prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — göraspå det allmännas bekostaad, RLF ställer sig positivt tUl ätt man föradministrationen av den ulomprocessueUa rättshjälpen undersöker den utväg somadvokatsamfimdet har anvisat. 17 Fullföljd mot rättshjälpsbeslut 17.1 Promemoriiui I fråga om fuUföljd mot rättshjälpsmyndighetsbeslut anförs i promemorian att den särskUda prövning som pårättshjälpsmyndighetens vägnar sker genom rättshjälpsnämnden i vissa för denenskUde betydelsefuUa frågor ger erforderliga garantier för en noggrann ochtiU-förUtiig bedömning. Frågornas beskaffenhet är vidare sådan att något behovav en överprövning i syfte att erhåUa prejudikat knappast kan anses föreligga.Mot de beslut som fattas av rättshjälpsmyndigheten genom rättshjälpsnämndenskaU därför enligt förslaget talan inte få föras. Förslagetger emeUertid möjlighet tUl fuUföljd mot andra rättshjälpsmyndighelens beslutnämligen de som fattas av befattningshavare på rättshjälpsmyndigheten och somavser prövning av de ekonomiska frågoma i det föreslagna rättshjälpssystemet.När det gäUer prövningen av ersättningar till biträde och försvarare uttalas ipromemorian alt det vore av värde med en central instans dit sådana beslut kanöverklagas. En sådan central prövning är påkallad från rättssäkerhetssynpunktoch kan dessutom bidra tUl en effektiv kostnadskontroll och enhetUg praxisgenom vägledande prejudikat. Den naturliga prövningsmyndigheten är enligtpromemorian centralmyndigheten. Denna myndighet skall fastställa taxoma. Denhar därjämte att utfärda direktiv och anvisningar för rättshjälpsmyndigheternaskostnadsprövning. Enligt förslaget har den som medverkat vidutredning i angelägenhet där rättshjälp har bevUjats rätt tUl skälig ersättningav allmänna medel för sin medverkan, I de fall ersättning för utredning bestämsav rättshjälpsmyndigheten skall talan mot beslutet få fullföljas tUlcentralmyndigheten. beslut i vissa frågor om deekonomiska viUkoren för rättshjälp anses vidare vara av sådan betydelse förden rättssökande att talan bör kunna fullföljas mot sådant beslut. De beslutmot vUka talan skaU kunna föras är beslut om faststäUande av maximibeloppeller slutiig rättshjälpsavgift. Även i dessa fall skall talan fulföl-jas tUlcentralmyndigheten. Ytterligare skall talan mot rättshjälpsmyndighets beslutrörande auktorisation få föras hos centralmyndigheten. Mot centralmyndighetens beslut får enligtpromemorian talan endast föras i fråga om ersättning tUl biträde elleroffentlig försvarare. I promemorian anses det i och för sig i det enskildafallet vara fullt tillräckligt att frågan prövas av två myndigheter.Emellertid bör talan kunna fuUföljasmot ett ersättningsbeslut i syfte att få ett principavgörande i fråga om detaxor som skall tjäna till ledning för bestämmande av ersättningarna, Ipromemorian föreslås därför fullföljdsrätt tUl Kungl. Maj:t i statsrådet. De remissinstanser som har berört frågan anserallmänt att möjligheterna tUl fuUföljd har gjorts för snäva i förslaget, Sveahovrätt framhåller att fuUföljdsbestämmelserna är avsevärt snävare än enligtgällande rätt. Bestämmelserna är enligt hovrättens mening otUlfredsställandebl. a. från rättssäkerhetssynpunkt. En del av de remissinstanser som förordar att någoneller vissa frågor skaU prövas av domstol i stället för det regionala organetframhåller uttryckligen att talan då också bör fuUföljas i vanlig ordning domstolsvägen.Vissa avvikelser från denna ordning föreslås emeUertid i några yttranden,rådhusrätt och Föreningen och stadsdomareanser att besvär över domstols beslut om ersättning tUl offentiig försvarareeller annat biträde bör få ske tUl hovrätt men däremot inte längre, Malmöstads rättshjälpsanstalt förordar att domstolens beslut i kostnadsfrågoröverklagas hos centralmyndigheten. Därigenom skulle en enhetligkostnadskontroU kunna uppnås. Liknande synpunkter framförs av överåklagaren iGöteborgs åklagardistrikt. Några remissinstanser anser alt talan moträttshjälpsmyndighets beslut bör fullföljas tUl domstol. förordar att alla överprövningsfrågor utöver defrågor som enligt förbundets mening redan primärt skall ligga på domstol skall handläggas av domstol. Det gäller sålunda såväl de frågor som kan sägasvara av särskUd vikt för den enskUdes möjligheter alt ta tUlvara sina intresseni rättsligt hänseende som de som innefattar prövning av de ekonomiska frågoma isystemet, skulle därmed inte behövas. Enligt iJämtlands län bör bl, a. från rättssäkerhetssynpunkt möjlighet finnas tUlöverprövning av samtiiga rättshjälpsmyndighetens beslut. Talan torde lämpligenböra fullföljas till hovrätt eller annan överinstans och inte föras iadministrativ ordning. Enligt länsåklagaren i län bör de frågor, somenligt förslaget skall hänskjutas tiU rättshjälpsnämnden, med fördel kunnahandläggas vid domstol. Det förefaller därför onödigt att inrättakostnadskrävande rättshjälpsnämnder. Hovrätten för övre föreslår atträttshjälpsnämnds beslut i fråga, om rättshjälp bör beviljas eller upphöra,skall när det gäller processuell rättshjälp få överklagas tUl hovrätt. Skallrättegångsbiträde eller offentiig försvarare utses av annat organ än domstol,bör vidare enligt hovrätten som ett absolut minimikrav 1972: 4 215 medhänsyn tiU rättssäkerheten rättshjälpsnämndens beslut i sådan fråga fåöverklagas hos hovrätt. Några remissinstanser anser att ytterligare frågor utöver de i förslaget angivna bör kunna hänskjutas tUl rättshjälpsnämndensprövning. Föreningen ifrågasätter om inte ett beslutom avslag på begäran om anstånd med betalning av avgift bör kunna hänskjutastiU rättshjälpsnämndens prövning. Rådhusrätten i bar samma uppfattning ifråga om beslut om avslag på begäran att ställa säkerhet. Rådhusrätten iÖstersund förordar att beslut om preliminär rättshjälpsavgift skall kunnahänskjutas till rättshjälpsnämnden, framhåller atträttshjälpsnämnden inte skall ha att göra med fråga om ställande av säkerhetoch att någon möjlighet att få beslutet överprövat i högre instans inte finns. Förslaget att rättshjälpsnämndens beslut inte skallkunna överklagas har utöver vad som har framgått av det redan anförda möttsmed invändningar i åtskiUiga yttranden, LO anser att nämndens beslut bör kunnaefter besvär bli prövade av centralmyndigheten. Dessa frågor har en sådanväsentiig betydelse för sökanden att överprövning bör kunna ske. Dessutom ochkanske främst måste det med hänsyn till att en rättshjälpsnämnd skall finnas ivarje län vara nödvändigt alt en prejudikatbUdande myndighet finns för att engodtagbar, enhetlig rättstUlämpning skall komma till stånd. Att så sker är ettoeftergivligt rättssäkerhetskrav. Motiveringen i promemorian är här inteövertygande och talar mot de erfarenheter man har från övrigalänsadministrativa myndigheter, rättshjälpsanstalt anförliknande synpunkter. Även RR:s ledamöter framhåller behovet avprejudikatbUdning och anser att besvär bör kunna anföras tUl den centralamyndigheten och att vid denna inrättas ett organ motsvarande de lokalarättshjälps-nämnderna med uppgift att pröva besvären. Hovrätten för Nedre Norrlandoch är andra remissinstanser som inte kan godta att beslutenhos rättshjälpsnämnden inte får överklagas. Hovrätten anför att det kan varariktigt att något behov av överprövning i syfte att erhåUa prejudikat knappastkan anses föreligga. Risken för förbiseenden, felbedömningar och andra misstaglär dock inte vara utesluten. Enligt i bör talanfå föras mot rättshjälpsnämnds beslut att vägra rättshjälp eUer att beviljadrättshjälp skall upphöra. Rådhusrätten i framhåUer att den är medveten omatt det av praktiska skäl är nödvändigt att starkt begränsa rätten tiUfullföljd mot rättshjälpsnämndens beslut. Frågan är emeUertid, om intefullföljdsrätten har blivit alltför hårt beskuren i förslaget. Om rättshjälpsnämndentill biträde eller offentlig försvarare förordnar annan än sökanden har begärteUer återkaUar förordnande för biträde, kan ärendet för den enskilde parteneller den föreslagne försvararen eller biträdet 1972: 4 216 varaav så avgörande betydelse att möjUghet bör finnas att fullfölja talan tiUcentralmyndigheten, JK, hovrätten för , Göteborgsrådhusrätt, rådhusrätten i och Föreningen sladsdomare är remissinstanser som, enUgt vad som har sagts,föreslår att det regionala administrativa organet skall bestå av en friståendenämnd. Enligt JK bör överprövningen av rättshjälpsnämndens beslut kunnaanförtros åt organ med härför lämpad sammansättning i centralmyndigheten.Hovrätten för och rådhusrätten i anser deterforderligt med en klagorält mot de beslut som avses i 40 § i lagförslaget,varvid besluten enligt hovrätten bör kunna överklagas tiU centralmyndigheten,rådhusrätt och Föreningen och stadsdomareanser det märkligt att förslaget inte innehåUer någon besvärsrätt för det faUatt myndigheten har funnit att sökanden inte bör bevUjas rättshjälp därför att hanej har befogat intresse av att få sin sak prövad. Även frågor om en angelägenhethar samband med sökandens näringsverksamhet, om en utiänning är bosatt i riketeller om en angelägenhet har anknytning här i riket kan vara så svåra attbedöma att sökanden bör ha besvärsrätt. Enligt rådhusrättens och föreningensuppfattaing bör sökanden i princip kunna få dessa frågor prövade i tvåinstanser. Om frågan har avgjorts av rättshjälpsnämnden, synescentralmyndigheten vara en lämplig besvärsinstans. ÅtskiUiga andra remissinstanser har vid sinbehandling av frågan om intresseprövning och frågan om vem som skaU utserättegångsbiträde och offentiig försvarare som ett av flera argument motförslaget i dessa delar anfört att beslut i dessa frågor enligt promemorianinte kan överklagas. Hovrätten för Nedre anser attbesvärsrätten bör utvidgas tiU att omfatta aUa beslut somrättshjälpsmyndigheten fattar i frågor som rör administrerandet avrättshjälpen, t, ex, beslut om preliminär rättshjälpsavgift och tilläggsavgifteller beslut varigenom begärt anstånd med inbetalning av avgift har vägrats.Skulle den i promemorian föreslagna organisationen komma tiU stånd, uttalarSveriges advokatsamfund, bör under aUa omständigheter besvärsrätten vidgas tUlatt omfatta alla beslut som den lokala rältshjälpsmyndigheten fattar i frågorrörande avgiftssystemets tiUämpning, Även rådhusrätt och FöreningenSveriges häradshövdingar och stadsdomare anser att sökanden bör ha besvärsrätti så väsentliga frågor som beslut om preliminär rättshjälpsavgift,tUläggsavgift eller anstånd med betalning av avgift. Besvär bör kunna ske tillcentralmyndigheten, I några yttranden riktas vissa invändningar motcentralmyndigheten som besvärsinstans. När en person har erhållit rättshjälp,anför HD:s ledamöter, är bestämmandet av kostnadema för rättshjälpen, däri in- 1972: 4 217 begripetarvode till biträde, av betydelse för honom på det sättet att därigenom avgörsockså den slutiiga rättshjälpsavgiften, dvs. vad han har att erlägga tUlmyndigheten för rättshjälpen. Överstiger kostnaderna rättshjälpsavgiftensmaxunibelopp, saknar denna fråga praktisk betydelse i normalfaUet. I händelseav tvist mellan den som har åtnjutit rättshjälp och rättshjälpsmyndighetenrörande kostnadema exempelvis rörande fråga om skäligheten av viss kostnadeller fråga om behövligheten av det arbete som svarar mot viss kostnad tUlkommer enligt promemorian avgörandet rättshjälpsmyndigheten med rätt för densom har åtnjutit rättshjälp att föra talan hos centralmyndigheten. Avbestämmelsen att lagakraftvunnet beslut om slutlig rättshjälpsavgift fårverkstäUas i den ordning som gäller för lagakraftägande dom synes kunnautiäsas, att en rättslig prövning av tvisten inte är avsedd. Den sålundaangivna ordningen kan inte anses innehålla nöjaktiga rälts-skyddsgarantier förden som har erhållit rättshjälp. SärskUt om rättshjälpen har lämnats av denallmänna advokatbyrån kommer avgörandet för den som har åtnjutit rättshjälpenlätt att framstå som ett avgörande i egen sak. stårrättshjälpsmyndigheterna så nära, att besvärsrätten dit inte kan antas inge densom har åtnjutit rättshjälp trygghet. Vidare är att beakta alt tvisten kangälla frågor som inte lämpligen kan klarläggas genom ett administrativtförfarande. Sådan ordning bör därför gälla att tvisten i sista hand skall kunnaprövas av domstol eUer skUjenämnd, Detsamma gäller vissa fall då kostnademaöverstiger maximibeloppet, nämligen vid tillämpning av 10 § förslaget tUlrättshjälpslag. Rådhusrätten i anför att rättshjälpsmyndighelensämbetsutövning endast är ett utflöde av centralmyndighetens maktutövning ochatt centralmyndigheten således kan ifrågasättas som besvärsinstans över huvudtaget. Beträffande andra frågor än dem som rör ersättning tiU biträde elleroffentlig försvarare kan dock möjligen centralmyndigheten godtas sombesvärsinstans. framhåUer, i fråga om bestämmande avmaximibelopp, att sökande visserUgen får rätt att överklaga beslutet menendast genom besvär till en överordnad administrativ myndighet. En sådanöverprövning erbjuder inte samma rättssäkerhetsgaranlier som endomstolsprövning, allra helst som man nog inte bör blunda för risken att centralmyndighetenkommer att se som sin främsta uppgift att tUlse att det allmännas kostnaderhåUs nere. Som har berörts är HD:s ledamöter kritiskatUl den föreslagna fullföljdsordningen när det gäller ersättning tUl biträdeeller offentlig försvarare. Om intresset av kostnadskontroll anses böra ledatill att avgörandet i första instans i samtUga faU läggs hosrättshjälpsmyndigheten, bör rättssäkerhetssynpunktema tiUgodoses genom attfullföljdsordningen utformas på annat sätt än i förslaget. Fullföljdsordningenkan, i vart fall beträffande kostnader i undertätt, tänkas gå frånrättshjälpsmyndig- hetentUl hovrätt och i prejudikatfall tiU högsta domstolen, även i dessa fallmed talerätt för någon representant för den statliga rättshjälpsadministrationen.På förvaltningsområdet kan kammarrätt och regeringsrätten få liknande uppgiftersom överinstanser. Här kan inte utvecklas, hur detta system skulle kunnagestaltas beträffande andra domstolar. Mot det nu skisserade systemet kanmöjUgen erinras, anför HD:s ledamöter vidare, att det blir ganska kompliceratoch tidskrävande. Enklare vore att i stället inrätta en fast centralskiljenämnd som enda instans över rältshjälpsmyndigheten. En sådan nämnd kundeexempelvis innehålla en ledamot utsedd av centralmyndigheten, en ledamotutsedd av samt en ordförande hämtad från domstolsväsendet. Deviktigaste fördelarna med detta förslag vore, utom atträttssäkerhetssynpunkterna tiUgodoses, ökad enhetlighet och snabbhet iavgörandena. Oavsett om man väljer den ena eUer andra lösningen, kan det varaskäl att inkoppla även rättshjälpsnämnden på frågor om ersättningensbestämmande i första instans. Rådhusrätten i framhåller att det ifråga om ersättning till biträde eller offentlig försvarare föreligger ettklart motsatsförhållande meUan staten som arbetsgivare och advokaten somarbetstagare. Anses de aUmänna domstolama inte kompetenta alt avgöraarvodestvisler torde endera av två möjligheter återstå, antingen att sådanafrågor överlämnas tUl slutiigt avgörande av regeringsrätten eller att tvistemaavgörs av skUjenämnd, I förstnämnda fall torde det bli svårt att finna enlämplig mellanin-stans, medan en sådan torde bli obehövlig i det senare fallet.Enligt advokatsamfund är det tydligt alt en överprövning i administrativväg inte från rättssäkerhetssynpunkt är likvärdig med en domstolsprövning. De remissinstanser som närmare har berört fråganhar allmänt haft erinringar mot förslaget att talan mot centralmyndighetensbeslut om ersättning tUl biträde eUer försvarare skall få föras hos Kungl.Maj:t i statsrådet. , som anser att även andra centralmyndighetensbeslut skall kunna överprövas, är närmast av den uppfattningen att här ärfråga om ärenden, som det bör ankomma på regeringsrätten att ta ställningtill. Även hovrätten för Nedre ifrågasätter om inte överprövniagen istället borde ske hos regeringsrätten. Kritiska mot förslaget i denna del ärvidare JK, nedre justitierevisionen, hovrätten för , Göteborgsrådhusrätt, HD:s ledamöter, samt Föreningen stadsdomare. Enligt JK ter det sig helt främmande att Kungl. Maj:t i statsrådetskulle vare sig pröva ett ersättningsanspråk i ett sHrskUt fall eUer genom ensådan prövning ge vägledning för bestämmandet av taxor. Om det föreliggerbehov av ledande uttalanden för taxebestämningen, kan det ske genom direktivtUl de myndigheter som har att pröva ersätlningsfrågoma. 1972: 4 21'9 förslagetstrider mot de pågående strävandena att frigöra den högstaadministrativa och verkställande makten från avgöranden i enskUdarutinärenden. Hovrätten för , rådhusrätt ochFöreningen och stadsdomare anser att det inte finnsnågot behov av överprövning hos Kungl, Maj:t, Domstolsverksutredningenanför att motivet för fuUföljdsrätlen skulle vara att man därigenom kunde nåett principavgörande i fråga om de taxor, som skall tjäna till ledning förbestämmande av ersättningarna. Någon begränsning av fullföljdsrätten tUl enbartprincipiella frågor görs emellertid inte i lagtexten. Enligt utredningensmening kan detta leda tiU att även en mängd besvär i frågor utan principiellbetydelse kan komma alt behöva avgöras av Kungl. Maj:t i statsrådet. Frågan omfullföljd mot centralmyndighetens beslut torde enligt utredningens meningdärför böra övervägas ytterUgare, Om ifrågavarande ärenden avgörs avcentralmyndigheten i en sådan ordning som utredningen föreslår kan detövervägas om skäl finns att över huvud taget tiUåta fullföljd till Kungl,Maj:t. En annan tänkbar lösning kan vara att centralmyndigheten tUläggs rättatt meddela fuUföljdshänvisning tUl Kungl, Maj:t i de fall frågor avprincipiell art är för handen. 18 Kostnadema för reformen 18.1 Promemorian I promemorian redovisas en utredning som statskontorethar utfört på uppdrag av och som bl, a, avser enberäkning av den ökning av den ulomprocessuella och processuella rättshjälpensom promemorieförslaget skulle komma att medföra, en uppskattning avpersonalbehovet för rätlshjälpsmyndigheterna och de allmänna advokatbyråemasamt en beräkning av kostnadema för rätlshjälpsreformen. Vidsin beräkning av den ulomprocessuella rättshjälpens ökning skiljerstatskontoret mellan sådana ärenden i vilka avgiften skuUe överstiga eller varalika stor som rättshjälpskoslnaden och sådana ärenden i vUka subventioneradrättshjälp skulle komma att meddelas. Antalet ärenden i den första grappen, ihuvudsak ärenden i vilka endast råd och upplysningar, dvs, konsultationer,meddelas, skulle komma att öka från 23 000 tUl cirka 45 000 ärenden, I denandra grappen, som omfattar mera kompUcerade ärenden, skulle en ökning ske från30 000 till cirka 48 000 ärenden. Statskontoret understryker alt beräkningarnaav olika skäl måste bli osäkra och alt de redovisade siffrorna endast ger enungefärlig bUd av den ulomprocessuella rättshjälpens ökning, Kostnadema förden ulomprocessuella ärendemängdens ökning uppskattas tUl , 1972: 4 220 Utredningen om rättegångshjälp utförde vissaberäkningar av kostnadema för statsverket för det fall att utredningensförslag till vidgad rättegångshjälp genomfördes. Vid dessa beräkningar antogsatt kostnadema för rättegångshjälp åt parter med möjlighet att enligt gäUandelag få fri rättegång skulle bli oförändrade, I övrigt beräknades kostnademaför en s, k, fingerad rättegångshjälp. Därvid inhämtades uppgifter avbetydelse för beräkningama för vissa parter i ett slumpmässigt urval bland deunder 1962 av allmän underrätt eller hovrätt slutligt avgjorda tvistemålen. Statskontoret har vid sin beräkning av denprocessuella rättshjälpens ökning genom den föreslagna reformen använt sig avsamma material som utredningen om rättegångshjälp. En uppräkning har emeUertidskett av de inkomst- och rättegångskoslnadsbelopp som angavs i materialet från1962 och hänsyn har även tagits till att antalet avdömda tvistemål undergått enviss stegring , ökningen av det antal parter som i det föreslagnasystemet skulle komma att få subventionerad rättshjälp har beräknats tiU 18000, kostnadsökning uppskattas till . Statskontoret framhåller att undersökningen harsina begränsningar. a. har hänsyn inte tagits tUl alt rättshjälp tUl enstörre gmpp än den som kan erhålla fri rättegång kan väntas medföra attantalet rättegångar ökar mer än proportionellt mot ökningen av klientantalet.Någon uppskattning av den latenta "processbenägenheten" kan nämligenknappast göras. Vidare bygger beräkningarna på ett uppgiftsmate-rial som iåtskUliga avseenden är ofullständigt. a, saknas ledning för bedömning avden inverkan förekomsten av förmögenhet och skuldsättning skulle ha.Statskontoret erinrar också om att undersökningen inte har omfattat mål omgemensam ansökan om boskillnad, hemskillnad och äktenskapsskiUnad och inteheller mål vid ägodelningsrätter, expropriationsdomstolar, vattendomstolar,arbetsdomstolen och högsta domstolen. Jorddelningsmål och vattenmål vidhovrätt och vattenöverdomstolen har också undantagits. Motsvarande gäller förbrottmålen. Statskontoret framhåller dock alt kostnaderna för rättshjälp idessa mål inte torde påverkas i särskUt stor utsträckning av det föreslagnarättshjälpssystemet Vid sin uppskattning av personalbehovet utgårstatskontoret från de riktlinjer som i promemorian har dragits upp föruppbyggnaden av rättshjälpsmyndighetema och de allmänna advokatbyråema.Statskontoret föratsätter alltså att de nybUdade myndigheterna skaU ha en iförhållande tiU klientunderlaget lika stor kapacitet som redan befintiigarätlshjälpsanstalter. Samtliga myndigheter skall dessutom vara dimensioneradeför att ta hand om ungefär hälften av det ökade antalet tvistemål medrättshjälp som kan förutses. Vidare föratsätts i viss motsats till vad som ipromemorian har angetts som riktlinje att ök- 1972: 4 221 ningenav den ulomprocessuella ärendemängden helt tas om hand avrättshjälpsmyndighetema och de allmänna advokatbyråema. Däremot tar statskontoret vid sina beräkningar intemed det förhållandet att advokaterna på de allmänna advokatbyråema i det nyarättshjälpssystemet föratsätts åta sig en betydligt större andel av uppdragensom offentlig försvarare. Statskontorets beräkningar leder tUl att antaletjurister som behövs för att fullgöra de uppgifter som ankommer på de aUmännaadvokatbyråema bör vara 207. I fråga om rättshjälpsmyndigheternasmyndighetsfunktioner understryker statskontoret att det föreligger vissasvårigheter att nu i detalj dimensionera myndigheterna. Det finns ingen samladöverblick över genomsnittlig tidsåtgång och kostnad för sådana uppgifter, somf, n. fullgörs vid domstolama men som är avsedda att överflyttas tUl rättshjälpsmyndigheterna.Man vet sålunda inte vUken tid som i genomsnitt åtgår för sådana uppgifter somalt pröva ansökningar om fri rättegång, förordna offentlig försvarare ochgranska arvodesräkningar. Endast grova uppskattningar kan därför göras avpersonalbehovet för dessa uppgifter. Statskontoret utgår från att dessa ochövriga administrativa uppgifter tiU stor del kommer alt skötas avjuristpersonal och beräknar, att uppgiftema vid de störte och medelstorarättshjälpsmyndigheterna kommer att kräva 14 juristtjänster. De administrativauppgifterna vid de minsta myndighetema anses kunna skötas av den tidigareframräknade personalkadern. Den övriga personalen vid rättshjälpsmyndigheternaoch de allmänna advokatbyråerna bör enligt statskontorets beräkningar uppgå tiU309 personer. Statskontoret påpekar alt beräkningen avpersonalbehovet har en schablonmässig karaktär. Hänsyn har bl, a, inte tagitstUl befolkningstäthet och regionala skUlnader i inkomstfördelningen med däravföljande skilda behov av rättshjälp. Inte heller har hänsyn tagits tUl eventuellaskiUnader i "processbenägenhet" som kan föreUgga i skUda delar avlandet. Latenta tidigare inte framkomna behov av juridiskt biträde harockså lämnats utanför kalkylen. De framräknade värdena kan därför behövajusteras på basis av praktiska erfarenheter, framför allt sådana som vunnitsvid de nuvarande rättshjälpsanstalterna. Den årliga kostaadsökningen för statsverket genomden föreslagna reformen beräknas totalt tUl .