prop · FV031 · 1972-12-31 00:00:00 — Restriktivitet bör iakttas vid meddelande av sådana tillstånd. Enbart det förhållandet all enorganisation anser del förenligt med sina eller sina medlemmars intressen attbedriva arbetsförmedling mot avgift i egenregi är enligt utredningens mening inte tUlräckliga skäl att bevUja tillstånd. Inte heller denomständigheten alt den offentiiga arbetsförmedlingens service inomnågon sektor av arbetsmarknaden på gmnd av knappa resurser anses varakvantitativt otiUräcklig bör utan vidareleda till att tiUstånd meddelas att driva organisationsförmedlmg. Det avgörande vidprövningen av fråga om tUlstånd skaU lämnas organisation att bedriva avgiftskrävandearbetsförmedling bör vara behovet avsådan service som arbetsförmedlmgen inte kan eUer bör tUlhandahålla. Dettabehov kan vara gmndat på att arbets- eller anställnings-viUkoren inom något avsnitt av arbetsmarknaden tUl sin karaktär väsentligtskiljer sig från vad som är vanligt på arbetsmarknaden i övrigt, var- 1972:1 BUaga 13 78 förförmedlingsservicen inte lämpligen kan tillgodoses inom ramen för denoffentiiga arbetsförmedlingens verksamhet. Utredningen finner att en : splittring avförmedlingsverksamheten på ett flertal förmedlande organ medför avsevärdaolägenheter. För enskildaförmedlingskunder innebär det behov av kontakter med flera förmedlingar och detfinns risk att de avgiftskrävande förmedlingarnas intresse koncentreras,på de kunder som kan ge det bästa ekonomiska utbytet. En splittradförmedlingsverksamhet försämrar också möjligheterna för arbetsmarknadsorganenatt få informationer om arbetsmarknadsläget,varigenom den övergripande planeringen försvåras. Mot denna bakgmnd anserutredningen all ansökningar om tUlstånd att bedriva organisationsförmedlingbör behandlas restriktivt. Huvudansvaret förförmedlingsverksamheten inom hela arbetsmarknaden måste enligt utredningens uppfattning åvila denoffentliga arbetsförmedlingen som också är bärare av arbetsmarknadspolitiken.I den mån det föreUgger behov att komplettera denna verksamhet bör det ske genom ett begränsat antalorganisalionsförmedlingar. Om ;flera organisationer är verksamma inomsamma yrkesområde och anser sig ha behov av egen förmedlingsverksamhet bör iförsta hand en samverkan eftersträvas. Vissa krav måste enligt utredningenställas på de sammanslutningar som får tiUstånd att drivaorganisalionsförmedlingar. Tillstånd bör för delförsta meddelas endast sammanslutningar av arbetstagare eller arbetsgivare och stora krav måste ställas påorganisationsstabiUtet och samhällsansvar.Som exempel på sådana sammanslutningar nämner utredningen fackligaorganisationer eller branschorganisationer av arbetsgivare. Endast idet fall flera sådana organisationer sammansluter sig i en förening för allgemensamt ;lillgodose ett förmedlingsbehov kan en för ändamålet bildad föreningbedömas lämplig som huvudman för enorganisalionsförmedling. Organisationer, vilkas enda eller huvudsakligasyfte är att vara bärare av ett tillstånd all driva förmedling, bör inte kommai fråga, Organisalionsförmedlingarnasverksamhet bör liksom .hittills -genom föreskrifteri tillstånden begränsas dels yrkesmässigt, dels genom alt endast organisationens medlemmar får utnyttjaförmedlingens service. Åtgärder från organisationens sida att .genom t, ex,stadgebestämmelser eller avtal tvinganågon att utnyttja förmedlingen bör inte accepteras. Organisationsförmedlingarnas service skaU varaett komplement tiU den offentliga förmedlingen. Delta måste enligtutredningens mening tolkas så att organisalionsförmedlingen skall vara en vägbland flera för en medlem i organisationen att få .förmedlingsservice, men det.bör ligga i hans fria val om han vill utnyttja den eller inte. Av samma skälbör det inte accepteras att en organisationsom har tillstånd alt bedriva avgiftskrävande arbetsförmedling genom avtalbegränsar sin motparts möj- 1972:1 Bilaga 13 79 ligheteralt fritt välja vilken förmedlingsform han vill använda sig av. De förhållanden somgör att tillsynsmyndigheten vid etl visst tillfälle meddelar tillstånd att bedrivaorganisationsförmedling kan komma att ändras genom att den offentiigaförmedlingens resurser förstärks eller på annat sätt. Tillstånd bör därförmeddelas endast för en bestämd tid för atttillsynsmyndigheten skall få möjlighet till omprövning. Tiden för tillstånden bör emellertid avpassas så altrimliga behov av planering av verksamheten kan tillgodoses. Förmedlingsavgiftemabör liksom fastställas av på grundvalav budgetförslag som upprättas av huvudmännen.Avgifterna för förmedlingar, som arbetar inom i huvudsak liknande verksamhetsområden, bör ligga på samma nivå. Förmedlingsavgifternahar med något undanlag beräknats i procent av den förmedlades lön.Enligt utredningen bör försök med fasta avgifter eller en kombination av fasta och procentuella avgifter göras. Vissa grundläggande krav bör ställas påden personal som är anställd hos organisationsförmedlingar, I första hand börsläUas krav på kunskap om del yrkesområdesom förmedlingen skall betjäna, Gmndläggande kännedom om förhåUandena påarbetsmarknaden och om arbetsförmedlingens verksamhet och roll isamhället bör vara ell viUkor, Vidare böreftersträvas erfarenhet av konlaktarbele, I den mån så bedöms erforderligtbör möjlighet öppnas för organisalionsförmedlingarnas anställda att utan kostnad för statsverket deltai utbildning av förmedlingspersonal,Organisalionsförmedlingarnas perso:ial bör inte tillåtas bedriva ellereljest vara engagerad i affärsverksamhet inom förmedlingens verksamhetsområdeeller därtill gränsande områden. Personal hosorganisationsförmedlingar bör inte ha sådana anstäUningsvUlkor all de har ett privatintresse av det ekonomiska utfallet avförmedlingsverksamheten. Förmedlingspersonalen bör i stället avlönas medett i förväg fastställt belopp per tidsenhet och uppgift om personalens avlöningsförmåner bör tillsammansmed budgetförslaget överlämnas tUl . Utredningen föreslårvidare en effektivering av tillsynen över organisationsförmedlingarna. Härförkrävs en kontinuerlig insyn i verksamheten genom att tillsynsmyndigheten utseren revisor att delta i granskningen av förmedlingens verksamhet och räkenskaper.Redovisningarna bör formaliseras genom att tiUsynsmyndigheten utarbetar blanketter härför. Även omorganisationsförmedlingarna enligt utredningens förslag kommer att åtminstone delvis arbeta påområden som inte läcks av den offentiiga arbetsförmedlingen, kommer derasverksamhet att så nära anknyta lill den verksamhet som arbetsförmedlingenbedriver att ett nära samarbete kommer att vara nödvändigt. 1972:1 Bilaga 13 80 samarbete, som huvudsakligen bör ske på del lokalaplanet, bör tiUsynen överorganisationsförmedlingarna när del gäller den egentliga förmedlandeverksamheten ske genom länsarbetsnämnderna. För samarbetet börfasta regler utformas. Regelbundna överläggningar bör äga rum med relativtkorta intervaller meUan företrädare för organisationsförmedlingarna ochtjänstemän med uppgifter på närmast motsvarande område hos den offentligaarbetsförmedlingen. Utbyte avinformationer skall ske i den omfattning vederbörande länsarbetsnämnd anser erforderligt. Ledamoten anför i etl särskilt yttrande att en restriktivare inställning tillenskUd förmedlingsverksamhet inte bör komma i fråga så länge den offentiigaförmedlingen faktiskt inte fullgör förmedlingsuppgifter på ifrågavarandeområden i sådan omfattning att enskild förmedling blir överflödig. Lindeborganser därför att enskild förmedling tills vidare bör tiUålas på oförändradegrunder, dvs. utan diskrelionär prövning och utan tidsbegränsning. Utredningens expert förbundssekreterarenBertil Wendelborn framhåller särskilt att direktiven enligt hans mening barutformats så att den principiella frågan omorganisalionsförmedlingar skaU tiUåtas borde ha prövats av utredningen. Vidareframhåller Wendelborn att tillräckliga resurser bör anslås så att denoffentUga förmedlingen i sin verksamhet inte behöver kompletteras med vare sigkostnadsfria eller avgiftskrävandeorganisalionsförmedlingar. Enligt Wendelborns mening är utredningensställningstaganden i vissa avsnitt grundade på felaktiga förutsättningar och kommer, om de förverkligas, ej altinnebära en eftersträvad förändring av förmedlingssituationen. Om den offentliga förmedlingen inom någotområde på gmnd av knappa resurser är kvantitativt otUlräcklig bör detta kunnautgöra anledning lill upprättande av organisalionsförmedling. Sådan verksamhetbör inte vara begränsad enbart till medlemmar i den egna organisationen men naturiiglvis till avgränsade branschereller verksamhetsområden. Anledningen härtill är den obalans som uppstår genomall exempelvis arbetstagarnas organisationsförmedlingar begränsas isitt utbud av arbetskraft tiU de egnamedlemmarna men har tiUgång till samtUga arbetsplatser. Omvänt blir arbetsgivarnas organisationsförmedlingar begränsadetill de egna medlemmarnas arbetsplatser men får tUlgång till helaarbetskraftsutbudet. Delta skapar en från arbetstagarnas synpunkt inte önskvärdsituation. förslag om förmedlingsavgifternas konstmk-tion anförWendelborn att kostnaderna för organisationsförmedlingarnas verksamhet inte börbelasta arbetsmarknadens parter utan bestridas av aUmänna medel. I andra handbör övervägas ett system med låga fasta avgifterkompletterat med anslag av allmänna medel. Prop.1972:1 Bilaga 13 81 Vad utredningen haranfört om behovet av kompletterande förmedlingsserviceinom varvsindustrin har godtagitsav flertalet remissinstanser. ansluter sig tillutredningens uppfattning att den offentUga arbetsförmedlingen har godamöjligheter all inom varvsinduslriområdet lämna fuUgod service och anför att en utbyggd personalpoUtUc vidvarvsföretagen och den skärpta lagstiftningeni fråga om olaga arbetsförmedling kan bidra därtiU. Kommerskollegiumframhåller att åtgärder uiom varvsindustriområdet behövs både från varvens egen och frånden offentliga arbetsförmedlingens sidamen anser att några större effekter av en intensifierad förmedlingsverksamhetknappast kan påräknas. Kollegiet understryker utredningens uttalandeatt tillgodoseendet av varvens arbetskraftsbehov kan komina att fordraytterligare åtgärder inom arbetsmarknadspolitikens ram. LO och betonar alt en väsentiig del av insatserna för att lösa rekryteringsproblemen inom varvsindustrinmåste ske direkt inom företagen. De förordar båda att det inflytande somstatsmakterna genom tillkomsten av samarbetsavtalet mellan de störrevarvsförelagen har fått i den s.k. styrande kommittén för varvsindustrin börutnyttjas för alt åstadkomma nödvändiga förändringar i fråga om arbetsmiljöoch anstäUningsvUlkor på varven. Ett ökat samarbete mellan förmedlingen och defackUga organisationema bör vidare prövas.En plan för avveckling av uthyrningsfirmornas verksamhet inomvarvsindustrin bör utarbetas i syfte att alla som arbetar på ett varvskall vara anställda av varvsföretagel. I fråga om kompletterande förmedlingsserviceinom kontorsområdet anför kommerskollegium att den offentliga arbetsförmedlingen måste ha resurser att gearbetssökande och arbetsgivare en sådan service att utrymme inte kommeratt finnas för enskild, vinstsyftande verksamhet som i realiteten är förmedUngav arbete. Liknande synpunkter anläggerNöjesföretagens personalförbund som understryker vikten av att arbetsgivare ocharbetagare inte erhåUer sämre servicevid förmedUng av korttidsanstäUningar än vid annan förmedling avarbete. Även i uttrycker sintillfredsställelse över utredningens förslag om ökade resurser till den offentiiga arbetsförmedlingen förförmedling av korttidsanställningar på kontor. Enligt föreningenserfarenhet är sådan förmedling ofta relativt sett mycket mera tidskrävande änvanlig förmedling. SHIO framhåller allorganisationsförmedlingarna och tidigare skrivbyråerna bland sina kontakter i stor utsträckning hararbetskraft som mera direkt är inriktad påkortvarigt, ibland längre men ofta varierande arbete och som i vissafall torde skilja sig från den som söker arbete Prop.1972:1 Bilaga 13 82 via den offentiiga arbetsförmedlingen.Upprustningen av de offentliga arbetsförmedlingarna bör enligt SHIO inriktas påatt kunna utnyttja också den typ av arbetskraft som del här är fråga om på etleffektivt sätl. TCO delar utredningensprincipieUa uppfattning, alt all arbetsförmedling skall lämnas kostnadsfrittgenom del allmännas försorg. Att så inte sker kan enligt TCO:s meninghuvudsakligen förklaras av arbetsförmedlingens otillräckliga resurser ochbrister i förmedlingsorganens arbetssätt. handelskammarehar i och för sig inget all erinra mot en förbättring av den offentligaförmedlingens verksamhet inom kontors-området men förklarar sig bestämt hävdaatt samhället och näringslivet skulle kunna få en både billigare och väsentiigteffektivare service pä detta område genom de privata skrivbyråernasförmedlingsverksamhet. Även andra handelskamrar liksom SHIO understryker attambulerande skrivbyråer fyller en värdefull funktion. ställer sig kritiskt till utredningens förslag allbygga ul den offentliga arbetsförmedlingens resurser. Flera remissinstanser,bl, a. SAF och SHIO, beklagar alt utredningen inte mera preciserat har beräknatbehovet av förstärkning av arbetsförmedlingensresurser. Statskontoret pekar på attden skärpta lagstiftningen i fråga om olaga arbetsförmedling redan har trätt ikrafl. Risken är uppenbar att olaglig uthyrningsverksamhet etableras i nya ochförtäckta former om inte den offentliga arbetsförmedlingen förstärks förändamålet. Liknande synpunkter framför TCO. Förslagetom en förenklad rutin vid förmedling av tillfälligakontorsanställningar, varigenomförmedlingen efter överenskommelse med arbetsgivaren också bemyndigasmeddela formellt anställningsbeslul, finner statskontoret principiellt betänkligt.Arbetsförmedlaren skulle därigenom komma all företräda etl från denarbetssökandes synpunkt motsatt partsintresse, vUkel kan medföra enförtroendeklyfta mellan förmedlaren och den sökande. Förfarandet innebär ocksåett direkt avsteg från nuvarande praxis. Statskontoret avstyrker utredningensförslag på denna punkt. Däremot tillstyrker statskontoret utredningens övrigaförslag tUl utvecklad metodik i förmedlingen av korttidsanstäUningar påkontorsområdet, bl. a, genom uppsökande verksamhet vid särskildainformationskontor. Liknande uppfattning har . Även SAF avvisar tankenpå en utvidgning av arbetsförmedlingens funktion till att omfatta formellaanställningsbeslut. En uppdelning av anställningsbefogenheten ocharbetsgivaransvaret i övrigt på två händer skulle kunna komma att ge upphovlill tvister om vad som avtalals beträffande t. ex. arbetstidens längd, lönoch andra anstäUningsvUlkor. 1972:1 Bilaga 13 83 Föreningen vänder sig vidare mot förslaget omregistrering av korttidsanställningar, TUl de remissinstansersom ställer sig positiva till utredningens förslag om principer för organisationsförmedlingarnasverksamhet hör statskontoret,, och . Uppfattningen altbristande resurser hos den offentliga arbetsförmed-Ungen inte skall utgöragrund för förmedlingslillstånd överensstämmer enligt kommerskollegium inte medhuvudmålet för arbetsförmedlingsverksamheten att bereda den enskilde möjlighetlill arbete. Kravet att den offentliga arbetsförmedlingens marknadsandel skallvara så stor att förmedlingen kan fungera som ett effektivt instrument församhällets arbetsmarknadspolitik tillgodoses enligt kollegiets mening väl genomden nära anknytning till den offentliga förmedlingen som organisationsförmedlingarnaavses få, varför någon inskränkning av organisalionsförmedlingarnas verksamhetutifrån delta krav inte synes påkallad. Kollegiet ansluter sig tiU förslagetatt tUlstånd bör meddelas endast sammanslutningar av arbetstagare ellerarbetsgivare och att stora krav måste SläUas på organisationsstabilitet ochsamhällsansvar. Samma inställning redovisar TCO, som dock anser att nuvarandeorganisalionsförmedlingar bör få förnyat tiUstånd att bedriva sin verksamhet,även om de inte uppfyller kravet alt vara arbetslagar- ellerarbetsgivarorganisation, så länge de i övrigt arbetar på ett sätt som kan krävasav organisationsförmedlingar. Även biträderförslaget om att tillstånd till organisationsförmedling bör meddelas endastsammanslutningar av arbetstagare eller arbetsgivare. Föreningen anser altarbetstagarnas berättigade, ofta socialt motiverade behov av individuellbehandling och rådgivning inte får eftersättas genom alltför långtgåendecentralisering och mekanisering av förmedlingsarbetet. Arbetsmarknadsslyreisenstryker starkt under att tUlstånd lill organisalionsförmedling skall beviljasmed stor restriktivitet och endast när garantier föreligger, alt deavgiftskrävande förmedlingarnas verksamhet utövas med beaktande avmålsättningen för arbetsmarknadspolitiken. Styrelsen framhåller att förslagetom vidgad samverkan mellan den offentliga arbetsförmedlingen ochorganisationsförmedlingarna inte får leda till att de senare övervältraruppgifter och ansvar för från deras synpunkt mindre attraktiva kunder på denoffentliga förmedlingen. Enligt FHR ochFolkparkernas centralorganisation skulle samarbetet mellanorganisationsförmedlingarna och den offentliga arbetsförmedlingen bäst främjasgenom en strävan att sammanföra organisationsförmedlingarna inom resp,yrkesområde eller bransch i en samverkande förmedling, LO anmärker altutredningen utan tillfredsställande motivering har avvisat möjligheten altöverlåta allt förmedlingsarbete inom kontors- 1972:1 BUaga 13 84 områdetpå offentiiga organ. Enligt LO:s uppfattning bör all organisationsförmedling avvecklas. Om en sådan avvecklingskulle medföra problem anser LO alt dessa förmedlingar dels bör slå underinspektion av arbetsmarknadsverket, dels erhålla ersättning avstatsmedel för sin verksamhet. Enligt LO:smening bör största restriktivitet tUlämpas vid tiU-ståndsgivning. Sammainställning har och . Inte heller anser alt något behov alt permanenta debefintiiga organisationsförmedlingarnas verksamhet föreligger. Motsatt uppfattning har bl. a.handelskamrarna, som, med undantag avhandelskammaren i , i huvudsak avstyrker utredningens förslagbeträffande organisationsförmedlingarna. Särskilt vänder sig handelskamrarnamot förslaget om diskrelionär tillståndsprövning. SAF ansluter sig till vad ledamotenLindeborg i sitt särskilda yttrande har anfört i fräga om förutsättningarna föroch verksamheten vid organisationsförmedlingarna.Föreningen avstyrker sålunda förslaget att tillsynsmyndighet i varje särskiltfall skall pröva om det från arbetsmaik-nadspolitiska sjmpunkter finnsbehov av enskUd förmedling innan tillståndmeddelas. för hotell och restaurangeransluter sig tiU de av SAF anförda synpunkterna. Även SSKF, SHIO och anser attorganisationsförmedlingarna bör få fortsätta sin verksamhet som hittills.Målsättningen för den offentliga arbetsförmedlingen bör enUgtkontorsserviceförbundet inte vara att fuUtut ersätta de marknadsfunktioner som utövas av organisationsförmedlingen,i varje faU så länge dylik förmedlingsverksamhet visar sig fyUa en värdefull funktion utan att medföra några påvisbara olägenheter.Det bör vara tiUräckligt att uppställer vägledandenormer för verksamhetens bedrivande samt erforderUga föreskrifter för kontroU av normernas efterlevnad. Samma uppfattningredovisar , tUl vars yttrande för hotell och restauranger ansluter sig i dedelar som har särskild betydelse för restaurangnäringen. Sådana representativa fackliga organisationer på arbetsmarknaden somhar annat huvudsyfte än förmedling bör enligt ulan diskrelionärprövning och utan begränsning beträffandetiden få bedriva förmedlingsverksamhet, om med-lenmiarna bedömer sigbehöva ombesörja sådan egenservice. Flera remissinstanser stäUer sig kritiskalill utredningens förslag om att begränsamöjligheten att utnyttjaorganisationsförmedling till medlemmar i den egna organisationen,FHR Uksom åberopar härvidlag var experten anför. Enligt FHRskulle en sådan begränsning fördyra verksamhetenoch sänka dess effektivitet. SHIO och SSKF anlägger liknandesynpunkter. menar att begränsningen skullekunna ge upphov både tUl oskälig konkurrensbe- 1972:1 Bilaga 13 85 gränsning och avgiftsdebitering i form av medlemsavgiftersom kan innebära ettkringgående av föreskrifterna om självkostnadsdebitering. förklarar sigdela utredningens uppfattning attorganisationsförmedUngarna endast skall få lämna service åt tiU vederbörande organisationer anslutna menunderstryker att medlemskap i en organisation inte får utgörahinder för utnyttjande av annan förmedUng, anför all allasberättigade krav på service inte kommer attkunna tiUgodoses, om enskUd arbetstagare eUer arbetsgivare utestängs från möjligheten att utnyttjaorganisalionsförmedling, i varje fall till dess den offentligaförmedlingens resurser har byggts ut, LO anser, med deutgångspunkter som tidigare redovisats, att organisationsförmedling skaU förmedla uppdrag även åt ickemedlemmar i den organisation som är huvudman för förmedlingen. Beträffande begränsning i tiden avtillstånd att bedrivaorganisationsförmedUng föreslår SSKF att tillståndet bör omfatta av med varsel, medanSvenska kontorsserviceförbundet anser att tiUstånd bör lämnas för såavvägd tid att det kan vara förenligt med simd ekonomi ur planeringssynpunktatt uppta verksamheten på något , TCO anser att tUlstånd ej bör gesför i sänder. Utredningensförslag om försök med fasta förmedlingsavgifter eller en kombination av fastaoch procentuella avgifter berörsav några remissinstanser. Folkparkernas centralorganisation anser att någonrisk inte föreUgger att systemet medprocentueUt beräknad förmedlingsavgift skiUle medföra att förmedlingarnakoncentrerar sina ansträngningar på objekt som ger det största ekonomiskautbytet förutsatt att den förmedlande personalen inte tUlåts vara provisionsavlönad. Procentsystemet ärallmänt intemationeUt accepterat och utgör endast ett sätt attfinansiera verksamheten. Liknande synpunkteranför , som säger sig ha erfarenheten attdet procentuella systemet för avgiftsberäkningen fungerar tiUfredsställande,är lätthanterligt och föga arbetskrävande. Varje annat mera nyanserat beräkningssystem torde bU mera kompUcerat och arbetskrävandeoch sålunda fördyra förmedlingsarbetet. Något hinder bör enUgt MEF:s uppfattninginte möta mot att förmedlingspersonalenslöneförmåner tiU någon del baseras på provision, eftersom medlemmamasintressebevakning torde utgöra tillräcklig garanti för att förmedlingsarbetetinte koncentreras på objekt som ger det bästa ekonomiska utbytet. I fråga om personalen vid organisationsförmedlingarna uttalarFolkparkernas centralorganisation att nu gällande bestämmelse att förmedlingspersonalen skallgodkännas av inte har fungerat och därför tordevara överflödig. 1972:1 Bilaga 13 86 ansluter sig till experten förslag attorganisalionsförmedlingarnas personal skall erbjudas möjlighet att delta idelar av interna utbildning av förmedlingspersonal. Utredningens förslagom tillsyn avorganisalionsförmedlingar tillstyrksav statskontoret och , medan SAF avvisar förslaget omkontroll genom en särskUt utsedd revisor. SAF anser all den granskning som f.n. sker är tillfyllest. SSKE uttalar attregelbundna överläggningar bör äga rum mellan företrädare för organisationsförmedlingarnaoch. den offentiiga arbetsförmedlingens tjänstemän på närmast motsvarandeområde samt att organisationsförmedlingarnabör åläggas, att till eller vederbörandelänsarbetsnämnd lämna regelbundna rapporter om vidtagna förmedlingsåtgärder. Organisationsförmedlingarna bör enligt förbundetåläggas att till arbetsförmedlingen remittera sökande som bedöms vara i behovav mera omfattande information, utbildning eller ekonomiskt stöd för att fåanställning. En regelbundenrapportering från organisationsförmedlingaraa av vidtagna förmedlingsåtgärder skulle enligtSHIO:s uppfattning undanröja utredningens farhågor för attarbetsmarknadsstyrelsen genom organisationsförmedlingars tillkomst inte skullekunna få fullständig överblick över arbetskraftsförhållandena. OcksåFolkparkernas centralorganisation anser alt rapportering bör ske tillarbetsmarknadsstyrelsen. ProgrammetYrkesmässig och geografisk rörlighet