prop · FV0398 · 1972-12-31 00:00:00 — 30 § Den som på grund av att hananfört opposition kallats till förhandling enligt 28 § första stycket ochdärför lämnat den främmande statens område fär ej med anledning av annat brott,vUket begåtts innan han lämnade den statens område, lagforas, anhållas ellerhäktas eller berövas friheten för verkställighet av påföljd eller underkastasannan inskränkning i sin personliga frihet, om det icke i kaUelsen särskilt angivitsatt sådan åtgärd kan komma att vidtagas mot honom eller han skriftligen lämnatsitt uttryckliga samtycke tUl åtgärden eller han av ,räknat från den dag rätten meddelat slutligt avgörande med anledning avoppositionen, haft möjlighet att lämna landet men ej gjort detta eller efteratt ha lämnat landet återvänt hit utan att pä nytt ha kallats till förhandlingsom sagts. Lämnar den dömde skriftligt samtycke, skall den myndighet sombeslutar åtgärden sända avskrift av medgivandet tUl , somvidarebefordrar handlingen till behörig myndighet i den främmande staten. 31 §Är i fall då framstäUning gjorts enligt 26 § den dömde häktad eller undergår han här i landet verkställighet av frihetsberövande på följd som avses med framställningen, skall han överföras tiU den främ mande statens område så snart den främmande staten meddelat att framställningen bifallits. 32 § Laga domstol i mål ellerärende som avses i denna lag är . 33 § Böter som bestämts enligtdenna lag samt pengar eller annan egendom som förklarats förverkad med stöd avdenna lag tUlfaUer kronan. Bötersom avses i första stycket får icke förvandlas. 34 § Av allmänna medel utgivenersättning till offentiig försvarare i mål som avses i denna lag skall stannapå statsverket, om icke den dömde av särskilda skäl anses böra återgäldaersättningen. 35 § Chefen förjustitiedepartementet kan på framställning av behörig myndighet i främmandestat medge, att person, som är berövad friheten i den staten och som enligtbestämmelser i överenskommelse som avses i 1 § skall föras till annan främmandestat för verkställighet 1972: 98 201 avpåföljd för brott eller för förhandling med anledning av framstäUning om sådanverkställighet, får föras över svenskt område. Under sådan genomresa skall frihetsberövandetbestå, om icke den främmande staten begär att den transiterade friges. Frigeshan ej, tiUämpas vad i aUmänhet gäller om behandling av anhåUen eller häktad. 36§ Denna lag gäller ej i fråga om verkställighet eller annan åtgärd som reglerasgenom lagen (1963:193) om samarbete med , , och Norgeangående verkstäUighet av straff m. m. Dennalag träder i kraft dagen efter den, dä lagen enligt därå meddelad uppgiftutkommit frän trycket i . Härigenom förordnasi fråga om dels att 2 kap. 13 och 6 §§ skall ha nedan angivnalydelse, dels att i samma kapitel skall införas en ny paragraf, 5 a §, av nedanangivna lydelse. Föreslagen lydelse 2 KAP. Densom begått brott här i riket dömes efter svensk lag och vid svensk domstol. Detsaimnagäller, om det är ovisst var brott förövats men skäl fiimes antaga att det ärbegånget inom riket. Förbrott som begåtts här i riket dömes efter svensk lag och vid svensk domstol. DetsanunagäUer, om det är ovisst var brott förövats men skäl fiimes antaga att det ärbegånget inom riket. Är brott begånget utomriket av svensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , dömesefter svensk lag och vid svensk domstol. Har annan utlänningutom riket begått brottslig gärning, vilken ej var fri från ansvar enligt lagsom gällde på gärningsorten, dömes efter svensk lag och vid svensk domstol, omhan efter brottets begående blivit svensk medborgare eller tagit hemvist här iriket eller om han är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finneshär, så ock eljest om han finnes i riket och å brottet enligt svensk lag kanfölja fängelse . Förbrott som begåtts utom riket dömes efter svensk lag och vid svensk domstol, ombrottet begåtts 1. av svensk medborgareeller utlänning med hemvist i , 2. av utlänning utanhemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvisthär i riket eller är dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare och finneshär, eller 3. av annan utlänningsom finnes här i riket och å brottet enligt svensk lag kan följa fängelse i merän . Förstastycket gäller ej om gärningen är fri från ansvar enligt lag som gäller pågärningsorten eller om gärningen begåtts inom område som ej tillhör någonstat och enligt svensk lag icke kan följa svårare straff än bö ter. Vidbestämmande av påföljd för brott i fall som avses i denna paragraf må ej i någotfall ådömas strängare påföljd än som kan följa på brottet enligt lag som gällerpå gärningsorten. Utlänning,som utom riket begått brott, dömes även i annat fall än j 2 sägs efter svensklag och vid svensk domstol, 1. omhan förövat brottet å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om han var befälhavare eller tillhörde besättningen å så dant fartyg och begått brottet i tjänsten, 2. om han begåttbrottet ä område där avdelning av krigsmakten befann sig, dock i fall han ejvar krigsman allenast om avdelningen befann sig å området för annat ändamål änövning, 3. ombrottet förövats mot , svensk medborgare eller svensk menighet,inrättning eller sammanslutning eller mot utlänning som hade hemvist iSverige, eller 4. om brottet är kapning av luftfartyg ellerfolkrättsbrott. För brott som begåtts utom riket dömes även i annat fallän som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. om brottetförövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det begåtts itjänsten av befälhavare eller medlem av besättningen å sådant fartyg, 2. om brottetbegåtts av krigsman å område där avdelning av krigsmakten befann sig eller begåttså sådant område av annan än krigsman och avdelningen befann sig ä området förannat ändamål än övning, 3. ombrottet förövats mot självständighet eller säkerhet, mot svenskmyndighet eller menighet eller mot annat liknande svenskt intresse, 4. ombrottet begåtts inom område som ej tillhör någon stat och förövats mot svenskmedborgare eller svensk inrättning eller sammanslutning eller mot utlänningmed hemvist i , 5. ombrottet är kapning av luftfartyg eller folkrättsbrott, eller 6. om för brottet enligt svensk lag icke är stadgat lindrigare straff än fängelse . 5 a § Har i mål om ansvar för brott dom meddelats ifrämmande stat som har tillträtt den europeiska konventionen ombrottmålsdoms internationella rättsverkningar eller i annat fall, i den statdär brottet har förövats, må den tilltalade ej här i riket lagforasför gärning som omfattas av domen, 1. om han har frikänts frånansvar, 2. om ådömd påföljd harverkställts eller verkställighet av påföljden pågår, 3. om ådömd påföljd harbortfallit enligt lagen i den främmande staten, eller 4. om den tilltalade harförklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts. Förstastycket gäller ej i fråga om brott som har begåtts här i riket eller brott somavses i 3 § 1, 5 eller 6, såvida ej lagföringen i den främmande staten harskett på begäran av svensk myndighet. Ejmå, utan förordnande av Konungen eller den Konungen bemyndigat därtill, någonåtalas för gärning, för vilken han utom riket undergått straff eller annan ansvarspåföljd.Sker åtal här i riket, skall vid bestämmande av påföljd skälig hänsyn tagastill vad han undergått utom riket, och må därvid efter omständigheterna dömas tUllindrigare straff än för gämingen är stadgat eller ock påföljd helteftergivas. Åtalasnågon här i riket för brott för vilket han utom riket har ådömts påföljd, skallvad han har undergått utom riket medföra motsvarande lindring vid bestämmandeav påföljd för brottet här i riket. I fall som sagts må efteromständigheterna dömas till lindrigare straff än för gämingen är stadgat ellerock påföljd helt eftergivas. Dennalag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Prop.1972: 98 205 Lagom ändring i lagen (1971: 965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands Härigenomförordnas, att 5 § lagen (1971: 965) om straff för trafUtbrott som begåttsutomlands skall upphöra att gälla den dag Konungen bestämmer. 5 § Till ansvar för gärning som av- (Paragrafen upphör att gälla.) ses i denna lag får ej dömas, om gärningen var fri från ansvar enligtlag som gällde på gärningsorten. Lagom ändring i lagen (1966: 78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning påöppna havet Härigenomförordnas, att 5 § lagen (1966: 78) om förbud i vissa faU mot rundradiosändningpå öppna havet skaU erhålla ändrad lydelse på sätt nedan anges. 5 § Utlänning, som utom riket be- Den som utom riket begått brott gått brott som avses i1 eller 2 §, som avses i 1 eller 2 § dömes, om dömes, om han finnes här, efter han finnes här, efter denna lag denna lag och vid svensk domstol, och vid svensk domstol, även / även om 2 kap. 2 eller 3 § brotts- annat fall än som avses i 2 kap. balken ej är tillämplig. 13 § och utan hin- der av 2 kap. 5 a §nämnda balk. Åtalmot svensk för brott som rör sändning, vilken ej är avsedd att mottagas ellerkan mottagas i och ej heller orsakar menlig störning för radiotrafikhär, eller åtal mot utlänning får även i annat fall än som anges i 2 kap. 5 §brottsbalken väckas endast efter förordnande av Konungen eUer den Konungenbemyndigar. Dennalag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. 1972: 98 206 Lagom ändring i lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln Härigenomförordnas, att 14 § lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln skall erhåUaändrad lydelse på sätt nedan anges. Utlänning,som utom riket be- Den som utom riket begått brott gåttbrott som avses i 11 eller som avses i 11 eller 13 §, dömes, 13§, dömes, om han finnes här, om han finnes här, efter denna efterdenna lag och vid svensk lag och vid svensk domstol, även domstol,även om 2 kap. 2 eller i annat fall än som avses i 2 kap. 3 § ej är tUlämplig. 15 § brottsbalkenoch utan hin der av 2 kap. 5 a § nämnda balk. Åtalför brott som avses i 11 § första och tredje styckena får väckas endast efterförordnande av Konungen eller den Konungen bemyndigar. Brottsom avses i 13 § får åtalas av åklagare endast efter angivelse av målsägande. Dennalag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Lagom ändring i lagen (1971:176) om vissa intemationella sanktioner Härigenomförordnas, att 11 § lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner skallerhålla ändrad lydelse på sätt nedan anges. 11 §Den som bryter mot förbud som meddelats med stöd av 38 § dömes, om gärningenskett uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst eUer, om gärningenskett av grov oaktsamhet, tUl böter eller fängelse . I ringafall skall ej dömas till ansvar. Föranstiftan av eller medhjälp till gärning som avses i första stycket dömes ejtill ansvar. / den mån det påkallas av beslut eller rekommendation som avses i 1§ första stycket kan Konungen förordna, att svensk medborgare, som utom riketbegått brott som avses i första styc- 1972: 98 207 ket,dömes efter denna lag och vid svensk domstol, även i annat fall än som avses i2 kap. 15 § och utan hinder av 2 kap. 5 a § nämnda balk. Dennalag träder i kraft den dag Konungen bestämmer. Prop.1972: 98 208 Utdragav protokoll, hållet i lagrådet . , regeringsrådet KLACKENBERG, f. d. regeringsrådet ,justitierådet . tUlhandakommet utdrag av protokoll över justitieärenden,hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet , hade Kungl. Maj:tförordnat, att lagrådets yttrande skulle inhämtas över upprättade förslag till 1) lag om ändring i , 2) lag om ändring i lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands, 3) lag om ändring i lagen (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet, 4) lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 5) lag om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner. Förslagen,som finns bilagda detta protokoll, hade inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Lagförslagenföranledde följande yttranden inom lagrådet. Förslagettill lag om ändring i De föreslagna ändringarnai 2 kap. BrB innefattar förslag i två skilda hänseenden, nämligen dels deändringar och tillägg (5 a och 6 §§), som är betingade av tillträdetill konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar och det ianslutning därtill utarbetade, till lagrådet ej remitterade förslaget till lagom internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, dels ockändringar i 2 och 3 §§, vilka främst avser att inskränka den svenskastrafflagstiftningens tillämplighet i fråga om brott, som svenska medborgarebegått i utiandet. Det sakliga innehållet ide av konventionstillträdet betingade ändringarna i BrB kan i huvudsak ansesvara nödvändiga konsekvenser av det i remissprotokollet angivna ständpunktstagandetatt skall deltaga i det europeiska samarbetet med verkställighet avbrottmåls-domar. Utsträckningen till andra främmande stater än konventionsstaterkan väl vara en åtgärd med både fördelar och nackdelar, som bör vägas motvarandra. I fråga om brottsbalksändringarna i förevarande delar har jagemellertid inte funnit mig böra framställa några erinringar av vikt, och jaginser att det kan finnas skäl för en brådskande handläggning avlagstiftningsärendet i denna del. 1972: 98 209 Deföreslagna ändringarna i svensk strafflags tUlämplighet på brott i utlandet ärav ganska vittutseende karaktär. Ändringarna i 2 och 3 §§, vilkas sakligainnebörd och betydelse är föga belysta i remissprotokollet, har "hängtspå" konventionsfrågan utan att ha något egentiigt eller nödvändigt sambandmed denna. Departementschefen antyder väl ett visst samband medkonventionsanspråket att svensk straffbehörighet skall begränsas, i den månansvar för gärningen redan prövats i utlandet. Frikännande dom säges i principskola respekteras, även om domen blivit frikännande därför att gärningen intevar straffbar enligt den dömande statens lag. Här suggereras alltså enkonfliktsituation, som må vara en teoretisk möjlighet men som för visso arpraktiskt betydelselös. Om en gärningstyp inte är straffbar enligt landetslag, föranleder ju sådana gärningar som regel inga åtal där. Det är därförsvårt att inse hållbarheten i uttalandet att denna konfliktmöjlighet skulleutgöra ett hinder för regler i svensk strafflagstiftning, enhgt vUka åtal kanväckas här för en i utlandet icke straffbelagd gärning, om ansvarsfrågan ännuinte prövats därstädes. Den av konventionen föranledda lagstiftningen måsteuppenbarligen kunna prövas helt fristående från de i 2 och 3 §§ föreslagnainskränkningarna av svensk strafflagstiftnings tUlämplighet på i utlandetbegångna brott. Erinras må att , som i Ukhet med andra remissorganbeklagat den korta remisstiden, förordat att de ändringar i BrB, som gårutöver vad som är nödvändigt för tillträde tUl konventionen, skallövervägas ytterligare och ges en mera ingående belysning. Omden sakliga innebörden av den här en föreslagna begränsningen avsvensk lags tUlämplighet må anföras följande. Den nuvarande principen ärenligt 2 kap. 2 § BrB att svenska medborgares handlingar i utlandet bedömsenligt svensk lag, och vid tillkomst för endast sedanutvidgades principen att gälla jämväl brott i utlandet av utlänningar som harhemvist här i riket. Genom de föreslagna andra och tredje styckena i sagdaparagraf skulle nu generellt införas principen om s. k. dubbel straffbarheteller, tydligare uttryckt, lägsta straffets princip. Detta innebär att för brotti utlandet skulle genomföras en reduktion av gällande straffansvar till denlägre straffnivå, som må gälla å gärningsorten. Om gärningen är straffri enligtlagen därstädes, skall svensk domstol ej längre få ådöma något straff enligtsvensk lag, och i den män gärning är straffbar pä gärningsorten, får i Sverigeej dömas till strängare påföljd än som är stadgat för brottet där. I 2 kap. 3§ 3 föreslås vidare avskaffande i stort sett av det särskilda straff skydd somnu gäller för svensk medborgare eller enskild sammanslutning i fråga om brottbegångna i utlandet (jämför dock de i punkterna 46 angivna speciella, mindrepraktiska fallen). Någonnärmare belysning av vad de nämnda ändringarna kan komma 1972: 98 210 attbetyda har inte lämnats, vare sig i departementspromemorian eller iremissprotokollet. Det är att märka att den svenska straffrättsliga kompetensenskall inskränkas inte endast i fråga om svenska medborgare som stadigvarandeslagit sig ner i annat land tanken att de skall få leva helt efter sitt nyahemlands lag har onekligen visst fog för sig utan även i fråga om svenskar pårent tUlfälUga besök i utiandet och även i fråga om brott som dessa kan begåmot svenska medresenärer. Här är inte platsen för någon närmare exemplifieringav vad dylika temporära dispenser från svenska straffregler kan betyda. MöjligheternatUl straffrihet är inte begränsade till vissa lättare försynddser mot svenskastraffnormer. Det är inte svårt att föreställa sig situationer, där det framdelesom förslaget genomförs kommer att framstå som stötande, att.man icke här kanbeivra exempelvis allvarUga övergrepp mot barn eUer andra personer i beroendeställning, när övergreppen begåtts i hägnet av arkadiska rättsförhållanden påavlägsna semesterorter. Någon genomgång av förslagets verkningar beträffandeolika brottstjfper har inte verkställts. Måhända skulle man då ha funnit sigböra göra en differentiering och bibehålla den nuvarande straffrättsligakompetensen i fråga om ett betydande antal typer av brott i enlighet med denmodell, som är knäsatt i norsk strafflag. Förslagets verkningar försvenska affärsföretags ställning i utlandet synes det särskilt vanskligt attbedöma, eftersom det gäller en dubbel inskränkning av den svenska straffrättsligakompetensen för deras del, såväl en reduktion ned till gärningsortens lag förde svenska anställdas del som ett bortfall av det i 3 § 3 stadgadestraffansvaret för brott av de utländska innevånarna i allmänhet. Man kan välantaga att nackdelarna, åtminstone i det först nämnda hänseendet, blir mermärkbara för svenska företag, som arbetar i utvecklingsländer med primitivastrafflagar på det ekonomiskt-industrieUa området, än för andra utlandsföretag.I åtskilliga utvecklingsländer torde behov aldrig ha förelegat av straff föryppande av patent- och andra affärshemligheter, medverkan i industrielltspionage och liknande former av trolöshet mot huvudman. Om svenska tjänstemän,som allvarligt skadat ett svenskt företag genom sådana handlingar, inte skullekunna straffas vid återvändande till hemlandet, skulle det nog framstå somganska egendomligt. Även om spörsmålet för företagen inte skulle vara av någonstörre ekonomisk valör, förefaller frågan dock icke a priori så betydelselösatt den bör avgöras utan att någon enda företrädare för utlandsföretagensintressen fått tUlfälle att yttra sig däröver. Snabbremissen av förslaget harju varit begränsad till ett antal straffrättsliga expertorgan. Bristen på utredning avhela frågekomplexet och frånvaron av närmare överväganden av alternativalösningar gör det enligt min mening svårt att bedöma i vad mån de spriddasynpunkter som utöver det ifrågasatta konventionssambandet ansetts tala fördessa ändringar i i remissprotokollet är de betecknade som "goda skäl" har en sådansaklig tyngd att de leder tiU en ståndpunkt motsatt den som statsmakterna intogvid tillkomst. Den straffrättsliga kompetensen ansågs inte då gåanmärkningsvärt långt utan vidgades rentav, och det ansågs då inte principielltorimligt att i praxis dra gränser via regler om diskretionär åtaisprövning.Den nu föreslagna centrala åtalsprövningen (5 a §) går f. ö. betydligt längre.Synpunkterna kan inte sägas på ett mera övertygande sätt leda fram till denföreslagna lösningen. Den föreslagna revisionenav 2 kap. 2 och 3 §§ BrB ter sig för mig i sak så tveksam och tUl sinaverkningar sä svåröverskådlig, att hela frågan enligt min mening bör upptagastill allsidig utredning och inte bringas till avgörande i förbigående i sambandmed konventionsfrågan. Det skulle vara ett överraskande avsteg från gängselagstiftningsmetodik, om dessa ändringar skulle genomföras utan de ingåendeöverväganden som eljest är brakliga vid utformningen av grundläggande stadgandeni . Det synes olämpligt att i befintligt skick förelägga riksdagenfrågan i denna del, i synnerhet om en forcerad behandling under vårriksdagen ärav behovet beträffande konventionslagstiftningen. Erinras må att riksdagenställt sig positiv till principen om den dubbla straffbarheten endast inomtrafikområdet och att den beträffande övriga områden intagit en närmastavvisande ståndpunkt mot principens genomförande i denna form (jämför ILU 1966:23). bör rimligtvis beredas reella möjligheter att pröva en sä viktigstrafflagsfråga. Jag avstyrker sålundaatt lagstiftningsfrågan i denna del förelägges . Därest detta yrkande bifalles,förblir 2 § helt och 3 § i huvudsak oförändrad. Den ändringen i 3 § bör dockgöras att det såsom punkt 6 föreslagna stycket fogas tUl paragrafen såsom enpunkt 5. I anslutning härtiU får i andra stycket av den föreslagna 5 a § görasden jämkningen att hänvisningen tUl 3 § avser punkterna "3, 4 eller5" i stället för punkterna "3, 5 eUer 6". Om 2 och 3 §§ i 2 kap. BrBlämnas på angivet sätt i huvudsak oförändrade, får det vissa konsekvenserbeträffande övriga tUl lagrådet remitterade lagförslag. I lagen (1971: 965) omstraff för trafikbrott som begåtts utomlands erfordras ingen ändring och iövrigt begränsas ändringarna till att orden "och utan hinder av 2 kap. 5a § första och andra styckena nämnda balk" fogas tUl 5 § första stycketlagen (1966: 78) om förbud i vissa fall mot randradiosändning på öppna havetoch till 14 § första stycket lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln, medan ettnytt sista stycke fogas tiU 11 § lagen (1971:176) om vissa mternationellasanktioner, innehållande: "Ansvar ådömes utan hinder av 2 kap. 5 a §första och andra styckena ." 1972: 98 212 Oavsettmitt avstyrkande har jag ansett mig skyldig att deltaga i den närmast formellasnabbgranskning av förslagen som varit möjlig för lagrådet somstått till buds. Enligtden föreslagna föreskriften om dubbel straffbarhet i andra stycket avförevarande paragraf gäller den i paragrafens första stycke angivnakompetensregeln inte om gärningen "är" fri från ansvar enligt lagenpå gärningsorten. Häri skiljer sig bestämmelsen från motsvarande regel iparagrafens nuvarande andra stycke, som kräver, att gärningen ej"var" fri från ansvar enligt lag som "gällde" pågärningsorten. Såsom framhålles i remissprotokollet innebär den ändrade avfattningen,att frågan om gärningens straffbarhet enligt lagen på gärningsorten skallhänföras tiU förhåUandena när domen meddelas och inte, som förnärvarande, till förhållandena vid gärningstUlfället. Denändrade utformningen av föreskriften om dubbel straffbarhet får betydelse pådet sättet att, till skillnad från vad som gäller, svenska åklagare ochdomstolar har att beakta gärningslandets preskriptionsregler liksom ändringari detta lands strafflagstiftning, som skett efter det brottet begicks. Ompreskription inträder i gärningslandet efter det att åtal väckts i meninnan här ännu meddelats dom som sedermera vinner laga kraft, torde det svenskaåtalet sakna betydelse för tillämpligheten av svenska straffrätt. Harpreskriptionstiden gått ut i det andra landet utan att preskriptionsavbrottskett i enlighet med det landets lag, är gärningen fri från ansvar ågärningsorten och därmed också undantagen den svenska kompetensen. Åtalet kanalltså inte bifallas trots att det väckts innan ännu preskription inträtt igärningslandet. Det sagda gäller givetvis även om preskription skulle inträda,medan målet här är under behandling i högre instans. Påmotsvarande satt är att bedöma det fallet att i gärningslandet sker enlagändring som innebär att gärningen kan straffas där.Förutsättning för att en sådan situation skall uppstå är givetvis, att detifrågavarande landet har bestämmelser motsvarande dem i 5 § andra stycket ibrottsbalkens promulgationslag. Om lagändringen träder i kraft sedan åtalväckts här, har sålunda den svenska domstolen att lämna åtalet utan bifallunder hänvisning tUl att gärningen är fri frän ansvar enligt gämingsortens lag.