prop · FV0316 · 1972-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Maj:ts proposition om godkännande av konvention meUan och omrenbetning m. m.; given . Maj: t vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över jordbraksärenden, föreslå riksdagenatt bifalla de förslag om vars avlåtande till föredragandedepartementschefen hemstäUt. I propositionen föreslås att godkänner enden undertecknad konvention mellan och omrenbetning samt ett undertecknat protokoll om uppförande och underhållav spärrstängsel för renar. I konventionen regleras de svenska samernas rätttill renbete i och de norska samernas rätt till renbete i . Konventionen skall träda i kraft ochha en giltighetstid av . Med anledning av att konventionen medföromställnings- och rationaliseringssvårigheter av oUka slag för vissa samebyarföreslås att på ett särskilt reservationsanslag till åtgärder i samband medändrade renbetesförhållanden anvisas 2 milj. kr. samt att stängsel m. m.uppförs för ca 10 milj. kr. vilket kan ske i form av beredskapsarbeten. I propositionen framläggs vidare förslag tUl denlagstifttung som krävs för att konventionen skall bli gäUande i . 1 1972.1 saml. med anledning avkonventionen mellan Härigenomförordnas som följer. 1 § Kapitlen IIVI ikonventionen mellan och om renbetning skaU,med undantag av 64 och 66 §§, gälla som svensk lag. Konventionen har denlydelse som härvid fogad bilaga 1' utvisar. 2 § Lantbruksstyrelsen indelar de för svenskrenbetning i upplåtna områdena så att områdena i Troms fylke fördelasmellan de samebyar som anges i 5 § A konventionen samt områdena i Nordlandsoch Nord-Tröndelags fylken fördelas mellan de samebyar som anges i 5 § Bkonventionen. 3 § Belesavgift som sameby enligt 52 eller 57 §konventionen betalat på grund av olovlig renbetning får byn kräva åter av densom varit våUande till den olovliga betningen. 4 § Med uttrycket oaktsamhet i 61 § konventionenavses oaktsamhet som ej är ringa. 5 § Uppkommer genom denna lag skada eller olägenhetför renskötsel på svenskt område med hänsyn till tidigare rätt till renskötsel,utgår ersättning av statsmedel. Talan om ersättning enligt första stycket väckesföre utgången av vid den fastighetsdomstol inom vars område skadan ihuvudsak inträffat. Denna lag träder i kraft och gällerså länge konventionen är i kraft. I fråga om vissa betesavgifter gäller de tillfäUigaavvikelser från 52 och 57 §§ konventionen som anges i artiklarna 1, 2, 4 och 14i det i samband med konventionens ingående upprättade protokoUet om uppförandeoch underhåll av spärrstängsel för renar. Protokollet har den lydelse härvidfogad bilaga 2- utvisar. 'BUagan är utesluten här. Se s. 67 i propositionen. Bilagan är utesluten här.Se s. 108 i propositionen. Utdrag av protokollet över jordbruksärenden, hållet inför Hans Ma}:t Konungen istatsrådet på . Närvarande:statsministern , statsråden , , , ,, , , , , , , ,, , . Chefen för , statsrådetBengtsson, anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöterfråga om godkännande av konvention mellan och om renbetning m. m.och anför. De svenska och norska samemas rätt att låta renarbeta i det andra landet regleras f. n. i konventionen den 5 febmari 1919 meUanSverige och angående flyttiapparnas rätt tUl renbetning. Konventionen,som trädde i kraft , reviderades . Konventionengällde i första omgången t. o. m. och skulle därefterförlängas i sänder om uppsägning inte skedde föreutgången av varje giltighetsperiod. När den första perioden närmade sig sittslut aktualiserades frågan om en revision av konventionen. Mellan ländernaavtalades att för uppsägning skuUe flyttas till den 30 juni 1961.Förhandlingar om en revision inleddes . De pågick i olika omgångar utanatt enighet nåddes. Konventionens giltighetstid förlängdes successivt tUl den1 . Är 1963 tillsattes en blandad svensk-norskkommission med uppdrag att undersöka och ta ståndpunkt till hela det faktiskaproblemkomplexet, som det ömsesidiga renbetet utgör. Kommissionen, som antognamnet svensk-norska renbeteskommissionen , hade som ordförandeambassadören , . Från vardera svensk och norsk sidadeltog fyra ledamöter. Kommissionen slutförde sitt arbete ,då ett betänkande överlämnades till de båda regeringarna. För del beslutade Kungl. Maj:t den 8december 1967 att förhandlingar om en ny konvention skulle tas upp med Norge.TiU ombud vid förhandlingama utsågs utrikesrådet , ordförande, hovrättslagmannenLennart och byråchefen . För del beslöts att upptaförhandlingar. TUI ombud utsågs expeditionschefen , fylkesmannenBue Fjer- meros,h0yesterettsadvokaten och byråchefen . I båda delegationernas uppdrag föreskrevs attrenbeteskommissionens betänkande skulle vara vägledande för förhandlingarna. kommissionens arbete och de följandeförhandlingarna pågått har 1919/konvention förlängts i olika omgångar,senast intill . Förhandlingsdelegationerna avslutade sinaöverläggningar . Enighet hade då nåtts om förslag till konventionmellan och om renbetning, förslag till protokoll om uppförandeoch underhåll av spärrstängsel för renar samt förslag till skriftväxling isamband med konventionens undertecknande. Förslagen har överlämnats till debåda regeringarna tillsammans med en gemensam rapport. Rapporten och förslagentorde få fogas vid statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga. Den svenska förhandlingsdelegationen har och informerat berörda samebyar om förslagens mnehåll. Efter remiss har i yttranden över förslagenavgetts av vattenöverdomstolen, hovrätten för ,, svenska beskickningen i , , statensjärnvägar, , kammarkollegiet, statskontoret,kammarrätten, generaltullstyrelsen, ,, lantbruksstyrelsen efter hörande av rennämnden, vederbörandelantbruksnämnder och samtliga samebyar, , veterinärstyrelsen,, statens jordbruksnämnd, ,, statens invandrarverk, ,domänverket, länsstyrelserna i , , ,, och . ,, , och . tUlkallades en särskild utredningsman,hovrättslagmannen , med uppgift att undersöka om i vad avsernorsk renskötsel i en övergång från nu gällandekonventionsbe-stämmelser till de bestämmelser konventionsförslaget innefattarskulle medföra skada eller olägenhet vid utövandet av svensk renskötsel. Omskada eller olägenhet befaras uppkomma skulle utredningsmannen även behandlafrågan om lämpliga skadeförebyggande åtgärder, m. m. utöver de stängsel somupptagits i det nyssnämnda förslaget till protokoll. uppdrogs åtlantbraksstyrelsen att undersöka om en övergång från gäUandekonventionsbestämmelser till bestämmelserna i konventionsförslaget i övrigt avseende svensk renskötsel i skulle medföra att hjälpmedel irenskötseln (gärden, byggnader etc.) skulle bli av inget eller nedsatt gagnoch/eller medföra behov av omstäUningsåtgärder utöver stängsel som föreslagitsi det vid konventionsförslaget fogade protokollet. Om hjälpmedel blir av ingeteUer nedsatt gagn eller omställningsåtgär- derbedömas erforderliga, skulle styrelsen även behandla frågan om lämpligaskadeförebyggande åtgärder, m. m. Utredningsmannen och lantbruksstyrelsen har den 27resp. avlämnat var sitt betänkande. Efterremiss har yttranden över betänkandena avgetts av statskontoret,kammarkollegiet, , lantbruksstyrelsen, ,lantbruksnämnderna i , och samt . och har på mittinhiativ överläggningar i konventionsfrågan ägt rum mellan mig och företrädareför de samebyar som berörs av konventionsförslaget. Ännu en sådan överläggninghar hållits . Maj:t har beslutat attkonventionen och protokollet skall undertecknas samt att skriftväxlingen skallverkställas. Konventionen och protokollet har undertecknats av de bådaregeringarna . Första gången renbetningen över den svensk-norskagränsen blev föremål för mellanstatiig reglering var i mitten av 1700-talet.Detta skedde i samband med att en gränstraktat slöts mellan ochSverige 1751. Syftet med traktaten var att fastställa och utmärkariksgränsen mellan och i hela dess utsträckning. Som en följdhärav uppstod behov av att reglera renflyttningarna mellan det norskasommarbeteslandet och det svenska vinterbeteslandet. Vid förhandlingarnaenades man därför om att till gränstraktaten foga ett särskilt avtal härom, somutformades som ett tillägg till traktaten. Avtalet kallas vanligtvislapp-kodicillen /. Kodicillen är enöverenskommelse på 30 paragrafer och innehåller vissa regler om villkoren förrenflyttningarna och om sättet för deras genomförande. Den omfattar vissaengångsbestämmelser men också regler av mera varaktig betydelse för att undvikaoenighet och missförstånd när det gäller samernas flyttningar mellan de bådaländerna. I kodicillen konstateras att eftersom samernabehöver båda ländernas mark skall det efter gammal sed vara tillåtet för dematt flytta med sina renhjordar över gränsen in i det andra landetoch där betjäna sig av land och strand till underhåll för djur och sig själva. LappkodicUlen gällde oförändrad . Ar1883 genomfördes en gemensam norsk-svensk lagstiftning, som bl. a. begränsadesvenska samers rätt till renbete i till tiden maj september och norskasamers rätt till renbete i till årets övriga månader. träddei stället för kodicillen men när den upphörde att gälla, skulle man fallatillbaka på kodicUlen. Som ett led i avtalen om upplösningen av unionenmellan och enades de två länderna om en konvention omrenbetestrafiken över . I konventionensartikel I föreskrevs att rätten till renbete i enlighet med lapp-kodicUlenbestår och att kodicUlen inte kan sägas upp ensidigt av någon av parterna. Ännuen konvention på området tillkom . Den nuvarande renbeteskonventionentillkom och trädde i kraft . Dess förstagiltighetsperiod fastställdes till och utlöpte . Omden inte sades upp senast före sistnämnda dag, skulle den gäUa iytterligare och så framgent åt gången om den inte sades upp treår före den förlängda konventionstidens slut. Om konventionen inte förlängdes,skulle kodicillen träda i tillämpning. I konventionens mer än 200 paragraferges detaljerade regler om ordningen för betestrafiken över gränsen. Efter slut upptogs förhandlingarmellan och om renbetestrafiken över . Vid dessaförhandlingar syftade man endast till en revision av konventionsmaterielrättsliga regler. Resultatet blev en konvention . 1919/renbeteskonvention innehåller reglerom svenska samers rätt till renbetning i och om norska samers rätt tillrenbetning i . De svenska samernas renbetesrätt i är knutentill särskilda renbetesdistrikt i Troms och Nordlands fylken. I Troms fylkefinns sålunda 14 vårdistrikt, som i regel får nyttjas , och elva sommardistrikt, som i regel får nyttjas den15 juni . Beträffande Nordlands fylke görs ingen uppdelningi vår- och sommardistrikt. I fylket är för svensk renskötsel tolv distriktupplåtna. Ett av dessa får användas ,ett annat och de övriga den1 juli den 15 septertiber. Utöver renbetesdistrikten har i Nordlands fylkeupplåtits vissa s. k. gränsbetesområden, i vUka svenska renar från vissasamebyar får uppehålla sig i regel den 15 september.Ett område i Nord-Tröndelags fylke får på samma sätt användas av Frostvikensnorra sameby. Betesrätten i distrikten i Troms fylke tillkommersamer från Könkämä, Lainiovuoma, Saarivuoma och samebyar. I fråga omNordlands fylke är distrikt och gränsbetesområden fördelade mellan samebyar iNorrbottens och . I betesdistrikten i Troms och Nordlands fylken harde svenska samerna ensamrätt till bete som gäller för varjedistrikt. I konventionen har för varje distrikt fastställts ett högstarenantal. fårkonima m i Troms fylke 36 500 renar och i Nordlands fylke 24 250 renar. Förgränsbetesområdena däremot är någon begränsning i djurantalet inteföreskriven. Vid flyttiiing till Troms fylke skall bestämda flyttningsvägaranvändas. Beträffande flyttningen tUl Nordlands fylke gäller att, i den mån manbrukat använda vissa flyttningsvägar, dessa alltjämt skall begagnas. Desamer som vill begagna sig av rätten att flytta in i skall före januarimånads utgång göra anmälan om inflyttningen tiU tjänstemän vidlantbmksnämndernas rennäringsavdelning. Anmälan skall innehålla uppgifter bl.a. om de personer, som skall flytta in, antalet renar och vilket distrikt somskall utnyttjas. Uppgifterna vidarebefordras sedan till vederbörande norskamyndighet. Konventionen innehåller detaljerade föreskrifter omtillsyn och bevakning vid flyttningar och vid uppehåll i . I huvudsakinnebär de följande. Den same som anmält renar för bete i måste följa medrenarna vid inflyttningen och stanna i distriktet så länge renarna finns där.Under flyttningen till och från och under uppehållet där skall renarnabevakas så att de inte vållar skada eller kommer utanför distriktet. De svenskasamerna har rätt att ta virke till bränsle, kåtor, bodar o. d. samt jaga ochfiska till husbehov lika med norska samer. Rätten att uppföra anläggningar pånorskt område är begränsad till kåtor, förvaringsbodar och gärden förmjölkning, märkning och skilj-ning. Avsnittet om norsk renbetning i ärbetydligt mindre än avsnittet om svensk renbetnmg i , eftersom det intefinns någon motsvarighet tiU de omfångsrika beskrivningama av varje särskiltbetesdistrikt i och flyttningsvägarna dit. De norska renägarnatiUförsäkras alltså inte några bestämda betesdistrikt och inte heller någonensamrätt till bete. De renägare som anmäler sig för inflyttning till Sverigeanvisas i stället för varje gång områden där de får föra renarna på bete ikonkurrens med svenska renägare. Reglerna innebär i huvudsak att samer från Tromsfylke får låta sina renar beta i de områden i där Könkämä, Lainiovuoma,Saarivuoma och samebyar har betesrätt. Här gäller dock den begränsningenatt antalet norska renar inte får överstiga 2 000. Från Nordlands fylke fårrenar utan begränsning till visst antal föras på bete i ,utom nyssnämnda områden längs i norr, och i . Vidare harsamer från Nord-Tröndelags fylke betesrätt i en del av Blåsjö renbetesfjäU iJämtiands län, den s. k. Blåsjökilen. Inte heller här har föreskrivits någothögsta renantal. Betestiden är i frågaom och och i fråga omBlå-sjökUen. Också för de norska renägarna gäller skyldighet att göra anmälanföre inflyttningen och att följa med renarna. Renägama har rätt att jagaoch fiska till husbehov under vistelsen i enligt samma bestämmelsersom gäller för svenska samer. De gemensamma bestämmelserna i konventionenreglerar bl. a. frågor om vilka samer som har rätt till renbetning i det andralandet, vilka renar som får medföras, bofastas hundar och förfarandet när renaruppehåller sig olovligen i det andra landet. Av intresse är att nämna atträttigheten att låta svenska renar beta i i princip tillkommer baranomadiserande same. Beträffande förfarandet vid olovligt uppehåll är reglernamycket detaljerade. Först definieras med avseende på tid och plats vad sommenas med olovligt uppehåll. Därefter följer föreskrifter om skyldighet förvederbörande tjänsteman i det land där renarna finns att underrättamyndigheterna i det andra landet. Renägaren är skyldig att ofördröjligen låtahämta och driva ut sina olovligen betande djur. Om så ej sker kan djurenomhändertas och eventuellt skjutas. För olovligt uppehåll skall betalas enbetesavgift, som i regel uppgår till per ren för och 10 öreper ren för varje . Ersättning kan också krävas för utgifter somvållats av det olovliga uppehållet. Konventionen innehåller också vissastraffbestämmelser, bl. a. för fall av olovlig betning. Nationell lagstiftning,med de ändringar och tUlägg som följer av konventionen, är tUlämplig påfrämmande samer under deras vistelse i landet. I anslutning till 1919 årskonvention utfärdades lag (1919: 445) innefattande bestämmelser i anledning avkonventionen mellan och angående flyttiapparnasrätt till renbetning. Härigenom har vissa bestämmelser i konventionen,huvudsakligen sådana som rör norsk renbetning i , transformerats tillsvensk lag. Förhandlingsdelegationerna framhåller isin gemensamma rapport att renskötseln sedan 1919 års konvention förbereddesoch ingicks genomgått en stark omvandling. Konventionsförslaget innebär en modemiseringav de bestämmelser som gäller för renbetningen över . I fråga omförhållandet tUl den i vartdera landet gällande allmänna lagstiftningen utgårförslaget från att konventionen så långt den i varje avseende sträcker sig när den transformeras till intem rätt uttömmande reglerar frågor som avserrenbetningen i det andra landet. Utöver konventionen blir nationellrennäringslagstiftning tillämplig på sådana frågor bara i den mån detta framgårklart av konventionstexten eller följer av sakens natur. Annan nationelllagstiftning däremot får anses i tillämpliga delar gälla utöver konventionenbeträffande samer och renar från det andra landet om annat inte framgår avkonventionens bestämmelser eller följer av syftet med dessa. I den månkostnader för omställnings-och rationaliseringsåtgärder blir en följd av att konventionsförslagetgenomförs har delegationerna utgått från att varje land svarar för dessakostnader såvitt avser landets egna samer. Delegationerna ger därefter enöversikt över konventionens innehåll. Konventionsförslaget är uppdelat i sjukapitel. Det inleds med ett första kapitel om svensk renbetning i ochett andra kapitel om norsk renbetning i . Kapitel III innehåller gemensammabestämmelser, som gäller både den svenska renbetningen i och den norskarenbetningen i . Där finns bestämmelser om vilka renägare som fåranvända områdena i det andra landet samt om förmän, slakt, jakt och fiske,skogsfångst, spärrstängsel och smittsamma djursjukdomar m. m. I kapitel IV behandlasfrågor om överträdelse av konventionen. Det innehåller regler om bl. a.betesavgift vid olovlig betning samt om ersättning för skada och om straff.Kapitel V upptar två nyheter, nämUgen bestämmelser om dispens i vissasituationer och om ett fast utskott som skall följa renskötselns utveckling ochkonventionens till-lämpning. I kapitel VI finnsövergångsbestämmelser rörande ett betesområde i och ett betesområde iSverige, vilka får användas . I kapitel VII upptasslutbestämmelser om bl. a. konventionens giltighetstid, som föreslås till 30år, en svensk-norsk kommission för utredning av det fortsatta betesbehovetefter giltighetstidens utgång, förpliktelse att förhandla m. m. Till konventionen hör kartbilagor på vilkabetesområdenas gränser och flyttningsledema anges. I fråga om betesområdena och deras utnyttjandeframhåller delegationerna att gränsema för de betesområden som får användas ivartdera landet anges i detalj i konventionstexten. Vad gäller de svenska betesområdenai innebär detta att systematiken års konvention följts. Ifråga om de norska områdena i innebär det en nyhet. Den svensk-norska renbeteskommissionens förslag harvarit vägledande vid delegationernas förhandlingar. De avvikelser som skettfrån förslaget har varit betingade av väsentligen två faktorer. Den ena är attdelegationema funnit att betesområdena i på några stäUen behövt visskomplettering i förhållande till kommissionsförslaget för att underlättarenskötselns bedrivande. Den andra faktorn är att den av kommissionenföreslagna gränsen på några håll skulle komma att gå i olämplig terräng ochdärför getts en ur praktisk ren skötsel synpunkt lämpligare sträckning. När detgäller norska renbetesområden i avgav kommissionen inte några förslagtill gränsbestämda områden. Delegationerna har genom sina arbetsgrupper utförtde omfattande undersökningar, som varit behövUga, och därefter kommit framtill en för de båda delegationerna godtagbar lösning av denna fråga. Innebördenav att områden i det andra landet får användas för ren- betningär enligt delegationernas förslag i första hand att land och vatten fårutnyttjas för underhåll av renarna. Den nyttighet som därvid främsttillgodogörs är renbete, både grönbete och lavbete. Förutom renbetet fårrenägaren tillgodogöra sig vissa andra rättigheter som närmare regleras ikonventionsförslagets tredje kapitel. Delegationemas förslag beträffande betesområdena iNorge innebär att i Troms fylke får för svensk renbetning användas följande sexbetesområden: Tamok-Rosta, Devdisfjellet, Havgavuobmi, Anjavassdalen,Sarevuobmi och Salvasskardet. För dessa områden beskrivs gränserna i sin helhet.För Anjavassdalen finns dessutom en särskUd bestämmelse under kapitlet omslutbestämmelser (72 § tredje stycket). För Anjavassdalen fastställs etthögsta renantal av 6 000 (1 § A och 6 §). Vidare finns en särskild bestämmelseom att området Rieppe i Troms fylke under en övergångstid av frånkonventionens ikraftträdande skall få användas för svensk renbetning fr. o. m.den 1 maj t. o. m. (67 §). I Nordlands och Nord-Tröndelags fylken får försvensk renbetning användas vissa områden, som ligger mellan och ikonventionen närmare angivna gränslinjer. I övrigt utgör här riksgränsenvästlig gräns för den svenska renbetningen (1 § B). De samebyar från vilka renar får föras på bete iNorge är desamma som traditionellt haft denna rätt. I Troms fylke får renarföras på bete i från följande fyra samebyar: Könkämä, Lainiovuoma, Saarivuomaoch . Betesområdena i Nordlands och Nord-Tröndelags fylken får användasav följande samebyar: Rautasvuoma, Kaalas-vuoma, Norrkaitum, Mellanbyn,Sörkaitum, Sirkas, Tuorpon, Luokta-Mavas, Semisjaur-Njarg, Svaipa, Gran, ,Umbyn, Vapsten, norra, södra och norra (5§). För betesområdena i Troms fylke med undantag förnyssnämnda Rieppe-område gäller att svensk renbetning är tillåten fr. o. m.den 1 maj t. o. m. . I Nordlands och Nord-Tröndelags fylken,dvs. betesområdena söder om , är betestiden fr. o. m. den 1 juU t. o.m. (2 §). För fyra särskilt grunda områden gäller en speciellbestämmelse som innebär att svenska renar får uppehålla sig där även underannan tid än som angivits när renskötsel bedrivs i angränsande svenskagränsområden. Skälet för denna bestämmelse är svårigheterna att hålla svenskarenar borta från norskt område när samebyarnas renskötsel försiggår intiUriksgränsen. Områdena är belägna, ett i Ballangens och Tysfjords, ett i Rånaoch två i Hattf jelldals kommun (3 §). Samtliga betesområden för norsk renbetning iSverige beskrivs i konventionsförslaget i sin helhet. De är i länMaunu, Njuora-jaure, Patsajäkel, och . Av dessa skallNjuorajaure och Patsajäkel resp. och användas tillsammans. bottenslän heter områdena , och Meselefors (7 §). Samtliga betesområdenär avsedda för vinterbete och får användas fr. o. m. t. o. m. den30 april. För området Patsajäkel gäller dock att det inte får tas i bruk föreden . Detta innebär att de norska renarna vistas i Norgeeller i området Njuorajaure och därifrån förs tUl Patsajäkel. Om ett stängseluppförs mellan Saarivuoma och samebyar, som hindrar sammanblandningar avrenar från dessa båda byar, får dock området Patsajäkel användas redan fr. o.m. Vidare gäller att viss mindre del av området fårtas i bruk för norsk renbetning först fr. o. m. för att möjliggörahöstflyttning med svenska renar genom denna del av området (8 §). Sålänge som betestillgången i Meselefors inte är tillräcklig skall i ställetområdet i och användas för norskrenbetning (68 §). För ett område i gäller ensärskild bestämmelse som innebär att norska renar får uppehålla sig där närrenskötsel bedrivs i angränsande norska gränsområden (9 §). I finns två betesområden,Leipikvattnet och Blåsjökilen. Dessa är avsedda att användas tUlsammans undersommarhalvåret fr. o. m. den 1 aprU t. o. m. . Beträffande de för norsk renbetning upplåtnabetesområdena i gäller att svensk renbelning är tillålen där någon delav året. Undantag gäller i fråga om Njuorajaure som får användas för svenskrenbetning under den del av året då norsk renbetning Icke är tillåten där ochi fråga om nyssnämnda flyttning av svenska renar genom (10§). Om norskt vinterbetesområde i utnyttjas imindre omfattning än som avsetts eller inte utnyttjas alls, bör det fastautskott som skall inrättas enligt 66 § pä begäran ta ställning till om områdethelt eller delvis kan få utnyttjas av svenska renar vissa tider av året.Bakgranden härtill är att svenska renar i princip är utestängda från dessaområden , vilket inte är fallet med norska renar i fråga om de svenskabetesområdena i . Följande högsta renantal fastställs: i 1 100,i Njuorajaure och Patsajäkel tillsammans 1 500, i och StorsundtiUsammans 2 500, i 1 000, i 1 000 och i Meselefors 1 500.