prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Enligtlänsstyrelsens mening bör ansökan om tillstånd lill expropriation regelmässigtges in till länsslyrelsen, som har att efter utredning lämna över handlingarnai ärendet med eget utiåtande till Kungl. Maj:t såvida inle självfär besluta i ärendet. Även anser allexpropriationsansökningar bör ges in tUl . åsiktbör kunna avgöra även ärenden av störte omfattning. Malmökommunstyrelse tar upp frågan om handläggningen hos Kungl. Maj:i av besvär molunderordnad myndighets avgörande i lUlstånds-ärendet. Kommunstyrelsenframhåller att handläggningen bör kunna göras enklare i sådana besvärsärendenän i ärenden som avgörs direkt av Kungl. Det kan sålunda sättas i frågaom inte remissförfarande skulle kunna undvaras i åtskilliga fall. Är det t.ex.fråga om expropriation enligt 1 § första stycket punkt 16 ExL synes planverketbehöva höras endast i särskUda fall. vänder sig mot uttalandel i promemorian om att ExL:sbestämmelser om proformaexproprialion för elektriska svagströmsledningar saknarbetydelse och därför kan utgå. Enligt föreningens mening harproformaexpropriationen i många fall underlättal möjligheten för ledningsägareatt få rätt till mark för ledningar. 1 varje fall intUl dess arbetet inomutredningen om ledningsrätt resulterat i en lag om ledningsrätt börbestämmelserna om proformaexproprialion behållas. 4.2 Återlösen av exproprierad egendom Ettgmndläggande vUlkor vid alla former av expropriation torde vara att denexproprierade egendomen verkligen används för det uppgivna ändamålet, Inttessetav att detta viUkor uppfyUs tillgodoses i ExL efter två olika linjer, Kungl,Maj:t kan sålunda enligt 5 § tredje stycket ExL vid behov meddela särskUdabestämmelser för att trygga atl den exproprierade fastigheten används föravsett ändamål. Därefier tUlkommer det att se tiU att meddeladebestämmelser följs. Vidare lämnas i 68-70 §§ vissa föreskrifter omåterlösningsräll till exproprierad egendom. Enligt68 § ExL föreligger återlösningsrätt till exproprierad fastighet eller särskildrätt, om fastigheten eller rättigheten inte har kommil till användning för detavsedda ändamålet eller om användningen för ändamålet har upphört. Enytterligare fömtsättning är att ändamålet är att anse som övergivet. Vidareföreligger återlösningsräll, om fastigheten eller den särskilda rätlen iväsentlig omfattning används för annat ändamål än det avsedda. Videxpropriation av hel fastighet tillkommer återlösningsrätt den som närmast föreexpropriationens fullbordande ägde fastigheten eller hans rättsinnehavare. Viddelexpropriation tiUkommer motsvarande rätt ägaren av den återstående delen.Vid rättighetsexpropriation är ägaren av den besvärade fastighetenlösningsberättigad. RättentUl återlösen kan göras gällande om talan väcks från detexpropriationen fuUbordades. Om den exproprierande efter det attexpropriationen fullbordats uppfört byggnad på fastigheten eller annars lagtned kostnad på den, kan enligt 68 § andra stycket ExL det som sålunda tillförtsfastigheten bli föremål för inlösen i samband med att fastigheten återlöses. Vidåterlösen av exproprierad egendom får enligt 69 § ExL värdet inte sättas högreän tiU den expropriationsersättning som utgetts. I övrigt gäller lagensbeslämmelser om expropriation i tillämpliga delar. Fördelningen av kostnadernaär dock beroende av domstolens prövning. mening är det betydelsefullt att betryggande garantier skapas föratt enskilda intressen inte uppoffras onödigtvis och att den exproprieradeegendomen verkligen kommer tiU avsedd användning. Utredningen anser därför bör behålla den nuvarande bestämmelsen i 5 § tredje stycket ExL om attKungl. Maj:t kan meddela särskilda bestämmelser för att trygga egendomensanvändning för det avsedda ändamålet. Närdet gäller reglerna om återlösningsrätt anför utredningen alt de inte torde hapraktiskt tiUämpats i nämnvärd utsträckning. Sannolikt har de ett visst värdesom medel att säkerställa att den exproprierade egendomen verkligen används försitt ändamål. Utredningen finner det emeUertid tveksamt om det finns behov aven så ovillkorlig återlös-ningsregel som den nuvarande. En sådan måste nämligenenligt utredningen otvivelaktigt förses med ett flertal undantag, om manförsöker att i nuvarande skick överföra den tUl en ny expropriationslag,uppbyggd efter de principer som utredningen tänker sig. Enligt utredningensuppfattning är det mera ändamålserUigt att låta Kungl, Maj:t pröva från falltUl fall i vad mån behov av återlösningsrätt kan anses föreligga eller omexpropriatens intressen kan tillgodoses på annat sätt. Utredningen föreslåralltså att den nuvarande obUgatoriska återlösningsrätten utmönstras urexpropriationslagsliftningen och ersätts med en rätt för Kungl. Maj:t att i förekommandefall förordna om rätt till återlösen och på vissa viUkor, alltbestämt med hänsyn tiU omständigheterna i det särskUda fallet. mening torde denna möjlighet för Kungl. Maj:t att förordna omåterlösningsrätt få sin största betydelse vid expropriationer där sökanden ärenskUd person, 4.2.3 Remissyttrandenaöver utredningens förslag Utredningensförslag har lämnats utan erinran av flertalet remissin- stanser,ifrågasätter emellertid om det är riktigt att minskaåterlösningsrätten i så hög grad som föreslagits. Exempel på fall då det enligthovrättens mening är rimligt att bibehålla återlösningsrätt är expropriationför enskUd verksamhet, delexpropriation och upplåtelse av nyttjande- eUerservitutsrätt genom expropriation. Länsstyrelseni anser att det i och för sig inte finns något att erinra motutredningens förslag, även om det kan befaras att den konlrollbefogenhet somankommer på länsstyrelserna kommer att vålla svårigheter vid tiUämpningen, Närdet gäller de situationer där konttoll av användningssättet av denexproprierade egendomen är särskUt befogad pekar på institutettomträttsexpropriation. Ges tillstånd tUl sådan expropriation, bör det enligtlänsstyrelsens mening regelmässigt föreskrivas rätt tUl återlösen för det faUatt marken inte har upplåtits med tomträtt . , som godtar utredningsförslaget, understryker altåterlösningsrätten torde få sin största betydelse vid expropriationer därsökanden är enskUd person, Ipromemorian understryks utredningens uttalande om att reglerna omåterlösningsrätt inte torde ha tUlämpats i nämnvärd utsträckning. Även omreglerna kan ha ett visst värde som medel att säkerstäUa att den exproprieradeegendomen används för sitt ändamål, är det eidigt promemorian tveksamt omåterlösningsrätten har sådan betydelse att det finns anledning att bibehålladen ens i den modifierade utformning som uttedningen har föreslagit, Återlösenav hel fastighet torde sålunda endast undantagsvis tiUgodose några berättigadeönskemål. Har expropriationen inneburit att det från en fastighet har skUts avett område som naturligt hör tUl fastigheten, bör det avskUda området kunnaåterföras tiU stamfastigheten, om de skäl som har föranlett expropriationeninte längre föreligger, Inttesset härav torde emeUertid ofta kunna tiUgodosesgenom frivUliga överlåtelser och i vissa faU genom åtgärder enligt FBL. Enligtpromemorian hänger emellertid frågan om återlösningsrätten i viss utsttäckningsamman med spörsmålet i vad mån expropriation skall medges tUl förmån förenskilda. Först vid behandlingen av kvarstående delar avexpropriationsuttedningens förslag bör därför ståndpunkt tas till fråganhumvida återlösningsinstitutel bör bibehåUas. Promemorieförslaget utgårsålunda från att expropriationsutredningens förslag godtas i allt väsentligt. 4.2.5 Remissyttrandenaöver promemorians förslag Någraremissinstanser har ytttat sig över frågan humvida återlös- 1 saml Nr 109 Sålunda anser alt starka skäl talar för att vissmöjlighet till återlösen kvarstår. Även anser attåterlösningsinstUutet bör finnas kvar. Enligt industriförbundets mening är detfrån rättssäkerhetssynpunkt värdefullt att behålla den nuvarande obetingaderätten till återlösen. Länsstyrelseni och anser däremot att återlösningsinstitutelbör avskaffas. Enligl kommunstyrelsens mening är bestämmelserna om återlösenhelt oförenliga med nutida samhäUsutveckling. Bestämmelserna medför bl.a.,påpekar kommunstyrelsen, alt en kommun i praktiken är förhindrad atl avfinansiella eller andra bärande skäl inom tjugoårsperioden övergå tillförsäljning av tomtmarken inom ett område som ursprungligen exproprierats förtomlrättsupplåtelse. Rätt tiU återlösen skulle annars inträda, och detta skullei sin tur få orimliga konsekvenser, särskUl om tomterna hunnit bli bebyggda, Sverigesadvokatsamfund förordar visserligen inte att återlösningsinstitutel skallavskaffas men påpekar atl institutet är särpräglat och säUan praktiserat. 4.3 Giltigheten av expropriationstillstånd m. m. DåtUlstånd tiU expropriation beviljas, skall Kungl. Maj:t enligt 5 § fjärdestycket ExL bestämma den dag när saken sist skall ha fullföljts genom ansökanom stämning tUl domstol. Vanligen utsätts därvid en ettårsfrisl. Har talan inteväckts inom den bestämda tiden, förfaller frågan om expropriation, I praxis harKungl, Maj:t emellertid ansetts oförhindrad att förlänga meddelade tidsfrister. Enligthuvudregeln i 21 § första stycket ExL om befogenhet att väcka talan ankommerdet på den exproprierande att ta initiativ tUl rättegång i expropriationsmål.Skälet härtUl är att den exproprierande också efter det han fåttexpropriationstUlstånd bör ha möjlighet att avstå från att begagna sig av sinexpropriationsrätt. Har tillstånd till expropriation meddelats och fastighetentagits i besittning av den exproprierande, får även fastighetens ägare ellerannan sakägare, vars räll berörs av tillträdet, väcka talan. Har denexproprierande tiUträtt egendomen anses han nämligen ha manifesterat sin avsiktatt fullfölja anspråket på sådant sätt att sakägarna bör ha samma befogenhetsom den exproprierande att fuUfölja expropriationsf rågan tUl domstol. Ibetänkandet Förtida tillträde, expropriationskostnad m.m. logexpropriationsutredningen upp frågan om rätt att medge förlängning av den tidinom vUken talan skall väckas vid domstol. Utredningen föreslog därvid bl,a,(s, 69) att Kungl, Maj:ts rält att medge sådan förlängning skulle lagfästas.Vid remissbehandUngen föranledde förslaget ingen eriruan. Flera remissinstanserunderströk emellertid att det borde finnas synnerligen starka allmännaintressen för att en fastighetsägare annat än skulle behövatåla de väsentliga intrång i sin rådighel som blev följden av ett expropriationstillstånd,Pä grund därav borde fömtsättningarna för medgivande till förlängning skärpas.Detta kunde enligt några remissinstansers åsikt komma till uttryck genom kravpå 'synnerlig vikt för den exproprierande' eUer 'synnerliga skäl'. Andra remissinstanseransåg att förlängning av expropriationstillstånd borde få meddelas endast engång, varjämte en maximal förlängningstid om förslagsvis bordestipuleras. Vidden slutliga behandlingen av lagförslaget ansåg departementschefen (prop.1966:73 s. 41) att den föreslagna lagändringen kunde anstå lUl den slutligaöversynen av ExL, Expropriationsutredningenåterkom till frågan om exproprialionstill-ståndens giltighet i betänkandetExpropriationsändamål och expropriationsersättning m,m. Utredningen framhållerdär (s, 143) att det otvivelaktigt är av stort intresse att den tid somförflyter mellan expropriationstiUståndet och dagen för anhängiggörandet avexpropriaiionsmålet hålls så kort som möjligt. Utsikterna att effektivl kunnapåverka detta lagstiftningsvägen är emeUertid enligt utredningen ganska små.Även om en viss maximitid skuUe lagfästas, eventuellt i kombination med ettförbud för Kungl, Maj:t att förlänga denna i annat fall än då synnerligenstarka skäl gjorde en förlängning motiverad, torde man nänUigen knappast kunnahindra sökanden att sedan tiden gått till ända göra en ny ansökan omexpropriation. Visserligen skulle della medföra vissa olägenheter för sökandenmen dessa skulle knappast svara mol några motsvarande fördelar för fastighetsägaren.Dennes känsla av obehag och osäkerhet torde nämligen knappast komma att minskaså länge det stod fullt klart för honom att motparten ingalunda gett upp tankenpå att tvångsinlösa hans fastighet utan endast flyttal fram den tidpunkt dåinlösenförfarandet skulle komma att inledas. Utredningen anser därför att manknappast kan effektivt tillgodose fastighetsägarnas intressen på denna punkt ividare mån än som är faUet i gällande rätt. Däremot talar enligt utredningensmening alltjämt övervägande skäl för att lagfästa Kungl. Maj:ts rätt att medgeförlängning av tiden för anhängiggörande av talan. 4.3.3 Remissyttrandenaöver utredningens förslag, m.m. Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig över vad utredningen anfört i fråga omexpropriationstillståndens giltighet. understryker emellertidutredningens uttalande om önskvärdheten atl håUa tiden mellanexpropriationstiUståndet och anhängiggörandet av talan så kort som möjligt,liksom att undvika förlängningar. ÄvenFolksam anser det angeläget att expropriationstillståndens giltighetstid blirså kort som möjligl. Näringslivetsbyggnadsdelegation riktar stark kritik mot nuvarande praxis med långvarigaexproprialionstillstånd. Denna praxis har eiUigt delegationens mening orsakatmissförhåUanden som är mycket kännbara och väl dokumenterade. För att kommatill rätta med dessa problem förordar delegationen bl,a. att tiden mellanexpropriationstUlstånd och stämning tiU domstol får utsträckas tiU sammanlagthögst , att förfaUet expropriationstiUstånd normaU ej får förnyas inomloppet av en tioårig karenstid samt atl karenstiden får brytas endast avväsentiigt ändrade omständigheter som ej kunnat fömtses, Idetta sammanhang kan nämnas atl i skrivelse tUlchefen för har tagit upp frågan omde långvariga expropriationstUlstånd som meddelats specieUt i ,Förbundet framhåller i skrivelsen bl,'a, att det uppkommer allvarligaolägenheter vid dessa tillstånd och att det är angeläget att de rådandemissförhållandena undanröjs, Ipromemorian föreslås inle någon saklig ändring i de nuvarande reglema omexproprialionstUlståndens giltighet och rätten att väcka talan, 4.3.5 Remissyttrandenaöver promemorian, m.m. Fråganom expropriationstillståndens giltighetstid har tagits upp av hovrätt.Konungariket stadshypotekskassa, , , och . Enligt hovrättens mening bör det övervägas att ge sakägareviss möjlighet att väcka talan även om tiUträde inte har skett. Detta skullenärmast gälla fastighetsägare i fall då har gått utan att expropriationstillståndutnyttjats. ,fastighetsägareförbundet och vUlaägareförbundet trycker hårt på de olägenhetersom uppstår när det förflyter meUan expropriationstiUståndet ochtidpunkten för talans väckande. Bl.a. försätts, framhåller samfundet, sakägareninte sällan i en bekymmersam situation när det gäUer att fatta beslut rörandefastig- hetensförvaltning och de kostnader som bör läggas ned på fastigheten.Advokatsamfundet och fastighetsägareförbundet anser därför att det bör införasen bestämmelse om rätt för sakägare alt inom viss begränsad tid väcka talan,oavsett om egendomen har tiUträtts av den exproprierande eller ej.ViUaägareförbundet uttalar mera allmänt alt det i en ny expropriationslag böringå en bestämmelse som tUlgodoser den enskilde sakägarens anspråk på eltrimligt rättsskydd. Stadshypotekskassanpekar på risken för all en fastighet förslummas, om det förflyter alltför långtid mellan expropriationslillståndet och talans fullföljande. Det bör därförövervägas all införa viss tidsfrist för fullföljandet. anser att de långvariga expropriationstillstånden utgör ettbelydelsefuUl problem och alt skyddet för den enskUde måste förbättras på dennapunkt, Idetta sammanhang kan nämnas att frågan om gUtigheten av expropriationstillståndtagits upp i i samband med behandlingen av prop, 1971:122, Bl.a.föreslogs i mot. 1971:1512 att fastighetsägare skulle få rätt att hos domslolbegära prövning av ersättningsfrågan senast efter det attexproprialionstillstånd bevUjats. Motionen avslogs av . Fr.o.m.den 1 januari 1972 gäller nya bestämmelser om ersättning vid expropriation (SFS1971:915). Dessa bestämmelser har utformats i syfte att dämpamarkvärdestegringen och att hindra att samhället vid expropriation förtätbebyggelseändamål skall behöva ersätta vissa värden som har uppstått tillföljd av samhällets egna insatser och har samband med tätbebyggelseutvecklingen.De centrala bestämmelserna finns samlade i ett särskUl avsnitt som omfattar 7,8, 10 och 11 §§. 33 § innehåller bestämmelser om värdeberäkningen vidförhandstUlträde, Den s,k. presumtionsregeln återfinns i 111 a §, I 115 § finnssärskUda bestämmelser om ersättningsberäkningen vidvärdestegringsexpropriation. Enligt7 § första stycket skall för fastighet som exproprieras erläggas löseskUlingmotsvarande fastighetens marknadsvärde. Paragrafen har dock försetts med enerinran om att löseskUlingen tUl följd av specieUa bestämmelser, bl,a, reglernaom expropriationsförelagets inverkan på fastighetsvärdena, i vissa fall inteöverensstämmer med marknadsvärdet. Nären del av en fastighet exproprieras, skall erläggas intrångsersätt- ningmotsvarande den minskning av fastighetens marknadsvärde, som uppkommer genomexpropriationen. Intrångsersättningen skall således motsvara skiUnaden mellanfastighetens marknadsvärde före expropriationen och reslfastighetensmarknadsvärde efter expropriationen. Ävenannan ekonomisk skada som uppkommer för ägaren skall ersättas.Expropriationsersältningen har således uppdelats i tre ersättningsarter sombetecknas löseskilling, inttångsersättning samt annan ersättning. Enligtfast praxis skaU värderingen hänföras till förhållandena dåexpropriaiionsmålet slutligt avgörs (se härom prop. 1971:122 s. 174-177), Omden exproprierande har tagit fastigheten i besittning , fårdock enligt 33 § hänsyn inte tas till sådana ändringar som uppkommit eftertUlträdet, Ersättningen skall emellertid enUgt denna paragraf jämkas med hänsynlill eventueU höjning i del allmänna prisläget efter tiUträdet, Iexpropriationsmål skall i bevishänseende gälla samma principer som iskadeståndsrättsliga mål (prop. 1971:122 s, 167-170, 255 f och 264), Dettainnebär att en viss bevisbörda gjltid kommer atl ligga på den som framställerett yrkande i målet, EnUgt7 § andra stycket skaU vid bestämmande äV expropriationsersättning hänsyn tastUl åtagande av den exproprierande alt ulföra skadeförebyggande åtgärd, omåtagandet är av beskaffenhet att skäligen böra godtagas av denersätlningsberättigade,. Enligt8 § gäUer den allmänna regeln att, om del företag, för vars genomförandefastighet exproprieras, har medfört inverkan av någon betydelse på fastighetensmarknadsvärde, löseskiUingen skall bestämmas på gmndval av det marknadsvärdefastigheten skulle ha haft utan sådan inverkan. Regeln gäUer dock endast i denmån del finnes skäligt med hänsyn tUI förhåUandena i orten eller till denaUmänna förekomsten av likartad inverkan under jämförliga förhåUanden, Dennainskränkning ansluter tUl de grannelagsrättsliga ersättningsrekvisit somlagfästs i 30 § mUjöskyddslagen, Immissionsskador från expropriationsf öretagelersätts således endast om rätt till ersättning för sådana skador föreliggerenligt mUjöskyddslagen, Motsvarande regler gäller då exproprialionsförelagethar en positiv inverkan på markvärdena. Vid delexpropriation skall 8 § tiUämpasi fråga om marknadsvärdet före expropriation. Den i 7 § första stycketföreskrivna jämförelsen skall således ske meUan å ena sidan hela fastighetensmarknadsvärde före expr9priationen med bortseende från expropriationsföretagetsinverkan och å andra sidan reslfastighetens marknadsvärde efterexpropriationen, varvid hänsyn skall las tiU sådan inverkan, 10§ innehåller en regel för det fall att åtgärd vidtagits i uppenbar avsikt atthöja expropriationsersättningen. Om skäl är därtiU, skall genomåtgärden uppkommen ökning av faslighetens värde inte tas i beräkning vidersättningens bestämmande. EnligtII § skaU bestämmelserna i 7-10 §§ äga molsvarande tUlämpning beträffandesärskild rätt till fastighet, som avstås på grund av expropriation. Därvidskall 10 §, i fall då åtgärd vidtagks av fastighetens ägare i avsikt som däranges, tiUämpas så att den exproprierande erhåller gottgörelse genom minskningav ägaren tillkommande ersättning. Dens,k, presumtionsregeln i III a § gäller vid expropriation av mark för ändamålsom avses i I § första stycket 16 (tätbebyggelse och tomträttsupplåtelse) ochhar till syfte alt förebygga oförtjänt markvärdestegring, Presumtionsregelnskall hindra att samhäUet vid expropriation som sker för att genomföratätbebyggelse eUer för att utveckla sådan bebyggelse skall behöva ersättavärden som har uppstått tUI följd av förväntningar om ändring i markens tiUåtnaanvändningssätt, Presumtionsregeln innebär en lösning av problemet alt skiljaden värdestegring som sålunda inte bör ersättas från sådan värdeökning somsaknar samband med den väntade tätbebyggelseutvecklingen (prop, 1971:122 s,178-187, 255-258 och 264 f). Enligt 111 a § första stycket skall vidbestämmande av löseskUling sådan ökning av fastighetens marknadsvärde av någonbetydelse som ägt mm före ansökningen om expropriation dockhögst före talans väckande vid domstol och enligt punkt 4 iövergångsbeslämmelserna inte i något fall tidigare än från den 1 juU 1971 -räknas ägaren tillgodo endast i den mån det blir utrett, att den beror på annatän förväntningar om ändring i markens tiUåtna användningssätt. Det gällersåledes en presumtion för att en värdeökning beror på förväntningar om ändringi markens tillåtna användningssätt. Endast i den mån presumtionen motbevisasutgår ersättning för den markvärdestegring som inträffat. Vid delexpropriationskall presumtionsregeln tillämpas i fråga om värdet före expropriationen. Ilagtexten har uttryckligen angivits att värderingen skall ske med hänsyn tillfastighetens skick när ersättningsfrågan avgörs eller, om tillträde skett, vidtiden för tiUträdet. Harstadsplan eller byggnadsplan, enligt vilken marken avsetts för enskUtbebyggande, fastställts under tid då presumtionsregeln är tiUämplig men föreansökningen om expropriation, skaU enligt 111 a § andra stycket regelntillämpas endast på värdestegring som inträffat efler planfaststäUelsen, I111 a § tredje stycket finns en särskUd garantiregel för egnahemsbebyggelse,som utgör en begränsning av presumtionsregeln. Presumtionsregeln är såutformad att den i aUmänhet skall ge fastighetsägaren möjlighet att förexpropriationsersättningen förvärva annan jämförlig fastighet, underförutsättning att förvärvet sker inom ett sådanl område där någon förändradmarkanvändning inte kan förväntas inom över- För vissa typer av fastigheter har det emellertid ansetts motiverat att geen regel som innefattar en uttrycklig garanti för en ersättning som gör detmöjligt för ägaren att skaffa sig en likvärdig ersättningsfastighet. Garantinsom gäUer i de fall då presumtionsregeln skaU tUlämpas avser fastighet sominnehas i huvudsakligt syfte att bereda bostad åt ägaren och honom närstående,dvs, som regel en- eller Ivåfamiljshus, I111 a § fjärde stycket regleras presumtionsregelns förhållande tiU 8 § (prop,1971:122 s, 211, 258 och 264 f), I den mån det blu utrett, att värdestegringenutan att ha samband med förväntningar om ändring i markens tUlåtnaanvändningssätt beror på inverkan av det företag för vars genomförandeexpropriation äger rum, gäller 8 §, Enligt115 § skall, när mark exproprieras enligt 1 § tredje stycket, dvs, för väntadvärdestegring, 8 § tUlämpas på värdestegring som beror av den åtgärd som utgörgmnd för expropriationen. Kan åtgärden föranleda expropriation jämUkt 1 §första stycket 16 äger 111 a § motsvarande tiUämpning, Avövergångsbestämmelserna tUl lagändringar är punkterna 3 och 4 avintresse i detta sammanhang, Enligl punkt 3 gäller äldre bestämmelser i frågaom grunderna för bestämmande av expropriationsersättning, om talan vid domstolväckts före , Enligt punkt 4 gäUer 111 a § som nämnts intevärdeökning som inträffat före utgången av ,