prop · FV0310 · 1972-12-31 00:00:00 — Maj:ts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Maj:ts proposition angående vissa beslut fattade av internationeUaarbetsorganisationens aUmänna konferens vid dess femtiosjätte sammanträde;given . Kungl.Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUetöver socialärenden, delsföreslå att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagenföredragande departementschefen hemställt, delsinhämta yttrande över vad föredragande departementschefen anfört. Ipropositionen underställs följande konventioner och rekommendationer,som antagits av internationella arbetsorganisationens () aUmänna konferensår , för godkännande resp. yttrande, nämligen konvention (nr 135) om arbetstagarrepresentantersskydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet, rekommendation(nr 143) i samma ämne, konvention (nr 136) om skydd mot förgiftningsriskerhärrörande från bensen och rekommendation (nr 144) i samma ämne. Utdrag av protokoUet över socialärenden, håUet inför Hans Maj:t Konungen i stetsrådetpå . Närvarande:statsministern , ministern för uttikes ärenciena , statsrådenSTRÄNG, , , , , , , , ,, , , , , . Chefenför , statsrådet , anmäler efter gemensam beredningmed statsrådets övriga ledamöter vissa beslut som fattats av internationellaarbetsorganisationens allmänna konferens vid dess femtiosjättesammanträde och anför. Genomsin anslutning tUl inträdde såsommedlem av internationella arbetsorganisationen () i . internationeUa arbetskonfe-rensen som sammanträderminst en gång , har enligt artikel 19 i organisationens stadga att vidgodtagande av förslag, som uppförts på dess dagordning, välja meUan tvåformer. Antingen skall ett sådant beslut resultera i ett förslag till intemationeUkonvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller ocksåskall det utmynna i en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftningeller på annat sätt men utan den bindande karaktär, som tillkommer en ratificeradkonvention. Om beslutet är av mindre räckvidd eller av väsentligen formeUinnebörd, t. ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formenav en resolution. Varjemedlem av organisationen skall från avslutandet av ettkonferenssammanträde understäUa därå antagna konventioner och rekommendationervederbörlig myndighet (i vårt land ) för lagstiftnings- eller andraåtgärder. Varje medlem har vidare skyldighet att underrätta internationella arbetsbyrånsgeneraldirektör om de åtgärder, som vidtagits för att underställa konventionervederbörlig myndighet, samt om eljest vidtagna åtgärder. Medlem, som interatificerat viss konvention, skaU tid efter annan till internationella arbetsbyrånsgeneraldirektör avge redogörelse för såväl lagstiftning och praxis medavseende på de i konventionen behandlade frågoma som den omfattning, varikonventionens bestämmelser genomförts eller avses att genomföras genom lagstiftning,administrativa åtgärder, kollektivavtal eller på annat sätt, samt ange deomständigheter, som förhindrar eller fördröjer ratificering av konventionen. Motsvarande gäller i fråga om rekommen- dationer med tiUägg, att redovisning skall lämnas även försådana jämkningar i rekommendationer, som befunnits eUer kan befinnas erforderligavid antagande eller tUlämpning av dem. De konventioner och rekommendationer, som beslutas avinternationella arbetsorganisationen, skaU deponeras hos Förenta Nationernasgeneralsekreterare. Varje ratifikation av en sådan konvention skall delgesFörenta Nationernas generalsekreterare för registrering i enlighet medbestämmelsen i artikel 102 av Förentä Nationernas stadga. Internationella arbetskonferensens femtiosjättesammanträde höUs i . I sammanträdet deltogdelegationer från 113 av 121 medlemsstater jämte representanter för meUanstatiigaoch intemationeUa icke statUga organisationer. Social-eller arbetsministrarfrån flera i konferensen deltagande länder bevistade sammanträdet. Under ettkort besök vid konferensen höU jag ett anförande i generaldebatten. Det storaflertalet medlemsstater hade sänt. fuUständiga delegationer, dvs. tvåregerings-, ett arbetsgivar- och ett arbetstagarombud. deltog isammanträdet med en fuUständig delegation.' Konferensens dagordning upptog följande ämnen. I. Generaldirektörens rapport, Program- och budgetförslag samt andra finansiellafrågor. Upplysningaroch rapporter om medlemsstatemas tUlämpning av konventioner ochrekommendationer. Detvärldsomfattande programmet för sysselsättning (allmän diskussion). V. Arbetstagarrepresentanters skydd inom företagetsamt åtgärder för att underlätta deras verksamhet (andra behandling), ' Enligt Kungl. Maj:ts beslut deltogföljande personer i konferensen, nämligen för : som ombud generaldirektören ochchefen för och statssekreteraren iinrikesdepartementet samt såsom experterdepartementssekreteraren i och försteambassadsekreteraren vid ständiga delegation hos de internationellaorganisationerna i , de båda sistnämnda tillika ersättareför regeringsombuden, överingenjören i arbetarskyddsstyrelsen ,kanslirådet i , socialattachén vid svenskaambassaden i och departementssekreteraren isocialdepartementet ; för arbetsgivarna: som ombud direktören i samt såsom experter direktören iSvenska Allmänna Grupp , föreningensexpert i medicinska och yrkeshygieniska frågor ,direktörsassistenten , direktören och jur.kand. , samtliga i ; för arbetstagarna: som ombud sekreteraren iLandsorganisationen i samt såsom experterLandsorganisationens medicinske expert , ingenjören och sekreteraren , båda i ,ombudsmannen i . ,utredningssekreteraren i ochförbundsjuristen i . Skyddmot förgiftningsrisker härrörande från bensen (engångs-behandling). Vidareframlades inför konferensen den rapport om s. k. apartheidpolitiksom generaldirektören skall utarbeta. Rapporten föranledde ingenåtgärd från konferensens sida. Underpunkt II på dagordningen antog konferensen budget för internationellaarbetsorganisationen avseende åren 19721973. Budgeten fastställdes tUl 69 674000 U.S. Följandeav konferensen fattade beslut, vUka hänför sig tiU punkterna V och VI pådagordningen, skaU i enlighet med artikel 19 av internationeUaarbetsorganisationens stadga underställas , nämligen 1) konvention (nr 135) om arbetstagarrepresentantersskydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet, 2) rekommendation (nr 143) i samma ämne, 3) konvention (nr 136) om skydd mot förgiftningsriskerhärrörande från bensen, 4) rekommendation (nr 144) i samma ämne. Texternapå engelska och svenska tUl nämnda fyra instrument torde få fogas tillstatsrådsprotokollet som bilagor 14. En särskild bilaga med förteckning översamtliga resolutioner som antagits vid konferensen torde få fogas tiU protokoUetsom bilaga 5. Jagtar i fortsättningen upp tUl behandling först de båda instrumenten om arbetstagarrepresentantersskydd inom företaget och därefter de som berör förgiftningsrisker vidanvändning av bensen. 1.2.Konvention och rekommendation om arbetstegarrepresententers skydd inomföreteget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet Fråganom arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för attunderlätta deras verksamhet togs upp tUl en första diskussion vid arbetskonferensens54:e sammanträde och ledde efter ytterligare överväganden vidkonferensen till att en konvention och en rekommendation antogs i ämnet.Efter sedvanlig utskottsbehandling antogs konventionen med 320 röster mot 5och 1 nedlagd och rekommendationen med 319 röster mot 7 och 15 nedlagda.Samtliga svenska ombud röstade för båda instrumentens antagande. Konventionensoch rekommendationens huvudsakliga innehåll Konventionenger uttryck åt den aUmänna principen att arbetstagarnas representanter iföretaget mäste effektivt skyddas mot åtgärder som skulle kunna lända dem tillskada, däri inbegripet avskedande, på grund av deras stäUning eller verksamhetsåsom arbetstagarnas representanter eller på gmnd av deras tillhörighet tUlfacklig orga- 1911: IQ 5 nisationeller deltagande i facklig verksamhet. Det anges uttryckligen att sådant skydd skaUgaranteras, i den mån arbetstagarna handlar i enlighet med gäUandelagstiftning, koUektivavtal eller andra gemensamt träffade överenskommelser. En annan allmän princip,som betonas i konventionen, är att representanterna skall åtnjuta sådanalättnader som är ägnade att snabbt och effektivt sätta dem i stånd att fullgörasina uppgifter. I det sammanhanget skall hänsyn tas till nationeUa särdrag iförhållandet mellan arbetsmarknadens parter och till vederbörande företagsbehov, storlek ocb möjligheter. Det förutsätts att företagets effektivaverksamhet inte menligt påverkas. Med uttrycket»arbetstagarnas representanter» avses i konventionen personer vUka på grand avnationell lagstiftning eller praxis är erkända som sådana, antingen de ärfackliga representanter, dvs. representanter utsedda eller valda avfackföreningar eller av medlemmar i sådana föreningar, eller valdaförtroendemän, dvs. representanter, som fritt valts av arbetstagarna iföretaget. förtroendemän är sådana som valts i enlighet med bestämmelseri nationell lagstiftning eUer i kollektivavtal och vilkas uppgifter inteomfattar åtgärder som erkänns såsom uteslutande förbehållna de fackligaorganisationerna. Inom ramen för denna definition överlämnas åt nationeUlagstiftning, kollektivavtal, skiljedomsutslag eUer domstolsbeslut attbestämma vilka slag av representanter som bör åtnjuta skydd och förmåner.Konventionen föreskriver vidare att när det i samma företag finns såvälfackliga representanter som valda förtroendemän skall, om så erfordras,lämpliga åtgärder vidtas dels för att garantera att förekomsten av valdaförtroendemän inte utnyttjas för att undergräva vederbörande fackligaorganisationers eller deras representanters ställning, dels för att främjasamarbete i alla hithörande frågor mellan de valda förtroendemännen samt defackliga organisationerna och deras representanter. Slutligen anges att konventionenkan bringas i tiUämpning genom nationeU lagstiftning, kollektivavtal eller påvarje annat sätt som är förenligt med nationell praxis. På denna punkt uttalarvederbörande utskott i sin rapport att det inte är nödvändigt att tillgripalagstiftning, om existerande metoder, bl. a. kollektivavtal, garanterar eneffektiv till-lämpning av instramentet. Rekommendationen uppreparhuvudpunkterna i konventionen och lämnar dessutom mera detaljerade anvisningari dessa frågor. Enligt rekommendationenbör särekUda åtgärder vidtas för att garantera ett tiUförlitligt skydd förarbetstagarnas representanter, om inte vederbörliga skyddsåtgärder, tillämpligapå arbetstagare i allmänhet, finns i tillräcklig omfattning. Som exempel påsådana särekilda åtgärder nämns ett detaljerat och noggrant angivande av deskäl som kan motiverauppsägning av anstäUningsavtal, samråd med, rådgivande yttrande från ellersamtycke av ett oavhängigt eller paritetiskt sammansatt organ innan uppsägningav en arbetstagarrepresentent bUr slutgUtig, en särskild besväreprocedur för arbetstagarrepresententersom anser att de blivit föremål för orättvis behandling, effektiv rättelse,innefattande bl. a. återanställning, i händelse av obefogad uppsägning,skyldighet för arbetsgivaren att bevisa att mot en representant vidtagen åtgärdvarit motiverad, företrädesrätt för arbetstagarrepresentant att kvarbli i arbetetvid personalinskränkningar. Irekommendationen förordas vidare att de grundläggande principerna för skyddetbör tUlämpas även på personer som ställer upp som kandidater vid val av arbetstagarrepresentantereller som upphört att vara sådana representanter. Personer som efter avslutatuppdrag såsom arbetstagarrepresentanter i det företag, i vUket de varitanställda, återgår i arbete i nämnda företag, bör vidare få behåUa elleråterfå aUa sina rättigheter. Beträffande arbetstagarrepresentanter, som utövatsina funktioner huvudsakUgen utanför företaget, bör frågan om deras rättigheterlösas av nationell lagstiftning, kollektivavtal, skiljedomsutslag eller beslutav domstol. Närdet gäller åtgärder för att underlätta arbetstagarrepresentanters verksamhetnämner rekommendationen att representanterna bör åtnjuta erforderlig ledighetutan löneavdrag eller förlust av sociala och andra förmåner för att utöva sinafunktioner som representanter i företaget. De bör också beviljas skäligledighet för att deltaga i fackliga möten, utbildningskurser, seminarier,kongresser och konferenser. Även ledighet av detta slag bör beviljas utanlöneavdrag eller förlust av sociala och andra förmåner. Frågan om vem som skallbestrida härav föranledda kostnader kan dock i dessa fall bestämmas genomnationell lagstiftning eller kollektivavtal eller på annat sätt som är förenUgtmed nationell praxis. Enligtrekommendationen bör vidare arbetstagarrepresentanter i företaget om såerfordras beredas tillträde till alla arbetsplatser i företaget ävensomföreträde inför ansvariga representanter för företagsledningen. De fackUgarepresentanter som bemyndigats därtUl av fackföreningen bör tiUåtas attregelbundet uppbära fackföreningsavgifter inom företagets område. Andrabestämmelser i rekommendationen behandlar rätten för fackliga representanteratt inom företagets lokaler anslå fackliga meddelanden samt att inom företagetsprida visst informationsmaterial. Vidare finns en föreskrift irekommendationen som innebär att företagsledningen på vissa villkor börtillhandahålla arbetstagarrepresentanter sådana materieUa hjälpmedel ochinformationer som kan behövas för utövandet av deras funktioner. Slutiigensägs i rekommendationen att fackliga funktionärer som inte är anställda iföretaget, men vUkas fackförening har medlemmar an- StäUdadäri, bör beviljas tiUträde tiU företaget. Villkoren för tillträde bör närmareregleras enligt metoder som anges i rekommendationen, bl. a. lagstiftning ellerkollektivavtal. Defrågor som behandlas i ifrågavarande konvention och rekommendation regleras ivårt land i huvudsak genom 6 kap. arbetarskyddslagen (1949: 1), lagen (1936:506) om förenings- och förhandlingsrätt samt överenskommelse den 20 februari1970 mellan () och iSverige (LO) om klubbordförandens ställning i företaget. Inte minst sistnämndadokument är av intresse för en bedömning av de båda instrumenten. Enredogörelse för i sammanhanget relevanta delar av överenskommelsen är därförmotiverad. centrala överenskommelsen mellan kom parternaöverens om bl.a. att tUlsätta en särskild arbetsgrupp med uppgift att avgeförslag i fråga om intagande i kollektivavtalen av bestämmelser om de lokalafackliga representanternas stäUning i företagen. På basis av arbetsgruppensarbete och efter överläggningar mellan parterna enades dessa om att antanyssnämnda överenskommelse om klubbordförandens ställning. Avinledningen till överenskommelsen kan följande återges. Arbetarnasrätt att bevaka sina intressen genom fackliga organisationer har gammal hävd ivårt land. Detta har haft stor betydelse för organisationsväsendetsutveckling. har förekomsten av fackliga organisationercentralt och lokalt alltmer kommit att uppfattas som en naturlig och självklarsak i samarbetet mellan arbetsgivare och anställda. De fackligarepresentanterna har viktiga uppgifter som kontaktmän mellan företag ochanställda och som informationsförmedlare. Ävenom det fackliga arbetet huvudsakligen utförs under fritid måste det mednödvändighet ibland ta del av arbetstiden i anspråk. Det är därvid inte baravisst förhandlingsarbete som måste beaktas. Hänsyn bör sålunda också tagas tUlatt klubbordföranden ibland störs i arbetet både av andra arbetare och avföreträdare för företaget som vill diskutera olika angelägenheter. Etteffektivt fullgörande av de fackliga åliggandena torde dessutom göra detnödvändigt att klubbordföranden ibland lämnar sin arbetsplats. Sådana avbrott iarbetet får dock endast ske i samförstånd med arbetsgivaren på sätt som dennedan upptagna rekommendationen anvisar. Den praktiska tUlämpningen avrekommendationens bestämmelser, liksom frågan om hur som normalt behövsför fullgörande av de fackliga åliggandena måste emellertid, med hänsyn till deskiftande förhållandena vid olika företag, avgöras från faUtiUfall. Enligtgängse uppfattning har det hittUls i princip ankommit på envar av parterna attvar för sig svara för dé kostnader det fackliga arbetet fört med sig. Dennagrundläggande värdering kvarstår. tidhar utvecklingen på sina håU lett därhän att vissa företag åtagit sig att helteller delvis svara för klubbordförandens lön, även under tid då han ägnar sigåt fackliga angelägenheter. Detta har berott på särskilda omständigheter såsomföretagets storlek, arbetslokalernas belägenhet, personalsammansättning,tillämpade lönesystem etc. SAF och LO har enats om att klubbordförandenskall erhålla ersättning från arbetsgivaren för sådan ledighet somklubbordföranden behöver åtnjuta under sin ordinarie arbetstid för att kunnasköta sina fackliga arbetsuppgifter inom företaget, under förutsättning att delokala parterna på förhand enats om den erforderliga tidsåtgången. Slutligenframhålls att partema har enats om att begränsa räckvidden av överenskommelsentill klubbordförande samt i den utsträckning som anges iförhandlingsprotokollet till sådana fackliga funktionärer som vid störreföretag har uppdrag som sektionsordförande, gruppordförande eller dylikt.Detta innebär att frågan om stäUningen för andra fackliga representanter vidföretaget eller sådana som inte är anställda vid företaget ej är reglerad genomöverenskommelsen. Ifråga om det materiella innehållet i överenskommelsen synes följandeparagrafer eller delar av dessa vara av särskilt intresse. Medklubbordförande avses den främste vid företaget anställde fackligerepresentanten. (§ 1) Klubbordföranden skall hafritt tillträde till olika avdelningar och arbetsplatser i den utsträckning somerfordras för att han skall kunna fullgöra sina fackliga uppdrag inomföretaget. Han skall sträva efter att organisera det fackliga arbetet så attminsta möjliga driftstörning uppstår. Innan klubbordföranden lämnar sitt arbeteoch vid återkomsten härtill skall anmälan göras till arbetsledningen.Klubbordföranden skall underrätta arbetsledningen på annan avdelning, som hanönskar besöka, om sitt ärende. Förbunden eller om förbunden enas därom arbetsgivarenoch klubben fastställer pä förhand omfattningen av den tid i genomsnitt pervecka eller annan tidsperiod, under vilken klubbordföranden efter anmälan ägererhålla ledighet från arbetet. (§ 2) Klubbordförandenäger för sådan frånvarotid som avses i § 2 erhålla ersättning för förloradarbetsinkomst. (§ 3) Om arbetarparten görgällande att uppsägning av klubbordföranden skett i anledning av hansverksamhet som klubbordförande, skall han kvarstå i anställningen intill desslokala eller, om sådana påkallats, centrala förhandlingar enligt huvudavtaletavslutats eller avgörande meddelats av arbetsdomstolen. Önskar part upptagasådan fråga till central förhandling eller tUl prövning av arbetsdomstolen,skall dock saken anhängiggöras efter det att lokala respektivecentrala förhandlingar i frågan avslutats. Rätten att kvarstå i anställningengäller dock ej därest avskedandet äger rum på grand av sådant klubbordförandensförfarande, som berättigar arbetsgivaren att häva arbetsavtalet. Klubbordförande,som av sin organisation kurser, konferenser eller annan dylikfacklig verksamhet, bör erhålla ledighet från arbetet. Framställning omledighet skall med hänsyn till planeringen avproduktionen om möjligt göras dagar före ledighetens påbörjande. Klubbordförandenbör beredas möjlighet att förvara för det fackliga uppdraget erforderligahandlingar m. m. i lämpligt utrymme på arbetsplatsen. Därest så är påkallatmed hänsyn tUl företagets storlek bör klubbordföranden jämväl erhålla tillgång tUltelefon och till lämplig lokal, där sammanträde eUer samtal med klubbmedlemmarkan äga rum. Iärendet har yttranden inhämtats från arbetsdomstolens ordförande, , LO,() och ILO-kom-mittén. Arbetsdomstolensordförande hänvisar tiU två yttranden som han under den förberedandebehandlingen av frågan avgivit till ILO-kom-mittén (1969 resp. 1970) ochmeddelar att han efter granskning av de nu antagna textema inte funnitanledning att göra några tillägg tiU vad han anfört i nyssnämnda yttranden. SAFanser med hänvisning särskilt till den i det föregående redovisade överenskommelsenoch till eljest på den svenska arbetsmarknaden förekommande praxis att Sverigebör kunna ratificera konventionen. Rekommendationen bör däremot inte föranledanågon åtgärd från statsmakternas sida. LOoch TCO finner att vad som stipuleras i konventionen i princip inte avvikerfrån gällande bestämmelser och praxis på den svenska arbetsmarknaden ochhemställer därför att konventionen ratificeras. Beträffande rekommendationenkonstaterar organisationerna att den inte till alla delar stämmer överens medvad som tiUämpas i vårt land. Det anses i första hand vara en fråga förarbetsmarknadens parter att överväga i vad mån rekommendationens bestämmelserbör beaktas i . ILO-kommitténuttalar att frågan om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget ochåtgärder för att underlätta deras verksamhet är ett ämne som det med förutangivna undantag i vårt land ankommer på arbetsmarknadsparterna att självareglera. Partema har också utformat en praxis på området, som enligtsamstämmigt uttalande i parternas remissyttranden i princip överensstämmer medinnehållet i konventionen. Med hänsyn härtill tillstyrker ilikhet med partsorganisationema att konventionen ratificeras av . Beträffanderekommendationen har arbetsmarknadsparterna konstaterat att den inte till alladelar överensstämmer med de principer som tiUämpas i . Det böröverlämnas åt partema att själva avgöra om och i vad mån de önskar följarekommendationens anvisningar. Enligt ILO-kommitténs mening bör rekommendationenmed hänsyn härtill inte f. n. föranleda någon åtgärd från statsmaktemas sida. 3.-4.Konvention och rekommendation om skydd mot förgiftningsrisker härrörande frånbensen Bensen- tidigare kallad bensol - är ett kemiskt ämne som i stor utsträckning användsinom industrin som råvara vid beredning av flera andra ämnen och som basproduktvid framställning av fenoler, plaster, pesticider, farmaceutiska produkter,explosiva ämnen och färgämnen. Vidare är bensen ett utmärkt lösningsmedel för fettämnen,gummi, lim och vissa plaster. Bensenhar visat sig ha en specifik giftverkan på den mänskliga organismen.Skadeverkan riktar sig framför allt mot de blodbildande organen med aUvarligablodsjukdomar som följd. På grand av att de sjukliga förändringarnahuvudsakligen uppkommer som ett resultat av påverkan av små mängder under långtid måste man betrakta bensenförgift-ning som en allvarlig yrkessjukdom. Föratt skydda arbetstagare från risker av detta slag krävs ett omfattandeförebyggande program med såväl tekniska som medicinska kontrollåtgärder. Sedanflera år tiUbaka har vissa arbetstagarorganisationer, särskilt inom tryckeri-,sko- och gummibranscherna, påkallat en sträng reglering av användning avbensen och lösningsmedel som innehåller bensen. Resolutioner med krav påliknande åtgärder har antagits av för dekemiska industrierna och av tekniska trepartsmöten för behandling av hithörandeproblem. Är1967 inkallade lLO:s styrelse ett expertmöte för att diskutera frågan i detalj,varpå styrelsen beslöt föra upp frågan på dagordningen arbetskonferensför behandling enligt proceduren för en-gångsdiskussion. Pågrandval av de resultat som expertmötet uppnått samt efter hörande avmedlemsstatemas regeringar understäUde internationella arbetsbyrån konferensenförslag till konvention och rekommendation i ämnet. Efter sedvanligutskottsbehandling antogs konventionen av konferensen med 339 röster mot O och6 nedlagda och rekommendationen med 333 röster mot O och 9 nedlagda. Samtligasvenska ombud röstade för båda instramenten. Konventionensoch rekommendationens huvudsakliga innehåll Konventioneninnehåller tre särskilt viktiga bestämmelser.