prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Förutom tidigareangivna kostnader för den ulomprocessuella ärendemängdens ökning, ,och för vidgad processuell rättshjälp, , utgör statsverketskostnader för att överta de nuvarande rättshjälpsanstaltema 3 191 000 kr.HärtUl kommer den beräknade kostaaden för statsverket för att i län medjämtlandssystem driva rättshjälpsanstalter med samma kapacitet (före reformen)som i nuvarande anslallslän, . 1972: 4 222 Detframhålls att någon egentiig kostnadsökning för rättshjälpens administrationvid rättshjälpsmyndighetema inte har beräknats uppkomma. Det beräknadepersonalbehovet för dessa uppgifter torde uppvägas av minskat personalbehovvid domstolarna. I anledning av statskontorets utredning framhålls ipromemorian att beräkningama av olika skäl måste bli osäkra och de redovisadesiffroma ungefärliga. SärskUt i fråga om ökningen av antalet ärenden finns detanledning anta att de redovisade siffroma är för låga. Detta sammanhänger bl,a. med den föreslagna reformens inverkan på förvaltningsärendena. F.n.förekommer sådana ärenden i förhållandevis ringa omfattning vidrättshjälpsanstaltema. Man torde få räkna med en inte oväsentlig ökning avdessa ärenden genom det nya rättshjälpssystemet. Beträffande beräkningarna avpersonalbehovet framhålls att hänsyn inte har tagits till att juristerna på deallmänna advokatbyråema i framliden i inte obetydlig omfattning bör svara föruppdragen som offentlig försvarare. Detta torde dock inte medföra någon kostnadsökningför statsverket. Det anmärks också alt statskontoret inte har gjort någonberäkning av kostnadema för centralmyndighetens och de särskUdarättshjälpsnämndemas verksamhet. De i promemorian redovisade beräkningarna avärendemängdens ökning, personalbehovet och kostnaderna för reformen berörsendast i ett begränsat antal remissyttranden, LO framhåller att det givetvisinte går att exakt beräkna vare sig ärendeökningen eller behovet av personal.Då man enligt LO:s uppfattning måste räkna med att det föreligger ett stortdolt behov av rättshjälp, finns det risk för att beräkningama är tUltagna iunderkant, stads rättshjälpsanstalt konstaterar att statskontoretsberäkning av personalbehovet på rättshjälpsmyndighetema är osäker. Vid sinuppskattning har statskontoret uite tagit hänsyn tUl att åtskUUga av denuvarande rättshjälpsanstalterna har ytterst tidsödande mål och ärenden, somberör utiändska medborgare och där ofta tolk måste användas. Dessa ärenden komplicerasockså därav att vid den rättsUga bedömningen ofta utiändsk lag måste användas,I promemorian har dessutom angetts att statskontoret i sina beräkningar intetar med det förhållandet att advokaterna på de aUmänna advokatbyråerna i detnya rättshjälpssystemet förutsätts åta sig en betydligt störte andel av uppdragensom offentUg försvarare. Statskontoret har också räknat med att ökningen av denulomprocessueUa ärendemängden helt skall tas om hand avrättshjälpsmyndigheterna och de allmänna advokatbyråerna. I en stor mängdulomprocessuella ärenden föreligger ett motparlsförhåUande och dårättshjälpsmyndigheten inte kan biträda såväl part som motpart, 1972: 4 223 menäven motparten rimUgen kan ha rätt tiU rättshjälp, synes föratsättningarna förberäkningen vara oriktiga. Även stads rättshjälpsanstalt pekar påatt det anlal utlänningar som vederbörande rättshjälpsmyndighet kommer attbetjäna är en omständighet som kommer att spela en stor roll viddimensioneringen av rättshjälpsmyndigheterna. Anstalten anför vidare bl. a. attden ulomprocessuella rättshjälpen i är ordnad enligtjämtiandssystemet. Ar lämnades fri utomprocessueU rättshjälp i länet genomprivatadvokater endast i 216 ärenden. Ett stort latent behov av rättshjälpmåste här anses föreligga. ÄvenRRV framhåller att beräkningarna av personalbehov och kostnader är osäkra. Viduppskattningen av antalet ärenden i den nya organisationen har hänsynvisserligen tagits till den utvidgning av klientelet som skulle ske genom attytterligare inkomstgrapper bereds subventionerad rättshjälp. Däremot harhänsyn inte tagits tUl den ökade benägenheten att konsultera jurist och attprocessa som kan bli en följd av att rättshjälpen utvidgas. Redan dettaförhåUande torde innebära att personal- och kostnadsberäkningarna bUr osäkra.HärtUl kommer en mängd andra ovissa faktorer, t. ex. vad de ökade möjUghetemaatt få rättshjälp i förvaltningsärenden kan innebära. Vad beträffarfördelningen av ärendena mellan allmänna advokatbyråer och privatpraktiserandejurister har man vid kostnadsberäkningarna utgått från att allmännaadvokatbyråerna skulle svara för ca hälften av de tvistemål där rättshjälpifrågakommer och en stor del av den UlomprocessueUa rättshjälpen. Däremot harman vid kostnadsberäkningarna inte räknat med att allmänna advokatbyråernaskulle åta sig störte andel av uppdragen som offentlig försvarare än hittUls.Om intentionerna i detta avseende skulle realiseras, uppkommer dock ettavsevärt störte behov av personal på allmänna advokatbyråema. Föradministrativa funktioner har man endast räknat med 14 befattningshavare (vidde föreslagna 29 myndigheterna), vilket synes i underkantCentraladministrationen ingår ej alls i beräkningarna. Mot bakgmnd av detanförda synes enligt RRV personalbehovet för genomförande av arbetsgrappensintentioner komma att bli avsevärt högre än vad som framgår av promemorian. Erfarenheter från liknande reformer talar för att man bör vara beredd på attstatens kostnader kan bli väsentligt högre än vad som har angetts. TCOtar särskUt upp frågan om behovet av icke rättsbUdad personal och anför därvidbl. a. följande. Statskontorets beräkning av personalbehovet är avschablonmässig karaktär och grandar sig på en grov uppskattning. Vid beräkningav behovet av icke rättsbUdad personal har man utgått från proportionen mellanantalet jurister och annan personal vid de nu befintligarättshjälpsanstaltema. Ett stort antal jurister avses åtgå för administrativtarbete, TCO utgår emeUertid från att ett icke 1972: 4 224 oväsentUgtantal ärenden av administrativ natur kan och bör delegeras tiU icke rättsbUdadpersonal. Delta har också framhållits i utredningen. Det betonas även, när detgäller den allmänna advokatbyråns uppgifter, att icke rättsbUdad personal börkunna lämna viss hjälp åt rättssökande, TCO vUl ifrågasätta om intepersonalbehovet starkt underdimensione-rats och vUl därför förorda en översynav utredningens förslag på denna punkt. Det är realistiskt att räkna med ettökat antal rättshjälpssökande när det gäller bouppteckningsärenden ochrådgivning i sådana frågor, som mycket väl kan handläggas av därtiU lämpligkanslistpersonal. remissinstanser kommenterar uttalandet i promemorian att någon egentligkostnadsökning för rättshjälpens administration vid rättshjälpsmyndighetemainte har beräknats uppkomma samt att det beräknade personalbehovet för dessauppgifter torde uppvägas av minskat personalbehov vid domstolarna. Enligt HD:sledamöter kan dessa.påståenden inte vara hållbara. Såvitt gäller domstolarnakan beroende på hur reformen till slut gestallas resultatet i stället bliarbetsökning. Liknande uttalanden förekommer i yttrandena från bl, a. nedrejustitierevisionen och rådhusrätterna i och . Enligtbyggnadsstyrelsen torde lokalhyroma för rättshjälpsanstalterna enligt en grovuppskattning komma alt belöpa sig till två å två och en halv mUj, kronor per årexklusive eventuella hyreskostnader för lokalhållningen på motlagningsortema. 19.1Behovet av och riktlinjerna för en rättshjälpsreform De regler som vår rättsordning innehåller och derättsvårdande organ som samhäUet ställer tUl förfogande uppfyller högt stäUdakrav på rätts-skyda för den enskilde. Det gäller förfarandet såväl vid deallmänna domstolarna som vid förvaltningsdomstolar och andra myndigheter. Genomnyligen beslutade reformer har detta rättsskydd ytterligare stärkts, framförallt på förvaltningsrättsskipningens område. När det gäller de allmännadomstolarna pågår ett reformarbete som syftar tUl att skapa ett enklare ochbilligare förfarande vid handläggning av vissa tvistemål. Men det är intetUlräckligt att förbättra det rättsliga förfarandet. För att den enskUdesrätlsskyddsbehov skall vara tillgodosett krävs också att han har ekonomiskaförutsättningar att utnyttja delta förfarande. Det stora flertalet medborgareär inte i en sådan ekonomisk sitaation alt dessa fömtsätiningar föreligger fördem. Samhällelig rättshjälp är därför ett viktigt inslag i rättssamhället. Dennuvarande rättshjälpen utesluter emellertid stora medborgargmpper från dennaför- 1972: 4 225 mån.En förbättrad rättshjälp är därför ett viktigt led inte bara i strävandena attbereda den enskUde ett tUlfredsstäUande rättsskydd utan också i arbetet på attskapa ökad jämlikhet meUan medborgama. Rättshjälp tillhandahåUs f. n. i flera olikaformer. Direkt statiig rättshjälp meddelas huvudsakligen i mål och ärenden vidallmän domstol. I tvistemål utgår rättshjälp enligt LFR efter behovsprövning.För den som fått fri rättegång gäller bl. a. att biträde som får ersättning avaUmänna medel kan förordnas. I brottmål består rättshjälpen väsentligen i attoffentlig försvarare kan förordnas att mot ersättning av allmänna medel biträdaden tUltalade. Den som haft fri rättegång eller offentlig försvarare kan undervissa fömtsättningar åläggas alt till statsverket betala tiUbaka kostaadernaför rättshjälpen. I övrigt utgår inte något bidrag tUl statsverkets kostnadervid dessa former av rättshjälp. Vid sidan av den direkta statliga rättshjälpenförmedlas rättshjälp av landsting och vissa kommuner. Denna verksamhet bedrivsantingen genom rättshjälpsanstalter med anställda jurister eUer genomanlitande av privatpraktiserande advokater enligt det s. k. jämtlandssystemet.Tornedalens rättshjälpsanstalt drivs av staten i egen regi. I övrigt utgårstatsunderstöd till landstingens och kommunernas rättshjälpskostnader. Denrättshjälp som förmedlas genom rättshjälpsanstaltema och enligtjämtlandssystemet är främst imiktad på utomprocessueU rättshjälp och rättshjälpi förvaltningsärenden. Även denna form av rättshjälp är behovsprövad. Vidrättshjälpsanstaltema tas i vissa fall ut bidrag av den rätlshjälpssökande. Iövrigt är rättshjälpen vid rättshjälpsanstaltema och enligt jämtiandssystemetkostnadsfri. Om man har fått rättshjälp, är man dock i vissa fall skyldig att iefterhand ersätta kostaad för rättshjälpen. Den behovsprövning av rättshjälpen som förekommerenligt LFR, vid rättshjälpsanstaltema och enligt jämtiandssystemet innebär attendast de ekonomiskt sämst ställda grappema i samhället kan komma i åtnjutandeav denna förmån. Inkomstgränsen för ensamstående torde f. n. i praktiken liggaomkring /år. Vid sidan av den rättshjälp som lämnas av detallmänna, förmedlas rättshjälp genom försäkring. Rättshjälpen ingår därvid somett moment i olika slags försäkringar. Den största praktiska betydelsen har denrättsskyddsförsäkring som är knuten till hemförsäkringen. Den brakar gälla,föralom försäkringstagaren, bl, a, vissa familjemedlemmar och lämnar ersättningför den försäkrades egna advokatkostnader i tvist i sådan fråga som iförekommande fall skall prövas av allmän domstol. Vidare lämnas ersättning förden försäkrades egna rättegångskostnader och kostnader som han förpliktas utgetill motpart i tvistemål och ärenden vid de allmänna domstolama. Försäkringenersätter också i vissa fall kostaad för försvaret av den försäkrade i brottmål.Däremot täcker försäkringen inte förvaltningsärenden och inte heller mål vidspecialdom-stol. En annan betydelsefull begränsning i rältsskyddsförsäkringenbe- 8 1972.1 saml Nr 4 slåri att flertalet försäkringsgivare har undantagit mål om hemskUlnad ochäktenskapsskillnad från tUlämpningsområdet, Rältsskyddsförsäkringen gäUerendast den försäkrade som privatperson. Tvister som har samband medyrkesutövning eller som gäller den försäkrade i egenskap av fastighetsägareeller ägare av motorfordon faller således utanför. Rättsskyddsförsäkringengäller vidare endast om den försäkrade inte kan få sina kostnader ersatta genomsamhällets rättshjälp. Om rättsskyddsförsäkringen tas i anspråk, fårförsäkringstagaren bära en viss, ganska betydande självrisk. Vid sidan av de rältshjälpsformer som nämntsförmedlas rättshjälp av fackliga och liknande intresseorganisationer, I den nu föreliggande promemorian har rådandeordning kritiserats från skilda synpunkter. Vad som enligt promemorian i förstahand är OtUlfredsställande i det nuvarande rättshjälpssystemet är att endast deekonomiskt sämst ställda i samhället kan få rättshjälp med stöd av det allmännamedan flertalet vanliga inkomsttagare står utanför möjligheten tUl sådanrättshjälp. En annan brist i det nuvarande systemet är enligt promemorian attdet aUmännas insatser i stor utsträckning är koncentrerade på att gerättshjälp i mål inför domstol medan behovet av allmän rådgivning ochrättshjälp i ulomprocessuella angelägenheter och ärenden införförvaltningsmyndigheter inte är tUlräckligt tillgodosett. En allvarlig olägenhetmed det nuvarande systemet är enligt promemorian också att det allmännasinsatser är splittrade genom att de handhas av en mängd olika myndigheter ulancentral samordning. I promemorian diskuteras olika möjligheter att lösarättshjälpsfrågan på annat sätt än att det allmänna tar på sig denrätlssökandes kostnader. Beträffande den frivilliga rältsskyddsförsäkringenanförs alt den inte har den täckning som bör krävas på rättsskyddsområdet ochatt inte heller på rättshjälpsbehovet helt kan tillgodoses genomrättsskyddsförsäkringar men att det finns all anledning att vid en utbyggnadav den aUmänna rättshjälpen söka tillvarata rättsskyddsförsäkringens fördelarsom ett komplement tUl det allmännas insatser. Rättshjälpsområdet har vidareenligt promemorian en sådan karaktär att det inte heller lämpar sig för enobligatorisk försäkring. En sådan lösning skulle kräva en omfattandekonlrollorganisation och skulle inte leda tUl en önskvärd differentiering avavgifterna efter betalningsförmågan vid det tUlfälle när försäkringen skallanlitas. I promemorian anförs all det nuvaranderättegångsförfarandet medför höga rättegångskostnader och att det kan finnasanledning alt överväga en enklare ordning för att slita smärre tvister. Enreform i sådan riktning skulle minska behovet av ekonomiskt slöd åt enskUda irättsliga angelägenheter. Uppenbarligen kommer emellertid ett betydande rätlshjälpsbehovatt kvarstå under alla omständigheter, Mot bakgnmden av det anförda blir slutsatsen ipromemorian att tiden nu är inne för en genomgripande reform av samhälletsrättshjälp. Under remissbehandlingen har allmänt understrukitsatt det finns ett starkt behov av ökade möjligheter till rättshjälp. Det storaflertalet remissinstanser delar den i promemorian uttalade uppfattningen atträttshjälpsfrågan inte kan lösas enbart genom de frivilliga rätlsskyddsförsäkringarnaoch inte heller genom någon form av obligatorisk rättsskyddsförsäkring. Någraremissinstanser har emellertid ansett att dessa frågor bör utredas närmare. Som jag har framhåUit inledningsvis och som aUmäntunderstrakits under remissbehandlingen finns det i det moderna samhället ettstarkt behov av att rättshjälp i någon form står tUl buds som ger medborgarenekonomiska möjligheter att ta tUlvara sina uitressen i rättsligt hänseende iolika sammanhang. Frågan hur ett sådant stöd för den enskilde bör vara utformathar diskuterats livligt . De huvudalternativ för en lösning avrättshjälpsfrågan som i första hand kan komma i fråga är ett direkt ekonomisktslöd från det allmännas sida eller ett försäkringssystem, där det ekonomiskastödet finansieras genom eller andra avgifter från det kollektiv som äri behov av ett skydd. Ett försäkringssystem kan i princip bygga på de nuvarandefriviUiga rättsskyddsförsäkringarna eller utformas som en obligatoriskförsäkring. Frågan om de frivUliga rättsskyddsförsäkringarnasbetydelse för behovet av rättshjälp genom det allmännas försorg har behandlatsutförligt av utredning om rättegångshjälp och i den nu föreliggandepromemorian. Liksom dessa utredningar och det stora flertalet remissinstansersom hörts över förslagen anser jag att en lösning av rättshjälpsfrågan enbartgenom dessa försäkringar uite är möjlig. Redan den omständigheten att ettsystem med en frivUlig försäkring skuUe lämna vissa gmpper utanför rättsskyddetmedför betydande problem. Rätlsskyddsförsäkringarna i sin nuvarande form hardessutom ett alltför begränsat tUlämpningsområde. En viss utveckling avrätlsskyddsförsäkringarna på är givetvis att räkna med. Det äremellertid ovisst hur långt en sådan utveckling kan drivas. DärtiU kommer genom rättsskyddsförsäkring endast tUlgodoser behovet av ekonomiskt slöd irättsliga angelägenheter. Däremot ger sådan försäkring ingen lösning på detinte mindre viktiga problemet att erbjuda de rättssökande kvaUficeradbiträdeshjälp. Det är min övertygelse alt detta kräver särskUdaorganisatoriska anordningar, där samhällets insatser inte kan undvaras. Pågrand av det anförda är det enligt min mening nödvändigt att söka andra vägarför en lösning av rättshjälpsfrågan. En lösning med obligatorisk statligrättsskyddsförsäkring har också avvisats både av utredning och i dennu föreliggande promemorian. Liksom det stora flertalet remissinstanseransluter jag mig ocksåi denna fråga tUl uppfattningen att inte heller en obligatorisk försäkringutgör någon lämplig lösning av rättshjälpsfrågan. Den i promemorian antydda möjligheten att mötarätlshjälpsbehovet genom en förenkling av rättegångsförfarandet är enligt minmening av stor betydelse på . Denna fråga har också som jag harantytt tagits upp inom justitiedepartemenlet. De överväganden som hittUls harförekommit har nyUgen redovisats i en promemoria angående förenklaträttegångsförfarande i konsumenttvister m. m. (Ju 1971: 9). I promemoriandiskuteras vissa riktiinjer för en reform av rättegångsförfarandet i tvistersom rör mindre värden. Innehållet i promemorian har detta år diskuteratsmed företrädare för ett stort antal myndigheter och organisationer, I aUmänhethar därvid behovet av ett förenklat rättegångsförfarande i tvister rörandemindre ekonomiska värden bedömts som mycket angeläget. Jag räknar med att endepartementspromemoria med förslag om förenklat rättegångsförfarande i vissamål skall kunna läggas fram . En sådan reform kommer att bidra till attminska behovet av rättshjälp i dessa mål. En lagstiftning på detta områdemåste emellertid ges etl relativt begränsat tillämpningsområde och innefattargivetvis inte någon lösning av rätlshjälpsfrågan i stort Del grandläggande rätlshjälpsbehovet måste sålundaenligt min mening tiUgodoses genom ett direkt ekonomiskt slöd från detallmännas sida. Som framhållits i promemorian bör en sådan grundläggande rättshjälpemellertid inte utesluta att behovet av rättshjälp möts också i andra former.Jag återkommer tUl denna fråga i det följande. När det gäller utformningen av rättshjälp i form avdirekt ekonomiskt stöd från det allmänna har i promemorian ställts upp tvåvikliga grundkrav. Det ena är att rättshjälp skall kunna utgå i fråga om varjerättslig angelägenhet där behov av rättshjälp föreligger oavsett om ärendet behandlasav domstol eller förvaltningsmyndighet eller gäller rådfrågning eller biträdevid förhandling utan att ärendet är föremål för sådan behandling. Det andragrandkravet är att rättshjälp bör medges i sådan utsträckning alt ingen avekonomiska skäl hindras från att la lill vara sina intressen i rättsligthänseende men att var och en skall bidra tiU kostnaderna för rättshjälpen efterförmåga. Under remissbehandlingen har denna målsättning för en reform avsamhällets rättshjälp allmänt godtagits. För egen del anser jag det vara påtagligt attsamhällsinsatserna på rättshjälpsområdet f. n. är alltför starkt inriktade påden processuella rättshjälpen medan rättshjälp i förvaltningsärenden, för allmänrådfrågning och i ulomprocessuella ärenden i övrigt ges ett betydligt mera begränsatutrymme. Enligt min mening bör rättshjälp utgå där ett påtagUgt behovföreligger oavsett om frågan behandlas av den ena eller andra myndigheten ellerkanske inte är föremål för behandling hos någon 1972: 4 229 myndighet.Jag kan alltså ansluta mig tUl det betraktelsesätt som promemorian ger uttryckför i denna fråga. Fråganom rättshjälp i förvaltningsärenden är föremål för särskUd utredning. Enligtdirektiven för utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden skallutredningen bl. a. undersöka möjligheterna att tUlgodose mindre bemedladesbehov av bistånd i förvaltningsärenden samt utreda om och i vad mån rättegångshjälpmotsvarande institutet fri rättegång bör införas för ärenden hosförvaltningsdomstolar och förvaltande myndigheter. Dessa frågor får emellertidi huvudsak sin lösning inom ramen för den nu aktuella rätlshjälpsreformen, därsamråd har ägt rum med utredningen. Utredningens uppdrag kan därför begränsastill vissa andra i direktiven angivna frågor, främst frågan om offentiigtbiträde inom förvaltningsrätten. Ävennär det gäller det andra i promemorian angivna grandkravet på den samhälleligarättshjälpen, nämligen att rättshjälp bör medges i sådan utsträckning att ingenav ekonomiska skäl hindras från att ta tillvara sin rätt ansluter jag mig tUlvad som anförts i promemorian. Kostnader i rättsliga angelägenheter kanotvivelaktigt i många fall uppgå tUl sådana belopp att det medför kännbaraekonomiska uppoffringar även för personer i andra än de lägsta inkomstlägena.Ifall principen om allas likhet inför lagen skall kunna upprätthållas, är detdärför nödvändigt att rättshjälpen omfattar även andra medborgare än dem somär ekonomiskt sämst ställda. Sökandens ekonomiska belägenhet får i ställetinverka vid fastställande av bidrag till kostnadema för rättshjälpen. Någonåterbelalningsskyldighet för statsverkels kostnader för rättshjälpen bör däremotinte förekomma. Vad som har anförts nu innebär att jag delar den ipromemorian framförda uppfattaingen att tiden är mogen för engenomgripande.reform av rättshjälpen. En sådan reform bör, som föreslagits ipromemorian och allmänt godtagits under remissbehandlingen, innebära enbetydande vidgning av liUämpningsområdet för rättshjälpen som ett bidragtas ut efter sökandens betalningsförmåga. Föratt rättshjälpsreformen skall kunna föras ut i samhället fordras en betydandeinsats av organisatorisk art. Den organisatoriska uppgiften ligger på två plan.Den ena uppgiften som är av vital betydelse för att rättshjälp av godkvalitet skall kunna ges består i att ge den enskUde tillgång tillkvalificerad biträdeshjälp. Den andra uppgiften är att skapa förutsättningarför de i systemet nödvändiga myndighetsfunktionerna, såsom att prövaansökningar om rättshjälp, faststäUa bidrag för rättshjälpen, utse biträde ochpröva biträdets ersättningsanspråk. EnsärskUd fråga i samband med rättshjälpens organisation är vem som skaU varahuvudman för rättshjälpen. F. n. är huvudmannaskapet för rättshjälpen delatmellan staten och kommunerna, främst landstmg- en.I promemorian föreslås alt huvudmannaskapet för rättshjälpen skall ligga påstaten. Denna ordning har också allmänt tillstyrkts under remissbehandlingen.Även enligt min mening är det för ett effektivt utnyttjande av de resurser somställs till förfogande nödvändigt att ansvaret för rättshjälpen är samlat hosen huvudman. bär f. ö. redan nu den alldeles övervägande delen avdel ekonomiska ansvaret för samhäUets rättshjälp. Jag förordar atthuvudmannaskapet för rättshjälpen helt överläs av staten. Beträffandeuppgiften att tUlhandahålla biträdeshjälp innebär promemorieförslaget altsådan hjälp liksom hittUls skall lämnas av institutioner, som drivs av detallmänna, och av privatpraktiserande jurister. I promemorian konstaleras atträttshjälpsanstaltema inte har blivit utbyggda i den utsträckning som harvisat sig behövlig och att jämtiandssystemet inte är något fullgottalternativ. De av det allmänna drivna institutionerna skall kaUas allmännaadvokatbyråer och skall i första hand bygga på de nuvaranderältshjälpsanslalterna.