prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 en annan undersökning, som har genomförts inom ramen för ERU.sglesbygdsforskning, konstateras att ca tre fjärdedelar av de tillfrågade i femglesbygdsområden bedömde servicestandarden som mycket god även när den liggerpå en något lägre nivå än vad de tihfrågade enligt norrbottensundersökningenkrävde. Skillnaderna i resultat kan bero på bl. a. att man i den förstaundersökningen tillfrågade främst ungdomar och i den andra ett genomsnitt avbefolkningen. 1972:111 BUaga I 455 Även kunskaperna om hur de olikavälfärdskomponenterna värderas inbördes är osäkra. Av BD 80 kan utläsas bl. a.att god inkomst och olika faktorer som bidrar till en sådan - arbetsmarknad ochutbUdning -värderas mycket högt i förhållande till olika typer av service,närhet till släkt och vänner o. d. 1 intervjuundersökningen inom ERU:sglesbygdsforskning visas däremot att tillgången tiU trivsam bostad och billigalevnadskostnader värderades högst. Därefter följde arbete, tillgången tillvacker natur, närhet tUl affärer och service m. m. Det är enligt min mening angelägetatt forsknings- och utredningsarbetet på detta område fullföljs så att viefter hand kan lägga förbättrade kunskaper om de enskilda människornas behovoch önskemål till grund för utformningen av regionalpolitiken. 1 nuläget måstevi i stor utsträckning bygga på de relativt sparsamma forskningsresultat somföreligger samt på de allmänna erfarenheter som har vunnits . 1 fråga om de krav som den enskildeställer på arbetsmarknaden vill jag peka på framför allt två erfarenheter somjag bedömer som väsentliga. Den ena tyder på att den något äldre, lokalt bundnaarbetskraften i glesbygdsområden ställer krav på differentiering avarbetsmarknaden som i regel är så blygsamma att de normalt kan tillfredsställaspå en relativt liten arbetsmarknad. Å andra sidan har glesbygdsutredningen funnitatt kravet på att sysselsättningen skall vara meningsfull bör prioriteras. Jagdelar utredningens uppfattning att samhällets ambitioner och ansträngningarinom regionalpolitikens ram måste inriktas på att alla som önskar arbeta ocksåkan få ett arbete som ligger i linje med vars och ens personligaförutsättningar. Den andra och lika viktigaerfarenheten pekar i en annan riktning. Ungdomens yrkesval i förening med attstora andelar av ungdomskullarna har valt gymnasial ochhögre utbildning ger anledning att anta att ungdomen stäUer väsentligt högrekrav på arbetsmarknadens differentiering än den äldre, lokalt bundna arbetskraften. Mellan dessa båda motpoler finnssjälvfallet ett brett spektrum av intressen och önskemål när det gällerarbetsmarknadens kvalitet. Jag vUl i detta sammanhang betona att denvälutbildade ungdom som i allt större skaror går ut i arbetslivet kommer attutgöra ett betydande inslag på morgondagens arbetsmarknad. kommer degifta kvinnorna att i ökad utsträckning efterfråga yrkesarbete. Med hänsyn tilldessa omständigheter är det enhgt mm mening motiverat att sätta målet högt ifråga om kvaliteterna hos den lokala arbetsmarknad som den regionala politikenbör söka förverkliga. Man bör härvid komma ihåg att en arbetsmarknad somerbjuder inte bara väl betald och säker sysselsättning utan ocksåvalmöjligheter med hänsyn till yrkesinriktning och utbildning förutsätter ettbefoUcningsunderiag som är tillräckligt stort för att bära upp ett aUsidigt näringsliv. De regionalpolitiskaforskningsresultat som föreligger rörande de krav människorna ställer pä serviceförsörjningen omfattar bara en relativt Prop.1972:111 BUaga I 456 begränsad befolkningsgrupp, nämligenglesbygdsbefolkningen. Detta är naturligt med hänsyn till att vi i denhittillsvarande regionalpolitiken har gett hög prioritet åt problemen i detillbakagående bygderna och åt människorna där som löper den största risken attställas vid sidan av välfärdssamhället. Också glesbygdsutredningen harägnat stor uppmärksamhet åt att söka fastställa vUka krav på service somprioriteras av de enskilda människorna. Utredningen anser sig kunna konstateraatt uppfattningen om vad som uppfattas som god servicestandard varierarregionalt och att det därför inte kan vara rimligt att man bedömer dennuvarande serviceförsöriningen med utgångspunkt i olika värderingar i skildalandsändar. Enligt utredningens mening är det nödvändigt att vid en bedömningav om servicen är tillfredsställande eller inte utgå från en mera allmängiltignorm. Jag delar utredningens uppfattning att det är nödvändigt att gemålsättningen för serviceförsörjningen en relativt vid och allmän formulering.Som allmänt riktmärke bör gälla att alla människor skall få tillgång till entillfredsställande service i hemorten eller inom räckhåh från hemorten. Inom ramen för denna allmännaformulering kan vissa preciseringar göras. särskiljer tvåolika nivåer av service, nämligen lokal och regional. Tih lokal service hänförsbehov som bör tihgodoses utan stort besvär och inom rimligt avstånd.Dit räknas i fråga om kommersiell service bl. a. livsmedelsbutik, apotek ochvissa reparationsverksamheter och när det gäller samhällsservice postanstalt,grundskola med högstadium, läkare, tandläkare m. m. Till regional servicehänför glesbygdsutredningen bl. a. varuhus, advokatkontor, lasarett ochgymnasiala skolor. För att serviceförsöriningen skall anses tillfredsställandebör enligt utredningen lokal service kunna nås med . enkel resa ochregional service med ett par timmars enkel resa. Jag delar utredningenssynpunkter på servicenivåer. De restider som utredningen betecknar somacceptabla har ahmänt godtagits vid remissbehandlingen. Sådana restidsavståndkan f. n. upprätthållas för den helt övervägande delen av befolkningen. Medhänsyn till att vissa människor sannolikt framöverkommer att vara bosatta i utpräglade glesbygdsområden framstår dock vissaavsteg från dessa restidsavstånd som ofrånkomliga vid en realistisk bedömning.Jag anser dock att vad utredningen har anfört i aUt väsentligt kan ligga tillgrund för den fortsatta planeringen. En regionalpolitik som utgår frånde grundläggande krav som människorna ställer måste ha anknytning också tillmiljöfrågorna. Detta betonades redan vid riksdag. Under de senasteåren har intresset oavbmtet vuxit för såväl boendemiljö och arbetsmiljö somrekreationsmiljö. För samtliga dessa delområden har också mål preciserats ochomfattande åtgärder har vidtagits för att tUlgodose miljöaspekterna. Även när det gäller miljöfrågornasbetydelse för utformningen av den framtida bebyggelsestmkturen har de senasteårens omfattande debatt format vissa uppfattningar som torde vara allmäntaccepterade. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 457 är sålunda obestridligt att många företeelser sombetraktas som negativa miljöinslag, t.ex. buller och luftföroreningar, är merbesvärande i stora tätorter än i muidre. Rekreationsmöjligheterna i form avrörligt friluftsliv m. m. är ofta också sämre i och omkring storabefolkningskoncentrationer med hänsyn till bl, a. den hårda konkurrensen sområder om tUlgängliga markutrymmen. Av samma skäl är det ofta lättare atttillgodose kravet på en god boendemiljö på mindre orter. Mycket talar för att en mera spriddortsstruktur är att föredra från miljösynpunkt framför mycket storabefolkningskoncentrationer. Det är därför enligt min mening en viktig uppgiftför den fortsatta regionalpolitiken att medverka till att bebyggelsestrukturenblir så utformad att människornas krav på en god miljö kan tillgodoses. vill jag starkt betonaatt samtliga de välfärdskomponenter som jag nu har uppehållit mig vid arbete,service och miljö - hör intimt samman. Det är en illusion att föreställa sigatt t. ex. enbart miljöfrågorna skulle kunna läggas till grund för en regionalpolitiksom tjänar medborgarnas intressen. Ett konsekvent fullföljande av en sådanpolitik skulle utan tvekan leda till större regionala skillnader i välfärden änvi har . Det är inte heller möjligt att utforma en regional politik på ettsådant sätt att de starkt varierande åsikter som finns om vilka faktorer sombör väga tyngst vid utformningen av bebyggelsestrukturen helt kan tillgodoses.Som jag redan har framhållit skiftar uppfattningen härom mellan såväl enskildamänniskor som befolkningsgrupper i olika delar av landet och från tid tillannan. Enligt min mening är det nödvändigt att väga samman de olikavälfärdskomponenterna till en syntes. Jag vill uttrycka målet så att vårasuccessivt ökade resurser målmedvetet skall utnyttjas för att i de näringsgeografiskaregioner som i huvudsak motsvaras av de nuvarande länen bygga upp orter av ohkakaraktär som inbördes kompletterar varandra så att samtliga de nämnda trevälfärdsfaktorerna - arbete, service och miljö - skall bli tillgängliga inomräckhåh för alla människor. Det är självfallet inte möjligt attfuUt ut förverkliga en sä ambitiös målsättning för alla de människor som i dagbor i våra glesbygder och i de minsta tätorterna. Som framgår av det följanderäcker inte folkhushållets gemensamma resurser till för en så kraftigförstärkning av glesbygdens och de mindre orternas arbetsmarknad och servicesom detta skulle kräva. Jag vill i detta sammanhang erinraom kommunindelningsreformens stora betydelse för genomförandet av en sådanregionalpolitik som den jag nu har förordat. Reformens största värde hggerenligt min mening i att den har skapat förutsättningar för en helhetssyn påglesbygd och tätort. De nya kommunema, som i huvudsak torde bh färdigbildade ihela landet , har i princip byggts upp av en centralort ochdess naturliga kringliggande omland. De har också fått en befolkningsstorleksom ger underlag för en god närarbetsmarknad och den service som människornadagligen efterfrågar. Den grundtanke som kommunindelningsreformen bygger på ärenligt min mening bärkraftig Prop.1972:111 BUaga 1 458 också i ett större regionalt sammanhang. Huvudprincipenbör härvidlag vara att kvalificerad arbetsmarknad och service skall ställastill förfogande så nära människorna som möjligt. Om en flyttning ändå blirnödvändig för att den enskildes anspråk på sysselsättning och service skallkunna tillgodoses bör strävan vara att flyttningen kan ske inom den region somden enskilde känner en naturlig samhörighet med. Sammanfattningsvis vill jag upprepaatt regionalpolitiken bör syfta till en sådan geografisk spridning av detillgängliga resurserna att människorna i de olika regionerna kan erbjudaslikvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en hkvärdig tillgäng till social,kommersiell och kulturell service samt god miljö. Inom de olika regionerna börresurserna koncentreras i den utsträckning det är nödvändigt för att skapa sådifferentierade arbetsmarknader och sådan servicekvalitet som motsvararmedborgarens önskemål och behov. 13.3 Fömtsättningarna för den regionala politiken Centrala mål för den ekonomiskapolitiken är full sysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, jämnareinkomstfördelning, bättre regional balans, rimhg prisstabilitet och balans iutrikesbetalningarna. Det förehgger ett oupplösligt samband mellan dessa olikamål. Regionalpolitiken är sålunda en viktig förutsättning för att det skall blimöjligt att upprätthålla full sysselsättning och åstadkomma en jämnare inkomstfördelning.Å andra sidan kan de regionalpolitiska målen inte realiseras utan att ocksåandra mål uppnås, framför allt ekonomisk tillväxt och balans i utrikeshandeln.Det är därför av stor vikt att närmare klarlägga hur den regionala politikenpåverkar eller påverkas av övriga mål för den nationella politiken. Huvudsyftet för vår allmännapolitik är ökad välfärd. Ekonomisk tillväxt har och med all rätt- framstått som en av de viktigaste förutsättningarna för att tillgodosevälfärdskraven. Det är ökningen av våra ekonomiska resurser som har möjliggjortde materiella framstegen och den ökade sociala välfärden. Efter hand haremellertid välfärdsbegreppet tihförts nya kvahteter. Kravet på fullsysselsättning ser vi numera inte bara som en fråga om att tillförsäkraarbetstagarna goda inkomster utan i lika hög grad som en fråga om människansvärde. På samma sätt har det växt fram en allt starkare insikt om attförstörelse av den yttre mUjön är ett aUtför högt pris att betala för en snabbekonomisk tillväxt. De stora insatser som har gjorts för att förbättra miljönär i hög grad ägnade att öka vår välfärd även om de inte medverkar tiUekonomisk tillväxt i traditionell mening. Ekonomisk tUlväxt bör således sessom ett medel att nå aUmänna välfärdsmål. Det är uppenbart att det inte kommeratt bh möjligt att angripa stora och angelägna trygghets- och jämlikhetsproblempå olika samhäUsområden som återstår att lösa utan fortsatt ökning av dematerieUa resurserna. Den ibland framförda uppfattningen att det skulle varamöjligt att skapa ett bättre välfärdssamhälle för människorna genom Prop.1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 459 att avstå från fortsatt ekonomisk tillväxt innefattar inteen realistisk syn på de problem som möter i det moderna samhället och på dettasamhälles sätt att fungera. Även för regionalpolitiken ärfortsatt ekonomisk tillväxt av avgörande betydelse. Som jag fömt har utvecklatfinns i värt land stora skillnader i välfärden mellan olika delar av landet,olikheter som hänger samman med så vitt skilda faktorer som klimat, avstånd,befolkningsfördelning och näringslivets utveckling. Näringslivets utvecklinghar avgörande betydelse för sysselsättningen som enligt vad jag har belyst idet föregående är grundläggande för välståndsutvecklingen. Endast en ekonomisom befinner sig i expansion kan ge utrymme för en ökning av sysselsättningen iunderförsörida områden. Möjligheterna att omlokalisera företag från södra tillnorra är begränsade om man vill undvika att skapa nyasysselsättningsproblem i orter som har en positiv utveckling. Äll erfarenhetvisar att det är tillväxten i näringslivet som är lättast att omlokalisera. innebär den ekonomiskautvecklingen risker för den regionala balansen. Med ekonomisk tillväxt,speciellt i ett land som med stort utlandsberoende, följer som jagredan har nämnt en fortsatt omvandling av samhället, där huvuddragen iutvecklingen kännetecknas av en rad välkända företeelser som fortsatt specialisering,utnyttjande av stordriftsfördelar, ökad användning av teknisk utrustning iföretagen m. m. Specialiseringen kommer liksomhittills att medföra att företag eller branscher som har särskildafömtsättningar att utvecklas i en viss del av landet växer, medan andrabranscher och företag med sämre fömtsättningar går tillbaka eller försvinner.Det är ett av regionalpolitikens mål att söria för att de enskildamänniskornas trygghet värnas i denna omvandlingsprocess. Jag vill här erinra omde betydande regionalpolitiska insatser som har gjorts föratt ge sysselsättning och trygghet ät människorna i orter och områden, därstmkturförändringarna inom näringslivet har medfört företagsnedläggningareller problem av annan art. Inom arbetsmarknadspolitiken haren serie åtgärdervidtagits för att hindra utslagning av äldre arbetskraft ochför att ge ökad materiell trygghet åt de människor som drabbas avstrukturförändringarna. Införandet av omställningsbidrag, lönegaranti vidkonkurs, vidgade regler för förtidspension och lagstiftning tUl skydd för denäldre arbetskraften har varit viktiga inslag i detta reformarbete. Även den pågående utveckhngen motstörre anläggningar skapar regionala problem. Stordriften lämnar utrymme förfärre produktionsenheter och ger därmed också färre lokaliseringsbara företag.Å andra sidan talar flera skäl för att en stor del av den produktivaverksamheten i vårt land också i fortsättningen kommer att bedrivas av mindreföretag. De större produktionsenheterna har sålunda i växande utsträckningfunnit det organisatoriskt och ekonomiskt fördelaktigt att etablera direktsamarbete med mindre företag, som i egenskap av underleverantörer har Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 460 kommit att spela en allt viktigare roll iproduktionsprocessen. Den pågående liberaliseringen av den internationellahandeln medför vidare att nya vägar öppnas mot en stor och köpkraftig marknad,där kvalitetsprodukter och unika varor har stora möjligheter att finnaavnämare. Den starka specialiseringen och den i allmänhet högtstående maskinehautrustningen hos svensk småindustri ger den förutsättningar att göra siggällande på denna marknad. För en gynnsam utveckhng talar också den förmåga attanpassa sig tUl ny teknik, nya marknadsförutsättningar och förändringar ikonjunkturen som utmärker den mindre företagsamheten. Det finns därföranledning att räkna med att de mindre och medelstora företagen även framdeleskommer att spela en viktig roll i vårt produktiva liv. Detta har stor betydelsefrån regionalpohtisk synpunkt. Man måste emellertid räkna med attstordrift och ökad specialisering kommer att vara viktiga inslag i vårtframtida näringsliv. Denna utveckling kan otvivelaktigt leda till ett ensidigtoch konjunkturkänsligt näringsliv på mindre arbetsmarknader. Sådanaarbetsmarknader måste accepteras också men som jag skall utveckla idet följande är det angeläget att arbetsmarknader av detta slag anknyts tillstörre, differentierade arbetsmarknader. Den starka ekonomiska tillväxt somvi har haft i har i hög grad kunnat åstadkommasendast genom en snabb strukturomvandling av näringslivet, där företagensproduktionsapparat och produktionsinriktning smidigt har anpassats tillförändringar i den internationella efterfrågan. Även bortsett från de aktuellahandelspolitiska integrationssträvandena kommer det svenska näringslivet äveni fortsättningen att delta i en faktisk ekonomisk integration med andra ländersnäringsliv. Skälet härför är den växande betydelse som exporten ochimportkonkurrensen har för näringslivet i . De krav på konkurrenskraftsom reses i detta sammanhang innebär ett tryck på företagen att välja sinlokalisering så att produktionsbetingelserna blir de bästa möjliga. Denna strukturomvandling har i sintur i många fall fört med sig betydande befolkningsomflyttningar i och med attproduktionen har kommU att förskjutas till områden med bättreproduktionsförutsättningar. Omflyttningarna får därför inte ses enbart somnågot negativt utan som ett nödvändigt inslag i den fortgåendestandardstegrmgen. På detta sätt kan aUtså spänningaruppstå mellan önskemålen om fortsatt hög framstegstakt och en bättre regionalbalans. På kan dessa motsättningar tUl en del reduceras genomförbättrade produktionsförutsättningar även i tidigare tiUbakagående regioner.1 många faU kvarstår dock det svåra avvägningsproblemet att å ena sidan skapaen regional struktur som innebär så effektiva produktionsbetingelser sommöjligt och å andra sidan främja en bättre regional balans. Företagens krav på arbetsmarknadoch service har varit föremål för åtskilliga undersökningar. Kraven kansammanfattningsvis avläsas bl. a. i de variationer som de s. k. agglomerativafördelarna uppvisar. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdeparteinentet 461 agglomerativa fördelarna brukar räknas tillgången till dentyp av tjänster som ett företag inte ensamt kan hålla sig med men som det kanutnyttja tUlsammans med andra. Det kan gälla specialutbildad arbetskraft,kvalificerade kommunikations- och serviceanläggningar, konsulter o. d. Hiträknas också arbetsmarknadens storlek och sammansättning. Av genomfördaundersökningar vid i har dragits slutsatsen, attmera allmänna fördelar i nu nämnda avseenden normalt står att finna i regionermed minst 25 000-30 000 invånare men att de i vissa fall kan finnas även imindre orter. Tillgång till mera specifika agglomerativa fördelar ansesregelmässigt finnas bara i de tre storstadsområdena. Enligt min mening är detemellertid ytterst vanskligt att betrakta sådana slutsatser som avgörande förregionalpolitikens utformning. Jag kan i detta sammanhang nämna att ett inteoväsentligt antal företag, som har ansetts kräva så specifika fördelar som iregel finns bara i storstäderna, har lokaliserats tillregioner med ett befolkningsunderlag på 60 000-150 000 invånare och utvecklatspositivt där. Det tyder på att fömtsättningama att förlägga verksamhet avkvalificerat slag utanför de största regionerna troligen är större än vad enbedömning med utgångspunkt i hittillsvarande uppfattningar ger intryck av. Som jag har framhållit ärdet inte möjligt att nå de regionalpolitiska målen utan att också andra måluppnås , framför allt fortsatt ekonomisk tillväxt. Å andra sidan utgörregionalpolitiken också en viktig fömtsättning för att andra centralapoliti.ska mål skall kunna realiseras. Regionalpolitiken spelar sålunda enviktig roll för att upprätthålla full sysselsättning. För att lösa de merakortsiktiga sysselsättningsproblemen har som nämnts en kraftig utbyggnad avarbetsmarknadspolitiken skett under en följd av år, inte minst för att tryggaden äldre och handikappade arbetskraftens ställning i arbetslivet. Efter handhar det emellertid stått klart att också mera långsiktiga insatser krävs frånsamhällets sida för att på ett bestående sätt lösa sysselsättningsfrågorna i deområden av landet som har drabbats av allvarliga obalansproblem. Det ärregionalpohtikens uppgift att medverka till utformningen av en sådanortsstruktur att människorna får tillgång till en differentierad arbetsmarknadoch en god samhäUsmiljö. har målet jämnare inkomstfördelning fåttökad vikt i den politiska diskussionen. Uppmärksamheten har i första handriktats mot det angelägna i att förbättra situationen för låginkomsttagare ochi olika avseenden handikappade minoriteter. Som den av regeringen tillsattalåginkomstgruppen framhållit har möjligheterna till sysselsättning storbetydelse för en ökad inkomstutjämning. Regionalpolitiken kan verksamt bidrahärtill genom att skapa sysselsättnings- och utkomstmöjligheter för de undersysselsattaoch genom att förbättra den regionala näringsstmkturen. Huvudansvaret för atten jämnare inkomstfördelning nås ligger emellertid inte hos regionalpolitiken.Å andra sidan får vissa strävanden till jämnare inkomstfördelning konsekvenserför den regionala sysselsättningen, vilka det är regionalpolitikens ocharbetsmarknadspoli- Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 462 tikens uppgift att komma tUl rätta med. Jag syftar här påden ökade takt i strukturomvandlingen inom låglöneverksamheter som densolidariska lönepolitiken kan medföra. Innan jag går närmare in på fråganvilken regional struktur som bör eftersträvas med hänsyn till de centralapolitiska målen, skall jag nämna ytteriigare ett par faktorer som är viktigautgångspunkter för regionalpolitiken. Jag vill först erinra om att detexisterande samhället med dess fördelning av arbetsplatser, bostadsområden,skolor, kommunikationsleder m. m. representerar stora värden.Regionalpolitiken bör syfta till att detta samhällskapital utnyttjas på ett såekonomiskt fördelaktigt sätt som möjligt. En realistisk uppgift förregionalpohtiken kan inte vara att i ett någorlunda rimhgt tidsperspektiv skapaett helt nytt samhähe med en radikal ändring av den nuvarande regionalastrukturen. Sådana lösningar ger ringa hjälp åt de människor som bor i deproblemdrabbade regionerna. En annan väsentlig begränsning ihandlingsfriheten inom regionalpolitiken utgör vårt lands stora yta och den irelation därtill ringa folkmängden. Även de tätast befolkade länen i vårt landhar en lägre befolkningstäthet än genomsnittet för hela länder som ochStorbritannien. Den ringa folktätheten gör att det är orealistiskt att sökaskapa ett samhälle där det alltid är möjligt att övergå till ett annat yrkeutan att behöva flytta till annan ort. Jag vUl understryka att även enmycket stark ekonomisk tillväxt ger begränsade resurser för att tillgodose vartoch ett av de samhällsmål vi ställer upp. Våra ambitioner är långtgående närdet gäller sådana områden som t. ex. miljövård, u-landshjälp ochfamiljepolitik. 1 viss utsträckning kan de insatser som görs pä sådana områdensamtidigt tillgodose regionalpolitiska syften men konkurrensen om resurser inomett begränsat totalt utrymme kan leda till målkonflikter som får lösas fråntid tih annan. Som ett huvudproblem inomregionalpolitiken framstår möjligheterna att inom överskådlig tid åstadkomma deönskvärda sysselsättningseffekterna.