prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag konstaterade i anslutning tih1970 års regionalpolitiska beslut, att erfarenheterna av den dittills bedrivnaplaneringen hade varit goda och att en planering med i huvudsak den uppläggningsom kännetecknar länsplanering 1967 och länsprogram 1970 borde bli ettbestående inslag i den framtida samhähsplaneringen. Det finns nu anledning attsummera de vunna erfarenheterna och lägga dem tiU grund för den fortsattaregionala utvecklingsplanering som avses skola genomförasåren 1973 1974. Enligt beslut skaharbetet med den regionala utvecklingsplaneringen ha sin tyngdpunkt i länen.Erfarenheterna av den genomförda planeringen bekräftar att kravet på överblickoch detaljkunskap bäst tillgodoses genom en sådan ordning. Kommunernas medverkan somide'givare, informationskällor och remissinstanser har varit en viktigförutsättning för resultatet av planeringen. Detta har understrukits avåtskilliga länsstyrelser, som också har betonat den kommunala planeringensstora roll för genomförandet av en regionalpolitik som stämmer överens medlänsprogrammen. Jag vill poängtera att kommunerna även i den framtida regionalautvecklingsplaneringen bör spela en framträdande roll. Det samarbete somskedde mellan och statlig planering inom ramen för arbetet medlänsprogram 1970 bör föras vidare i den fortsatta länsplaneringen. Med hänsyn tih de skiftande utvecklingstendenserna ochproblemen i kommunerna krävs en övergripande planering för att de regionalajämlikhetsbristerna skall kunna motverkas effektivt. I enhghet härmed harkommunerna enligt den beslutade nya kommunindelningen utgjort de minstaplaneringsenheterna i den regionala utvecklingsplaneringen. Planeringen harsålunda syftat tih att göra avvägningar mellan kommunema, medan lokaliseringsövervägandeninom kommunerna har betraktats som en angelägenhet. Avsteg från dennaprincip har enligt anvisningarna för länsprogram 1970 kunnat göras endast itill ytan stora kommuner i glesbygdema, när det har gäUt att bedöma behovet avsärskilda åtgärder i sådana områden. Mot denna bakgrund anser jag attplaneringen inte - som på sina håll har gjorts gäUande - utgör ett intrång iden kommunala självbestämmanderätten. Erfarenheterna av den genomfördaplaneringsomgången bekräftar min uppfattning i detta avseende. Det är angeläget att den regionalautvecklingsplaneringen och planeringens resultat omfattas med intresse avallmänheten och upplevs som en gemensam angelägenhet. Försök har gjorts attsprida information om länsprogrammen genom en populärupplaga av länsprogrammen.Underlag har härigenom skapats för en allmän diskussion inom organisationer,bildningsförbund m. fl. om regionalpohtiken i länen. Denna typ avinformationsverksamhet är värdefuh. Den bör enligt min mening i nästaplaneringsomgång byggas ut med information direkt thl Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 490 allmänheten på ett tidigare stadium av planeringsarbetet,lämpligen när kommunerna är direkt engagerade i detta. När det gäller uppläggningen av dennu avslutade planeringen redovisar länsstyrelserna i allmänhet positivaerfarenheter. Men även kritiska synpunkter förs fram, främst i fråga ominvesteringarnas behandling i länsprogrammen. På denna punkt är också en delkommuner kritiska. En väsentlig svaghet i denna del av planeringen anges varabristande tillförlitlighet i grundmaterialet, dvs. den kommunalekonomiskalångtidsplaneringen (KELP). Ä andra sidan påpekar bl. a. iVästmanlands län att den samlade redovisning av olika kommuners ochmyndigheters investeringsplaner som med utgångspunkt i KELP har gjorts ilänsprogrammen har underlättat samordningen mellan ohka slag av planering pålänsnivå. En fortsatt användning av KELP i detta syfte i länen anser jag varaviktig. KELP har redan under de få år den har förekommit förbättrats och jagräknar med att denna planering efter hand skall förbättras ytterligare. Jagställer mig emellertid tveksam tiU om ett så detaljerat material som har lagtsfram i länsprogrammen i fortsättningen skall redovisas i den del avlänsplaneringen som statsmakterna tar ställning tiU. KELP bör användas främstsom beslutsunderlag i länen. Behovet av samordning mellan denregionalpolitiska planeringen och den fysiska planeringen har betonats frånflera håll. Jag vih erinra om att den regionala utvecklingsplaneringen gerviktiga utgångspunkter för den fysiska planeringen på nivå. I mångafall gmndas de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen och den fysiska planeringsom dessa förutsätter och därmed också KELP på prognoser m. m. ilänsplaneringen. Det har alltså funnits förutsättningar redan i den genomfördaplaneringen att i kommunerna samordna bedömningar som har anknytning till båderegionaipolitisk och fysisk planering. Chefen för kommersenare att föreslå att länsstyrelserna får vidgade funktioner församordning inom den fysiska planeringen och för samverkan på detta område.Eftersom tyngdpunkten i den regionala utvecklingsplaneringen redan ligger ilänen, bör förutsättningar föreligga att även på länsnivå samordnaregionalpolitiska bedömningar med fysisk planering. Som jag har berört har denekonomiska politiken stor betydelse för den regionala politiken. Det finnsdärför ett naturligt samband mellan de långsiktiga ekonomiska bedömnmgar somgörs i långtidsutredningarna och den planering som bedrivs inom ramen för denregionala politiken. En planeringsmodell som i sig förenar de bedömningar somgörs både inom långtidsutredningarna och i den regionala utvecklingsplaneringenskulle bli mycket svårhanterlig. Dessutom saknas informationsunderlagför en sådan integrerad planering. Ä andra sidan bör de bäggeplaneringsaktiviteterna samordnas tidsmässigt så att avstämning ochinformationsutbyte kan ske . De tidsplaner som f. n.gäller för nästa långtidsutredning och nästa länsplanering medger detta. JagviU i detta sammanhang 1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 491 erinra om att ett forskningsprojekt inom ERU syftar tillatt belysa med vUka metoder en sammanvägning av långtidsutredningarnas och denregionala utvecklingsplaneringens resultat lämpligen kan ske. Regionalpolitiken spänner över ettbrett register av åtgärder. Praktiskt taget alla yttringar av samhällsaktivitethar betydelse för den geografiska fördelningen av näringsliv och befolkning isamhället. Regionalpolitiken arbetar därför inte enbart med medel som direktsyftar till att påverka den regionala utveckhngen lokaliseringsstöd o. d. -utan i lika hög grad med effekterna av den offentliga sektorns expansion ochregionala utveckling. Både generella ekonomisk-politiska åtgärder och insatsersom är avsedda att påverka speciella branscher eller befolkningskategorier fårolikartade regionala konsekvenser därför att produktionsförutsättningar,branschstruktur, befolkningssammansättning m. m. är olika i skilda regioner.Det är därför naturligt att de förslag till åtgärder som länsstyrelserna förfram i länsprogrammen är av mycket skiftande slag inom de skildasamhällssektorerna. I enlighet med anvisningarna för programarbetet äråtgärdsförslagen uppdelade på tre grupper. Den första omfattarsysselsättningsskapande åtgärder som behövs för att utvecklingen skall påverkasså att de mål som ställs upp i programmen skah nås. Därvid inriktas intresset istigande grad på servicenäringarnas betydelse för sysselsättningsutvecklingen,bl. a. på grund av industrins minskande behov av arbetskraft. I en andra gruppingår åtgärder främst av socialpolitisk art inom regioner där en vikandeutveckling ter sig ofrånkomlig vid en långsiktig bedömning. 1 den tredjegruppen anges behovet av investeringar inom den offentliga sektorn samtmvesteringarnas regionala fördelning. Jag skall i det följande i förekommandefall efter samråd med resp. departementschef, redovisa mina ståndpunkter ifråga om de mer väsentliga förslagen i länsprogrammen och i fråga om andraåtgärder som enligt min bedömning behöver vidtas för att vi skall kunnaförverkliga den regionala struktur som jag har beskrivit i det föregående. 1vissa fall har åtgärder av detta slag redan kommit tih stånd eller i varje fallsatts igång, i andra kan förslag väntas bli framlagda . På flera områdenmåste ställningstaganden föregås av utredningar och detaljplanering som inteföreligger . Behandlingen av skilda åtgärder får därför i detta sammanhangskiftande innebörd och på flera punkter kan endast principiella synpunkteranläggas på förslagen. Det finns vidare anledning att betona att genomförandetav nya åtgärder liksom takten i genomförandet beror av faktorer som f. n. istor utsträckning kan överblickas endast ofullständigt, t. ex. tillgången iframtiden på resurser för genomförandet. 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 492 Lokalisering av statlig verksamhet Det stora flertalet länsstyrelserlämnar i länsprogrammen förslag till och synpunkter på lokalisering av statligverksamhet. Vad först gäller lokaliseringen avcentral statlig förvaltning vill jag erinra om att frågan har undersökts avdelegationen för lokalisering av statlig verksamhet. Delegationen har i tvåbetänkanden lagt fram förslag thl utflyttning av myndigheter (SOU 1970:29 och1972:55). riksdag beslutade om enförsta utflyttningsetapp som innebär att 30 myndigheter och institutioner samtväsentliga delar av ytterligare fyra myndigheter skall omlokaliseras frånstockholmsområdet till 13 orter i olika delar av landet (prop. 1971:29, InU1971:15, rskr 1971: 196). Sammanlagt har dessa myndigheter ca 6 100 anställda.Vid riksdagsbehandlingen uttalade inrikesutskottet att ifrågavarande insatserborde koncentreras till ett begränsat antal regionala tihväxtcentra, i förstahand tih sådana som kan tänkas få betydelse som storstadsalternativ. Vihe manuppnå i olika avseenden attraktiva alternativ till storstädema i syfte attavlasta dem, fann utskottet det nödvändigt att koncentrera de resurser somkunde stå till buds. Detta borde enligt utskottet leda tih att statligaverksamheter flyttades gruppvis. Därigenom skuhe man uppnå den väsentligaregionalpohtiska effekt på inflyttningsorten som avsågs. Delegationens andra betänkande, somf. n. remissbehandlas, innehåUer förslag om en andra utflyttningsetapp,omfattande tolv hela myndigheter och delar av ytterligare fyra myndigheter medtotalt i runt tal 4 000 anställda. Delegationen föreslår i denna andra etapp endasten ny lokaliseringsort, nämligen . 1 övrigt skall omlokahseringen enligtförslaget ske till samma orter som omfattades av riksdagsbeslut.Förslaget bereds f. n. inom med sikte på att proposition iämnet skall föreläggas riksdag. Skulle statsmakterna besluta omomlokalisering av statlig verksamhet i enlighet med delegationens förslaginnebär detta att omlokaliseringarna i samtliga fall kommer att ske till dentyp av orter som jag i det föregående har betecknat primära centra. Efter ett genomförande av en andrautflyttningsetapp torde ytterligare omlokalisering av central statligförvaltning av någon större omfattning inte bli aktuell under överskådlig tid.1 den mån nya statliga aktiviteter aktualiseras, bör emellertidförutsättningarna att förlägga dem utanför storstadsområdena prövas. Åtskilliga länsstyrelser för framförslag rörande lokalisering eller utbyggnad av anläggningar inom försvaret.Efter samråd med chefen för försvarsdepartementet har jag överlämnat deönskemål och frågor som har anknytning till det militära området tillförsvarets fredsorganisationsutredning att beaktas i utredningens fortsattaarbete. 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 493 Jordbruks- och skogspolitiska åtgärder De riktlinjer som gäller förjordbrukspolitiken fastställdes av riksdag (prop. 1967:95, JoU1967:25, rskr 1967:280). Enligt de mål som därvid uppställdes skall jordbruketåstadkomma en produktion av önskad storiek till lägsta möjligasamhällsekonomiska kostnad som det skall vara möjligt för dem som ärsysselsatta inom jordbruket att få del av den allmänna standardstegringen.Enligt riksdagsbeslut skall därför en fortsatt, snabb rationaliseringav jordbruket främjas. Rationaliseringen är till gagn för jordbrukarna självagenom att den leder till ökad lönsamhet och därigenom tUl högre inkomster. 1propositionen framhölls att det var angeläget att vissa frågor inomjordbrukspolitiken ånyo prövades . Maj:ts bemyndigandehar chefen för tihkallat sakkunniga meduppdrag att utreda vissa frågor inom jordbrukspolitiken. De nuvarande ahmännamålen för jordbrukspolitiken skall liksom principerna för jordbruketsrationalisering gälla även i fortsättningen, medan bl. a. frågan om valet avmetod, prislinje, för att finansiera kostnaderna för stödet till jordbruketkommer att prövas av utredningen. I länsprogrammen har flertaletlänsstyrelser i norra berört tihbakagången i sysselsättningen inomjordbruket. a. framhålls att utveckhngen inom jordbruksnäringen medför riskför att underlaget för mejerihanteringen och slakterhndustrin försämras och pålängre sikt kan bli otUlräckligt. En del länsstyrelser lämnar synpunkter på hurtillbakagången inom jordbruket skall kunna minskas. Därvid diskuteras bl. a.möjligheterna tUl s. k. kombinationssysselsättning och stöd tUl deltidsföretag.Även problem som gäller de äldre jordbrukarna berörs. I samband med att principerna förprissättningen fastställdes var det inte möjligt att helt ta hänsyn tUlde särskilda förhållandena i norra . Av flera skäl ansågs en betydandejordbruksproduktion även i fortsättningen böra upprätthållas i dessa delar avlandet. Med hänsyn därtill borde även jordbruket där få särskUtstöd. har särskilt prisstöd till mjölkproduktion utgått i norraSverige. Vidare har rationaliseringen i denna del av landet stötts inom ramenför den särskilda rationaliseringen. Jag vill erinra om att riksdagbeslutade om ett väsentligt ökat prisstöd till mjölkproduktion och om prisstödtill kött- och fläskproduktion i norra . Förutsättningar för uppbyggnadav rationella jordbruk i denna del av landet har därigenom ökats.InvesteringsvUjan inom jordbruket i norra tycks också ha ökat även omdet är för tidigt att bedöma effekterna av det utökade stödet. I avvaktan på resultaten av denfortsatta uppbyggnaden av fullt rationella jordbruk utgår i norra sedanden visst investeringsstöd till jordbruk med begränsadeutvecklingsmöjligheter. Stödet utgår till företag som inte bedöms kunna uppnåfullt rationell drift men likväl beräknas ge nuvarande brukare tillfredsställandeförsörjning under hans återstående yrkesverksamma tid. Som villkor för stödgäller bl. a. att brukningsenheten inte inom överskådlig tid behövs för 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 494 rationaliseringsändamål, att brukarens inkomsthuvudsakligen kommer från jord- och skogsbruket på brukningsenheten samt attbrukningsenheten ensam eller tillsammans med annan beståendeförtjänstmöjlighet på orten utgör tillfredsställande försörjningsunderlag förbrukaren och hans familj. Stödet utgår i form av lånegaranti och bidrag. 1likhet med i anser jag att det förbättrade stödettill jordbruket i norra bör kunna verksamt bidra till att dämpanedläggningstakten i jordbruket i områden, där näringen fortfarande har storrelativ betydelse för sysselsättningen och därmed också för befolkningsutvecklingen. i länframhåller att ansträngningarna måste inriktas på att påskynda en övergång tillmera gynnsamma produktionsformer, framför allt specialodUngar och ökadanimalieproduktion, samt påpekar att goda förutsättningar finns att utökasockerbetsodhngen i länet. Med anledning härav får jag erinra om möjlighetenatt vid driftomläggningen få stöd enligt bestämmelserna i kungörelsen (1967:453) om statligt stöd till jordbrukets rationalisering m. m. Jag vill ocksåpeka på den betydande rådgivningsverksamhet på detta område som bedrivs avlantbruksnämnderna. Beträffande sockerbetsodhngen får jag erinra om att Kungl.Maj:t medgett att sockerbetsarealen på och ökas med 700 resp. 500ha fr. o. m. . Några av länsstyrelserna har berörtstödet till trädgårdsodling. Statligt stöd till rationalisering avträdgårdsföretag kan utgå enligt kungörelsen (1968:377) om statligt stöd tillträdgårdsnäringens rationalisering. Trädgårdsproduktion som kompletterandeproduktionsgren vid ett jordbruksföretag kan inräknas i begreppetjordbruksproduktion och således få stöd enligt de för jordbrukets rationaliseringgällande bestämmelserna. Förslag med anknytning tillskogsbruket framförs främst av länsstyrelserna i Norrlandslänen. Dessa betonaratt skogsbruket kommer att vara den dominerande basnäringen även i framtiden.Skogsbruket är av betydelse också för flera andra verksamheter, t. ex.transport- och verkstadssektorn. Vidare är skogsbruket självfallet enförutsättning för skogsindustrin. Ett betydligt större antal människor än vadsom framgår av statistiken över antalet sysselsatta i skogsbruket är alltså försin sysselsättning beroende av skogsbrukets utveckling. Vissa länsstyrelser hänvisar tUlbl. a. en utredning som har gjorts av virkesmarknadens parter inom det s. k.industriområde 1 (och norrut). 1 utredningen framhålls att utbyggnad avskogsindustrin i andra delar av landet samt ett fullt kapacitetsutnytriande avbefinthg industri kommer att medföra svårigheter för den norriändskaskogsindustrin att få råvarubehovet tillgodosett inom Norriands gränser.Länsstyrelserna i , och föreslår därföratt bl. a. skogsvården intensifieras med hjälp av utvidgat statligt stöd.Länsstyrelsen i redovisar ett detaljerat program härför som iprincip överensstämmer med en framställning till chefen för finansdepartementetfrån virkesmarknadens parter inom industriområde 1. Denna framstäUning harremissbehandlats. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 495 För att öka virkesproduktionenföreslås i framställningen vissa åtgärder, nämhgen gödshng av fastmark,gödsling och dikning av torvmark, intensifierade röjningar och skogsodling,igenplantering av nedlagd samt snabbare avveckling av gammal skog medlåg tUlväxt. I framställningen redovisas vidarehur det föreslagna skogsvårdsprogrammet skulle komma att påverkasysselsättningen inom området. Själva skogsvårdsprogrammet bedöms kräva ca 1400 personer och den ökade möjligheten tUl avverkning ca 2 500 personereller sammanlagt nära 4 000 årsarbetare. Vidare skulle den på ökadecellulosaproduktionen ge upphov tUl en exportökning motsvarande ett värde av 1miljard kr. Några remissinstanser verifierarberäkningarna av det ökade arbetskraftsbehovet. framför dockfarhågor för att det kan bli svårt att erhålla arbetskraft för att helaskogsvårdsprogrammet skall kunna genomföras. Svenska skogsarbetareförbundetpåpekar dock att den fortgående rationaliseringen torde medföra att den totalaarbetskraften inom skogsbruket i här berörda områden inte kommer att öka med 4000 personer. Remissinstanserna är i princippositiva tUl ökat statligt stöd men anser att bl. a. stödets effekter ochnärmare utformning bör bli föremål för närmare utredning. De investeringar som görs iskogsbruket i form av återväxtåtgärder och skogsvårdande röjningar ger intemarkägaren någon utdelning förrän efter mycket . I norra ärtiden mellan plantering och avverkning inte sällan . Enhgtskogsvårdslagen är skogsägaren skyldig att efter avverkningen tillse attnöjaktig återväxt inom skälig tid kommer att finnas på det avverkade området.Kraven på återväxten är olika beroende på markens produktionsförmåga. Inomvissa områden lämnas statliga bidrag till återväxtåtgärder. Dessa synes dockinte ha utgjort tUlräckUg stimulans. Jag vill här framhålla att det vidsidan av det statliga stöd som utgår i hela landet anvisas särskilda medel föråtgärder för ökad skogsproduktion i . Skogsbruket i tillförsäven stathga medel via arbetsmarknadspolitiken. Det är mot angivna bakgrundangeläget att genom fortsatt statligt stöd förbättra möjligheterna för enintensivare skogsvård i form av t. ex. återväxtåtgärder, röjningar ochgahringar i de fyra nordligaste länen. Chefen för ämnaråterkomma i ärendet i anslutning tih prövning av skogspolitiska utredningensförslag. Effekterna av de åtgärder som övervägs kan bedömas innebära en i stortsett oförändrad eller i vissa fall ökad sysselsättning inom skogsbruket i deregionalpolitiskt mest känsliga områdena av vårt land. Några länsstyrelser har föreslagitatt statlig lånegaranti skall lämnas vid tillköp av skogsmark eller vid köp avrena skogsfastigheter. Frågan om sådant stöd har behandlats av enföljd av år men avvisats med hänvisning till den skogspolitiska utredningen. Denna fråga kan, med 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 496 hänsyn till skogspolitiska utredningens arbete, intebehandlas . Flera länsstyrelser har föreslagitupprustning av det sekundära vägnätet för att rationella virkestransporterskall kunna utföras. Bidrag har under en lång följd av år beviljats tillbyggande av skogsbilvägar. riksdag har anvisat 15 milj. kr. Vidare byggs skogsbilvägar i betydande omfattning inom ramen föranslagen till beredskapsarbeten. /72 utgår därvid förhöjtbidrag av kostnaden för skogsvägbyggnad i inland och vissadelar av . Länsstyrelsema i ochJämtlands län har påpekat att en av förutsättningarna för att upprätthålla enhög awerkningsvolym inom det enskilda skogsbruket är en intensiv fortbildnings-och upplysningsverksamhet. Statsbidrag tUl sådan verksamhet utgår dels viaanslag till allmänna verksamhet, dels via ett särskiltanslag till kursverksamhet för skogsbrukets rationalisering. 1 länsprogrammet för Jämtiands länberörs de kraftiga variationer i arbetskraftsbehovet som orsakas av den kortasäsongen för skogsvårdsarbeten. föreslår statliga åtgärder förutveckhng av skogsvårdsmaskiner för att utjämna dessa variationer. Jag villerinra om att riksdag har anvisat medel för kollektiv skogstekniskforskning. I det ramprogram som ligger till grund för denna verksamhet ingårutveckling av skogsvårdsmaskiner som en väsentlig del. Vidare har iVästernorrlands län föreslagit att utbUdning av arbetskraft för dethögmekaniserade skogsbruket skall förläggas tih Sohefteå. Denna utbildning skerf. n. framför allt hos maskintillverkarna och skogsbolagen. Enligt vad jag harinhämtat av chefen för jordbmks-departementet finns det inte anledning attföreslå en centralisering till en ort av denna utbildning. I fråga om sambandet mellanjordbruk och landskapsvård förs i länsprogrammen olika förslag fram med syfteatt bibehålla ett öppet odlingslandskap och minska nedläggningstakteni jordbruket. Det kan erinras om att riksdag har beslutat om enförsöksverksamhet på landskapsvårdsområdet . Underperioden skall praktiska försök med olika metoder bedrivas inom ett begränsatantal områden som representerar olika typer av odlingslandskapet. Eftertreårsperioden skall redovisa erfarenhetema och därefterkommer ställning att tas till verksamhetens fortsättning. För förstaverksamhetsåret ställs från statens sida ett anslag på 1 milj. kr. Den arbetskraft som behövs för de statsbidragsberättigande arbetenaanvisas efter samråd med länsarbetsnämnderna. Landskapsvårdande arbeten utförsockså i stor omfattning genom arbetsmarknadsverkets försorg. /71utfördes röjningar m. m. för nära 22 milj. kr. i form av beredskapsarbeten. Ettomfattande mventerings- och planeringsarbete har utförts under de senaste åreni samarbete mellan naturvårds- och arbetsmarknadsmyndigheter. Härigenom harmöjligheterna förbättrats att sätta in åtgärder inom de områden där de kan göraden största nyttan från landskapsvårdssynpunkt. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 497 Industripolitiska åtgärder m. m. Det självklara sambandet mehanregionalpolitiska och industripolitiska åtgärder stäher särskilda krav påsamordning. Sålunda bör överväganden om regionalpohtiska åtgärder, som berörett eller flera industriföretag, innefatta även en bedömning av åtgärdernasinverkan på situationen i stort inom den berörda industrisektom, t. ex. i vadavser sektorns totala kapacitet. Därvid kan behöva beaktas såväl förhållandenainom en viss huvudbransch som situationen inom en mindre del av branschen. För att en samstämd utformning avåtgärderna skah vara möjlig måste de beslutande instanserna förfoga över etttillräckligt beslutsunderlag med aktueh information om bl. a. industrinsförhållanden i ohka avseenden.