prop · FV03116 · 1972-12-31 00:00:00 — understryker lokal- och dislriklsorganisa-tionernas betydelseoch framhåller att både de lokala köpmannaföreningarna ochdistriktsorganisationerna är beredda alt medverka i en dubbelriktadinformationsverksamhet i planeringsfrågor. Utredningens synpunkter på och förslag tillåtgärder för alt garantera erforderlig sekretess i informationsförmedlingendiskuteras av ett flertal remissinstanser. Hovrätten över och framhåller att enhuvudfråga vid utformningen av ett informationssystem är om uppgifter somskulle kunna skada näringsidkare kan skyddas mot obehörig spridning. Hovrättenanser inte att utredningens förslag att genom särsldlda föreskrifter ochinstruktioner åstadkomma en förstärkt sekretess, innebär någon godtagbarlösning av problemet och menar att behovet av sekretessskydd är ett avgörandeskäl mot det föreslagna informationssystemet. Även andra remissinstanser understryker betydelsenav garantier för sekretess och att nuvarande oklarheter och brister isekretesskyddet avhjälps. Flera länsstyrelser behandlar dessa frägor, bl.a.länsstyrelserna i , , , , ,, , och som tillstyrker deföreslagna ålgärdema eller lämnar dem utan erinran. Offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténsom yttrat sig om de föreslagna reglerna för tystnadsplikt ochhandlingssekretess ifrågasätter om inte tystnadsplikt bör föreskrivas även omaffärs- och driftsförhållanden i statliga och kommunala bolag. Beträffande denföreslagna bestämmelsen om handlingssekretess har kommittén ingen erinran motutredningens förslag. framhåller i denna fråga att oklarheter ifråga om vUka uppgifter som är sekretesskyddade skapar osäkerhet hos de befatiningshavaresom får tillgång till uppgiftsmaterialet. En sådan ordning är intetUlfredsstäUande, så mycket mindre som överträdelser av sekretessbestämmelseroch av stadganden om tystnadsplikt är straffbelagda. Utredningens uttalande ombehovet av entydiga och klart formulerade bestämmelser till skydd för sekretessenkan sålunda inte nog kraftigt understrykas. Vidare säger förbundet attsekretesskyddet tUl omfattningen bör begränsas till det absolut nödvändigaeftersom sekretessen utgör ett besvärande hinder i den prak- tiskahanteringen av uppgifternas hos den kommunala myndigheten. Landstingsförbundetframför lUmande synpunkter. Näringslivsorganisa-tionema SAF, ,industriförbundet. , , och företagenProvidentia, , Industrivärden och L. M. är kritiskabeträffande effektiviteten hos det föreslagna sekretesskyddet. SAF, och industriförbundet sägeratt allmänt sett är sekretesskyddets utformning av avgörande betydelse förorganisationemas ställningstagande tiU det föreslagna informationssystemet. Organisationernanoterar med tUlfredsställelse att utredningen klart har sagt ifrån att detbehövs entydiga och klart utformade bestämmelser tUl skydd för sekretessen.Enligt organisationerna måste det emellertid konstateras att utredningen intepresenterar förslag, som kan anses tUlräck-Uga. Organisationerna förordar att man i själva lagen omuppgiftsskyldighet som ett tiUägg till den föreslagna 10 § inför en hänvisningtUl den nya regeln i sekretesslagen. Den föreslagna utformningen av 22 § isekretesslagen ger enligt organisationerna inte ett tillräckligt skydd för denenskilde näringsidkaren mot direkt utlämnande av uppgifter till offentligheten.Denne måste enligt utredningens förslag bevisa att elt offentiiggörande skullekunna lända honom till men. Organisationerna hävdar på denna punkt att ettsådant krav inte bör komma i fråga i ett omfattande infonnationssystem av denart utredningen föreslagit. Såväl konkurrenssynpunkter som önskemålbeträffande informationens kvalitet talar för en betydande skärpning avsekretessbestämmel-sema. Satsen "vUkas offentliggörande kan lända honomtill men" i den föreslagna 22 § sekretesslagen föreslås därför utgå. Vid bedömningen av möjlighetema att skapa"entydiga och klart utformade bestämmelser tUl skydd försekretessen" understryker organisationema att sekretesslagens reglerendast innebär inskränkningar i allmänhetens tiUgång tUl allmänna handlingar.Dessa regler är däremot inte tiUämpliga på förhållandet mellan myndigheter.Möjligheterna att få till stånd ett fungerande sekretesskydd beträffandemyndigheternas inbördes informationsutbyte är således små. Organisationerna anser att med den föreslagnaordningen riskeras att information kommer ut som kan orsaka företagen allvarligskada. Organisationema föreslår därför att de sekretessfrågor som aktualiserasgenom informationssystemet blir föremål för ytterligare utredning innan denföreslagna lagstiftningen träder i kraft. I en sådan utredning bör näringsUvetsorganisationer vara representerade. Utredningens förslag att uppgiftsskyldigheten skallfastställas genom lag tiUstyrks av flertalet remissinstanser som uttryckligendiskuterar denna fråga. Hovrättenöver och avstyrker dock av skäl som tidigare redovisatsförslaget till lag om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor m. m. Ävenbeträffande vissa av de särskUda paragraferna i lagförslaget gör hovrättenanmärkningar. i är även tveksam om vinsten medlagstiftning på detta område och anser därför att lagstiftningen tills vidarebör anstå i avvaktan på ytterligare erfarenheter. Utredningen framhåller slutligen angelägenheten avsamordning av den nytUlkommande informationen i rapportsystemet och på siktintegration med nuvarande administrativa och statistiska information. Dettauttalande vinner anslutning från ett stort antal remissinstanser.Statskontoret instämmer i uttalandet men anser att syftet inte kan nås medmindre än att en genomgripande analys av olika samhällsorgans informationsbehovgenomförs. En sådan analys bör enligt statskontoret göras förutsättningslöst.Det nya informationssystemet kan annars komma att belastas med större ellermindre mängder av irrelevant information. Det är nödvändigt med en noggrannkravanalys också av det skälet att konstruktionen av ett centraltdatabehandlingssystem måste göras bl. a. med hänsyn tiU oUka samhäUsorgansbehov av information. Även SCB, kommerskollegium och RRV understryker behovetav ytterligare analys av informationsbehovet och samordning av datainsamlingoch bearbetning. AMS delar utredningens uppfattning om betydelsen av ensamordning av uppgiftsinhämtandet. En samordning bör emellertid enligtstyrelsens uppfattning kunna åstadkommas utan att därför kraven på för olikaändamål "skräddarsydd" informalion nödvändigtvis behöver uppges. Även ett betydande antal länsstyrelser framhållerbehovet av samordning inom detta område. i länframhåller i detta sammanhang att genom en koncentration av myndigheternas infor-mationsinhämtandebör det planerade informationssystemet kunna ge underlag för endatabank i dit uppgifter insamlas och därefter kanaliseras vidaretill berörda myndigheter och förelag. Givetvis kommer dock behovet avinformella direktkontakter mellan företagen och andra regionala myndigheteratt kvarstå. konstaterar attlandstinget och dess inrättningar i olika sammanhang avlämnar ettstort antal rapporter till skilda statiiga myndigheter. a. nämns att såvällandstingets kansli som dess inrättningar en eller lämnaruppgifter i olika sammanhang till bl. a. arbetsmarknadsverket,, , , lantbruksnämnden,och länsskolnämnden. förutsätter att det nuföreslagna systemet utformas så att onödigt dubbelarbete undviks och att landstingeni största möjliga utsträckning befrias från arbetet med att lämna separatauppgifter till dessa oUka myndigheter. SAF, och industriförbundetkonstaterar att omfattningen av den institutioneUa informationen om företagensplanering är betydande. Organisationema understryker att en förbättrad samordningav myndigheternas redan existerande uppgiftsinsamlande och ett bättreutnyttjande av uppgifter bl. a. för sammanställningar på regional nivå ärnödvändig. Från näringslivets sida har de rådande bristerna i samordningenpåtalats i åtskUliga remissyttranden och särskilda framställningar under enlång följd av år. De uppenbara svårigheterna att åstadkomma en sådan samordningmåste enligt organisationernas mening föranleda viss tveksamhet när det gäUermottagarsidans möjligheter att produktivt utnyttja en ytterligare väsentiigtutvidgad institutionell informationsgivning. Även SHIO, LRF och L. M. Ericssonframhåller behovet av samordning. M. framhåller att med hänsyn tUl attetl utvidgat uppgiftslämnande skulle komma att resa betydande anspråk påföretagens interna organisation och kräva avsevärda insatser av kvalificeradarbetskraft måste bolaget understryka det angelägna i att de olikadeluppgifterna koordineras bättre än f. n., så att en, en gång lämnad uppgiftkan användas av samtUga berörda statliga och kommunala organ. Bolaget föreslårdärför att man som elt första steg mot förbättrad information undersöker hurnu tillgänglig information kan användas på ett bättre sätt. Först när enförbättrad informationsbehandling är genomförd bör en utökadinformationsgivning genomföras. 3.3OffentUg styrelserepresentation i aktiebolag Beträffande motiven för samhällelig styrelserepresentationi aktiebolag diskuterar endasl ett mindre antal remissinstanser denna frågasärskilt. Bankinspektionen framhåller emellertid i dennafråga att det är en allmän erfarenhet att styrelseledamot i större företag oftainnehar ett flertal dylika uppdrag eller är verkställande direktör i annatföretag. Genom att anhopningen av styrelseuppdrag tUl ett begränsat antalpersoner är påfallande hos de större företagen råder det en viss ensidighetvid utseendet av styrelseledamöter. Det synes därför enligt bankinspektionenkunna bli ett positivt bidrag tUl en allmänt sett vidgad orientering inomstyrelserna om denna rekrytering kan göras något allsidigare. RRV utgår frånatt samhället och de enskilda företagen på många områden har gemensammaintressen när det gäller den ekonomiska utvecklingen och finner därför altfrån principiella utgångspunkter ingen erinran kan göras mot att i aktiebolagsstyrelse ingår ledamot som utsetts av Kungl. Kommerskollegiumfinner att det utifrån ideologiska motiv är själv- klartatt de demokratiska kontroUaspektema skaU tillmätas stor vUtt även när detgäller företagen. Beträffande de intressebevakande motiven säger kollegiet attmot bakgrund av företagens ökande alhnänna betydelse är det kanske motiveratatt börja betrakta dem inte endast från renodlad företagssynpunkt utan ävenfrån samhällelig synpunkt varav följer också ändrade uppfattningar om vUkagmpper som är intressenter i företagen och i vUka former dessas intressen skaUtillvaratas. Kollegiet anser dock att frågan om styrelserepresentation inleklarlagts tUlräckligt men att den allmänna samhällsutvecklingen gör detnödvändigt att den tas upp till ordentlig genomlysning. i län framhåller attsamhället ofta ställs inför uppgiften alt klara sysselsättningsproblem somuppkommit genom att företagsekonomiskt motiverade driftsinskränkningar ellerföretagsnedläggningar vidtagits. Även vid sådana förändringar i företagensverksamhet som innebär en utvidgning ställs krav på insatser från samhället. Ibåda dessa situationer, men givetvis främst i det första fallet, ställs samhälletinför elt krisläge där en bättre lösning sannolikt i många fall kunnatåstadkommas om samhällsorganen på ett tidigt stadium varit bättre informeradeom företagels planer. Samhället har därför ett betydande intresse av alt fåinformation om föreslående förändringar i förelagens verksamhet så tidigt sommöjligt. Detta informationsbehov kan delvis tiUgodoses genom det rapportsystemsom tidigare berörts och genom samråd mellan förelagen och olika samhällsorgan.Länsstyrelsen anser emellertid dessa informationsinstrument vara otillräckligafrämst genom atl samhällets behov av information om förelagsslyrelsens beslutom framtida förändringar inte blir tillgodosett. i länframhåller alt näringslivsrepresenlanler beretts plats i vissa statliga centralaplaneringsorgan. Om statsmakterna som "motprestation" kunde tUl-sättasamhällsrepresentanter i bolagsstyrelser skuUe fömtsättningar skapas för eltömsesidigt informationsutbyte till gagn för en bättre samordning avplaneringsbesluten. Länsstyrelserna i , Västernorrlatids ochVästerbottens län framhåller att företagens internationalisering,företagskoncenlrationen och de stora företagens roll i samhäUet är av sådanbetydelse att det synes fuUt motiverat att samhället genomstyrelserepresentanter får dela ansvaret för företagens utveckling eller påannat sätt får bättre insyn i och möjUghet att påverka företagens verksamhet.Även anför lUcnande motiv för åtgärder. LO framhåUer att tendensen mot ett ökat samgåendeföretag emeUan i former av koncernbUdningar, samarbetsöverenskommelser, personunioneri företagsledningar och styrelser, bUdandet av konsortier, elt aktivareengagemang av bankerna i näringslivets strukturfrågor etc. har såväl positivasom negativa följder. Beslut av stor betydelse för såväl samhälle som anställdafattas av en alltmer begränsad krets av personer Detla bidrar tUl en förstärkt koncentration av ekonomisk makt iallt färre händer, som det skapar förutsättningar för en långsiktigareplanering av de olika företagsenheternas verksamhet. På samma sätt ökasföretagens handlingsfrihet av den fortgående intemationaliseringen avstorföretagen, vUket av samhället och de anställda upplevs som en ökadotrygghet. Allt detta talar för elt mer direkt samhällsinflytande i sådanaföretagskonstellationer. De för samhället och de anställda ogynnsammakonsekvenserna av maktkoncentrationen och internationellt förelagande skulle iviss mån kunna elimineras som intresset av en samordning avföretagens och samhällets investeringar kunde främjas. LO anser därför att detfinns skäl att som komplement till informationssystemet bedriva enförsöksverksamhet med offentliga styrelseledamöter och revisorer i ett antalaktiebolag. Näringslivsorganisationerna diskuterar inte de avulredningen redovisade motiven för offentiig styrelserepresentation. SAF, och industriförbundetframhåller dock i delta sammanhang att de alltmer komplicerade ekonomiska,tekniska och samhälleliga problem som möter företagen gör det nödvändigt atttillföra styrelserna personer med erfarenhet och kunskap från allt fler olikaområden. Personer med erfarenhet från den offentliga sektorn kan härvid varamycket värdefulla för förelagen. De måste dock i företagsstyrelserna ha tilluppgift att verka för förelagets bästa och ansvara inför företaget.Organisationerna framhåller emellertid alt kontakten med myndigheterna rymsregelmässigt inom den löpande förvaltningen, för vUken verkställandedirektören har det direkta och fulla ansvaret. I slörre ärenden är ocksåstyrelsens ordförandes medverkan vanlig. Att annan enskUd styrelseledamotskulle ha ett eget ansvar och en egen initiativmöjlighet skulle i många fallförsätta ordföranden och VD i en ohållbar situation. Samarbetet mellan företagoch det allmänna skall ske meUan beslutsföra organ för företaget å ena sidanoch för vederbörande myndigheter å den andra. LRFframhåller alt den svenska lanlbmkskooperationen fått sin styrka genom att denkunnat utvecklas självständigt och oberoende av staten. Givetvis behövs imånga fall ett samarbete med statliga myndigheter och genom den tekniska ochallmänekonomiska utvecklingen säkerligen ett utvidgat sådant, men det får inteske på bekostnad av den demokratiska självstyrelsen. Principen för samarbetetmåste i stället vara, att företagen som hittUls får självständigt arbeta inomde ramar som statiiga och andra myndigheter bestänmier. Den kooperativaföretagsformen har spmngit fram ur de ideologiska motiv som ulredningen anfört.En kontroll via statiig styrelserepresentant blir därför enligt förbundetingen "demokratisk kontrollmöjlighet" ulan en omyndighetsförklaringav den demokrati som finns. KF finner det med utgångspunkt från de avutredningen anförda mo- tivenvara självklart att företagen även i ett samhälle med fri företagsamhet skallvara underkastade en demokratisk kontroll. Denna kontroll måste emellertidinnefatta inflytande på företagets beslutsprocesser från en rad intressenterbl. a. konsumenter, löntagare, ägare och offentiiga organ. Inom konsumentkooperationen, vars ledningsorganutses av medlemmarna i demokratisk ordning, ingår i såväl förbundets somföreningarnas styrelser personer, som är aktivt verksamma i olUca offentiigaorgan. Härigenom skuUe representationen från samhället kunna anses tUlgodosedd.KF är emellertid av den uppfattningen all en mera direkt kontakt mellanförelag och samhälle är önskvärd. Av de hörda företagen tar , Industrivärdenoch L. M. upp de av utredningen anförda motiven för offentligstyrelserepresentation. anser att det inte är genom en offentligstyrelseledamot som företagsdemokratin kan och bör vidareutvecklas. Vad beträffarde pragmatiska argumenten vill företaget inte förneka att det kunde vara avvärde för förelagen om styrelserna tillföres personer med "inside informalion"från statsmakterna. Man ifrågasätter emellertid det demokratiska i att endastvissa företag skulle åtnjuta denna förmån. Vad slutligen angår deintressebevakande motiven, menar företaget att samhällets möjligheter attbevaka sina olika intressen redan är väl tillgodosedda antingen det gällerbeskattning, valutakontroll, kreditregleruig, byggnadsreglering eller hälso-och miljövård. Industrivärden berör främst deeffektivitetspolitiska motiven och framhåller därvid att de gällandeekonomisk-politiska värderingarna är kända av flertalet styrelseledamötervarför en särskUd samhällsrepresentant inte skulle tUlföra företaget någon nyinformation. Samma synpunkter lämnas även av L. I fråga om konsekvenserna av samhälleliga styrelserepresentanterhar ulredningen differentierat frågeställningen till konsekvenser frånförelagets, samhällsrepresentantens resp. samhällets synpunkt.Remissinstanserna har i regel inte uttryckligen gjort någon sådan distinktion iyttrandena. framhåller att förslaget om offentiigastyrelseledamöter innebär en principiell brytning av nuvarande syslem därigenomatt statsmakten ej endast drar upp gränser för företagens verksamhet och läggerolUca förpliktelser på dem utan gör anspråk på durekt medverkan ibeslutsprocessen i företagen. Genom att i det aktiebolagsrätlsliga systemetbygga in en motsägelse mot den grundtanke på vilken den gällande lagen vUarinför förslaget en "artfrämmande" lagstiftning, som urjuri-disk-teknisk synpunkt väcker betänkligheter. Det är, fortsätler hovrätten,oklart hur nuvarande principer om styrelseledamotens skyldighet alt verka förförelagets intressen, om gällande regler om jäv och god affärssed och omsekretessplikt skall tillämpas när det gäller en offentiig sty- relseledamot.Vidare framhålls att det är lagtekniskt oacceptabelt att vissastyrelseledamöter skall vara fritagna från de skyldigheter mot företaget somlagen undantagslöst föreskriver för styrelseledamöter. Bankinspektionen anser att de svårigheter som ärförbundna med statlig styrelserepresentant inle bör överdrivas. Genom denkoncenlralion av styrelseuppdrag som råder synes man inom näringslivet haförvärvat en, enligt uppgift, väl fungerande mlin när det gäUer att lösa deintegritetskonflikter som kan uppstå, exempelvis genom att en och samma personhar säte i styrelsen för såväl en affärsbank som ett aktiebolag vilket ärlåntagare hos banken och kanske dessutom en betydande konkurrent till ett annatav bankens kundföretag. Det finns enligt inspektionens mening ingen anledningbetvivla att även en offentlig styrelseledamot skall kunna assimUera dennasedvana på ett lojalt sätt. Även RRV anser att en offentlig styrelseledamotliksom övriga styrelseledamöter kan tUlföra styrelsen sakkunskap inom områdensom är väsentliga för företaget, speciellt då kunskap om samhällets intentioneri olika frågor. Den av Kungl. Maj:t utsedda styrelseledamoten bör liksomövriga ledamöter ha ansvar för företagets utveckling och dess effektiva skötseli vid bemärkelse. Han bör utifrån sin erfarenhet och sitt kunnande verka föratt förelagets policy ligger i linje med samhällets politik. i län anser att det kan varavärdefullt att åtminstone försöksvis pröva om samhällsrepresentanter iföretagens styrelser kan vara av värde. En samhällsrepresentant bör kunna fåen mer kontinuerlig informalion om förelagets planer och har dessutom möjligheteratt påverka de beslut som företagels styrelse skall fatta. Även från företagetssynpunkt bör en offentlig styrelseledamot kunna vara av värde eftersomföretagets styrelse därigenom kan informeras om hur olika styrelsebeslut svararmot samhällets målsättning och planering. Beträffande de lojalitetskonflikter som kan uppståsäger sig vara övertygad om att sådana fall löser sig i denpraktiska verksamheten bl. a. tack vare det väl etablerade informellasamarbete som redan finns. Liknande synpunkter lämnas också av länsstyrelsernai , , och Västernorrlatuls län. LO understryker att det för både företagen och församhället som helhet måste vara av stort värde om företagen på ett tidigtstadium får kännedom om samhällets intentioner på olika områden och därvid isina beslut kan ta hänsyn tiU dessa. För att dessa funktioner skall kunna uppfyUastillfredsställande och bidraga till att samhäUets näringspolitiskamålsättningar uppfylls krävs att de personer som utses att representerasamhäUet i dessa sammanhang på något sätt ges möjUghet att hålla sigvälinformerad om de samhälleliga intentionema pä olika områden. Vidare hävdarLO bör det vara värdefullt om de offentliga styrelserepresen-tantema via sinaerfarenheter som samhäUeliga representanter i företa- gensstyrelser kan ge statsmaktema ökad information om problem av mer aUmän naturinom näringslivet. Givetvis måste härvid sekretessbestämmelserna beaktasvarför det endast kan bli fråga om problem av mer allmän karaktär och ickeproblem och frågeställnmgar som berör enskUda företag. menar att offentliga styrelserepresentanter ienskUda bolag kan komma att skapa konflikter. Förslaget kommer enligt meninginte att i någon nämnvärd utsträckning stärka medborgamas inflytande överförtagsamheten. SAF, och industriförbundetkarakteriserar förslaget om offentUga styrelseledamöter som "ett förslagtiU statlig maktutövning utan demokratisk kontroll". Organisationema sominstämmer i reservation i denna fråga framhåller att de samhällsaspektersom företagen skall beakta är av så skilda slag och leder till kontakter medett så stort antal myndigheter att en offentlig styrelseledamot inte skuUekunna bidra med något, som inte på ett mer ändamålsenligt sätt skulle kunnaåstadkommas genom utbyggda kontakter mellan ansvariga myndigheter ochföretagets verkställande ledning och dess andra befattningshavare. Varken närdet gäller information från myndighetema eller tUl dem kan offentligstyrelseledamot ge något nämnvärt tiUskott. Enligt organisationerna får den offentligastyrelseledamoten genom uppgiften att verka för att samhällets intressenbeaktas en markerad särställning och dubbel lojaUtet. Denna dubbla lojalitetmedför risk för att offentlig styreleledamot inte på samma sätt som övrigastyrelseledamöter delar dessas strävan efter enighet i besluten. Eftersom haninte enligt förslaget kan avsättas av bolagsstämman har han ingen anledning attsåsom övriga styrelseledamöter ta följderna av att han har en motde övriga avvikande uppfattning i väsentliga frågor. För honom är det betydligtlättvindigare alt till styrelsens protokoll foga reservationer. I sådana fallställs stora krav på övriga styrelseledamöters integritet för att de skallhandla i enlighet med sin övertygelse. Beträffande de offentliga styrelseledamöternasuppgift att delge Kungl. Maj:t synpunkter och erfarenheter från sitt uppdrag ärdet enligt organisationerna omöjligt att vid en redovisning av synpunkter ocherfarenheter undvika att komma in på enskilda styrelseärenden och redan av detskälet måste förslaget betecknas som otillfredsställande. Slutligen framhåller organisationerna attutredningens förslag om offentliga styrelseledamöter har väckt uppmärksamhetutomlands och reaktionerna i affärskretsar har varit negativa. Liknande synpunkter redovisas även av . ,, , LRF samt av företagen , Incentive,Industrivärden, L. M. och .