prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — är det angeläget att betona att alla orter avdetta slag inte kan påräkna lokalisering av eftergymnasial utbUdrung.Forskningsresurserna bör även i fortsättningen vara koncentrerade tiU ettmindre antal orter, i huvudsak de som redan nu har permanenta resurser förforskning och forskarutbildning. utbUdningsutredningen (U 68) behandlarbl.a. den eftergymnasiala utbUdningens lokalisering. U 68 väntas lägga framsina förslag under innevarande budgetår. Länsstyrelsernas synpunkter i fråganhar överlämnats tih utredningen för beaktande. Ett viktigt inslag i de kulturpolitiska insatserna under1960-talet har varit strävan att åstadkomma bättre tUlgång tUl kultureUaaktiviteter i aUa delar av landet. , som har i uppdrag att utreda den långsiktigainriktningen av de stathga åtgärderna på kulturområdet, kommer enligtvad jag har Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 514 inhämtat att lägga fram ett betänkande (SOU1972:66-67) Ny kulturpolitik, med förslag och synpunkter rörandekulturpohtikens mål, organisation och finansiering. Rådet kommer där att starktbetona behovet av decentralisering. På gmndval av bl. a. kulturrådetsförslag och remissbehandlingen av detta bör det bli möjhgt för statsmakternaatt ta ställning tih de gmndläggande principerna för i första hand statensinsatser på kulturområdet. Indirekt bör sådana riktlinjer kunna få betydelseockså för kommunernas och landstingens insatser. Härigenom skulle de nuvarandestora skillnaderna mellan olika regioner och delar av regioner i fråga ommöjligheten till kulturell aktivitet kunna minskas. Åldringsvård samt hälso- och sjukvård m. m. I några länsprogram berörs denöppna och slutna åldringsvårdens organisation. Sålunda framhåller ett antal länsstyrelseratt den slutna åldringsvården i kommunerna i största möjliga utsträckning böravlastas genom en utbyggnad av den sociala hemhjälpsverksamheten. Vid sidan avden sociala hemhjälpen förordas ohka insatser för uppsökande verksamhet blandåldringar som bor i glesbygdsområden. I flera av länsprogrammen framhållsvikten av att färdtjänst organiseras i kommunerna för att lösa de äldres och dehandikappades serviceproblem. Angelägenheten av att ohkabostadssociala åtgärder vidtas hksom att långtidsvården för de äldre byggs utbetonas av en del länsstyrelser. De anförda önskemålen ger vidhanden att de riktlinjer för utbyggnaden inom åldringsvården, som drogs upp idet reformprogram som statsmakterna antog (prop. 1964:85, SU 1964:108,rskr 1964: 245) och som har varit vägledande för den kraftiga utveckhngen påområdet , fortfarande har stor aktualitet. Detta program syftarframför allt till en kraftig utbyggnad av den öppna åldringsvården. För att degamla skall kunna bo kvar i sin invanda miljö har enomfattande uppmstning av åldringarnas bostäder genomförts med hjälp av särskiltförmånhga statliga förbättringslån. har den socialahemhjälpsverksamheten för åldringar och handikappade byggts ut kraftigt. Ett35-procentigt statsbidrag har införts för denna verksamhet.Åldringsvårdsprogrammet har innefattat åtgärder också för utbyggnad av deninstitutionsbundna långtidsvården, främst genom statliga lån tih utbyggnad avsjukhemsvården. Jämsides med utbyggnaden avsamhällets insatser för vård och service har åldringarnas ekonomiska vUlkorsuccessivt förbättrats genom höjda folkpensionsförmåner och kommunalabostadstillägg. åldringsvårdsprogram harutan tvivel varit av stor betydelse inte minst för gamla och handikappade inomlandets glesbefolkade områden. Hämtöver har under de senaste tre budgetårenpågått en omfattande försöksverksamhet med särskilda stathga insatser för vårdoch service i glesbygder. Denna verksamhet lUcsom förslag av glesbygdsutredningenom social service i glesbygder skall jag återkomma till i det 1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 515 följande vid behandlingen av behovet av stödåtgärder iglesbygdsområden. Förslag om införande av ettstatligt stimulansbidrag till den av kommunerna anordnade färdtjänsten förhandikappade har lämnats av handikapputredningen (SOU 1970:64), Då frågan omstatliga stimulansbidrag som berör kommunernas ekonomiska engagemang kommeratt tas upp till behandling av utredningen om kommunernas ekonomi, harbetänkandet överlämnats till denna utredning för prövning. Hälso- och sjukvården har i ringaomfattning behandlats i de olika länsprogrammen. Några länsstyrelser berörfrågan om den framtida organisationen av den öppna sjukvården. I samband därmedframhålls bl. a. angelägenheten av att tillgången till provinsialläkare säkrasför glesbygden. Behovet av en utbyggnad av långtidsvården betonas av någralänsstyrelser. Nödvändigheten av att samhället handhar investeringar av ohkaförebyggande vårdformer, bl. a. som ett led i strävandena att hålla tillbakaökningen av sjukvårdskostnaderna, betonas av i . Jag vill erinra om att den sjukvårdspolitiska målsättningenunder har alltmer inriktats på att prioritera utbyggnaden avden öppna sjukvården utanför sjukhusen. Olika åtgärder har vidtagits för att iförsta hand ställa de ökade sjukvårdsresurserna till förfogande för enutbyggnad av den decentraliserade öppna sjukvården vid läkarstationer ochvårdcentraler. I detta sammanhang kan nämnas den reformering avläkarutbildningen som beslutades vid riksdag och som innebar bl. a.att den öppna sjukvården utanför sjukhusen starkt prioriterades vidfördelningen av de ökande läkarresurserna. => Förslag till ytterligarebetydelsefulla åtgärder för en utbyggnad av den decentraliserade öppnasjukvården i samhällets regi har lagts fram i prop. 1972:104, som kommer attbehandlas av vid årets höstsession. För att betydelsen avnärhetsservice i sjukvårdsorganisationen skall komma till klart uttryckföreslås i propositionen att sjukvårdslagen även i fortsättningen skallföreskriva att varje sjukvårdsområde, dvs. i regel ett län, liksom hittillsskall vara indelat i läkardistrikt för den öppna sjukvården utanför sjukhus.Det skall ankomma på huvudmannen att bestämma om den lämpliga storleken pådistrikten. De i propositionen förordade åtgärderna omfattar både enförstärkning av ahmänläkar-vården och en decentralisering av specialistvårdenså att denna i viss utsträckning bhr tillgänglig även ute i läkardistrikten.Avsikten är att därigenom förbättra möjligheterna tih närhetsservice inom denöppna hälso- och sjukvården. Den av landstingen bedrivna öppnasjukvården finansieras till väsentlig del av ersättningar till landstingen frånsjukförsäkringen. På gmndval av överiäggningar mellan företrädare försocialdepartementet och sjukvårdshuvudmännen läggs i propositionen framförslag även beträffande vissa finansieringsfrågor för hälso- och sjukvården,främst avseende den till sjukförsäkringen knutna läkarvårdsersättningen för denoffentliga öppna sjukvården. Genomförandet av dessa förslag kommer att fä storbetydelse 33* 1972. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 516 för landstingens möjligheter att genomföra en önskvärdutbyggnad av den decentraliserade öppna sjukvården. Den reglering av igångsättningen avnya byggnadsarbeten som har tillämpats inom sjukvårdssektorn under senare århar begränsat utbyggnaden av bl. a. den lasarettsanknutna sjukvården ochdärmed skapat utrymme för en kraftig utbyggnad av vårdresurserna förlångtidssjukvården, framför allt för det ökande antalet åldringar, samt förutbyggnaden av den öppna sjukvården. 1 detta sammanhang vill jag erinraom att frågor som rör sjukvårdsplaneringen behandlas i socialdepartementetssjukvårdsdelegation. 1 delegationen ingår företrädare för bl. a. sjukvårdshuvudmännen.Sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri),samt social-, finans- och inrikesdepartementen.Sjukvårdsdelegationen har till uppgift att följa utbyggnaden avsjukvårdsresursema i landet och verka för en samordning avsjukvårdsplaneringen. I enhghet härmed ger delegationen riktlinjer förprioritering av nya byggnadsinvesteringar inom sjukvårdssektom. Delegationenhar därvid uttalat sig starkt för en prioritering av öppen sjukvård, långtidsvårdoch psykiatri. Inom ramen för denna prioritering har att taställning till de enskilda investeringsobjekten. Denna prioritering av denöppna sjukvården utanför sjukhusen har väckt starkt intresse hos sjukvårdshuvudmännenför att satsa på större eller mindre vårdcentraler för öppen allmänläkarvårdoch ibland även specialistvård. Sådana vårdcentraler, i vissa fallkompletterade med andra sociala funktioner, byggs eller planeras nu i de flestalandstingskommunerna. Socialdepartementetssjukvårdsdelegation har också tillsatt en särskild arbetsgrupp med uppdrag att,på grundval av en analys rörande de faktorer som är av betydelse försjukvårdsplaneringen, i samråd med sjukvårdens huvudmän arbeta fram ettriksomfattande system med enhetligt uppbyggda sjukvårdsplaner. En viktiguppgift för arbetsgmppen är att verka för samordning av sjukvårdsplaneringenmed övrig samhällsplanering, framför allt länsplaneringen. En fömtsättning förett framgångsrikt planeringsarbete av detta slag är att man centralt kantillhandahålla huvudmännen allmänt planeringsunderlag och riktlinjer när detgäller sådana frågor som befolkningsutveckling, personalbehov, nivåstruktureringoch förändringar i sjukdomspanoramat. Med tUlgång till sådantplaneringsunderlag bör det finnas goda fömtsättningar att ge sjukvården enlämphg struktur. I detta viktiga arbete är det enligt min uppfattning särskiltbetydelsefuht att planeringen samordnas med den övriga länsplaneringen. Jagutgår från att landstingen i sin planering beaktar vad jag i det föregående haranfört i fråga om utvecklingen av den regionala stmkturen. Verksamhet för barn i förskoleåldrarna En rad länsstyrelser har i sinaprogram understrukit behovet av en utbyggnad av barntillsynsverksamheten. En välfungerande barntillsyn - i 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 517 barnstugor eller familjedaghem - är en väsenthg faktoridet förebyggande arbete bland barn och ungdom som åvUar kommunerna enligtbarnavårdslagen. Den är också ofta en avgörande fömtsättning för att föräldrartill barn i förskoleåldern skall kunna ta förvärvsarbete utanför hemmet. Ansvaret förbarntillsynsverksamheten hgger i första hand på primärkommunerna. För attunderlätta för kommunerna att åstadkomma en snabb utbyggnad av barnstugornalämnar staten särskilda statsbidrag tih denna verksamhet. Bidragen har höjtsflera gånger , senast fr. o. m. . Det totalastatliga stödet till anordnande och drift av barnstugor och famUjedaghem harökat från 21 milj. kr. under /65 till 344 milj. kr. Antalet platser i daghem och fritidshem har samtidigtökat från ca 15 1965 tUl ca 62 1972. En fortsatt snabb utbyggnadpågår. MeUan 12 000 och 15 000 nya daghems- och fritidshemsplatser beräknas bhpåbörjade . barnstugeutredning har isitt betänkande om förskolan (SOU 1972:26-27) lämnat förslag om en allmänförskola för i första hand alla sexåringar. Utredningen föreslår också olikaåtgärder för att påverka utbyggnaden av daghemmen för barn i förskoleåldrarnamed förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt åtgärder för att hjälpade barn som har någon form av handikapp. Utredningen konstaterar att deutbyggnadsbehov som återstår för genomförande av en allmän förskola försexåringar hänför sig i huvudsak tih barn i glesbygderna. Dessa barn har f. n.i betydligt mindre utsträckning än barn i tätorter tihgång tih någon form avorganiserad förskoleverksamhet. är dessa barn på gmnd av sina ochfamUjens begränsade kontaktmöjligheter i särskUt stort behov av att genomförskola tidigt få kontakt med andra vuxna och med kamrater. UtredningenframhåUer därför behovet av särskUda stathga stödåtgärder för att underlätta enutbyggnad av förskoleverksamheten i glesbygderna. Inom ramen för den tidigare nämndaförsöksverksamheten med särskilda insatser för vård och service i glesbygderhar försöksvis anordnad lekskoleverksamhet startats i ett antalglesbygdskommuner. Avsikten är att denna försöksverksamhet skall ge praktiskaerfarenheter av hur förskoleverksamheten i landets glesbygdsområden lämphgenbör utformas. Den brett upplagda försöksverksamheten har gjort detmöjligt för många barn i glesbygdema att redan nu få delta i förskoleverksamhet. Hela frågan omförskoleverksamhetens omfattning och utformning kommer att prövas inomsocialdepartementet sedan remissbehandlingen av barnstugeutredningensbetänkande har avslutats. Därvid kommer också frågan om särskilda stödåtgärderför förskoleverksamheten i glesbygdsområdena att behandlas. 1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 518 Rättsväsendet m. m. Efter förstatligandet av polisväsendetår 1965 uppgår antalet polisdistrikt till 119. 1 sitt betänkande (SOU 1970:32)Polisen i samhället föreslog polisutredning att antalet polisdistriktskulle minskas tiU 90. Frågan behandlades vid riksdag (prop. 1971:173,JuU 1972:1, rskr 1972:19). beslut i frågan innebar att Kungl. Maj:tbemyndigades genomföra en distriktsindelningsreform med utgångspunkt i deriktlinjer som angavs i propositionen och utskottsutJåtan-det. Beträffandegenomförandet av indelningsreformen innebär beslut bl. a. attförnyad utredning skall göras angående de lokala förhållandena i samtliga falldär en indragning av polisdistrikt övervägs. Dessa utredningar har nyligenpåbörjats. Det är därför inte möjligt att nu ta ställning till det förslag somhar förts fram i länsprogrammet för att Strömstadspolisdistrikt skall bestå även i fortsättningen. Jag vill här endast betona atten distriktsindelningsändring - i enlighet med beslut - inte fårleda till att aUmänheten i vissa områden får sämre pohsiär service än f. n. Vad angår domstolsväsendet antog1969 års riksdag allmänna riktlinjer för en framtida ändrad domkretsindelningför tingsrätterna i syfte att anpassa den judiciella indelningen till denkommunindelning som skah gäUa fr. o. m. . beslutinnebar att domkretsarna skall göras sä stora att de ger arbetsunderlag förminst två domare. Beträffande arbetet med indelningens utformning beslutadesatt särskilda utredningar, liksom tidigare, skall göras i frågan om de lokalaförhållandena inom de domkretsar som berörs av en ändring. I länsprogrammet för länhar föreslagits att läns norra tingsrätt skall finnas kvar, atttingslokaler och tingsrättens kansli skall förläggas till samt atttingsstället i skah behållas. Med anledning härav vill jag framhållaatt Kungl. Maj:t beslöt att nämnda tingsrätt skallupphöra eller vid den tidigare tidpunkt Kungl. Maj:t kan kommaatt bestämma, varvid tingsrätten skall förenas med domkretsen för Uppsalatingsrätt. 1 samband därmed kommer Kungl. Maj:t att besluta humvida dennatingsrätt skall ha tingsställe även på annan ort än kansliorten. Efter samrådmed chefen för vill jag framhålla att tillräckligt starkaskäl att frångå den tidigare bedömningen i vad avser domkretsindelningen intehar framkommit. fattade beslutom inrättande av en central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet.Avsikten är att denna myndighet skall svara för tillsyn och samordning avuppgifterna inom rättshjälpsområdet. Frågan om lokaliseringen av dennamyndighet har enligt beslut av riksdag vid dess vårsessionuppskjutits tUl höstsessionen. 1 fråga om kriminalvården gälleratt de äldre fångvårdsanstalterna har varit förlagda huvudsakligen tillresidensstädernas centrala delar. När dessa anstalter har blivit föråldrade ochbehövt ersättas, har lokaliseringsorten för nya anstalter i regel valts underhänsynstagande till regionalpolitiska synpunkter. 1 länsprogrammet för har Prop.1972:111 BUaga 1 519 föreslagits att lokaliseringen av en sidoanstalt tillHämösand skall prioriteras. i hemställer attden av fångvårdens byggnadskommitté' föreslagna i förverkligas. i framhåller attden planerade öppna fångvårdsanstaiten i bör komma till stånd. Kriminalvårdsberedningen föreslår isitt avlämnade betänkande (SOU 1972:64) Kriminalvård, att bLa. de redovisade förslagen inte skall komma till utförande, eftersom destrider mot beredrungens grundtanke att de stora, slutna anstalterna i så storutsträckning som möjligt skah ersättas med smärre, mer öppna lokalanstalter.Beredningen framhåller dock, att en omprövning av dess ställningstagande kan bhaktuell om den fortsatta utvecklingen går mot ett alltmer svårbehandlatkhentel, inte minst mot bakgrund av att det nuvarande anstaltsbeståndet ärgammalt och nedslitet. Om lokaliseringssynpunkter därvid skall beaktas, anserberedrungen att det kan komma i fråga att överföra det mera belastade khenteletpå Härnösandsanstalten som då kan användas som lokalanstalt till en nyslutenanstalt med 60 platser i och att där dessutom inrätta ennarkomanvårdsavdelning. Med hänsyn till att några förslagtill med anledning av kriminalvårdsberedningens förslag inte tordekomma att läggas fram förrän anser jag mig efter samråd medchefen för inte nu böra redovisa något stäUrungstagandetill dessa frågor. Kommunikationernas betydelse förden närings- och regionalpolitiska utvecklingen har allmänt betonats avlänsstyrelsema i länsprogrammen. Likaså har understrukits behovet av enövergripande trafikplanering och dennas samordning med annan samhällsplanering. Jag vUl i anslutning härtillframhålla, att det statliga handlandet på trafikområdet på olika sätt beaktarde avgörande samband som finns mellan transportsektorns utveckling och enbalanserad utveckling av befolknings- och näringslivsstmkturen i landets ohkadelar. 1 enhghet härmed gäller som en allmän fömtsättning att de statligainsatserna på transportområdet skall planeras i nära kontakt medsamhähsplaneringen i stort och med särskilt beaktande av de regionalpolitiskaarbetsmarknads-och aUmänt näringspolitiska målen. Även andra hänsyn avexempelvis miljö- och trafiksäkerhetsmässig art tas i det trafikpohtiskahandlandet. Den utveckling som kännetecknarsamhähet, de förändringar denna innefattar i bebyggelse, näringslivs- ochservicehänseende samt de ökade och ändrade transportbehov som därmed i sin turskapas inskärper vikten av att samhällets handlande på transportområdet sker påett planmässigt sätt. Detta förutsätter överbhck över transportsektorn och desssamband med andra samhällssektorer och möjligheter att på ett samordnat ochsamhällsekonomiskt riktigt sätt ta tillvara de servicemöjligheter som de olikatrafikmedlen erbjuder. 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 520 Det är mot denna bakgrund somKungl. Maj:t i anslutning till den 5. k, trafikplaneringsutredningens arbete- har gett länsstyrelserna i uppdrag att till genomföraen övergripande 'egional trafikplanering. Planeringen syftar enligt deanvisningar som chefen för har utfärdat till att -mot bakgrund av bebyggelsestmktur, näringslivsförhållanden samt nuvarande ochväntad efterfrågan på transporttjänster anvisa lösningar på hur de regionalatransportbehoven och kraven på en tihfredsställande transport-försörjning bästskall tUlgodoses. Genom trafikplaneringen skapas underlag för beslut på ohkanivåer om en samhällsekonomiskt lämplig fördelning av transportarbetet på olikatransportgrenar. som planeringen ger ett bättre underlag för ensamlad bedömning och avvägning av väg-, järnvägs-, sjö- ochflygtransportsystemen bör den leda tih att bättre samordning uppnås mellantrafiksektorn och övriga samhällssektorer. Den ökar möjligheterna attprioritera de samhälleliga investeringarna och åtagandena i övrigt på sådantsätt att insatserna blir effektivt utnyttjade och slutligen - vUket är särskUtbetydelsefuUt i detta sammanhang - ger den regionala trafikplaneringen bättremöjligheter att i olika av länsstyrelserna påtalade hänseenden beakta denärings- och regionalpolitiska målsättningarna. Behovet av trafikplanering gör siggähande också på det lokala planet. I flertalet länsprogram understryksangelägenheten av att kommunala trafikförsörjningsplaner upprättas. Sådana är avsärskUd betydelse för att åstadkomma en ändamålsenlig utformning av denkohektiva persontrafiken. Därvid bör sambanden mellan den regionala och lokalatrafikplaneringen beaktas. Dessa samband följer av sådana förhållanden som attde regionala trafiknäten upptar och avger trafik till de lokala trafiknäten ochatt regionala linjesträckningar på delsträckor kan fylla en lokal trafikfunktion.Med hänsyn härtih förutsätts i de nyssnämnda anvisningarna för den regionalatrafikplaneringen att ett samarbete och åsiktsutbyte äger mm i lämpliga formermehan länsstyrelser och komuner i resp. region. 1 länsprogrammen ägnasuppmärksamhet också åt de olika trafikgrenarna och de särskUda problem som ärförknippade med dem. Sålunda betonar oUka länsstyrelser vägnätets betydelse iregionalpohtiskt hänseende och anlägger i anslutning härtih synpunkter påvägplaneringen. i framhåller exempelvis att vid denstatliga vägbyggnadsplaneringen större uppmärksamhet bör ägnas de svårmätbarasociala, lokaliseringspohtiska, miljö- och försvarseffekterna. iGävleborgs län är representativ för åtskUliga länsstyrelser, när den anför attden samhähsekonomiska lönsamheten av väginvesteringar bör tUlmätas storbetydelse vid prioriteringen mellan vägföretag. I flertalet länsprogramframförs synpunkter på angelägenheten av att olika konkreta vägprojekt kommertUl utförande. Jag vUl i anslutning härtih erinraom att vägplaneutredningens betänkande behandlades i prop. 1972:1 (biL 8) ochatt vid behandlingen av förslaget godtog de av chefen förkommunikationsdepartementet förordade riktlinjerna för den fortsattavägplaneringen. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 521 jerna innebar bl. a. att den kalkyl- och planeringsmetodiksom används vid prioritering av vägbyggnadsbehov etc. skah utvecklasytterligare. Tanken är att man på ett bättre sätt än tidigare skall kunna vägain ohka samhällsekonomiska effekter. Chefen för kommunikationsdepartementetunderströk vid sin anmälan av förslagen, att behovet härav ökar med de vidgaderegional- och näringspolitiska perspektiv som läggs på samhähets investeringari ohka hänseenden. 1 sammanhanget konstaterade han vidare att man i avvaktan påden arbets- och tidskrävande utvecklingen av en sådan mera generellt tillämpligplaneringsmetodUc borde även på kortare sikt bereda ökat utrymme förregionalpolitiska hänsyn vid överväganden beträffande väginvesteringar ochandra åtgärder på vägområdet. Som exempel nämndes sådana vägar i mindre tättbefolkade områden, som har stor betydelse för arbetskraftspendlingen tihindustrier och för transporter av servicekaraktär. För vissa områden som ärspeciellt attraktiva från turistsynpunkt kunde det också vara motiverat att isärskilda faU avvika från en rent trafikekonomisk kalkyl etc. Jag viU ocksånämna, att chefen för med stöd av Kungl. Maj:tsbemyndigande numera har tiUkaUat särskUda sakkunniga med uppch-ag att utifrånde angivna rikthnjerna medverka i utformningen av den fortsattaplaneringsmetodiken. Olika länsstyrelser behandlarjärnvägarnas roll i den regionala trafiken. a. framhålls att de samhäheligamotiven för regional utveckhng bör beaktas i SJ:s rationaliseringssträvanden. Ivissa länsprogram tas konkreta trafikförsörjningsfrågor upp som rörjärnvägsnätet, och det förutsätts att dessa kommer att prövas i samband med denpågående läns- och kommunvisa trafikplaneringen. Av vad jag har anfört om denregionala trafikplaneringen framgår att järnvägstrafikens roll kommer attingående behandlas inom ramen härför i vad avser såväl person- somgodstransportsystemen. 1 anslutning härtill vUl jag erinra om det bemyndigandesom har lämnats chefen för att tiUkalla särskUdasakkunruga med uppdrag att utreda ohka trafikpohtiska frågor. Utredningsarbetetkommer i särskUd grad att inriktas på utveckling av handlingsnormer ochövervägande av åtgärder, som på ett mera verksamt sätt kan bidra tih ensamhällsekonomiskt riktig utveckling av transportsektorn. 1 uppdraget ingår bl.a. en översyn av SJ:s taxor så att dessa kan bidra tih ett effektivareutnyttjande av SJ:s resurser och tih ett bättre stöd från SJ:s sida åt deregionalpohtiska strävandena. 1 uppdraget ingår vidare att behandla frågan omSJ.s trafiksvaga bandelar och SJ:s separatredovisning av dessa. 1 sammanhangetavses omprövning ske av den nuvarande beräkningsmetodiken vid avgränsning avdet trafiksvaga nätet.