prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna i 88 c § äger icke tillämpning i fråga om uttagande av böter, viten eller annan med brott förenad påföljd, som innefattar betalningsskyldig het, och icke heller vid indrivning av vad som i mål eller ärende vid domstol eller eljest i samband med rättegång utgått av allmänna me del och som enligt domstolens be slut skall återgäldas eller av sådan kostnad för allmän rättshjälp som part eller annan enligt 31 § rätts hjälpslagen (1972: 429) ålagts att ersätta statsverket eller av vad som skall återbetalas enligt beslut som avses i 7 § lagen ( ) om ekonomiskt bistånd till svensk medborgare iutlandet m. m. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1971: 500) om exekutiv försäljningav luftfartyg m. m. H"ärigenom förordnas, att punkt 5 avövergångsbestämmelserna till lagen (1971: 500) om exekutiv försäljning avluftfartyg m. m. skall ha nedan angivna lydelse. Bestämmelserna i 3 § nya lagen"äger icke tUlämpning i fråga om uttagande av böter, viten eller Bestämmelsena i 3 § nya lagenäger icke tUlämpning i fråga om uttagande av böter, vUen el- annanmed brott förenad påföljd, som innefattar betalningsskyldighet, och ickeheller vid indrivning av vad som i mål eller ärende vid domstol eller eljest isamband med rättegång utgått av allmänna medel och som enligt domstolens beslutskall återgäldas. lerannan med brott förenad på följd, som innefattar betalnings skyldighet, och icke heller vid in drivning av vad som i mål eller" ärende vid domstol eller eljest i samband med rättegång utgått av allmänna medel och som enUgt domstolens beslut skaU återgäldas eller av sådan kostnad för allmän rättshjälp som part eller annan en ligt 31 § rättshjälpslagen (1972: 429) ålagts att ersätta statsverket eller av vad som skall återbetalas enligt beslut som avses i 7 § lagen ( ) om ekonomiskt bi- ståndtill svenska medborgare i utlandet m. m. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1972: 260) om internationeUt samarbete rii-randeverkställighet av brottsmålsdom Härigenom förordnas,i fråga om lagen (1972: 260) om intemationellt samarbete rörande verkstälUghetav brottmålsdom dels att 27 § skall upphöra att gälla, dels att 39 § skall haföljande lydelse. Avallmänna medel utgiven ersättning till offentlig försvarare i mål som avses idenna lag skaU stanna på statsverket, om icke den dömde av särskilda skäl böråter-g"älda ersättningen. AvaUmänna medel utgiven ersättning till offentUg försvarare samt kostnad förrättshjälp enligt 36 § rättshjälpslagen (1972:429) skall stanna på statsverket,om icke den dömde av särskUda skäl bör återgälda ersättningen. Dennalag träder i kraft den 1 juU 1973. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga ombiträde som förordnats före denna lags ikraftträdande. Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . , regeringsrådet KLACKENBERG, f. d. regeringsrådetÖHMAN, justitierådet . Enligt lagrådet denna dag tillhandakommet utdrag avprotokoll över justitieärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådetden , hade Kungl. Maj;t förordnat, att lagrådets yttrande skulleinhämtas över upprättade förslag tUl 1) lag om ekonomiskt bistånd tUlsvenska medborgare i utiandet m. m. 2) lag om ändring irättshjälpslagen (1972: 429) 3) lag om ändring igiftermålsbalken 4) lag om ändring i 5) lag om ändring i lagen (1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar 6) lag om "ändring i lagen(1946: 817) om bevisupptagning vid utländsk domstol 7) lag om ändring iutiänningslagen (1954: 193) 8) lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott 9) lag om ändring i lagen (1958:642) angående blodundersökning m. m. i mål om äktenskaplig börd eller vidutredning av faderskapet till bam utom äktenskap 10) lag om ändring i lagen (1959:254) om utiämning för brott tiU , , och 11) lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkstälUghetav straff m. m. 12) lag om ändring i lagen (1964:450) om ålgärder vid samhällsfarUg asocialitet 13) lag om ändring i lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall 14) lag om ändring i lagen (1967:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda 15) lag om ändring i lagen (1969:644) om vissa rättigheter för statslösa personer och politiska flyktingar 16) lag om ändring i lagen (1970: 375)om utlämning tUl , , eller för verkställighet avbeslut om vård eUer behandling 17) lag om ändring i lagen(1971:494) om exekutiv försäljning av fast egendom 18) lag om ändring i lagen (1971:495) om ändring i utsökningslagen (1877; 31 s. 1) 19) lag om ändring i lagen (1971:500) om exekutiv försäljning av luftfartyg m. m. 20) lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brotlmålsdom. Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, hadeunder tiden inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Lagförslagenföranledde följande yttranden inom lagrådet. Förslagettill lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m. I första stycket av förevarande paragraf kan avfattningenav andra punkten leda till den missuppfattningen, att vårdnadshavaren i barnetsställe skall vara återbetalningsskyldig. Avsikten torde emellertid vara attvårdnadshavaren skall svara jämte barnet, låt vara primärt solidariskt. Dennainnebörd av bestämmelsen skulle framträda, om ordet "även"tillfogades närmast före orden "barnets vårdnadshavare". Vihemställer att bestämmelsen avfattas i enlighet härmed. I nuvarande tredje stycket bör beträffandebiståndstagaren utsägas att han "är eller varit anställd ombord på svensktfartyg". Härjämte bör av redaktionella skäl nuvarande andraoch tredje styckena byta plats inbördes. Vad angår nuvarande tredje stycket föreslår vi, iöverensstämmelse med vad som förordats beträffande vårdnadshavaren, att ordet"även" tillfogas före ordet "redaren". Mellan vårdnadshavares och redaresåterbetalnuigsskyldighet enligt förevarande paragraf synes föreUgga vissaskiUnader, som bör uppmärksammas och måhända också föranleda någon jämknmg avlagtexten. Vad angår vårdnadshavaren, vUkens ansvar enligt vadförut uttalats får antagas vara primärt solidariskt, är tydUgt att han iförhållan- detill statsverket avses skola svara oberoende av förefinlligheten av underhållsskyldighetoch likaledes oberoende av om han i det aktuella fallet låtit någonvårdslöshet komma sig tUl last beträffande bamets vistelse i utiandet ellerdess där iråkade nödställda belägenhet. Enligt allmänna grundsatser får sedanbedömas, huruvida och i vUken omfattning vårdnadshavaren äger ur barnetstUlgångar gottgöra sig för vad han betalat till statsverket. Vad beträffar redares ansvar synes det ossnaturligt, att i den si tuation, som avhandlas i nuvarande tredje stycket, kronan genom att lämna bistånd till den ombordanställde inträder i dennes rätt gentemot redaren och således härleder sin rätt mot redaren från biståndstagaren. Med ett sådant synsätt får, främst enligt allm"ånna regler om fordrings- cession, en rad frågor, som i sammanhanget kan uppkomma, sin lös ning. I sådant hänseende kan nämnas t.ex. frågor om verkan av att reda ren med eller utan vetskap om det lämnade biståndet fullgjort betalning till den anställde eller vill mot dennes fordran kvittningsvis åberopa genfordran. På gmnd av det anförda hemställer vi att nuvarande tredje stycket avslutas så "-- eller avtal, inträder statsverket intiU be loppet av det lämnade biståndet i biståndslagarens rätt gentemot reda- ren . Vinner vår hemst"ällan inte bifall, insfämmervi i fråga om avfattningen av nuvarande tredje stycket med lagrådets övrigaledamöter. Enligt förslaget skall, om ekonomiskt biståndlämnats till barn , barnets vårdnadshavare varaåterbetalningsskyldig. Departementschefen understryker att vårdnadshavarensansvar i princip bör gäUa både den som är vårdnadshavare enligt lag och den somi egenskap av särskiU förordnad förmyndare är vårdnadshavare, men att isistnämnda fall skälen för eftergift ibland kan vara särskilt starka. Enligt min mening riktas ansvaret enligtlagförslaget mot fel adressat, när vårdnadshavaren gjorts ansvarig, eftersomdet primärt bör vara de försörjningspliktiga föräldrarna som bär ifrågavarandeansvar, oavsett om en av dem har vårdnaden och oavsett om vårdnadenöverflyttats på annan person. Det kan inte vara riktigt att med befriande avden försörjningspUktige överflytta ansvaret på vårdnadshavaren med stöd endastav ett schablonmässigt antagande att denne senare gjort sig skyldig till enförsummelse, om han inte förebyggt utiandsresan genom att ha begärtindragning av barnets pass. Ett dylikt antagande förefaller vara en alldelesför svag gmnd att bygga en i lag faststäUd, genereU skadeståndsskyldighet på.Det är också lätt att inse att den föreslagna regeln kan ge högst obilUgaverkningar, exempelvis för en mo- der,som fått vårdnaden sig anförtrodd men inte får ut underhållsbidrag av fadern,eller för en särskilt förordnad förmyndare, som av sociala skäl påtagit sigbekymret att svara för vårdnaden av en missanpassad yngling och därtiU skallfå ett betydande ekonomiskt ansvar gentemot staten, om han inte varittillräckUgt misstrogen mot sin klient beträffande passet. Jag förordar på grund härav, attåterbetalningsskyldigheten skall åvUa, inte vårdnadshavaren, utanförsörjningspliktiga föräldrar. TUl ledning för meddelande av eftergift fördessa bör beaktas bl. a. sådana i 33 och 36 §§ socialhjälpslagen angivnaomständigheter som begränsar föräldrars ansvar för socialhjälp åt barn mengivetvis även uppenbara försummelser med avseende å passinnehavet. Enligt 4 § lämnas ekonomiskt bistånd i brottmål ochvissa med brottmål närbesläktade administrativa mål. Biståndet lämnas svenskmedborgare med bosättning i i den utsträckning som behövs för att hanskall få ett tUlfredsstäUande rättsskydd och omfattar bland annat ersättningtiU försvarare eller rättegångsbiträde. Det torde vara avsett att iöverenssfämmelse med vad som gäller i fråga om rättshjälp genom offentligförsvarare eller offentligt biträde behovet skall bedömas utan hänsyn tillden biståndssökandes ekonomi. Har denne själv på egen bekostnad anskaffatförsvarare eller biträde lär emellertid något behov av bistånd i sådanthänseende inte kunna anses föreligga. För det fall alt så ej skett och behov avförsvarare eller biträde föreligger, lär däremot 4 § innebära att sådan hjälpskall ställas till förfogande, oavsett om den bidragssökande i och för sigskulle kunna svara för kostnaden. Av den föreslagna lagen framgår inte vilkenbetydelse som skall till-m"ätas den biståndssökandes begäran att tUlförsvarare eller biträde få en viss person. I detta hänseende torde emellertiden analogisk tillämpning av regler om offentlig försvararevara rimlig. Detta skuUe också stå i samklang med uttalandet iremissprotokollet (sid. 170) om att vägande skäl talar för att besfämmeisema sånära som möjligt anknyts tUl bestämmelserna i om offentlig försvarare. biståndssökande tUl försvarare föreslagit viss person synes sålunda denneböra anlitas, om inte hans anlitande skulle förorsaka avsevärt ökade kostnadereUer eljest särskilda skäl föranleder annat (jfr RB 11:5 st. 2). Emellertid förekommer i renussprotokollet andrauttalanden än det återgivna, vilka ger viss anledning tUl tvivelsmål omtillämpningen av de föreslagna reglema såvitt gäller försvarare eller biträde.Beträffande möjligheten att ålägga frikänd person återbetalningsskyldighet enligt5 § sägs nämligen, att sådan skyldighet kan tänkas exempelvis i det falletatt utlandsmyndigheten erbjuder en försvarare som är fullt kompetent ochlämplig men den biståndsberättigade ändå kräver att få en långt dyrare advokat.Av vad ovan sagts om valet av försvarare eller biträde bör emellertid följaatt utlandsmyndigheten i ett dylikt fall inte bör villfara denbiståndsberättigades begäran; denne får nöja sig med den lämplige ochkompetente advokat som utiandsmyndigheten v"äljer. Genom att en sådanadvokat ställs tUl den biståndsberättigades förfogande, får denne ett biståndsom tillgodoser hans anspråk på ett tUlfredsstäUande rättsskydd. För ettlängre gående anspråk saknas stöd i lagen. Någon anledning att med hänsyn tillförsvararekostnadens storlek ålägga den frikände återbetalningsskyldighet tordemed ett sådant synsätt mte föreligga. Har utlandsmyndigheten funnit sig kunnatiUmötesgå den bi-dragsberättigades begäran att få en viss advokat tillförsvarare eller biträde bör det sålunda vara utan betydelse iåterbetalningsärendet om annan lämplig advokat kunnat fås tUl avsevärt lägrekostnad. Denföreslagna bestämmelsen att svensk medborgare i vissa utsatta rättslägen i utiandet"är berättigad att erhålla ekonomiskt bistånd iden utsträcknmg som behövs för att han skall beredas ett tillfredsställanderättsskydd" tolkar jag i likhet med två ledamöter av lagrådet så, attstadgat bistånd utgår utan någon ekonomisk eller social behovsprövning och attdenna rättshjälp sålunda inte är betingad av att vederbörande råkat i sådantnödläge eller annan svårighet som avses i 1 §. Jag uppfattar det i förevarandeparagraf tillförsäkrade ekonomiska biståndet som en motsvarighet till denoffentlige försvarare som i hemlandet förordnas åt misstänkt i brottmål ellerdet offentUga biträde som enligt den föreslagna vidgade rättshjälpslagen skallkunna förordnas av rättshjälpsnämnd i vissa tvångslägen. Stadgandetger enligt min mening inte något slöd för att det skulle ankomma påbeskickningen eller konsulatet att utse visst rättegångsbiträde åtvederbörande. Det är naturligt att den svenska representationen med sinkännedom om de lokala förhållandena och med sina förbindelser på platsen ärbehjälplig och ger råd vid anskaffnmg av lämplig advokat. Men med denutformning lagtexten fått kan däri mte inläsas den meningen, attrepresentationen skall förordna rättegångsbkräde i stil med svensk domstoleller r"ättshjälpsnänmd i hemlandet, som förordnar offentiig försvarareeller offentligt biträde. Givetvis kan övervägas att jämka lagförslaget ochinföra en sådan rättslig bmdning. Men jag är i hög grad tveksam om lämplighetendärav, bl. a. av det skälet att våra beskickningar och konsulat inte överlaghar fömtsättningar att fungera som dylika juridiska specialorgan. Om den som skall ha det rättsliga bUrädet inte blUöverens med utlandsmyndigheten om valet av advokat utan han viU ha en avsevärt dyrarehj"älp än den som myndigheten ansett tUlfyllest för att bereda honomtillfredsställande rättsskydd, torde lagtexten innebära, all han får anlita dendyrare advokaten utan att för den skull behöva riskera alt gå miste om detekonomiska bistånd för erhåUande av tillfredsställande r"ättsskydd, vartUIstadgandet synes berättiga honom. har självfallet attklargöra för honom den kostnadsram den finner tillfyllest. Väljer han dendyrare advokaten, blir en fråga i andra hand hur överkostnaden skaU täckas avhonom. Han kan fänkas själv betala den delen av kostnaden tUladvokaten. Eller också får, sedan utlandsmyndigheten bestritt hela kostnaden,betalningsskyldighet för överkostnaden åläggas honom i efterhand, såsomdepartementschefen närmast synes ha tänkt sig. Den omständigheten att han isitt rättsliga tvångsläge i utlandet kan vara hänvisad till utlandsmyndighetensekonomiska bistånd för att över huvud få advokathjälp bör sålunda inte kunnautnyttjas för att ställa honom i ett tvångsval mellan att anlita erbjudenadvokat och att avstå från allt ekonomiskt bistånd till rättsskydd. SkuUe den här angivna tolkningen inte motsvara denmed lagförslaget avsedda innebörden, bör en precisering av den flertydigalagtexten ske. Vid övervägande av den förevarande paragrafensinnebörd i fråga om försvarare syns mig vara betydelsefullt att den föreslagnalagen avser ekonomiskt bistånd. Självfallet har vår utlandsrepresentation somen av sina uppgifter att i viss utsträckning lämna svenska medborgare biståndockså av annan än ekonomisk natur. I de situationer som avhandlas i förevarandeparagraf torde sålunda våra landsmän kunna påräkna bistånd med att finna enlämplig och vUlig försvarare, att kommunicera med denne bl. a. i syfte attutröna hans arvodesanspråk, att betinga sig hans biträde osv. Detta läremellertid vara en verksamhet som regleras instruklionsvis eller utan närmarereglering följer av utiandstjäns-tens natur. När i första stycket talas om r"ätt försvensken att "erhålla ekonomiskt bistånd i den utsträckning som behövsför att han skall beredas ett tUlfredsstäUande rättsskydd" saknas därförsåvitt jag kan se anledning att antaga annan innebörd därav än vad ordenförefaller att ut-s"äga, nämligen att om svensken saknar erforderligamedel för att skaffa sig tillfredsställande rättsskydd, statsverket skall genombeskickningen eller konsulatet förutom att lämna personligt bistånd såsomfömt sagts tillskjuta felande medel eller garantera deras betalning. Såsomlagtexten är avfattad torde alltså frågan, huruvida ekonomiskt bistånd skalllämnas, vara beroende av i vUken utsträckning svensken kan med medel, varöverhan på platsen förfogar, själv sörja för att han får ett tillfredsställanderättsskydd. Givetvis måste därvid beaktas att han kan behöva använda medlen också till annat, såsom sUt och närståendesuppehälle. Med sålunda antagen innebördförefaller mig bestämmelserna i förevarande lagrum innefatta en ändamålsenliglösning och jag har därför inte anledning att föreslå ändring av lagrummetsavfatlning. SåtiUvida instämmer jag i vad tvåledamöter av lagrådet yttrat, att om utlandsmyndigheten inte endast varit denbidragsberättigade behjälplig med att engagera viss advokat som försvarareutan också ställt sig som garant för dennes arvode, det i händelse avfrikännande bör vara utan betydelse i återbetalningsärendet om annan lämpligadvokat kunnat fås till avsevärt lägre kostnad. 9 § Lagrådet: Enligt denna paragraf skaU biståndinte utgå i den mån "motsvarande" bistånd kan erhållas från denfrämmande staten. Såvitt gäller bistånd i brottmål skulle stadgandet efterordalagen möjligen kunna uppfattas så att, om den främmande staten erbjuderbistånd av viss typ, exempelvis försvarare, det skulle vara uteslutet att fåbistånd av samma typ enligt 4 § genom utlandsmyndighetens försorg. Emellertidkan det tänkas, att den försvarare som tillsatts av den främmande staten intefyller det krav på tillfredsställande rättsskydd, varom talas i nämndaparagraf. Det är t. ex. fråga om ett brott mot den främmande staten och den avdenna stat utsedde försvararen står kanske i starkt beroende av statensregering. Annat torde inte vara avsett än att den misstänkte i ett dylikt fallskall kunna genom utlandsmyndigheten få en annan försvarare. Denna innebörd avförslaget skulle komma tydligare fram, om ordet "motsvarande"ändrades tiU "sådant". I "sådant" ligger då en hänvisningtill 4 §, av vilken framgår att biståndet, varifrån det än lämnas, skalluppfylla kravet på ett tillfredsställande rättsskydd. Ö vergångsbestämmelsem a Lagrådet: Den föreslagna lagen kommer attersätta de nuvarande biståndsreglerna i 35 och 36 §§ instruktionen förutrikesrepresentationen (IFUR). Enligt remissprotokollet är avsikten att i denämnda paragraferna skall i stället införas förordnande av Kungl. Maj:t, attutrikesministern skall utfärda vissa tiUämpningsföreskrifter tUl lagen. Med h"änsyn härtUl synes detmest naturligt att de här föreslagna övergångsbestämmelserna i stället meddelasi den kungörelse vari de tilltänkta ändringama av IFUR genomföres. Det föreslåssålunda, att ifrågavarande övergångsbestämmelser utgår ur lagförslaget. 20 1972.1 saml Nr 132 Förslagettill lag om ändring i rättshjälpslagen Den författningsmässiga regleringen av institutetoffentiigt biträde har i departementsförslaget med awikelse från utredningensförslag lösts på ett sätt, som möjligen kan vara tiU glädje för en mindre gruppyrkesjurister. För de många andra, som har att tUlämpa de olika tvångslagarnaeller är berörda av dessa, försvåras möjligheterna att komma till klarhet omnär offentligt biträde kan erhållas genom att bestämmelser härom inte finns ivar och en av dessa speciallagar, där förfarandet i övrigt på olika stadierregleras. För undvikande av "en alltför splittrad bUd av dennarättshjälp" har i departementsförslaget dessa best"ämmelsersammanförts i 41 § rättshjälpslagen. Resultatet har blivit en svårläslig ochosystematisk uppräkning i 17 punkter, där för varje punkt skall klargöras,fömtom vilken lag det g"äller, ingripandets art och på vilket eller vUkastadier i processen offentligt biträde kan erhållas. Det åberopade skäletförefaller vara av underordnad vikt jämfört med de uppenbara informativanackdelarna av den valda lösningen. I fråga om lagbestämmelser, som skaUtillgodose viktiga behov för den rättssökande allmänheten och skall tUlämpasäven av lekmannaorgan, är det rimligt att kräva, att reglerna återfinns i derasnaturiiga sammanhang och att innehållet ges i mer tUlgänglig form än som sketti den kvalificerade krångelkatalog som 41 § utgör. Även om det är utsiktslöst att pålagstiftningsfrågans nuvarande stadium få till stånd en omläggning, har jagkänt behov att i lagrådet ge den meningen till känna att den föreslagnaförfattningsmässiga regleringen är otillfredsst"ällande. TUl en del kandet påtalade behovet av information i de olika tvångslagarna tiUgodoses genomden av departementschefen diskuterade men avböjda åtgärden att införa hänvisningartill de i rättshjälpslagen givna reglerna om offentligt biträde i var och en avdessa lagar, där förfarandet är reglerat. Det är lagtekniskt enkelt attgenomföra en sådan åtgärd, och jag kan inte underlåta att förorda attåtminstone den åtgärden vidtages . Vid förevarande reglering torde en rimlig balansmellan olika närstående vårdområden böra eftersträvas betfäffandemöjligheterna att erhålla offentiigt bUräde. I fråga om alkoholmissbmkarnapräglas emellertid departementsförslaget av en viss snävhet i detta h'ånseende,särskUt jämfört med de möjligheter som erbjuds såväl de mentalsjuka som de församhällsvård omhändertagna. Utöver vad förslaget innebär i fråga om offentiigtbiträde åt alkoholmissbrukare synes det åtmuistone vid anförande av besväröver beslut om kvarhållande enligt 45 § nykterhetsvårdslagenskäligt att bereda de ivångsinlagna möjligheten att erhåUa offentiigt biträde.Enligt nämnda paragraf äger styrelse för vårdanstalt förlänga den eljeststadgade vårdtiden för farliga och fjärdegångsintagna alkoholmissbrukare medhögst åt gången i sammanlagt . Sådant beslut skallunderställas prövning, och dennas godkännande kan överklagas ikammarrätt. Väl torde den insats ett offentiigt biträde kangöra i sådant besvärsmål vara ganska begränsad, eftersom prövningen främstgäller om den intagne med hänsyn till sin sinnesart, sitt föregående liv ochsitt förhållande i anstalten kan antagas icke komma att föra ett nyktert liv ihändelse av utskrivning. Motsvarande invändning kan emellertid göras i fråga omlikartade prognoser i mål om utskrivningar från mentalsjukhus ochungdomsvårdsskolor, där rättshjälp genom offentligt biträde kan ges. Del måframhållas att det i 45 § nykterhetsvårdslagen är fråga om av administrativmyndighet beslutade, myckel ansenliga förlängningar i eljesl stadgad vårdtid.Ulan offentligt bUräde lär den tvångsintagne i många fall ha svårtatt framlägga sin sak. Tilläggas må att besvärsmål angående 45 §nykterhetsvårdslagen hittUls varit fåtaliga. Den omständigheten alt nykterhetsvårdslagen ärföremål för översyn inom socialutredningen utgör enligt lagrådets mening inteanledning att nu undantaga ifrågavarande förlängningsärenden från området förrättshjälp genom offentligt biträde. Under hänvisning till det anförda föreslår lagrådetatt under förevarande punkt jämväl upptages mål hos förvaltningsdomstol omkvarhållande enligt 45 § nykterhetsvårdslagen. 41§ punkt 4 Lagrådet: Förslaget har såsom en grupp mål och ärenden, ivUka offentiigt biträde kan förordnas, sammanfört tvångsomhändertaganden församhällsvård eller för utrednmg enligt 29 och 30 §§ bamavårdslagen med omhändertagandeför s. k. frivillig samh"ällsvård enligt 31 § samma lag.