prop · FV0372 · 1972-12-31 00:00:00 — En enhetiigbehandling av bostäder och lokaler både i ramsammanhang och i fråga omkreditprioritering är enligt min bedömning fördelaktig från allmänna bostadspolitiska och administrativa synpunkter. DFB:s förslag ligger, som servicekommittén har påpekat,väl i linje med de långsiktiga mål för finansieringen som kommittén har angett.Systemet ger kommunerna ökad frihet och flexibilitet i fråga om avvägningenmellan lägenhets- och lokalbyggandet, något som bl. Svenska kommunförbundethar sett som en fördel. Från allmän konjunktur-politisk synpunkt är detangeläget att den prioriterade sektorn på kreditmarknaden inte kan växa genomen oreglerad tillväxt av lokalbyggandet utan endast genom statsmaktemas beslutom ramvidgningar. Detta underlättar dessutom kreditpolitik,kreditinstitutens planering av utlåningen och statsmakternas möjlighet attbedöma resursbehovet inom bostadssektorn. Jag förordar därför i enlighet med DFB:sförslag att en för bostäder och lokaler gemensam ram införs. Jag ansluter mig också till vad DFB har anfört ombetydelsen av att de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen kompletteras meduppgifter om lokalbyggandet och om tidpunkter för genomförande av det nyaramsystemet. Dessa ställningstaganden innebär att jag ansluter mig tillDFB:s uppfattning att syftena med den gjorda översynen av nuvarande reglerinte kan tillgodoses genom en mer restriktiv behandling av pantvärde-lokalerna.Det finns emellertid enligt min mening anledning att med delvis andrautgångspunkter än dem DFB har haft för sitt arbete ta upp frågan om vilkalokaler som skall få ingå i pantvärdet. Lokaler som inte omfattas av låneunderlaget kan f. n.räknas in i pantvärdet enligt endera av två regler. Den ena regeln innebär att tUl-läggtill pantvärdet får göras för värdet av vad som ingår i eUer hör tiUfastigheten men inte omfattas av byggnadsföretaget. Regeln avser i principnyttigheter som finns när byggnadsföretaget påbörjas och torde ha ringatillämpning beträffande andra lokaler än ekonomibyggnader påjordbruksfastighet. Den andra och i detta sammanhang viktigaste regeln är att pantvärdetilläggfår göras för lokaler som inte ingår i låneunder laget men som inryms i husetinom ramen för 50 %-regeln. På dessa lokaler ställs i övrigt endast kravet attde inte får vara förenade med betydande kreditrisk. Ett statsbelånat hus kanalltså intill hälften av våningsytan innehålla lokaler som inte har någotsamband med bostadsförsörjningen men som ändå genom att de inräknas ipantvärdet får del av de prioriterade krediter, som i princip är avsedda förbyggandet av bostäder och bostadskomplement. Det finns enligt min mening skälatt överväga vilket utrymme lokaler av detta slag i fortsättningen skall hainom den prioriterade kreditgivningen. Det nya ramsystem som jag har förordat torde visserligen istort sett medföra att kommunerna prioriterar bostäder och lokaler som utgörbostadskomplement framför andra lokaler. Det kan emeUertid inte uteslutas att tiUddadram ibland kan komma att utnyttjas för sådana andra lokaler. Detta kan tänkasbli fallet t. ex. om behovet av bostäder och bostadskomplementminskar efter det att ramen har fördelats eller om det av ekonomiska skälbedöms som angeläget att utnyttja denna finansieringsmöjlighet för lokaler sominte har direkt samband med bostadsbyggandet. Detstår enligt min mening väl i överensstämmelse med de förut angivna huvudsyftenamed det nya ramsystemet att ramen i princip avser endast bostader ochbostadskomplement. Lokaler som inte har någon servicefunktion inombostadsområdet bör således i princip inte få utrymme i ramen. Föratt ge ramen denna innebörd bör pantvärdereglema ändras i överensstämmelse medden angivna principen. Häi-vid bör också beaktas att de nuvarande reglernamedför vissa tUlämpningssvårigheter och kan leda till s. k. lånearkitektur,något som jag inledningsvis har redogjort för och som har påpekats också frånlånemyndigheternas sida. Dessa olägenheter bör undanröjas i den mån det ärmöjligt. Deangivna syftena bör enligt min mening uppnås på följande sätt. Somallmän föratsättning för att lokaler skall få räknas in i pantvärdet bör gällaatt de, liksom låneunderlagslokalerna, har till ändamål att förse de boendeinom ett bostadsområde med varor och tjänster. Gränsen mellan låneunderlags-och pantvärdelokaler bör dras så att tUl låneunderlaget hänförs, liksomhittills, de lokaler som det finns ett klart behov av inom området. I enbartpantvärdet bör inräknas lokaler inom ormådet som är till påtaglig nytta för deboende inom samma område och som kan anses fylla ett normalt servicebehov. Ilikhet med vad som gäller f. n. beträffande låneunderlagslokaler bör pantvärdetinte omfatta lokaler som betjänar ett större tätortsområde. För båda typema avlokaler bör gälla att deras ändamål i huvudsak tillgodoser ett bostadsområdedär bostäderna ligger inom normalt gångavstånd från lokalerna. Begreppetbostadsområde bestäms enligt gällande regler också på det sättet att bostädernai området skaU ha finansierats med stöd av statliga lån. Till frågan om enändring av reglerna på den punkten återkommer jag i det följande. TiUlokaler, som i fortsättningen inte kan ingå i pantvärdet med den nu föreslagnautformningen av huvudreglerna för bestämningen av begreppet pantvärdelokaler,hör bl. a. lokaler som i första hand utgör arbetsplatser, t. ex. kontors- ochindustrilokaler, samt sjukvårdsinrättningar för sluten eller halvöppen vård,vissa kyrkolokaler och större kommersiella anläggningar. Frånhuvudreglerna bör några undantag göras. Vissaskollokaler, framför allt sådana som avser låg- och mellanstadiet, utgör iprincip låneunderlagslokaler men har hittiUs inte räknats in i låneunderlaget.Inom pågår utredning beträffande finansieringen avskollokaler. I avvaktan på resultatet av det arbetetbör skoUokaler i aUmänhet t. v. fortfarande inte omfattas av låneunderlag ellerpantvärde för bostadslån. TUl frågan om bostadslån för vissa s. k. integreradeskollokaler återkommer jag i det följande vid behandlingen av servicekommitténsförslag. Lokalersom enligt huvudreglerna inte ingår i pantvärdet bör av praktiska skäl fåräknas in i detta, om de är av ringa omfattning eller om det eljest finns särskUdaskäl härför. Detta är motiverat av bl. a. den av DFB påtalade ovisshet somibland råder om den framtida användningen av vissa lokaler. Hänsyn bör kunnatas också till omständighetema som visar att det av tekniska, ekonomiska eUerfunktionella skäl är motiverat att dessa lokaler ingår i det hus för vilketlåneunderlag och pantvärde beräknas. Detbör ankoinma på Kungl. Maj:t att besluta om de ytterligare undantag som kanvisa sig behövliga. Somjag har nämnt har nuvarande regler medfört olägenheter i form av s. k.lånearkitektur. Detta har samband med framför allt 50 %-regeln och kommer tilluttryck i eljest omotiverade sammanbyggnader av olika huskroppar. Om begreppetpantvärddokal får en funktionsbestämning på det sätt som jag har förordat,synes det vara möjligt att utan olägenheter i övrigt slopa -regeln ochundgå dess inte önskvärda styrningseffekter. Avgörande för pantvärdetilläggenför lokaler blir deras funktion och inte deras andel av husets våningsyta. Enföljd härav blir att bostadslån kan utgå för ett hus som innehåUer bostädereller låneunderlagslokaler till av våningsytan. Vidare kan etthus som inrymmer enbart pantvärdelokaler räknas in i pantvärdet, om det uppförspå samma fastighet som ett hus för vilket bostadslån utgår. Deändrade regler för pantvärdebestämningen som jag har förordat bör tillämpas ipreliminära lånebeslut fr. o. m. . De nuvarande reglerna bördock få tillämpas under en skälig övergångstid i låneärenden som avserbyggnadsföretag, vUka har projekterats enligt dessa regler. Dengemensamma ramen för bostäder och lokaler föratsätter att ramen uttrycks i ettenhetligt mått för att möjliggöra full utbytbarhet meUan bostäder och lokaler.Detta mått kan uttryckas antingen i ekonomiska eller fysiska termer. DFB harövervägt dessa mått och förordat att ramen för bostäder och lokaler uttrycks ikvadratmeter våningsyta. Ytramen för bostäder vidgas härigenom tUl att omfattaäven lokaler. Det har enligt DFB inte varit möjligt att i samband med den nugjorda översynen ta ställning till möjligheterna att uttrycka ramen i pantvärdetermer,som skulle medföra att alla lokaler utan undantag kunde avräknas mot ramen. Fördelarnamed ekonomiska ramar är emellertid, som både DFB och många remissinstanser harpekat på, så påtagliga att frågan om att in- förasådana ramar bör övervägas ytterligare så snart de tekniska förutsättningarnahärför har iitretts närmare. T.v. måste den gemensamma ramen uttryckas i andra mått än ekonomiska. Dennuvarande ramen för bostäder uttrycks i kvadratmeter våningsyta. Vid envidgning av ramen till att omfatta även lokaler anser jag det därför varanaturligt att, som DFB har föreslagit, anknyta tiU kvadratmeter våningsyta. HärtiUkommer att lånemyndigheter, konununer och byggherrar är vana vid detta beräkningssätt.Den gemensamma ramen bör därför enligt min mening uttryckas i kvadratmetervåningsyta. Rammåttetvåningsyta har, som DFB pekat på, den nackdelen att vissa lokaler faUer utanförramen. Det gäller bl. a. käUaratrymmen och andra sekundärutrynmien vilkas ytorinte rubriceras som våningsyta utan som biutrymmesyta. DFB har undersöktmöjligheterna att avräkna även biutrymmesyta mot ramen men har funnit att dettaskulle medföra administrativt merarbete och icke avsedda styrningseffekter. DFBhar vidare pekat på att biutrymmesytomas storlek i allmänhet är beroende avstorleken av våningsytoma och att rambeläggningen av våningsytor därigenomockså indirekt begränsar biutrymmesytoma. Jag ansluter mig tUl DFB:s bedömningoch vill ytterligare peka på att t. ex. vissa bilplatser inte kan hänförastill vare sig väningsyta eller biutrymmesyta och således skulle faUa utanförramen även om den omfattade biutrymmesyta. Dengemensamma ramens omfattning skall enligt DFB:s förslag beträffandelokalvolymen bestämmas med utgångspunkt i hittillsvarande lokalvolym samt medledning av uppgifter om lokalbyggnadsbehovet i de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen. Förslag till ram bör framläggas istatsverkspropositionen till riksdag. Bostadsstyrdsen bör enligt DFBfå i uppdrag att utarbeta anvisningar för en redovisning i de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen av det planerade lokalbyggandet. Mångaremissinstanser har understrakit vikten av att totalramen blir så vid attomfattningen av det rena lägenhetsbyggandet inte äventyras. Fleraremissinstanser har härvid betonat att ramen inte bör bestämmas enbart pågrandval av tidigare lokalbyggande utan med hänsyn till det faktiska lokalbyggnadsbehovet. Detär enligt min mening ofrånkomligt att lokalbyggnadsvolymen i ett inledningsskedebestäms i huvudsak med utgångspunkt i tidigare lokalbyggande. Det skulle medledning av nu tiUgängliga uppgifter om detta byggande innebära ett tillägg tillbostadsbyggnadsramen med . Vidare bör beaktas de uppgifter omlokalbyggandet som redovisas i kommunernas bostadsbyggnadsprogram. I dessaprogram kan av tekniska skäl tas in uppgifter om planerat lokalbyggande förstagången för . De bör kunna utgöra etttillförlitligt underlag för rambestämningen. bestämma den gemensamma ramen och dess fördelning medutgångspunkt i de faktiska bostads- resp. lokalbyggnadsbehoven kommer härigenomsuccessivt att öka. Förslag beträffande de gemensamma ramarnas storlek föråren 1974-1978 avser jag att anmäla i samband med min anmälan av anslagen underelfte huvudtitehi för /74. I fråga om den gemensamma ramens konstruktion ochbostadsbyggnadsplanen föreslår DFB att det garanterade programmet faställstill ett bestämt antal kvadratmeter våningsyta för bostäder och bostadskomplementmed angivande av antalet bostadslägenheter som uppskattas kunna byggas inomdenna ram. Beslut om ianspråktagande av projektreserven bör beträffande byggandetmed statliga lån likaså uttryckas i kvadratmeter våningsyta med angivande avuppskattat antal lägenheter som kan byggas inom detta tiUskott. Vidfördelningen av ramar på länsplanet kan man enligt DFB räkna med störrevariationer mellan olika år än f. n. DFB anger därför olika åtgärder som kanvidtas för att utjämna dessa variationer. Jag förordar att den gemensanmia ramen konstraeras ochinfogas i bostadsbyggnadsplanen på det sätt som DFB har föreslagit. Variationernai lokalbyggnadsvolymen bör i första hand lösas genom samråd mellan kommunerna -med länsbostadsnämnderna som kontaktorgan -och genom att en större del av ramamaän f. n. innehålls för senare fördelning. DFB:s förslag att störrelokalbyggnadsprojekt skall avräknas mot ramarna fårövervägas senare, om behov härav visar sig föreligga. Jag vill i detta sammanhang ta upp frågan om regler/ta förstads-hy poteksinstitutionens utlåning. Som styrelsen för Sverigesstadshypotekskassa har framhållit i sitt yttrande över DFB:s förslag torde gäUandeförfattningsbestämmelser inte medge stadshypotekinstitu-tionen att lämna lånmot säkerhet i objekt av typ skoUokaler, bibliotek, samlingslokaler etc.Egendom som skall belånas skall nämligen enligt gäUande förordning vara bebyggdför att användas huvudsakligen till bostäder eUer affärslokaler. Efter samrådmed chefen för förordar jag att reglerna för stadshypoteksinstitutionensutlåning anpassas till de av mig förordade ändringama i ramsystemet ochpantvärdereglerna. Detta bör ske genom ett tillägg till 20 § andra stycketförordningen (1968: 576) om stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningarav innebörd att utlåningen får avse även andra lokaler än affärslokaler, om deingår i låneunderlag eller pantvärde vid den statliga bostadslångivningen. Ienlighet härmed har inom upprättats förslag tiU lag omändring i förordningen (1968: 576) om stadshypotekskassaoch om stadshypoteksföreningar. Meddet aUmänna målet att samordna och begränsa antalet statliga stödformer i frågaom bostäder och bostadskomplement har servicekommittén föreslagit en utökadfinansiering med statliga lån av skoldelen i s. k. integrerade anläggningar,barnstugor och lokaler i äldre bostadsområden. Remissinstansema har anslutitsig till huvudlinjerna i förslagen, men invändningar har vid remissbehandUngenriktats mot vissa delförslag, bl. a. förslaget om en särskUd lånefond förfinansiering av vissa servicelokaler. I denna fråga har kommittén i sittremissyttrande över DFB:s promemoria uttalat att syftet med den föreslagnasärskilda lånefonden för vissa bostadskomplement tillgodoses genom det av DFBföreslagna ramsystemet. Jag ansluter mig till denna bedömning och anser migdärför inte ha anledning att vidare behandla förslaget om en särskildlånefond. Kommitténhar föreslagit att skoldelen i en integrerad anläggning skall kunna belånas medstatliga lån. Det statliga anläggningsbidraget som f. n. utgår för uppförandeav skoUokaler skall enligt förslaget alltjämt utgå jämsides med det statligalånet och avräknas från låneunderlaget på samma sätt som sker beträffandeanläggningsbidrag till barnstugor, vilket utgår med bostadslån.Remissinstanserna stöder kommitténs förslag. I flera yttranden understryks attvissa hinder mot samordning skulle undanröjas genom en enhetiig belåning. Jaghar tidigare närrmt att skollokaler i allmänhet inte bör omfattas avlåneunderlag och pantvärde för bostadslån. Som kommittén och mångaremissinstanser har påpekat har emeUertid skolan stor betydelse när det gälleratt förbättra servicen i bostadsområden. I åtskilliga byggnadsprojekt försökerman tillvarata möjligheterna att samordna skolans lokaler med andra lokaler isyfte att dessa lokaler skall kunna utnyttjas på ett effektivare sätt samtidigtsom de boendes behov av lokaler blir bättre tiUgodosett. Dessa försök till samordningkan enligt min mening underlättas genom belåning på det sätt kommittén harföreslagit. Jag förordar därför efter samråd med chefen förutbildningsdepartementet att statliga lån skall kunna utgå till skoldelen i enintegrerad anläggning. Avgörande för frågan om skollokalerna skall få ingå ilåneunderlaget bör vara att de utgör en integrerad del av en anläggning varsvåningsyta till övervägande del består av lokaler som fyller annanservicefunktion för de boende. Anläggningen bör vara utformad på ett sådantsätt att förekomsten av skollokalerna i väsentlig utsträckning nedbringarbehovet av övriga lokaler i bostadsområdet. I avvaktan på erfarenheter avbelåning av skollokaler i integrerade anläggningar bör beslut om bostadslåntill skoUokaler under en övergångstid fattas av Kungl. Av vad jag har anfört i det föregående om begreppet låne- underlagslokalerföljer att det i huvudsak är som skall kunna räknas in ilåneunderlaget, framför allt lokaler för låg- och mellanstadierna. Ändringen avlånereglerna bör inte medföra någon ändring av nuvarande system för angelägenhetsgraderingav skolbyggnadsföretag. När statligt anläggningsbidrag för skollokalerna utgårjämsides med bostadslån bör låneunderlaget minskas med bidraget. Jagförordar att de ändrade reglema för belåning av integrerade skollokalergenomförs . torde tUlfredsställande finansieringsföratsättningarföreligga genom den i prop. 1970: 1 (bU. 13, s. 215) redovisade möjligheten attefter prövning i varje särskilt fall i pantvärdet räkna in skoldelen iintegrerade anläggningar. Även de ändringar av pantvärdereglema i övrigt somjag har förordat bör skapa ökad klarhet i fråga om finansieringsförutsättningarnaför sådana anläggningar. Någraremissinstanser har uttryckt farhågor för att en utsträckt och mera enhetliglokalbelåning kan medföra höjning av bostadshyrorna. Det är enligt min meningen självklar förutsättning för en byggherres åtagande att uppföra och förvaltaskolbyggnader att kommunen utfäster sig att betala hyror som täcker kostnadernaför skolans lokaler. En överföring av lokalkostnader tiU bostadshyrorna är f. ö.inte förenlig med hyreslagens bruks värderegler. De uttryckta farhågoma anserjag därför inte vara befogade. Låntill barnstugor kan lämnas av både och bostads-lånemyndighetema.Båda lånen kan inte utgå . Däremot kan det statiigaanläggningsbidraget tiU barnstugor utgå jämsides med lån. När bidraget utgårsamtidigt med bostadslån minskas låneunderlaget med bidragsbeloppet. Kommitténföreslår, mot bakgrand av bl. a. det aUmänna syftet att minska antaletstödformer, att långivningen i fortsättningen begränsas till ett enda statiigtlån och att långivningen skall handhas av bostadslånemyndigheterna. Möjlighetenatt belåna barnstugor med bostadslån utnyttjas redan f. n. i betydandeutsträckning. Det sker framför allt när barnstugor byggs tiUsammans med andralokaler i nyexploateringsområden. När barnstugorna byggs utan samband mednybyggnad av bostäder anlitas däremot det särskilda lånestödet. Kommitténsförslag, som i stort sett inte har mött några invändningar vidremissbehandlingen, utgör ett steg på vägen mot en minskning av antalet statiigastödformer. Efter samråd medstatsrådet ansluter jag mig till förslaget att långivningen till bamstugorskall ske med enbart bostadslån. Ändringen bör genomföras fr. o. m. budgetåret1973/74. Det ankommer på och att i sina anslagsframstäUningarför nämnda budgetår redovisa de anslagsberäkningar m. m. som ändringen föranleder. Bostadslåntill lokaler kan f. n. utgå endast i områden med bostadshus somhar finansierats med statiiga lån. Kommittén har föreslagit att statliga lånmed villkor motsvarande bostadslån till lokaler skaU kunna utgå även tilllokaler i äldre bostadsområden utan hinder av att bostadshusen i området intehar belånats med bostadslån. Utöver det aUmänna önskemålet att underlättamöjligheterna att finansiera förbättringar av servicestandarden i äldrebostadsområden har kommittén sett förslaget som en konsekvens av förslagetbeträffande belåning av barnstugor. Sådana måste finnas även i bostadsområdensom inte finansieras med statliga bostadslån. Förslagethar vunnit så gott som fullständig anslutning bland de remissinstanser som haruttalat sig i frågan. har pekat på att vissa frågor isamband med upprustningen av servicestandarden i äldre områden bör bli föremålför fortsatta studier. Enligt utredningens mening finns det emellertid redan nubehov av att underlätta finansieringsmöjligheterna. Den nuvarandebegränsningen av långivningen bör därför modifieras och en försöksverksamhetmed bostadslån tiU lokaler för viss boendeservice bör komma till stånd i äldreicke statsbelånade bostadsområden. Jaganser det angeläget att åtgärder vidtas för att förbättra servicestandarden iäldre områden. I syfte att främja sådana åtgärder förordar jag att med tiUämpningfr. o, m. den 1 juh 1973 möjUgheter öppnas att bevilja bostadslån för lokaler ibostadsområden där husen har finansierats utan stöd av statliga lån. Detligger i sakens natur att denna långivning i viss mån får karaktären avförsöksverksamhet. Det är därför önskvärt att utvecklingen av verksamheten medupprustning av servicestandarden i äldre områden följs med uppmärksamhet avlånemyndigheterna. Det gäller bl. a. frågan hur de årliga kostnaderna för lokalernatas ut. Servicekommitténhar föreslagit att bilplatser och större kommersieUa anläggningar i äldreområden skall undantas från långivningen. Frågan om sådana undantag kommer emeUertidi ett annat läge i det nya ramsystemet med den särskilda ram för lokaler iäldre områden som jag" föreslår i det följande. Med häns3'n härtill och iavvaktan på erfarenheter av långivningen anser jag mig inte böra förorda deföreslagna undantagsbestämmelserna. betänkande behandlas vissa frågor om beräkningsregler isamband med den statliga långivningen, vUka det ankommer på Kungl. Maj:t attfastställa grandema för. Jag anser det emellertid lämpligt - för att ge enallsidig bild av den framtida lokallångivningen - att något beröra kommitténsförslag att den metod som används för att faststäUa låneunderlag och pantvärdeför lokaler skall tillämpas också för barnstugor och skoldelen i integreradeanläggningar, dock med viss maximering av låneunderlaget för barnstugor. JagviU med anledning av dessa förslag erinra om att barnstugoi redan nu i betydande omfattning finansieras med bostadslånoch att de därvid omfattas av gällande metod för beräkning av låneunderlag ochpantvärde. Den omständigheten att bostadslån skaU ersätta de särskilda barnstugelånenger inte anledning att ändra de nuvarande principerna för beräkningsreglema. Ifråga om skollokaler tillämpas särskilda regler för beräkning avbidragsunderlag i samband med fastställandet av statsbidrag till lokalema.Detta utgör i princip inte något hinder för att storleken av bostadslån försådana lokaler bestäms på grundval av ett låneunderlag som beräknas efter sammaregler som tillämpas för andra lokaler. Det är från allmänna synpunkterönskvärt att lånereglerna är så enhetliga som möjligt. I fråga om principernaför vilken kostnad för skoldelen som kan godtas och avräknas mot investeringsramenför skolbyggnader förutsätter jag i anslutning tiU vad haranfört i denna fråga att samråd i erforderlig omfattning kommer tUl ståndmellan överstyrelsen och . Innebörden av vad jag nu har anfört är således attvidgningen av bostadslångivningen i fråga om barnstugor och skollokaler iprincip inte föranleder någon ändring i grandema för beräkning av låneunderlag ochpantvärde. Vissa detaljändringar i beräkningsreglerna kan komma att behövagöras. Sådana ändringar torde jag få anmäla senare i den mån det behövs. Kommitténhar vidare berört en fråga om särskilda fördjupningsmöjligheter beträffandebostadslån för barnstugor. Kommitténs förslag torde syfta till att en eventuellförsämring jämfört med nuvarande belåningsmöjligheter skall kunna undvikas, omsvårigheter skulle uppkomma att för barnstugor få bottenlån upp tillstatslånets undre gräns. Frågan torde få övervägas närmare, om det vid denframtida långivningen skulle visa sig att behov av fördjupning uppkommer. I fråga om behandlingen i ramsystemet av de nu förordadeändringarna har servicekommittén beträffande medels- och investeringsramarföreslagit att skoldelen i integrerade anläggningar, liksom aUmänna samlingslokaler,avräknas mot nuvarande investeringsramar.