshjälpsarenden. Jag har i det föregående förordat att prövningenav biträdesersättningen skaU ankomma på allmän domstol i sådana mål ellerärenden som handläggs där och i övrigt på rättshjälpsnämnderna. Det sagda innebäratt domstol kommer all bestämma ersättningen tUl biträdet i alla 1972: 4 300 måloch ärenden som handläggs vid domstol. Detta bör gäUa obligatoriskt oavsett omrättshjälp lämnas efter beslut av rättshjälpsnämnden eUer utan sådant beslut. Isådana fall där den rättsliga angelägenhet som rättshjälpen avser intebehandlas av allmän domstol faststäUer rätlshjälpsnämnden ersättningen. Dettasker obUgatoriskt endast när rättshjälp lämnats efter beslut avrätlshjälpsnämnden och ersättning således utgår av allmänna medel. I övrigafall, dvs. när rättshjälp lämnas vid advokatbyrå ulan beslut avrätlshjälpsnämnden, utgår inte någon subvention av allmänna medel. Som jagframhåUit tidigare är det emellertid angeläget att åstadkomma en kontroll överbiträdesersättningen även i dessa fall. Denna kontroll bör enligt min meninginnebära att rättshjälpsnämnden får behörighet att fastställabiträdesersättningen. Denna behörighet får utnyttjas av nämnden när det ärpåkaUat på grand av klagomål av den rättssökande eller av annan särskildanledning. Som framgår av del anförda kommer vid rättshjälpulan beslut av rätlshjälpsnämnden förhållandet mellan advokaten och klientenatt i vissa avseenden gestalla sig som om någon rättshjälp inte meddelas. Avbetydelse är då att kunna fastställa när rättshjälp utan beslut av nämndenskall anses utgå och advokaten och den biträdande juristen följaktligen bliskyldiga att tillämpa de särskUda bestämmelser som gäller för denna typ avrättshjälp. Enligt min mening bör gälla att rättshjälp utan beslut avrättshjälpsnämnden skall utgå om advokaten eller den biträdande juristen viUlämna sådan rättshjälp och klienten begär det. Advokaten skaU givetvis varaskyldig att upplysa klienten om innebörden av denna rättshjälp. Det nu sagdabör gälla även för den form av rättshjälp som består i konsultation. För deärenden som handläggs enligt reglema om rättshjälp utan beslut bör advokatenvidare vara skyldig alt lämna klienten bevis härom, eventuellt med uppgift omklientens beräknade kostnadsbidrag och vad som legat till grand förberäkningen samt kostnaderna i ärendet. Rättshjälpsärenden av denna typ börvidare diarieföras särskilt vid advokatbyrån och anmälas till rättshjälpsnämnden.Formaliteterna bör kunna göras mycket enkla. De närmare bestämmelsema omförfarande i rättshjälpsärenden får ges i administrativ väg. En förulsättaing för att rättshjälp ulan beslutskall kunna utgå är som nämnts alt kostnaderna stannar under maximibeloppet.Blir det fråga om subventionerad rättshjälp skall beslutanderätten irättshjälpsärendet förbehållas rättshjälpsnämnden. Det finns emellertid enligtmin mening inte anledning föreskriva att rättshjälp utan beslut obligatorisktmåste fortgå till dess kostnaderna uppgår till maximibeloppet utan rättshjälpbör kunna bevUjas av rättshjälpsnämnden. Det kan nämligennågon gång vara förenat med svårigheter att avgöra om en klient över huvudtaget är berättigad tUl rättshjälp. Vidare kan det i en del fall uppståsvårigheter när maximibeloppet skall beräknas. 1972: 4 301 kaninte heUer gärna krävas av biträdet att han exakt skall håUa reda på närkostaaderna har nått upp till maximibeloppet. Jag förutsätter emellertid attadvokatbyråerna utayttjar sin behörighet att själva handha rättshjälpen sålångt det är möjligt och räknar med att ansökan om rättshjälp inte kommer attgöras i det alldeles övervägande antalet fall där kostnadema understigermaximibeloppet. Det kan tänkas att rättshjälp lämnas vid advokatbyråutan beslut av rätlshjälpsnämnden och att rättshjälpen sedermera upphör därföratt nämnden vägrar rättshjälp. Det biträde som har lämnats och de åtgärder somhar vidtagits före avslagsbeslutet bör betraktas som rättshjälp oavsett attnämnden exempelvis kan ha funnit att ärendet faller utanför rättshjälpenstUlämpningsområde, En konsekvens av detta är att de särskUda bestämmelsema omrättshjälp utan beslut alltjämt är tiU-lämpliga och att en prövning hosrätlshjälpsnämnden kan ske av skäligheten av den ersättning som advokatenfordrar för det arbete som utförts före avslagsbeslutet. Är det en allmänadvokatbyrå som har lämnat rättshjälpen, bör byrån ha befogenhet att fullföljaärendet trots att rättshjälp ej längre kommer i fråga, om den rättssökande ärberedd att själv ta på sig de kostnader som uppkommer. Denna fråga får reglerasnärmare i instraktionen för de allmänna advokatbyråema. Avslagsbeslutet kangivetvis leda tiU att den rättssökande av kostnadsskäl ej vill fuUfölja ärendetFråga uppkommer då i vad mån han skall vara skyldig att ersätta de redanuppkomna kostnaderna. Frågan torde inte kunna besvaras generellt. Ofta tordeemellertid situationen vara den att det utförda arbetet inte kan ansesonyttigt, I den mån så är fallet bör givetvis ersättning utgå. Även annars fårdet i flertalet faU antas att den rättssökande blir ersättningsskyldig,nämligen om gmnd saknas för att biträdet skulle av förbiseende ha missbedömtmöjligheten för den rättssökande att få rättshjälp och det ej heller kan läggashonom tUl last att rättshjälp inte söktes på ett tidigare stadium eller i annatfaU omständigheterna inte kan anses vara sådana att biträdet ligger närmare änden rättssökande att bära risken för att rättshjälp ej skulle komma attbevUjas, 19.13Fullföljd mot rättshjälpsnämndens beslut När det gäUer frågan om fuUföljd moträttshjälpsnämndens olika beslut innebär promemorieförslaget att talan intefår föras mot de beslut som på rättshjälpsmyndighetens vägnar fattas avrättshjälpsnämnden dvs, i fråga om rättshjälp bör beviljas eUer om bevUjadrättshjälp skaU upphöra, om behov av biträde föreligger, om personvalet vidförordnande av biträde och om förordnande för biträde bör återkallas. TalanskaU emellertid få fuUföljas tUl centralmyndigheten mot vissa andra rättshjälpsmyndighelensbeslut. Mot myndighetens beslut i fråga om fast- ställandeav maximibelopp eller slutlig rättshjälpsavgift eller beslut om ersättning tillbiträde eller om ersättning tUl den som har medverkat vid utredning, skallsålunda talan få föras hos centralmyndigheten genom besvär. beslut om ersättning till biträde skall talan få föras hosKonungen genom besvär. Besvären skall prövas i statsrådet. I övrigt skall talanej få föras mot centralmyndighetens beslut. Remissinstanserna har allmänt gett uttryck för denuppfattningen att möjligheterna tUl fullföljd har gjorts för snäva ipromemorian. I remissyttrandena förordas att sökanden ges besvärsrätt även isådana frågor som på myndighetens vägnar skall prövas av rättshjälpsnämnden ochi fråga om beslut om preliminär rättshjälpsavgift, tUläggsavgift eller anståndmed betalning av avgift sammansättning ger visserUgengoda garantier för en noggrann och tUlförlitlig bedömning men intresset av enenhetlig rättstUlämpning talar enligt min mening starkt för att talan skallkunna föras mot nämndens beslut. Ett behov av vägledande avgöranden torde kommaatt föreligga inte bara i ersättnings- och kostnadsbidragsfrågor utan också isådana frågor som tillämpningsområdet för rättshjälpen, behovet och valet avbiträde m, m. Enligt min mening bör samtliga rättshjälpsnämndensbeslut i rättshjälpsärenden kunna överklagas till centralmyndigheten. Någotbehov av överprövning av centralmyndighetens beslut anser jag inte föreligga.Det föreslagna beslutsförfarandet hos rättshjälpsnämnd och centralmyndighet äravsett att vara exklusivt Någon efterföljande prövning vid allmän domstol avdessa organs beslut bör alltså inte vara möjlig. 19.14Kostnaderna för och genomförandet av reformen I promemorian redovisas en utredning somstatskontoret har utfört. Statskontoret har bl. a. gjort en beräkning av denökning av den ulomprocessueUa och processuella rättshjälpen sompromemorieförslaget skuUe komma att medföra, en uppskattning av personalbehovetför rättshjälpsmyndigheterna och de allmänna advokatbyråerna samt en beräkningav kostnaderna för rätlshjälpsreformen. Statskontorels beräkningar av den ulomprocessuellaoch processuella rättshjälpens ökning har jag berört i det föregående. Antaletulomprocessuella ärenden, i vUka i huvudsak endast råd och upplysningar, dvs.konsultationer, meddelas, skuUe komma att öka från 23 000 till cirka 45 000ärenden. I fråga om mera komplicerade ulomprocessuella ärenden skuUe en ökningske från 30 000 till cirka 48 000 ärenden. Kostnaderna för den ulomprocessuellaärendemängdens ökning uppskattas tiU . ökningen av det antal partersom i det föreslagna rättshjälpssystemet skuUe komma alt få subventioneradproces- Prop.1972: 4 303 sueUrättshjälp har beräknats till 18 000. Statskontoret understryker att beräkningarna av olika skälmåste bli osäkra och att de redovisade siffrorna endast ger en ungefärlig bUdav rättshjälpens ökning. Även statskontorets beräkningar av personalbehovetvid rätlshjälpsmyndigheterna och de allmänna advokatbyråerna har berörts i detföregående. Beräkningarna leder till att antalet jurister som behövs för attfullgöra de uppgifter som ankommer på de allmänna advokatbyråerna bör vara207. De administrativa uppgiftema vid rättshjälpsmyndighetema har beräknatskräva 14 jurister. Den övriga personalen vid rättshjälpsmyndigheterna och deallmänna advokatbyråerna bör enligt statskontorels beräkningar uppgå tUl 309personer. Statskontoret framhåUer att beräkningen av personalbehovet har enschablonmässig karaktär. Den föreslagna reformen beräknas medföra en ökningav statsverkets årliga kostaader för rättshjälpen med totalt 22 144 000 kr.Föratom tidigare angivna kostnader för den ulomprocessueUa ärendemängdens ökning,, och för vidgad processueU rättshjälp, , utgörstatsverkets kostnader för att överta de nuvarande rättshjälpsanstalterna . HärtiU kommer den beräknade kostaaden för statsverket för att i länmed jämtlandssystem driva rättshjälpsanstalter med samma kapacitet (förereformen) som i nuvarande anstaltslän, . Det framhålls alt någonegentlig kostnadsökning för rättshjälpens administration vidrätlshjälpsmyndigheterna inte har beräknats uppkomma. Det beräknadepersonalbehovet för dessa uppgifter torde uppvägas av minskat personalbehov viddomstolarna. Äveni promemorian anförs alt beräkningama av olika skäl måste bli osäkra och deredovisade siffrorna ungefärliga. Särskilt i fråga om ökningen av antalet ärendenfinns det anledning anta att de redovisade siffroma är för låga. Dettasammanhänger med bl. a. den föreslagna reformens inverkan påförvaltningsärendena. förekommer sådana ärenden i förhåUandevis ringaomfattning vid rättshjälpsanstalterna. Man torde få räkna med en inteoväsentiig ökning av dessa ärenden genom det nya rältshjälpssyslemetBeträffande beräkningarna av personalbehovet framhålls att hänsyn inte harlagils till att juristerna på de allmänna advokatbyråema i inteobetydlig omfattning bör svara för uppdragen som offenlig försvarare. Deltatorde dock inte medföra någon kostnadsökning för statsverket. Det anmärks ocksåatt statskontoret inte har gjort någon beräkning av kostnadema förcentralmyndighetens och de särskilda rättshjälpsnämndemas verksamhet. De i promemorian redovisade beräkningarna berörsendast i ett begränsat antal remissyttranden. Några remissinstanser anser måste räkna med alt det föreligger ett stort dolt behov av rättshjälp ochalt det därför finns risk för att beräkningarna är tUltagna i underkant. Dethar också erinrats om att vid beräkningama hänsyn inte hai lagits tiU den ökadebenägenheten att konsultera jurist och att processa som kan bU en följd av atträttshjälpen utvidgas. Den ovissa faktor som ligger i de ökade möjUgheterna attfå rättshjälp i förvaltningsärenden har också uppmärksammals underremissbehandlingen. Flera remissuistanser framhåUer vidare att det vidpersonal- och kostnadsberäkningarna inte har beaktats att de allmännaadvokatbyråerna skall åta sig en störte andel av uppdragen som offentiigförsvarare än . En del remissinstanser kritiserar också uttalandet attnågon egentlig kostnadsökning för rättshjälpens administration vidrätlshjälpsmyndigheterna inte har beräknats uppkomma samt att det beräknadepersonalbehovet för dessa uppgifter torde uppvägas av minskat personalbehov viddomstolama. Som framhålls i promemorian och som påpekas iremissyttrandena måste de gjorda beräkningama av olika skäl bli osäkra och deredovisade siffrorna ungefärliga. En oviss faktor är naturligtvis i vad månlatenta, tidigare inte framkomna behov av juridiskt biträde föreligger. SärskUtpå förvaltningsområdet torde det finnas anledning att räkna med ett sådant doltbehov. En annan oviss faktor som inte heller har beaktats vidkostaadsberäkningen, är att rättshjälp till fler personer än dem som omfattasav de nuvarande rättshjälpssystemen kan väntas medföra att antalet rättshjälpsärendenökar mer än proportionellt mot ökningen av det antal personer som kan fårättshjälp. Med dessa reservationer torde emellertid de i promemorian gjordakalkylerna kunna läggas tiU grund för en beräkning av kostnaderna för det nyarältshjälpssyslemet Den omständigheten att det vid kostnadsberäkningarna intehar beaktats att de allmänna advokatbyråema kan komma alt åta sig större andelav uppdragen som offentlig försvarare än hittUls torde inte medföra någonkostnadsökning för statsverket. De ytterligare uppdrag det här kan bli frågaom kommer ju att övertas från de privatpraktiserande advokaterna. I förhåUande tiU promemorian innebär emeUertiddepartementsförslaget vissa förändringar, som får betydelse förkostnadsberäkningama. En omständighet som förändrar tidigare beräkningar avstatsverkets kostnader för rätlshjälpsreformen är den föreslagna ökningen avschablontUlägget tUl hälften av basbeloppet för varje person mot vUkenunderhållsskyldighet fiUlgörs. En beräkning har skett av den kostnadsökningsom förslaget i denna del skulle medföra. I anslutning härtill har ocksåbeaktats återverkningama på hela kostnadsberäkningen av den aUmänna kostaads-och inkomstökningen . De utförda beräknmgama ger vid handen attökningen av statsverkels årliga kostnader för rättshjälpsreformen skulle uppgåtiU ca 27 mUj. Det nya schablontUläggets andel i de ökade kostnaderna harberäknats tUl ca 2 mUj. 1972: 4 305 Den i departementsförslaget föreslagna regionalaorganisationen med frislående rättshjälpsnämnder torde komma att medföra vissakostnader som inte uppvägs av minskat personalbehov vid domstolarna. Att göraen beräkning av dessa kostnader är f. n. knappast möjligt, eftersom slutUg ställningtill verksamhetsområde och personalbehov bör tas först sedan närmareorganisationsundersökningar har skett. De bör emellertid kunna hållas på enmåttlig nivå genom att nämndema organisatoriskt kommer att knytas tiU redanbeslående myndigheter. Vid beräkningarna av kostaaderna förrättshjälpsreformen har hänsyn inte tagits tiU kostaadema förcentraladministrationen. Som domstolsverksutredningen uttalar i sittbetänkande torde en sådan reform inte komma att nämnvärt påverka det beräknadeantalet tjänster i för personal- och ekonomiadministrativauppgifter. Däremot kan troligen de rent juridiska uppgifterna medföra att denjuridiska enheten i behöver förstärkas. Viss kostnad uppkommerockså genom att besvärsärenden skaU prövas av centralmyndighet i särskildsammansättning. Frågan om den närmare tidpunkten för reformensikraftträdande är jag inte beredd att ta ställning tUl f, n. Denna tidpunktkommer att anges i propositionen tUl rUisdagen, Genomförandet av reformen kräverett relativt omfattande förarbete. Före ikraftträdandet skall sålunda inrättasrättshjälpsnämnder. Dimensioneringen och lokaUseringen av dessa torde intekunna slutUgt bestämmas utan en närmare organisations-undersökning. Det ärockså nödvändigt att ordna den kansUmässiga anknytningen tUl annan lämpligmyndighet samt rekrytera personal, anskaffa lokal och lösa övriga praktiskafrågor. Det är angeläget att det förberedande arbetet beträffanderättshjälpsnämnderna kan inledas före reformens genomförande. När det gäUer uppbyggnaden av de allmännaadvokatbyråerna är förberedelsearbetet betydligt mer omfattande än när detgäller rätlshjälpsnämnderna. Som framhållits tidigare är avsikten alt allmännaadvokatbyråer skall inrättas i varje län. Även när det gäller de allmännaadvokatbyråerna bör förberedelsearbetet påbörjas I förstahand bör arbetet inriktas på ett övertagande av rältshjälpsanslalterna. Enekonomisk uppgörelse skall alltså träffas med de landsting eller kommuner somf. n. driver rättshjälpsanstalter. Uppbyggnaden av aUmänna advokatbyråer påsådana platser, där rättshjälpsanstalter inte finns, kräver, som tidigareframhållits, relativt mgående undersökningar. Personal- och lokalbehovet måstetUlgodoses och åtskUliga praktiska frågor måste lösas. Detta kan medföra attutbyggnaden av allmänna advokatbyråer på dessa platser tar relativt lång lid ianspråk. Det är emeUertid enligt min mening inte nödvändigt att nätet avallmänna advokatbyråer är fullt utbyggt redan från början,Rätls-hjälpsuppdragen kan imder helt ombesörjas av befmtliga all- mannaadvokatbyråer och av privatpraktiserande jurister på de platser där allmännaadvokatbyråer inte hinner inrättas . Även när det gäUer att tiUskapa taxor för arvode åtbiträden och offentliga försvarare är det angeläget att förberedelsearbetetbörjar . Som tidigare framhållits bör taxorna lUl enbörjan kunna grandas på material från rättshjälpsanstaltema och de enskildaadvokatbyråema. Insamlandet och bearbetningen av material för beräkning avtaxor bör påbörjas omgående. Ansvaret på central nivå för rättshjälpen är avseddatt förläggas till ett blivande domstolsverk. Det förberedelsearbete som krävsför rättshjälpsreformen måste emellertid sättas igång redan innan frågan ominrättandet av ett domstolsverk prövats av stalsmaktema. Det är därför enligtmin mening mest ändamålsenUgt att ansvaret för förberedelsearbetet genom ettsärskilt uppdrag anförtros domstolsväsendets organisationsnämnd.