prop · FV0392 · 1972-12-31 00:00:00 — Utredningenföreslår ytterligare att säkerheten skall få tas i anspråk för betalning avskadestånd till resenär på gmnd av att företagaren uppenbarligen brustit ifullgörande av sina åtaganden enligt reseavtalet. Detta skulle dock gällaendast i de fall företagaren försatts i konkurs eller måste antagas vara påobestånd. En skadeståndsregel av denföreslagna arten skulle medföra civilrättsliga problem som är svåra att heltöverblicka. a. uppkommer frågan i vad mån allmänna skadeståndsrättsliga grandsatserskulle gälla vid regelns tillämpning. skulle i vissutsträckning få avgöra tvister om reseavtalets civilrättsliga innebörd, vilketinte är lämpligt. Det har heller inte påvisats att det föreligger någotegentligt behov av den föreslagna skadeståndsregeln. Jag har därför inte funnitskäl att i lagförslaget ta in en bestämmelse av detta slag. Ianslutning till förslaget att avbrutna resor skall få fullföljas anförutredningen att denna ordning torde kräva att det finns någon på platsen, somkan hjälpa resenärerna till rätta, träffa överenskommelse med hotellägare omgästernas kvarboende etc. Om researrangören har försatts i konkurs eller är påobestånd måste, när den konsulära representationen ej kan bistå mederforderlig hjälp, biträde åt resenärerna anlitas. Utredningen föreslår därföratt garantimedel får användas för att bestrida nödvändiga kostnader för sådantbiträde. Ävenom, såsom jag förut anfört, garantimedlen inte bör få användas för att geresenärerna möjlighet att fullfölja en avbruten resa, torde det ibland varanödvändigt att någon, som kan hjälpa resenärerna till rätta i samband med atten resa avbryts, finns på platsen. Jag föreslår därför att en bestämmelse omsådant biträde av den innebörd utredningen föreslagit tas in i lagen. Dethar enligt utredningen visat sig vara svårt för resegarantinämnden att frånföretagare erhålla erforderliga uppgifter för prövning av säkerhetens ianspråktagande,när företagaren som ställt säkerhet har försatts i konkurs eller måste antasvara på obestånd. Utredningen föreslår därför att garantimedel i detta läge fårtas i anspråk för nödvändiga kostnader för utredning. Jag biträder dettaförslag, som inte mött någon erinran från remissinstanserna. Prop.1972: 92 31 Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag tillresegarantilag. Rörande de enskildabestämmelserna i lagförslaget vill jag anföra följande. Somjag redan nämnt har nuvarande lag allmänt kommit att benämnasresegarantilagen. All anledning finnes därför att i enlighet med vadutredningen föreslagit åsätta den nya lagen detta namn. Paragrafeninnehåller bestämmelser om omfattningen av skyldigheten att ställa säkerhetvid sällskapsresor. Den motsvaras lag liksom i utredningens förslagav 1 § första och andra styckena. I enlighet med deöverväganden som jag har redovisat i den allmänna motiveringen (5.2 och 5.3)föreskrivs att såväl anordnare som agent skall ställa säkerhet försällskapsresor till utomnordiska länder. I gällande lag finns inteklart angivet säkerheten skall ställas. Utredningen harföreslagit att det i lagtexten uttryckligen anges när säkerheten senast skallvara ställd. Härigenom skulle de företagare som skall ställa säkerhet intebehöva sväva i tvivelsmål om när de kan börja utbjuda sina resor. Utredningen påpekar attdet från konsumentens synpunkt inte är nödvändigt att säkerheten är ställdredan när sällskapsreseverksamheten påbörjas t. ex. genom att researrangörensluter avtal med transportföretag och hotell. Avgörande bör i stället vara dentidpunkt, då sådan skada som säkerheten kan tas i anspråk för tidigast kanuppkomma. Denna tidpunkt sammanfaller med den då betalning för resan tidigastkan komma att erläggas. Detta inträffar så snart en resa börjar marknadsföras.Utredningen föreslår därför att det i lagtexten anges, att den som anordnarsällskapsresa skall ställa säkerhet hos kommerskollegium före marknadsförandet. I enlighet med vadutredningen sålunda föreslagit föreskrivs i förevarande paragraf att säkerhetskall ställas före marknadsförandet av sällskapsresan. Idenna paragrafs första stycke, som motsvarar 2 § första punkten i utredningensförslag, ges en definition av begreppet sällskapsresa som överensstämmer med 1§ tredje stycket lag. 1972: 92 32 Andrastycket, som motsvarar 2 § andra punkten i utredningens förslag, innehåller enregel om s. k. allt-i-ett-resor i enlighet med vad som anförts i den allmännamotiveringen. Regeln har formulerats så, att individuell resa likställs medsällskapsresa, om resan marknadsförs med i förväg uppgjort program och ompriset utöver resekostnaderna innefattar kostnader för övernattning på annanplats än på färdmedlet. Denna utformning av lagtexten innebär en redaktionelljämkning i förhållande till utredningens förslag, så att det klart framgår attresor, som specialkomponerats för varje särskild resenär, ej omfattas. Paragrafeninnehåller bestämmelser om säkerheternas beskaffenhet. Den överensstämmer med 2§ lag och 3 § i utredningens förslag. 1denna paragraf behandlas frågan om säkerheternas storlek. Paragrafen motsvarar4 § första stycket i utredningens förslag och har lag vissmotsvarighet i 3 § första stycket. Beträffandede allmänna överväganden som ligger till grund för paragrafens bestämmelser hänvisastill vad jag anfört i den allmänna motiveringen (5.5). Enligtkommerskollegiets hittillsvarande praxis har säkerheten fastställts tillbelopp understigande det i lagen föreskrivna minimibeloppet endast när företagarenshuvudsakliga verksamhet ej fallit under resegarantilagen utan bestått i andraaktiviteter, såsom t. ex. reguljär busstrafik eller resebyrå- eller reseagentrörelse.Även tidningsföretag som anordnat resor för sin läsekrets, frivilliga studieförbundsom anordnat resor for sina medlemmar och privatpersoner som anordnat mera tillfälligasällskapsresor har haft möjlighet att ställa lägre säkerhet än . Förevarandeparagraf innebär att kollegiet ges möjlighet att medge lättnader i kravet påsäkerhet i större utsträckning, t. ex. i sådana fall då ett garantibelopp på200 . står i uppenbart missförhållande tillverksamhetens omfattning. har med hänvisning till speciella förhållanden inom rederinäringenhemställt att svenska rederier efter ansökan skall medges undantag frånreglerna om ställande av säkerhet för allt-i-ett-resor eller i varje fall frånföreskriften om minimibelopp. Jag vill i denna fråga endast hänvisa till attdet ankommer på kommerskollegium att pröva sådana ansökningar. Prop.1972: 92 33 Paragrafen innehåller föreskrifter om företagaresskyldighet att tillhandahålla kommerskollegium uppgifter och motsvarar 5 § iutredningens förslag. Första stycket motsvarar 3 § andra stycket i 1967 årslag. Säkerheten bör i princip gälla för ett belopp som vidvarje tillfälle motsvarar de ekonomiska åtaganden som företagaren då får ansesha iklätt sig. För att kunna pröva hur stor säkerheten enligt denna måttstockbör vara måste kommerskollegium ha tillgång till utförliga uppgifter frånföretagarna angående reseverksamhetens art och omfattning, betalningsvillkor m.m. Dessa uppgifter behöver kollegiet få fortlöpande för att kunna pröva omsäkerheten, med hänsyn till mer väsentliga förändringar i företagarensverksamhet, bör ökas eller nedsättas. I första stycket av förevarande paragrafföreskrivs därför att företagare är skyldig att i den ordning kollegietföreskriver lärrma de uppgifter om sin rörelse som är nödvändiga för prövningav säkerheten. Med hänsyn till betydelsen, inte minst från allmänhetenssynpunkt, av att uppgiftsskyldigheten fullgörs bör kollegiet kunna förelägga enförsumlig uppgiftsskyldig lämpligt vite. Detta bör dock ske endast om företagareninte efterkommer anmaning att lämna uppgiften. En bestämmelse av dettainnehåll har tagits in i paragrafens andra stycke. Paragrafen, som upptar bestämmelser om i vilka fallsäkerhet får tas i anspråk, motsvarar 4 § lag samt delvis 6 och 7 §§och 15 § andra stycket i utredningens förslag. De allmänna överväganden som ligger till grund förparagrafens bestämmelser har jag redovisat i den allmänna motiveringen (5.7). I första stycket första punkten föreskrivs attgarantimedel får användas för återbetalning av medel, som erlagts för resa somblir inställd eller eljest icke kommer till'stånd. Uttrycket "icke kommertill stånd" återfinns inte i nu gällande lag. Avsikten med detta tilläggär att göra det möjligt för en resenär att få ersättning för t. ex. enförskottsbetalning, som gjorts för en resa som ej slutligt bestämts avarrangören och sedan ej blir av. Även det fall, att en resenär betalar förskotttill en agent som inte är behörig att uppbära förskott och som ej heller inlevererarbeloppet till arrangören, med påföljd att denne vägrar, resenären att medföljapå resan, faller in under bestämmelsen. Självfallet är det i ett sådant fallagentens och inte arrangörens säkerhet som skall tas i anspråk. Tilläggas kanatt det ligger i sakens natur, att ersättning av garantimedel inte skall utgå,om,en resenär avstår från en resa av privata skäl. Återbetalningen i samband med resa, som inte blir av,skall inbegripa alla avgifter som inbetalats för resan, således ocksåinbetalningar för Prop.1972: 92 34 anslutningsresor,när dessa kan anses ingå i det beställda arrangemanget. Vidavbruten resa, varom bestämmelser finns i första stycket andra punkten, fårsäkerheten liksom enligt gällande lag tas i anspråk för resenärernas uppehälleoch återresa med lämpligt färdmedel. Hemresan skall anträdas . Resan bör vanligtvis äga mm gemensamt för hela gruppen.Lämpligt färdmedel är t. ex. flygplan som flygföretag ställer till förfogandeför att fullgöra sin hem-transportskyldighet. Har utresan företagits med buss,bör i regel buss eller tåg i andra klass och inte ordinarie linjeflyg användasför återresan. För värdet av de förmånerresenärerna gått miste om genom att resan avkortats skall de få ersättning ipengar ur garantimedlen. Det ankommer på resegarantinämnden att bestämmaersättningens storlek. Såsom en hjälpregel bör gälla att för som enresa avkortas ersättning utges med en motsvarande kvotdel av resans pris, såatt om t. ex. en 14-dagarsresa avkortats ersättning utgår med 5/14 avresans pris. Skäliga jämkningar av denna regel måste dock göras med hänsyn tillomständigheterna i de enskilda fallen. Detta kan t. ex. vara berättigat närfråga är om en resa till ett mycket avlägset färdmål. Denna paragraf motsvarar 8§ första stycket i utredningens förslag. Den innehåller bestämmelser om vilkensäkerhet som får utnyttjas, när såväl av anordnare som av agent ställd säkerhetfinns. Lagrummet saknar motsvarighet i gällande rätt. Enviss omdisposition av lagtexten i förhållande till utredningens förslag harvidtagits efter påpekanden från några remissinstanser. Således föreskrivs attsäkerhet, som ställts av den som förmedlar sällskapsresa, inte får utnyttjas,om anordnare stäUt säkerhet av beskaffenhet att kunna tas i anspråk enligtlagen. Avsikten med denna föreskrift är att av agent ställd säkerhet inte skallfå tas i anspråk, om anordnare, som är bunden av reseavtal, ställt säkerhet.Detta skulle strida mot lagens principiella uppbyggnad. Inte ens om anordnarenssäkerhet ej förslår till att täcka de anspråk för vilka även agent ställtsäkerhet får alltså agentens säkerhet nyttjas. Agents säkerhet torde främstkomma att utnyttjas i de fall när agenten sålt eller förmedlat utomlandsanordnad resa, när agenten sålt eller förmedlat av annan företagare anordnadresa och agenten uppburit betalning helt eller delvis för resan utan att anordnarenblivit bunden av avtalet gentemot resenären samt när agenten sålt eller förmedlatresa för en här i riket verksam anordnare, som ej själv ställt säkerhet. Paragrafeninnehåller en bestämmelse om när anspråk på ersättning ur säkerheten senastskall framställas. Den motsvarar i huvudsak 9 § i utredningens förslag.Bestämmelsen saknar motsvarighet i gällande rätt. Säkerhet som inte längrefyller något ändamål skall återlämnas. För att kunna återlämna säkerheten måstedock kommerskollegium först konstatera att alla som kan göra anspråk påersättning ur garantimedlen fått gottgörelse. För att frågor om gottgörelse ejskall stå öppna och hindra att säkerheten återställs inom rimligtid, upptas därför i förevarande paragraf en regel av den principiellainnebörden att krav på ersättning lU" garantimedel skall framställas från den dag ersättningsanspråket uppkommit. Lagtexten har efterpåpekande från bl. a. SJ ändrats något i förhållande till utredningensförslag. tidpunkten för ersättningsanspråks framställande ej inågot fall gjorts beroende av tiden för företagares försättande i konkurseller inträffade insolvens. Med den utformning lagtexten fått erhålls entidsregel, som ej torde vålla större tillämpningssvårigheter. Den omständigheten attframställning om ersättning inte gjorts inom den föreskrivna tidsfristeninnebär givetvis inte att resenären förlorat sin rätt till ersättning av denföretagare som ställt säkerheten, utan därvidlag gäller den vanligapreskriptionstiden. Vad resenären förlorar är den förmån som det innebär att fåersättning ur garantin. Idessa paragrafer, som motsvarar 1013 §§ i utredningens förslag, ges bestämmelserom resegarantinämnden. Motsvarande bestämmelser finns nu i 5 och 6 §§ i 1967års lag. Då nu gällande lag tillkomexisterade inte någon särskild branschförening för sällskapsresearrangörer.Researrangörerna var emellertid vanligtvis medlemmar i . Av denna anledning föll det sig naturligt att skulle representera företagarintressena i den genom lagentillskapade resegarantinämnden. Sedan lagens tillkomst har emellertid arrangörsintressenafått en egen representation genom den bildade särskildabranschföreningen, Researrangörernas samarbetsorganisation . Utredningenanser att företrädare för bör beredas plats i resegarantinämnden utan attfördenskull resebyråföreningen förlorar sin plats i nämnden. Utredningenföreslår därför att antalet partsföreträdare i nämnden bestäms till fyra, avvilka två utses bland personer som kan anses företräda konsumentintressen ochtvå bland personer som kan anses företräda företagarintressen. Prop.1972: 92 36 Jag delar uppfattningen att resegarantinämnden bör få enfrån såväl företagar- som konsumentsynpunkt mer representativ sammansättningän . Nämnden bör lämpligen utöver ordföranden ha fyra ledamöter.I 10 § första stycket föreskrivs därför att nämnden består av ordförande ochfyra andra ledamöter, av vilka två utses bland personer, som kan ansesföreträda konsumentintressen, och två bland personer, som kan anses företrädaföretagarintressen. Utredningen har övervägt ett förslag i en promemoria (nr122) från departementsutredningen om att ledamöter och ersättare i resegarantinämndenskulle förordnas av kommerskollegium. Utredningen har dock stannat för attledamöter och ersättare liksom bör förordnas av Kungl. Maj:t. Jagdelar denna uppfattning. En bestämmelse av den angivna innebörden finns i 10 §andra stycket. 11 § första stycket avser nämndens beslutförhet. För attnämnden skall kunna sarmnanträda med kort varsel föreskrivs att nämnden är beslutför,när ordföranden och två andra ledamöter är närvarande. Vidare föreskrivs att ibeslut skall delta lika antal företrädare för konsumentintressen ochföretagarintressen. I 11 § tredje stycket föreskrivs att ordföranden ensam pånämndens vägnar kan företa förberedande åtgärd och pröva ärende av mindre vikt.Denna bestämmelse behövs för att handläggningen inte skall bli tungrodd. I paragrafen föreskrivs att kommerskollegium verkställerde utbetalningar som nämnden beslutat. Lagrummet överensstämmer med 8 § i 1967års lag och 15 § första stycket i utredningens förslag. Paragrafen anger att kommerskollegium skall återlämnasäkerhet, som icke längre fyller något ändamål. Den överensstämmer med 9 § i1967 års lag och 16 § i utredningens förslag. Paragrafen innehåller straffbestämmelser. Den motsvarar 10§ lag och 17 § i utredningens förslag. Av agent ställd säkerhet omfattar även dennes tillkommerskollegium ej anmälda åtaganden som anordnare (avsnitt 5.5). Agentenskall därför ej straffas enligt förevarande lagrum, om'han underlåtit attanmäla att han även anordnat resor. Motsvarande gäller för anordnare, somställt säkerhet i denna egenskap men som även fungerat som agent. Inte hellerkan anordnare straffas för att han sedan säkerhet ställts utvidgat sinreseverksamhet utan att underrätta kommerskollegium Kollegiet skall dockkontinuerligt följa företagarnas verksamhet och när det är Prop.1972: 92 37 påkallatbestämma att säkerhet skall ställas med högre belopp . Ställs då ejytterligare säkerhet, kan straff utdömas enligt förevarande lagrum. Iförsta och andra styckena av denna paragraf upptas bestämmelser om talan motbeslut som meddelas enligt lagen. Det kan ibland råda tvekanom huruvida det är agentens eller anordnarens säkerhet som skall tas i anspråk.Nämnden måste då göra en civilrättslig bedömning av frågan på grundval av detmaterial som föreligger. Nämndens beslut måste vanUgtvis fattas på kort tid.Dessa förhållanden medför att besluten i vissa fall kan komma att vila på ettunderlag som inte är helt tillfredsställande. Det kan inte uteslutas att endomstol, vid vilken en mera fullständig utredning kan förebringas, i ett senareavgörande kommer till en annan slutsats. Med hänsyn särskilt till att talaninte får föras mot nämndens beslut, synes det rimligt att nämnden bör kunnaförordna om sådan ändring av sitt beslut, att den säkerhet som rätteligenskulle ha svarat för en betalning också kommer att få svara därför. Enbestämmelse av denna innebörd har tagits upp i tredje stycket av förevarandeparagraf. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i gällande lag, överensstämmermed 14 § andra stycket i utredningens förslag. Paragrafen,som innehåller bemyndigande att meddela tillämpningsföreskrifter,överensstämmer med 11 § lag och 18 § i utredningens förslag. Dennya lagen bör träda i kraft den 1 juh 1972, då lag upphör att gälla. Avikraftträdandebestämmelserna till den gamla lagen framgår att vissabestämmelser i den är tillämpliga även sedan giltighetstiden löpt ut för lageni övrigt. a. gäller lagens föreskrifter även efter iärenden om ianspråktagande av säkerhet, vilka anmälts till resegarantinämndenunder lagens giltighetstid. När lagstiftningen nu avses bli permanent, är detrimligt att nämnden även prövar ärenden som anmäls efter ochsom avser säkerhet ställd enligt den gamla lagen. Annars kan rättsförlustuppstå för resenärerna, om en resa inställs eller avbryts före denangivna dagen. Med hänsyn härtill föreskrivs i en övergångsbestämmelse till dennya lagen, att den gamla lagen även efter skall äga till-lämpningpå resor för vilka säkerhet ställts eller bort ställas enligt den lagen. Prop.1972: 92 38 nya lagen har också tagits in en övergångsbestämmelse, som medger att frågorom ställande av säkerhet enligt den nya lagen handläggs av kommerskollegium såsnart som lagen kommit ut från trycket. Jaghemställer att Kungl. Maj:t föreslår att antaga förslaget tillresegarantilag. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar att till skallavlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar. Prop.1972: 92 39 Bilaga(Utredningens förslag) Härigenomförordnas som följer. 1 §Den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte anordnar säll skapsresa som helt eller delvis marknadsföres i skall innan mark nadsförandet ställa säkerhet hos kommerskollegium oavsett om resan utgår från eller annat land. Detsammagäller den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte försäljer, utbjudereller eljest förmedlar sällskapsresa. Sällskapsresainom eller till , eller omfattas dock bara avskyldigheten att ställa säkerhet om i resan ingår minst tre övernattningar. 2 § Med sällskapsresa avses idenna lag resa, som utformats för en under åtminstone någon del av resansammanhållen gmpp av resenärer. Med sällskapsresa likställes annan resa om iett gemensamt pris för resan ingår föratom resekostnaderna även kostnader för aimatlogi än på färdmedlet. 3 § Om kommerskollegium ickemedger annat skall säkerhet bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdadbetalningsutfästelse, som fullgöres vid anfordran. 4 § Säkerhet skall gälla detbelopp, som kommerskollegium med hänsyn till reseverksamhetens art ochomfattning bestämmer. För anordnare av sällskapsresa och för den somförsäljer, utbjuder eller eljest förmedlar utom riket anordnad sällskapsresaskall säkerheten dock gälla samt för annan minst 50 000kronor. Om särskilda skäl föreligger, får kollegiet fastställa säkerheten tilllägre belopp eller helt efterge kravet på säkerhet. Ställerflygföretag, med vilket anordnare av sällskapsresa slutit avtal om transport avsällskapsresenärer, säkerhet hos kollegiet för betalning av hemresa för desällskapsresenärer vilkas utresa företaget ombesörjt, får den säkerhet, som anordnarenannars skulle ha ställt, minskas med motsvarande belopp. 5 §Företagare är skyldig att till kommerskollegium lämna de uppgif ter om sin rörelse, som är nödvändiga för prövning av säkerheten. Har säkerhet ställts åligger det företagaren att i den ordning kollegiet före skriver lämna fortlöpande uppgifter om verksamhetens omfattning och art. Efterkommesinte anmaning att lämna sådan uppgift, får kollegiet förelägga den försumligelämpligt vite. 1972: 92 40 6 §Säkerhet får tagas i anspråk för återbetalning av medel, vilka erlagts för deltagande i sällskapsresa, som blir inställd eller som icke kommer till stånd. Avbrytessällskapsresa innan den slutförts får säkerheten tagas i anspråk, om resan kanfullföljas för skälig kostnad i huvudsaklig överensstämmelse med vad somavtalats, för utgiftema härför samt eljest för utgifterna för resenärernasuppehälle och återresa med lämpligt färdmedel samt skälig ersättning tillresenärerna för värdet av de förmåner som de gått miste om genom resans avkortning. 7 §Har företag som ställt säkerhet försatts i konkurs eller måste sådant företag på grund av inträffade omständigheter antagas vara på obestånd, får säkerheten vidare tagas i anspråk 1) för betalning till resenär av skadestånd på grundav att företaget uppenbarligen brustit i fullgörande av sina åtaganden enligtavtal om sällskapsresa, samt 2) för bestridande av nödvändiga kostnader för delsbiträde åt resenärer när sällskapsresa avbrutits dels utredning i ärenden om ianspråktagandeav säkerhet. 8 §Säkerhet, som ställts av den som försäljer, utbjuder eller eljest förmedlar sällskapsresa, får tagas i anspråk bara om av anordnare ställd säkerhet ej finnes att taga i anspråk. Avflygföretag ställd säkerhet får tagas i anspråk bara för betalning av hemresaför de sällskapsresenärer vilkas utresa företaget ombesörjt. 9 §Framställning om att säkerhet skall få tagas i anspråk skall göras efter det att den resa, som avses med framställning en, inställts, förklarats ej komma till stånd eller avbrutits eller, i fall som i 7 § sägs, efter det att företaget försatts i konkurs eller kommit på obestånd. 10 §, Ärenden om ianspråktagandeav säkerhet prövas av en särskild nämnd, resegarantinämnden. 11 § består avordförande och fyra andra ledamöter, av vilka två utses bland personer, somkan anses företräda konsumentintressen, och två bland personer, som kan ansesföreträda företagarintressen. För varje ledamot finnes erforderligt antalersättare. Ordföranden och ersättare för honom skall vara lagkunniga och idomarvärv erfarna. Ledamöteroch ersättare förordnas av Konungen. 12 §Resegarantinämnden är beslutför, när ordföranden samt en företrädare för konsumentintressen och en företrädare för företagar intressen är närvarande. I beslut skall lika antal ledamöter från vardera sidan deltaga. Ordförandenkan ensam på nämndens vägnar dels handlägga och avgöra ärenden av mindre viktdels i övriga ärenden företaga förberedande åtgärder. 13 §Som resegarantinämndens beslut gäller den mening varom de flesta ledamöterna förenar sig eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. 1972: 92 41 14 §Mot resegarantinämndens beslut om ianspråktagande av säkerhet får talan icke föras.