prop · FV0370 · 1972-12-31 00:00:00 — Till grand för det införda besittningsskyddet lågförslag av hyreslagskommittén och hyres-lagstiftningssakkunniga innebärande attbesittningsskyddet liksom i den tidigare gällande hyreslagen skulleupprätthållas genom ersättningsregler. Underremissbehandlingen av förslagen visade det sig att meningarna var mycket deladeangående valet av form för besittningsskydd på lokalområdet. Det fanns dock enmarkant övervikt för det indirekta besittningsskyddet men företrädarna förlokalhyresgästerna förordade som regel ett direkt skydd. Avgörandeför att statsmakterna vid sitt ställningstagande fann att besittningsskyddetför lokaler borde upprätthållas genom ersättningsregler var i korthet följandeomständigheter (prop. 1968: 91, 3LU 50). Närdet gäller bostadslägenheter har besittningsskyddet till uppgift främst attskapa trygghet för den enskUde i besittoingen av hemmet. Endast en lagstadgadrätt till förlängning av hyresförhåUandet är ägnad att skapa en sådan trygghet.Utanför bostadssektorn kan ett så betydande ingrepp i avtalsfriheten som ettdirekt besittningsskydd inte anses i lika hög grad påkaUat. Hyresförhållandetutgör här i de flesta fall ett led i en affärsmässigt driven verksamhet ochsociala skäl kan inte åbe- 1972: 70 12 ropasför den ena eller andra lösningen av besittningsskyddsfrågan. Det ter sigdärför naturligare att välja ersättningsreglernas form när det gäller att tiUgodoselokalhyresgästens behov än när det gäller att skydda bostadshyresgästensintressen. Vidvalet av skyddsform har också avseende fästs vid den olikhet som vid fri prisbUdningföreligger mellan bostadslägenheter och andra lägenheter i fråga om prisbUdningensstmktur. För bostadslägenheter med likartat braksvärde är hyresnivån iallmänhet relativt enhetlig. Utanför bostadssektorn kan hyrorna för lägenheter,som till synes är likvärdiga, däremot ofta variera inom mycket vida gränser.Det är därför i ett optionssystem mycket svårt att finna några godtagbaranormer för bedömningen av olika lokalers marknadsvärde. Vidövervägande av valet av skyddsform har också framhållits det angelägna i attbesittningsskyddet och de därtill knutna reglerna om hyresvillkoren utformaspå sådant sätt att en marknadsmässig anpassning av hyrorna inte hindras.Behovet att bjuda ut en lägenhet på öppna marknaden för att få dess värdefastställt är särskUt framträdande utanför bostadssektorn. Möjligheternahärtill är betydligt mera begränsade i ett optionssystem än i ettersättningssystem. Det måste nämligen vara svårt att bedöma värdet av ett hyresanbudbeträffande en lägenhet som inte är ledig. Avväsentlig betydelse för valet av skyddsform för lokaler har också varit denutveckling mot bättre balans mellan tiUgång och efterfrågan på lokaler somhyresmarknaden undergått främst till följd av stmkturförändringinom näringslivet. Bestämmelsemaom besittningsskydd vid anläggningsarrende tillkom (prop. 1968: 19). Isamband med jordabalksreformen fördes de över till 11 kap. jordabalken medjämkningar av väsentligen redaktionell art. 1968: 19 anförde departementschefen bl. a. att anläggnings-arrendatornblev underlägsen jordägaren som avtalspart utan regler om besittningsskydd.Behovet av rättsligt skydd bottnade ytterst i arrendatorns intresse att integenom arrendeförhållandets upplösning gå miste om det ofta betydande ekonomiskavärde som han investerat på ar-rendestäUet. Det kunde inte anses tUlräckligtatt hänvisa tiU att arren-datom redan vid det första arrendets ingående kundeförsäkra sig om ett besittningsskydd i avtalet. Valet av form förbesittningsskyddet var emellertid enligt departementschefen vanskligt. Sålundamåste jordägarens möjlighet att ändra markens utnyttjande beaktas. Vidaremötte det betydande svårigheter att inom ramen för ett direkt besittningsskyddutforma lämpliga regler för att bestämma arrendeavgiften vid fortsatt arrende.Departementschefen ansåg sig därför inte kunna förorda ett direktbesittningsskydd. Det syntes honom emellertid lämpligt att införa ett indirektbesittningsskydd i nära överensstämmelse med Prop.1972: 70 13 den metod som föreslagits komma tUl användning beträffandehyresavtal utanför bostadssektorn. Arrendatorn borde således, om inte annat avtalatsi arrendeupplåtelsen, tillförsäkras rätt att i skälig omfattning erhållaersättning för förlust genom arrendeförhållandets upplösning, om markägarenutan gUtig anledning vägrade arrendatorn nytt arrende. En sådan regeltillgodosåg enligt departementschefens mening såväl jordägarens intresse av attutan större omgång vid behov återfå besittningen till marken som arrendatornsanspråk på att kunna förhandla med jordägaren på mera jämställd fot. 2.3 Önskemål om reformer Allmänna synpunkter på frågan om besittningsskyddet förlokalhyresgäster har anförts av olika myndigheter och organisationer i svarenpå de enkäter som gjort i samband med översynen av hyreslagstiftningen.Enkäterna har avsett dels allmänna synpunkter på hyreslagstiftningen, delserfarenheter av tvister angående uppsägning av lokalhyresgäster. har till en början framhållit somönskvärt att besittningsskyddet för lokalhyresgäster utformas i överensstämmelsemed vad som gäller för bostadshyresgäster. SHIO har anfört att bostäder ochlokaler bör behandlas lika i besittningsskyddshänseende. uppfattning föreligger inte någon principiell skillnad mellanen företagare och en bostadshyresgäst när det gäller förhållandet till lokalenresp. Mindre och medelstora företag, som bedriver verksamhet iförhyrd lokal, är lika beroende av rätten till lokalen som bostadshyresgästenär beroende av sin bostad. samt Sverigescentrala restaurangaktiebolag har anfört att det bland innehavare av hotell-och restaurangrörelser, som bedrivs i förhyrda lokaler, har uttalats en starkoro för att innehavare av sådana rörelser skulle kunna råka i betydandeekonomiska svårigheter om inte besittningsskyddet stärks. Såväl för ett hotellsom för en restaurang kan ett byte av lokal medföra betydande avbräck irörelsen. Förbundet och bolaget anser det även rimligt att hotell- ochrestaurangföretag, som har företagit investeringar i förhyrda lokaler, beredsett tUlförlitligt skydd för att investeringarna kan förräntas och amorteras. har emellertid senare anfört, attdet först när hyresregleringslagen upphört att gälla för lokaler blir möjligtatt bedöma erfarenheterna av hur det indirekta besittningsskyddet i praktikenverkar. Förbundet har därför hemställt, att översynen av besittningsskyddetfår anstå åtminstone eller tUl dess det blir möjHgt attpröva frågan på grundval av praktiska erfarenheter, men har uttrycktönskemål om att redan nu ändringar i fråga om det Prop.1972: 70 14 formella förfarandet i lokalhyrestvister övervägs. SHIOhar instämt i vad . samt Sverigescentrala restaurangaktiebolag har senare förklarat att de farhågor de uttalatinte gmndar sig på erfarenheter av tUlämpningen av det indirekta besittningsskyddetutan på en bedönming av den framtida utvecklingen. De försök som gjorts tillkartläggning av de hittUlsvarande erfarenheterna har gett vid handen att någonhelt säker grund för bedömning av bestämmelsernas effekt ännu inte föreligger.Vad som framkommit anses dock leda tiU den bedömningen att en förstärkning avbesittningsskyddet för innehavare av hotell- och restauranglokaler behövs. Beträffande tiUämpningen av reglerna om indirektbesittningsskydd för lokalhyresgäster har olika domstolar och myndigheter isamband med enkäterna upplyst följande. Vid domstolarna har förekommit endast ett fåtal målangående ersättning enligt 57 § hyreslagen. Vad som därvid förekommit ger ejunderlag för att bedöma vare sig frågan om besittningsskyddets effektiviteteller lämpligheten i övrigt av hithörande bestämmelser. Antalet vid hyresnämnderna anhängiggjorda ärenden angåendemedling i lokalhyrestvister har varit betydligt större. Vid hyresnämnden förStockholms län handlades den 1 januari 1969den 30 juni 1971omkring 230 sådana ärenden. Därtill kommer en stor mängd ansökningar om medlingsom återkallats innan de utsatts till handläggning. Hyresnämnderna förHallands, och samt har den 1 januari1969slutet av handlagt 151 medlingsärenden. Erfarenheterna avdessa ärenden anses ge vid handen att det indirekta besittningsskyddet gerhyresgästen ett gott skydd. Ärendena har i flertalet fall resulterat i enuppgörelse enligt vilken hyresgästen erhållit annan lokal eller ersättning. Från olika håll har anförts, att förfarandet i lokalhyrestvisterinte är utformat på ett tillfredsställande sätt. betecknar bestämmelsernasom onödigt komplicerade och svårtillgängliga. Hyresvärdar och hyresgästersägs i stor utsträckning vara ovetande om de tidsfrister som anges iparagrafen och verkan av att de inte iakttas. Det omvittnas från flera hållatt detta i många fall har lett tUl rättsförluster. Förlusterna har drabbatbåde hyresvärdar och hyresgäster. samt hyresnämnderna för länoch föreslår att besittningsskyddsproceduren enligt 58§ hyreslagen utformas i huvudsaklig överensstämmelse med de regler som enligt49 § gäUer för förfarandet vid inledande av för-längningstvist rörandebostadslägenhet. Även menar att en motsvarighet till avflyttningsmedddandeenligt 49 § hyreslagen bör införas. för , Göteborgskommun och föreslår att skyldighet införs 1972: 70 15 förhyresvärd att vid uppsägning underrätta hyresgästen om vad denne har att iakttaför att vara bibehållen vid sin rätt tUl ersättning i anledning av atthyresförhållandet upphör. Hyresnämndenför föreslår att hyresnämnds kompetens utvidgas till attomfatta behörighet att pröva tvist om ersättning i anledning avhyresförhållandets upphörande. Fråganom proceduren för besittningsskyddet behandlades särskUt av riksdagmed anledning av en där väckt motion. 1motionen (1971: 650) yrkades att i skrivelse tiU Kungl. Maj:t skullebegära att tUl hyreslagen fogades en bestämmelse av innebörd att hyresvärdskulle åläggas att vid uppsägning av hyresavtal skriftligen meddela hyresgästende regler som gäller enhgt 58 § hyreslagen. Till stöd för yrkandet anfördemotionärerna att många affärshyresgäster, speciellt innehavare av mindreföretag, inte känner till vad de har att iaktta för att inte gå miste om rättentUl ersättning enligt 57 § hyreslagen. Den föreslagna åtgärden skulle enligtmotionärerna väsentligt bidra till att förhindra rättsförluster. Motionenhänvisades till lagutskottet. Efter remiss avgavs yttranden över motionen avhovrätten för Nedre , hyresnämnderna för , ochGotlands län. , ochSveriges köpmannaförbund. anförde att förbundet var väl medvetet om den i motionen påtaladesvagheten i utformningen av 58 § hyreslagen och hemställde om bifall tillmotionen. Även anslöt sig i alla delar tUl motionen.Hyresnämnderna för , och ifrågasatte om man inteborde införa en parelleU till avflyttningsmedddanden enligt 49 § i fråga om bostäder.Hovrätten för Nedre och ansåg inteatt det fanns tillräckliga skäl att ändra gällande bestämmelser och avstyrktedärför motionen. Utskottetfann i sitt av godtagna utiåtande (LU 1971: 20) att det förundvikande av rättsförluster kunde vara lämpligt att i hyreslagen införaskyldighet för hyresvärden att lämna hyresgästen något slag av avflyttningsmedddande.Med hänsyn tUl det inom pågående arbetet med översyn avhyreslagen ansåg emellertid utskottet att någon åtgärd i anledningav motionen inte var erforderlig. Vidde överläggningar som hållits mellan företrädare för ochpartsorganisationema har de senare uttryckt önskemål om att förfarandet i lokalhyrestvisterreformeras utan dröjsmål. De synpunkter organisationerna anfört påutformningen av förfarandet har i det väsentliga beaktats ilagstiftningsärendet. 1972: 70 16 Somett led i förberedelserna för den översyn av hyreslagstiftningen som f. n.pågår inom har skett en kartläggning av erfarenheterna avdet indirekta besittningsskyddet för lokaler. Härvid har framkommit i huvudsakföljande. Viddomstolarna har hittUls handlagts endast några få mål om ersättning förförlust enligt 57 § hyreslagen. Erfarenhetema ger inte underlag för enbedömning av reglernas effektivitet eller lämplighet i övrigt. Antaletmedlingsärenden vid hyresnämnderna har varit betydligt större. De erfarenhetersom vunnits tyder på att det indirekta besittningsskyddet gerhyresgästerna ett gott skydd. Medlingsärendena har i de allra flesta fallresulterat i en uppgörelse mellan parterna enligt vilken hyresgästen erhållitannan lokal eller kontant ersättning. Iförarbetena till hyreslagstiftning uttalade föredragande departementschefensammanfattningsvis att enligt hans bedömande det indirekta besittningsskyddettorde komma att bli minst Hka effektivt som ett direkt skydd. Vissaorganisationer som företräder lokalhyresgästernas intressen har vidhållit sintidigare hävdade uppfattning att det indirekta besittningsskyddet ger ett sämrebesittningsskydd än det direkta och att ersättningsreglema inte ger tillräckligpreventiv effekt mot obefogade uppsägningar. De farhågor som de därvid uttalat gmndarsig emellertid inte på erfarenheter av tUlämpningen av bestämmelserna hittUlsutan på en bedömning av vad som kan komma att inträffa när hyresregleringenhösten 1972 avvecklas för lokaler även i de större kommunerna. har för sin del slutligen föreslagit att en översyn av reglernaom besittningsskydd för lokaler får anstå till dess ytterligare erfarenheter avtillämpningen av bestämmelserna vunnits. Detta bör enligt förbundet dock inteutesluta att ändringar i det formella förfarandet redan nu övervägs. hantverks-och industriorganisation har anslutit sig till förslag. Jagvill inte hålla för uteslutet att övergången från hyresreglering till en iprincip fri hyresmarknad kan komma att medföra påfrestningar för vissabranscher eller vissa företag. Både hyresvärdar och hyresgäster har iövergångsskedet svårigheter att bedöma marknadsläget och att avgöra vad som ärskälig hyra. nog torde emellertid förhållandena stabUi-seras. Frågan ombesittningsskyddets utformning måste bedömas utifrån ett sådant meralångsiktigt perspektiv. Från denna utgångspunkt finns inte anledning att nuompröva valet av skyddsform för lokalhyresgäster. Erfarenhetenhar emellertid visat att reglerna i ett avseende utformats på ett sätt som fåranses mindre tillfredsställande. Bristerna gäller besittningsskyddsproceduren.Som fömt har framgått skall hyresgästen från uppsägningenmeddela hyresvärden att han önskar behålla lägenheten. Om hyresgästenunderlåter att lämna meddelandet. 1972: 70 17 förfaUerhans rätt tUl ersättning. Lämnas sådant meddelande inom den angivna tiden, harhyresvärden att från det att meddelandet lämnades underrättahyresgästen om de vUlkor han uppställer för att förlänga hyresförhållandeteller om orsaken tUl att han vägrar medge förlängning. Denna underrättelseavser att sätta hyresgästen i stånd att bedöma humvida rätt till ersättningföreligger eller ej. Om hyresvärden försummar att lämna underrättelsen, blirhan skyldig att ersätta hyresgästen dennes förlust. Dethar visat sig att både hyresgäster och hyresvärdar ofta är ovetande om vad desålunda har att iaktta. Särskilt hyresgästerna har på så sätt råkat ut förrättsförluster. I många fall har hyresgäster vänt sig tUl hyresnämnden medbegäran om ogiltigförklaring av uppsägningen. Jag anser det angeläget att sökafinna ett system som så långt som möjligt eliminerar riskema för rättsförlusterpå detta område men som inte ytterligare komplicerar den redan nurelativt invecklade proceduren. Att flera handlingar skall utväxlas mellanparterna ger tillfäUen till misstag, delgivningssvårigheter, bevistvister m. m.Strävan bör således vara att förenkla proceduren. Närtvist angående rätt till förlängning av hyresavtal för bostadslägenhetföreligger, ankommer det på hyresvärden att ta initiativet till att frågan omhyresgästen har rätt till förlängning av avtalet blir prövad. Detta sker genomatt hyresvärden sänder ett s. k. avflyttningsmedddande till hyresgästen, varavskall framgå att hyresgästen, om han inte går med på att flytta, har att efter det han fått del av meddelandet hänskjuta tvisten tillhyresnämnden. Det synes vara lämpligt att införa en motsvarighet tUl detta avflyttningsmedddandeinom lokalsektorn. Reglerna bör utformas så att hyresvärden får ett direktintresse av att snabbt inleda proceduren. Närfråga uppkommer om uppsägning av avtal med lokalhyresgäst torde förhandlingarmellan parterna i flertalet fall inledas före uppsägningen. Dettagäller både när hyresvärden i första hand avser att få till stånd ändradevillkor för förhyrningen och när han redan från början syftar tUl atthyresförhållandet skall upphöra. När uppsägningen sker har förhandlingarna imånga fall redan strandat. Man har anledning utgå från att hyresvärden redanvid tiden för uppsägningen är i stånd att underrätta hyresgästen om de villkorhan uppställer för att förlänga hyresförhåUandet eller om orsaken till att hanvägrar medge förlängning. Sin ståndpunkt i denna del måste hyresvärden förreller senare tillkännage för att hyresgästen skall ha underlag för att bedöma humvidahan har rätt till ersättning eller ej, och det torde vara ändamålsenligt attdetta sker på ett så tidigt stadium som möjligt. Förfarandet kan härigenomsnabbt komma i gång. Medhänsyn till det sagda anser jag den lämpligaste lösningen vara att skyldighetinförs för hyresvärden att redan i samband med uppsägningen 1972: 70 18 underrättahyresgästen om de villkor han uppställer för att förlänga hyresförhållandeteller om orsaken tUl att han vägrar medge förlängning. Hyresvärden bör vidarevara skyldig att underrätta hyresgästen om vad denne har att iaktta, om haninte utan vidare finner sig i att flytta. Vari hyresgästens åtgärd skall bestååterkommer jag tiU. Hyresvärdens meddelande synes lämpligen böra tas in iuppsägningen. Detta överensstämmer med den praxis som synes utveckla sig påbostadsmarknaden. Uppsägning som inte innehåller föreskrivet meddelande börsakna verkan. En sådan påföljd är mindre ingripande och därför att föredraframför en ordning där ersättningsskyldighet till kanske betydande belopp inträdersom följd av underlåtenhet från hyresvärdens sida att lämna meddelande avföreskrivet innehåll. Uppsägningkan f. n. ske genom att uppsägningshandlingen sänds i rekommenderat brev underden söktes vanliga adress, om han inte träffas i sitt hemvist. Däratöveråligger det den uppsägande att lämna ett exemplar av uppsägningen antingen iden söktes bostad till vuxen medlem i det hushåll som han tUlhör eller, om handriver rörelse med fast kontor, på kontoret tUl någon som är anställd där.Anträffas inte hushållsmedlem eller kontorsanställd, skall uppsägningen istället läggas i den söktes postlåda om det finns någon sådan. Hyresvärdensmeddelande till hyresgästen kommer att få avgörande rättsverkningar och skälkan därför anföras mot att regeln om att uppsägning i visst fall får läggas iden söktes postlåda görs tiUämplig beträffande uppsägning som innehållermeddelande av nu ifrågavarande slag. Å andra sidan bör bestämmdserna omuppsägning såvitt möjligt vara enhetliga för hela hyresmarknaden. Det förhållersig också otvivelaktigt så att delgivning i den form som här avses spelarmindre roll i fråga om lokalhyresgäster än när det gäller bostadshyresgäster. Ifråga om lokalhyresgäst som driver rörelse med fast kontor torde hyresvärden iregel kunna anträffa någon som uppsägningen kan lämnas till. Med hänsyn härtiUär jag inte beredd att föreslå någon ändring i bestämmelserna om sättet föruppsägning. F.n. gäller att hyresgästen om han anser sig ha rätt till ersättning föi obefogaduppsägning har att väcka talan vid domstol. Förslag har förts fram om atthyresnämnd bör få behörighet att pröva ersättningstvister. Genomförandet av ettsådant förslag kräver vittgående överväganden som inte kan göras i dettasammanhang. Den nuvarande ordningen bör därför i alla fall tills vidare bibehåUas.Vissa fördelar torde emellertid kunna vinnas, om medling inför hyresnämnd iprincip görs obligatorisk även i tvister av det slag som är aktuellt. Enligtgällande bestämmelser kan alla slag av hyrestvister hänskjutas , medan medlingsförfarandet är obligatoriskt endast itvister om direkt besittningsskydd och tvister angående rätt att överlåtahyresrätten eller att upplåta lägenhet i andra hand. Den möjlighet som sålunda Prop.1972: 70 19 finnsatt hänskjuta lokaltvister till skiljeförfarandeutnyttjas i viss utsträckning. Erfarenheterna härav är goda. Åtskilhgalokaltvister biläggs under hyresnämndernas medverkan. Härigenom kan antaletersättningsmål vid domstolarna begränsas. Om medling i princip görsobligatorisk, synes betydande fördelar i detta hänseende kunna uppnås. Jagförordar därför sådan ändring av bestämmdserna att medling i princip alltidskall ske i lokaltvister. Det bör ankomma på hyresgästen att hänskjuta tvistentill hyresnämnden. Som fömt har nämnts bör det åligga hyresvärden att redan viduppsägningen underrätta hyresgästen om vad denne har att iaktta i dettahänseende. Vidbesittningsskyddstvist angående bostadslägenhet har hyresgästen att senast treveckor efter det han fått del av avflyttningsmedde-lande hänskjuta tvisten tillhyresnämnden. Önskemålet att reglerna så långt som möjligt bör vara enhetligainom hyresområdet talar för att samma frist bör gälla för lokalhyresgäst somblivit uppsagd från sin lägenhet. I samma riktning talar önskemålet att fåuppsägningens rättsverkningar klarlagda . Ä andra sidan ärförhållandena i lokaltvister ofta komplicerade och det är önskvärt attparterna har en inte alltför på sig för enskilda förhandlingar innantvisten dras inför hyresnämnden. Också med hänsyn tUl att bestämmelserna omdelgivning av uppsägning skiljer sig från vad som gäller om avflyttningsmedddandetill bostadshyresgäst finns det skäl att bestämma en längre tidsfrist förlokalhyresgästen inom vilken han har att vända sig till hyresnämnden. Härigenomundviks rättsförluster som annars kan uppkomma, om t. ex. uppsägningen blirliggande obeaktad på hyresgästens kontor under industrisemestem. Enligt minmening väger de sist anförda skälen tyngst. Jag föreslår därför att fristen förhänskjutande till medling bestäms . Iakttar hyresgästen intedenna, bör hans rätt till ersättning förfaUa. Detkan ibland inträffa att tvistefrågan är sådan att det är utsiktslöst att söka bUäggaden genom medling inför hyresnämnd. Situationen kan exempelvis vara den attparterna önskar få ett principavgörande till stånd i en tolkningsfråga. Det kanockså vara så att parterna är ense om att söka bilägga tvisten i annan ordningän genom medling inför hyresnämnden. Om de i sådant fall överenskommer attmedling inte skall ske, bör hyresgästen vara oförhindrad att vända sig direkttill domstolen. Det följer av allmänna regler att parterna i en uppkommen tvistkan på så sätt avtala om förutsättningarna för att rätt till ersättning skallföreligga. Någon bestämmelse i ämnet behövs därför inte. Vadjag har anfört beträffande lokaler har i aUt väsentiigt motsvarande tiUämpningbeträffande anläggningsarrende. Det finns således enligt min mening inteanledning att ompröva valet av form för besittningsskydd för anläggningsarrendatorer.Bestämmelserna om förfarandet vid besittningsskyddstvist är utformade eftermönster av reglerna förlokaler och är behäftade med samma brister som dessa. Bristerna bör nu rättastill. Jag föreslår att detta sker i huvudsaklig överensstämmelse med vad jagnyss har föreslagit beträffande lokaler. m. kommer hyresregleringen att helt avvecklas förlokaler. Betydelsen av att besittningsskyddsproceduren är ut formad på ettändamålsenligt sätt ökar härvid. Lagändringarna bör därför träda i kraft den 1juli 1972. 3 Fullföljdsrätten vid prövning av förstagångshyra 3.1 Gällande rätt Frågaom hyressättning och andra hyresvillkor för bostadslägenhet kan prövas avhyresnämnd antingen i samband med tvist om rätt till förlängning av avtal ellerefter ansökan om prövning av förstagångshyra enligt 55 § hyreslagen. Är frågaom förlängning av hyresavtalet inte avgjord, när hyrestiden går ut, harhyresgästen rätt att bo kvar i lägenheten på de förut gällande hyresvillkorentill dess frågan är slutligt avgjord.