prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — En sådan lösning samt en processledande verksamhet från domstolens sidaenligt vad förut angivits torde komma att medföra alt allmän domstol endastundantagsvis behöver tillämpa ersättningsreglerna i rättshjälpslagen. Godtages denna lösning, skulle andra stycket iförevarande paragraf från och med andra punkten kunna avfattas så: "Iannat fall fastställes biträdesersättningen av rättshjälpsnämnden, om denrättssökande eUer biträdet begär det från det sluträkning avgavseller rätlshjälpsnämnden självmant upptager ersättningsfrågantill prövning; annars anses ersättningen fastställd tUl det belopp somupptagits i sluträkningen." RegeringsrådetÖhman, regeringsrådet Körlof och justitierådet : Av specialmotiveringentill andra stycket andra punkten framgår att det förutsätts att domstol irättegång om biträdesersätlning i vissa fall skall höra rättshjälpsnämnden omersättningens skälighet. Gentemot detta må anföras alt domstolen visserligenbör, som ett moment i dess processledande verksamhet, upplysa parterna ommöjligheten att få fastställelse av ersättningen hos rättshjälpsnämnden ochefterhöra om någon ämnar begagna sig därav, men alt det ej bör ifrågakomma altdomstolen inhämtar yttrande om ersättningens skälighet från nämnden. Skulleingen av parterna vilja gå till rätlshjälpsnämnden, har domstolen alt självbestämma ersättningsbeloppet med tillämpning av första stycket i förevarandeparagraf jämfört med 22 §. Lagrådet föreslår att i första stycket avförevarande paragraf som en andra punkt införes följande bestämmelse: "Harallmän rättshjälp lämnats enligt 16 § första stycket, utgårbiträdesersättningen även för denna del av uppdraget av allmänna medel. "I fråga om motiveringen härför hänvisar lagrådet tUl vad som anföres vid 22 §. Vid 9 § har lagrådet förordat att i andra stycketpunkt 6 av nämnda paragraf upptages också vad av allmänna medel utgått iersättning enligt 5 § lagen (1958: 642) angående blodundersökning m. m. i målom äktenskaplig börd eller vid utredning av faderskapet lill barn utom äktenskap. Enligt 9 § andra stycket anses såsom kostnad förrättshjälpen den rättssökandes kostnad för bl. a. sådant som anges i sammastycke punkt 6. När den rättssökande icke åtnjuter allmän rättshjälp efterbeslut av rätlshjälpsnämnden, avgöres enligt 18 kap. 13 § RB i vad mån denrättssökande skall slutiigen vidkännas de i punkt 6 omnämnda kostnadema. Anseshan skola bära sådan kostaad helt eller delvis, blir han ålagd återbetalningsskyldighettill statsverket. Beloppet av vad han har att återbetala utgörrättshjälpskostnad vid rättshjälp utan beslut av rättshjälpsnämnden. För detfall åter att den rättssökande av rättshjälpsnämnden beviljats allmänrättshjälp, framgår nu av andra stycket i förevarande paragraf att imotsvarande fall betalningsskyldighet ej skall åläggas honom. Emellertid måsteockså i detta senare fall ske sådan prövning som avses i 18 kap. 13 § RB, tyutan en sådan saknas grund att anse någon i 9 § andra stycket 6 avsedd kostnadsåsom kostnad för rättshjälpen åt honom. Detta måste också vara det remitteradeförslagets ståndpunkt Den skulle komma till uttryck om andra stycket iförevarande paragraf avfattades exempelvis så: "För ersättning som avses i9 § andra stycket 6 skall rätten, i stället för att enligt 18 kap. 13 §rättegångsbalken ålägga den som beviljats allmän rättshjälpbetalningsskyldighet, förklara att ersättningen utgör en kostnad förrättshjälpen." Lagrådet förordar att andra stycket i förevarandeparagraf avfattas i överensstämmelse med vad nu angivils. Det väsentliga innehållet i förevarande paragrafavser biträdes rätt till ersättning och normer för ersättningens bestämmandesamt härjämte reglering av frågan vem som fastställer ersättningen. Paragrafenär tilllämplig på allmän rättshjälp efter beslul av rätlshjälpsnämnden. Enligt20 § första stycket gäller alt, sedan sådant beslut meddelats, kostnader somuppkommer härefter skall betalas av allmänna medel. I första stycket andra punkten av förevarandeparagraf sägs alt, om allmän rättshjälp lämnats enligt 16 § första stycket,ersättning utgår även för denna del av uppdraget. Med detta stadgande torde haavsetts att ange förutom vad som framgår av dess avfattning,nämligen alt biträde skall ha ersättning också för den del av uppdraget somligger i tiden före rätlshjälpsnämndens beslut om rättshjälp att dennaersättning skall bestämmas enligt samma normer och av samma myndigheter,domstol eller rältshjälpsnämnd, som ersättningen för arbete efterrättshjälpsnämndens, beslut och i ett sammanhang med denna. Attbiträdesersätlning i anledning av allmän rättshjälp, söm lämnats enligt 16 §första stycket,, i nu avsett fall sålunda skall utgå av allmänna medel skulletydligare framgå om detta uttryckligen anges i 20 § första stycket. Lämpligenbör, såsom vid sistnämnda paragraf redan angivits, en bestämmelse med dettainnehåll införas där som en andra punkt i första stycket. Om så sker synesandra punkten i första stycket av förevarande paragraf kunna utgå. Av 20 §första stycket med det nu föreslagna innehåUet torde nämligen följa attbestämmelserna i förevarande 1972: 4 409 paragrafutan vidare blir tillämpliga på biträdets uppdrag också såvitt avser tiden förebeslutet äv rättshjälpsnämnden. Såsom departementschefen framhållit ispecialmotiveringen till förevarande paragraf modifieras principen om altbilrädeskoslnad, som avses i 16 § andra stycket, anses utgå av allmänna medel,sedan beslul om rättshjälp meddelats av rättshjälpsnämnden, för det faUet attdomstol redan före beslutet om rättshjälp faststäUt ersättning till biträdetmed stöd av 17 § andra stycket. Situationen kan inträda om talan i domstolsmåletfullföljes tUl högre rätt och beslutet om rättshjälp meddelas först därefter. mån ersättningen sålunda fastställts skall den icke anses utgå av allmännamedel. Någon uttrycklig bestämmelse härom i lagen synes ej erforderlig. De faUsom här avses torde ej bli särskilt ofta förekommande. Beträffande biträdes och offentUg försvararesarvoden upptar förevarande paragraf och 21 kap. 10 § RB den allmänna principenom skälig ersättning för utfört arbete. Som komplement härtill föreskrivs emellertidalt taxor skall faststäUas, vilka skall tUlämpas vid bestämmande av ersättning.Uppgiften att fastställa taxorna kommer att läggas på centralmyndigheten. Departementspromemorians förslag om taxorföranledde tvekan hos vissa remissinstanser om utsiktema alt kunna konslraeraanvändbara taxor som är rimliga. Resultatet av de undersökningar somdärefter företagits inom och som redovisas i det nuremitterade protokollet ger ett bättre underlag än man tidigare haft alt bedömadessa frågor. Den slutsatsen synes kunna dragas att förhållandevis godamöjligheter föreUgger att fÖr åtskilliga typer av mål och ärenden bygga upptaxor med någorlunda bred tillämpning utan alt skälighetskravet eftersattes. Av väsentiig betydelse för all taxorna skalltillgodose sistnämnda krav är att, i den mån de grandas på kostnaderna hosrättshjälpsanslalterna och de allmänna advokatbyråerna, de kommer att bygga påde verkliga självkostnaderna. Av uttalanden av departementschefen framgår attdetta är föratsatt I remissprotokoUet uttalas vidare att samråd kommer att skemed företrädare för advokalväsendet Arvodeslaxorna avses bli bindande för demyndigheter som fastställer arvodena, alltså även för domstolarna. Som nyssangivils heter det nämligen i lagrummen att vederbörlig taxa skall tillämpasvid bestämmande av ersättning. Detta innebär alltså en begränsning avdomstolarnas prövningsrätt. Tvekan kan råda om en sädan ordning kan ansesgodtagbar. Rättshjälpen är avsedd att vara en social förmån.Som en följd av reglema om kostnadsbidrag och återbelalningsskyldighet skallvisserligen kostnaderna i åtskilliga fall bäras av rättssökande ellertilltalad. Emellertid innebär gmndskyddet att kostnaderna ersätts av allmänna 1972: 4 410 medel.Med hänsyn härtill och mot bakgrand av den föratsedda väsentligt ökadeomfattningen av rättshjälp är det förståeligt att man i ersättningsreglemabygger in ett system med taxor inom ramen för den allmänna skälighetsprincipen. Det nya systemet innebär att de allmännaadvokatbyråernas advokater och biträdande jurister obligatoriskt skall ståtill förfogande för rättshjälp. De blir att anse som tjänstemän ochbeträffande dem medför sålunda taxesystemet inga problem. För enskilt verksamma advokater och övrigajurister, som kan ifrågakomma, innebär den nya ordningen ej något tvång attlämna rättshjälp vare sig som biträde eller offentiig försvarare. Denskyldighet i detta hänseende som föreligger enligt 8 kap. 5 § RB föreslåssålunda bli upphävd. Det kan därför hävdas att dessa advokater och övriga jurister,då de åtager sig uppdrag inom ramen för rättshjälpen, därmed också godtager attersättning lämnas på grundval av det fastställda taxesystemet. Med etl sådantbetraktelsesätt synes principiell erinran ej kunna göras mot den föreslagnaregleringen. I fråga om laxebeslämmelsernas tillämpning framgårav remissprotokoUet alt biträde eller offentlig försvarare skall kunna genompåvisande av särskilda omständigheter föranleda att avvikelse sker från detaxeenliga normalarvodena. Vad i det sammanhanget anföres får anses ge ettrimligt utrymme för att tillgodose variationer i svårighetsgrad, ådagalagdskicklighet, arbetsmängd och andra sådana förhållanden i de särskilda ärendena. Lagrådet anser med hänsyn lill del anförda alt detföreslagna systemet med taxor för ersättning åt biträden och offentligaförsvarare bör kunna godtagas. Biträde som förbehållit sig för hög ersättning avsin huvudman och fått betalning, bör vara skyldig alt återbetala vad han fåttför mycket. Han bör icke vara skyddad mot återkrav ens i det fallet attbetalningen erlagts med full insikt om att den innebär överbetalning. För altdetta skall tydligt framgå föreslås att paragrafen får följande lydelse:"Biträde får ej förbehålla sig eller mottaga ersättning av sin huvudmanutöver vad som följer av 22 §. Har det skett är förbehållet utan verkan ochskall biträdet återbetala vad han uppburit för mycket." Under hänvisning tUl vad som anförts beträffande 9§ första stycket förordas att första stycket av förevarande paragraf erhållerföljande ly- delse:"Har biträde förordnats, betalas kostnadsbidrag till biträdet intill detenligt 19 § fastställda maximibeloppet. Vad som sagts nu gäller ej i den månskyldigheten alt utge sådant bidrag redan fullgjorts enUgt 16 § andrastycket" Den föreslagna nya andra punkten i första stycketavser även vad som enligt 16 § andra stycket inbetalats såsom förskott påbiträdesersättning. Av 20 § första stycket andra punkten i styckets avfattningenligt lagrådets förslag framgår att biträdesersättningen jämväl till den delden avser arbete som biträdet ulfört före rätlshjälpsnämndens beslut anses utgåav aUmänna medel, givelvis i den mån ersättningen ej fastställts enligt 17 §andra stycket första punkten. Att ersättning, som fastställts enligt 17 § andrastycket, ej anses utgå av allmänna medel innebär, all regeln i andra stycketförsta punkten av förevarande paragraf om avräkning ej gäUer vad som motsvararsålunda fastställd ersättning. Denna begränsning av regelns räckvidd synes ejerfordra uttrycklig reglering i lagen. I detta hänseende hänvisas också tUl vadlagrådet anfört vid 22 §. I specialmotiveringen lill förevarande paragrafuttalar departementschefen den meningen, att rättshjälp som beviljats förangelägenhet, vUken kan leda fram tUl verkslällbart avgörande, i princip ejbör omfatta exekution av avgörandet Såsom skäl för denna ståndpunkt anföres,att en annan ordning skulle medföra att rältshjälpsärendet kunde komma att ståöppet och att förfarandet vid exekution är så enkelt att detendast undantagsvis torde behövas biträdeshjälp. Skulle behovföreligga av rättshjälp vid verkstäUighet bör enligt departementschefen nyansökan om rättshjälp få göras. förutskickas emellertid vissaändringar kungörelse om vissa avgifter i utsökningsmål, innebärandeatt där angivna kostnader bortfaller, när subventionerad rättshjälp tidigareåtnjutits. Det kan givetvis råda delade meningar i vad mån detär rimligt och lämpligt att begränsa rättshjälpen för anlitande av biträde isamband med verkstäUighet på angivet sätt. Det kan sålunda synas naturligt atti ett fall, där rättshjälp beviljats för indrivning av en fordran och ärendetlett fram till ett domstolsavgörande, genom vilket betalningsskyldighet ålagts,saken anses avslutad först sedan exekution skett, i vart fall om exekutionenföljer i nära anslutning till domstolsavgörandet. Vad den rättssökande avsermed sin ansökan om rättshjälp är ju alt få betalt för sin fordran. Den ispecialmotiveringen angivna ståndpunkten kan också synas rimma mindre väl medlagens i övrigt generösa inställning, om man tar i betraktande sådana fall, närexekutionen avser en icke laga- 1972: 4 412 kraftvunnendom (se bl. 39, 41 och 42 §§ UL), medan själva målet efter överklagande avmotparten går vidare till högre instans. Exekutionen framstår där i särskilthög grad som ett led i rättshjälpsärendet. Likafullt skall biträdeshjälp ickeutgå. Del framgår icke heller av rätlshjälpslagens textalt lagens ståndpunkt är den angivna. Som stöd för att den ursprungligenbeviljade rättshjälpen skulle omfatta biträdeshjälp i vart fall vid förtidaexekution skulle fastmera kunna åberopas 10 § i dess lydelse enligt detremitterade förslaget Enligt nämnda paragraf äger rättshjälpsnämnden, sedanbeslut meddelats om allmän rättshjälp, utfärda ansvarsförbindelse å statensvägnar bland annat när den rättssökande skall ställa säkerhet för att få tillstånd verkställighet enligt UL. Här är tydligen fråga om verkställighet av enicke lagakraftvunnen dom (41 och 42 §§ UL). Skall säkerhet kunna ställas förförlida exekution ligger det givelvis nära lill hands alt därav draga denslutsatsen, att den ursprungligen bevUjade rättshjälpen omfattar också självaexekutionen. Vill man av praktiska och finansiella skäl begränsabilrädeshjälpen vid rättshjälp på sätt angivits i specialmotiveringen, synesdel mest konsekvent, alt rättshjälpen icke heller skall omfatta förtidaverkställighet och att bestämmelsen i 10 § om ansvarsförbindelse vid verkställighetenligt UL begränsas till att gälla fall när rättshjälp bevUjals i självaverkställighetsärendet. Detta bör framgå av lagtexten. En jämkning bör därförske av 10 §. I detta hänseende hänvisas lill vad som anförts vid sagdaparagraf. En sådan jämkning skulle vara av värde även såtillvida, att delhärigenom åtminstone indirekt kom till uttryck i rätlshjälpslagens text, altallmän rättshjälp i princip icke omfattar exekution. Det kan anmärkas, att verkstälUghet som avserkvarstad, skingringsförbud eller annan säkerhetsåtgärd otvivelaktigt enligtförslaget omfattas av den rättshjälp som beviljats i den angelägenhet somföranlett säkerhetsåtgärden. Med avseende å bestämmelsen i första stycket 4erinras om den icke ovanliga situationen, att under behandlingen av en rättsligangelägenhet framkommer utredning, som ådagalägger, alt den rätlssökandesintresse av all få sin sak behandlad icke är av den styrka man från början'antagit. Sålunda kan vid förberedande utredning inför en process eller undermålets handläggning i första instans framkomma omständigheter som visar, attden rättssökandes talan i själva verket är obefogad. För att utmärka, atträttshjälpsnämnden även i sådana fall äger förordna alt rättshjälpen skallupphöra, synes lämpligt, att ordet "har" utbytes mot orden "kananses ha". lustitierådet och justitierådet : Med den ståndpunkt förslaget i 15 §intagit synes bäst överensstämma, alt i fall som behandlas i första stycket 5av förevarande paragraf avseende fästes endast vid väsentlig förändring. Viifrågasätter huruvida icke förevarande paragraf borde jämkas i överensstämmelsemed vad nu sagts. 35 § Lagrådet: Med hänsyn lUl bestämmelsen i 19 §RP om offentiig försvarare föreslås att här endast utsäges alt om offentiigförsvarare finns särskilda bestämmelser. 38 § Lagrådet: I förevarande paragraf hänvisastill särskUda bestämmelser i fråga om skyldighet för misstänkt eller annan attåtergälda statsverket kostnad för rättshjälp enligt 36 §. Hänvisningen tordeavse dels bestämmelserna i 31 kap. RB i tiUämpliga delar beträffande mål variendast målsägande för talan därjämte reglerna i 18 kap. 13 § RB och dels 36kap. 23 § och 40 kap. 16 § RB. De förmåner som följer medrättshjälp enligt 36 § rätlshjälpslagen torde emellertid icke samtliga gå inunder bestämmelserna i 18 kap. 13 § och 31 kap. 1 § RB. Så är t ex. ickeförhåUandet med kostnad för utskrift av fonogram. Samtliga kostnader böremellertid omfattas av återbelalningsskyldighet Bestämmelserna i förevarandeparagraf bör därför jämkas. Vad nu avhandlats kan förslagsvis formuleras så:"Bestämmelserna i om skyldighet för tilltalad ellerannan att till statsverket återbetala kostnad som enligt rättens beslul utgåttav allmänna medel äger motsvarande tillämpning i fråga om kostnad förrättshjälp enligt 36 §." Vid förevarande paragraf torde böraupptagas en fråga som berör också 45 § samt förslaget till lag om ändring i RP. I 1719 §§ RP finns bestämmelsersom innebär att vissa arter av talan skall behandlas i den för brottmålföreskrivna ordningen. Enligt 17 § är sålunda fråga om talan mot någon, som ejär tUltalad, rörande egendoms förverkande till det allmänna eller annansärskild rättsverkan av brott. I 18 § RP gäller det talan som föres särskiltangående utdömande av förelagt vite. Slutligen avses i 19 § andra stycket RPdet fall då mot någon, som blivit dömd för brott, vid domstol inleds förfarande,som avser undanröjande av påföljd och ådömande av annan påföljd för brott eUerockså annan åtgärd i fråga om ådömd påföljd. 1972: 4 414 dessa fall kan förekomma rättshjälp enligt 36 § rätlshjälpslagen åt den somsålunda likställts med misstänkt i brottmål följer direkt av innehållet i de nuanförda bestämmelserna. I sådant hänseende utsäger 45 § rätlshjälpslagen någotsom är överflödigt men tillika missvisande, i det att 36 § som sagts skalltillämpas ej blott i fall som avses i 19 § andra stycket RP utan också i faUenligt 17 och 18 §§ RP. Syftet med bestämmelserna i 45 § är i själva verketett annat. Förevarande paragraf i föreslagen lydelse låter förstå attförefintiiga bestämmelser i ämnet innebär skyldighet att återgälda rättshjälpenligt 36 §. Sä är fallet beträffande 17 och 18 §§ RP. Vad åter angår 19 §andra stycket RP finns där en bestämmelse att, om offentiigförsvarare förordnats för den dömde, arvode och ersättning till försvararenalltid skall gäldas av statsverket, och avsikten är att också kostnad förrättshjälp enligt 36 § skall stanna på statsverket. Denna ståndpunkt framträderi förslaget därigenom att uppräkningen av lagrum i 45 § icke innefattarförevarande paragraf. Somredan nämnts kan 45 § leda till oriktiga slutsatser beträffande fall som avsesi 17 och 18 §§ RP. Det är vidare icke lyckligt att i faU som avses i 19 § RPden dömdes frihet från att återgälda rättshjälpskostnader regleras dels isistnämnda paragraf och dels i 45 §. Mera rättvisande och följdriktigt ärenligt lagrådets mening, om friheten från återbetalningsskyldighet heltregleras i 19 § RP, 45 § utgår och 46 § blir 45 § saml i förevarande paragraf,i ett andra stycke, göres en hänvisning till 19 § andra stycket RP. Pågrund av det anförda hemställer lagrådet vid förevarande paragraf ytterligarealt däri som etl andra stycke upptages följande: "I fall som avses i 19 §andra stycket lagen (1946: 804) om införande av nya gällervad där är föreskrivet." Beträffande rubriken närmast före förevarandeparagraf och paragrafens avfattning hänvisas till det vid 1 § sagda. Beaktas lagrådets hemställan att 8 § första stycketskall utgå, skall hänvisningarna i förevarande paragraf jämkas i enlighetdärmed. Detföreslås att andra stycket av förevarande paragraf i förtydligande syfte gesföljande lydelse: "Lämnas efter rådgivning allmän rättshjälp, skallkostnaden för rådgivningen anses som en kostnad för den allmänna rättshjälpen.Den rättssökande får därvid räkna sig erlagd rådgivnings-avgift liU godo såsombetalning på kostnadsbidrag." 44 § Lagrådet: Förbudeti första stycket andra punkten av förevarande paragraf att föra talan motcentralmyndighetens beslut torde vara avsett för beslul i anledning av besvärsom nämns i första punkten. Enligt ordalagen gäller fullföljdsförbudetemellertid generellt Som framgår av remissprotokollet skall centralmyndighetenha att meddela också åtskilliga andra beslut, närmast av normbesluts karaktär.De viktigaste blir fastställande av taxor för biträdens och offentligaförsvarares arvoden enligt 22 § rätlshjälpslagen och 21 kap. 10 § RB. I dessaärenden föreligger ett berättigat intresse för exempelvis advokater alt hamöjlighet alt föra talan mot besluten hos Kungl. Denna möjlighet bör ejbeskäras. Fullföljdsförbudet bör därför uttryckligen begränsas till att avsecentralmyndighetens beslut i anledning av besvär. 45 § Lagrådet: Under hänvisning till vad som vid 38 § anförtsbeträffande nu förevarande paragraf hemställes att denna får utgå. 46 § Lagrådet: Under hänvisning till vad som sagts vid 38 och 45§§ hemställes att förevarande paragraf betecknas 45 §. För vinnande av ökad tydlighet torde andra ochtredje styckena böra byta plats. Det föreslagna andra stycket lär icke vara avsettatt hindra den som gjort en före ikraftträdandedagen ännu icke bifallen ansökanom fri rättegång från alt, om ansökningen avslås, söka och få rättshjälp. 1972: 4 416 Förslagettill lag om ändring i Den vid förevarande lagmm upptagnalagstiftningsfrågan är i första hand en allmänprocessuell fråga, nämligenfrågan i vilken utsträckning kostnad, som uppkommit före rättegången, börhänföras till rättegångskostnad. Endast medelbart berörs rättshjälpssystemet. Den föreslagna ändringen rör frågor av principiellräckvidd och kan få icke obetydliga ekonomiska verkningar för parterna icivilmål. Ändringsförslaget bygger icke på någon mera ingående utredning ochanalys av de situationer av skUda slag, i vilka den föreslagna nya bestämmelsenskulle kunna få betydelse. Förslaget har icke varit föremål förremissbehandling. I sådant hänseende hade det varit av särskUt intresse althöra . Vadgällande rätt innebär i förevarande hänseende är icke fullt klart Lagrådethåller det icke för uteslutet att en viss utvidgning av vinnande partsersättningsrält kan vara befogad. Det föreliggande förslaget synes emellertidföra för långt. Med hänsyn till det nu sagda finner lagrådet att enändring av förevarande lagrum icke bör genomföras på föreliggande utredning. I fråga om taxa för bestämmande av ersättning tUloffentlig försvarare hänvisas till vad som anförts vid 22 § rättshjälpslagen. 13och 15 §§ (19 §) Enligt det remitterade förslaget avser rättshjälpåt misstänkt under förundersökning endast ersättning till offentlig försvarare.Förslaget innehåller emeUertid bestämmelser om att kostnad för bevisupptagningvid domstol under förundersökningen och kostnad för den misstänktes inställelsevid sådan bevisupptagning skall utgå av allmänna medel. Bestämmelserna tordeavse fall där kostnad under förundersökningen f. n. kan ersättas enligt lagenom fri rättegång. Prop.1972: 4 417 Under förundersökning torde dockersättning enligt nämnda lag kunna utgå även när den misstänkte förelagts attinfinna sig personligen vid förhör enligt 23 kap. 19 § andra stycket RB. Om denmisstänkte inställer sig lill förhör enligt sistnämnda bestämmelse, börföljdriktigt ersättning för hans inställelse utgå av allmänna medel.Ersättning bör utgå i den omfattning och enligt samma normer som gäller förtilltalad som åtnjuter rättshjälp. Lagrådet föreslår att bestämmelse med dettainnehåll tas in som en tredje punkt i 23 kap. 19 § andra stycket RB. Även i vissa andra fall torde under förundersökninguppkommen kostnad kunna ersättas enligt lagen om fri rättegång. Så torde varafallet med kostnad för bl. a. sådan i 24 kap. 14 § RB angiven utredning som fårförebringas endast när särskUda skäl föreligger.