prop · FV0358 · 1972-12-31 00:00:00 — Enledamot av utredningen förordar dock en annan form för reklampålagan än den somövriga ledamöter uttalat sig för. Utredningenanger, att dess mål varit att utforma en pålaga av allmän räckvidd med endastsädana inskränkningar som betingas av skattetekniska skäl. Det har dockansetts berättigat, att från beskattning ta undan reklamformer som beloppsmässigtär av mindre betydelse, om därmed väsentliga praktiska fördelar stått att vinnaoch inga konkurrenssnedvri-dande verkningar kunnat befaras. Valav beskattningsform Vid utformning av pålagan har utredningen närmare övervägttvå principiella beskattningsformer, nämligen en punktskatt på reklamsäljarnasomsättning och en omkostnadsavgift på reklamköparnas reklamkostnader. I frågaom valet mellan dessa båda alternativ tar utredningen inledningsvis upp fråganom beskattningsformens betydelse för det tidi- 1972: 58 31 Ett sådant institut kan enligt utredningenanvändas vid båda beskattningsformerna. Omkostnadsavgiften anses dock i dettahänseende vara enklare att tillämpa än punktskatten eftersom befrielse frånpunktskatt berör både den skattskyldiga reklamsäljaren och reklamköparen.Utredningen framhåller dock, att det är möjligt, att dess slutiiga övervägandenbeträffande befrielseinstitutet leder fram till en utformning av detta, sommedför att de båda pålageformerna framstår som mera hkvärdiga från reklampolitisksynpunkt. Utredningen framhåller också, att för- och nackdelar med de båda pä-lageformemafrån denna synpunkt inte är sä framträdande att de nu bör vara direktutslagsgivande. Ifråga om antalet skattskyldiga anför utredningen, att en generellreklambeskattning utformad som en omkostnadsavgift skulle beröra ett mycketstort antal reklamköpare. Detär utredningens bestämda uppfattning, att en omkostaadsavgift måste utformas påett sätt som kraftigt begränsar de avgiftsskyldigas antal. Det hävdas också,att det är av mindre betydelse från reklampolitisk synpunkt att under avgiftenfånga in det stora antal reklamköpare som i endast mindre omfattning använderreklam. Vid en begränsning av avgiftsskyldigheten till reklamköpare medreklamkostnader . skulle antalet avgiftsskyldiga blistarkt reducerat. Utredningen uppskattar i sådant fall de avgiftsskyldigasantal till i mnt tal 3 000. Sätts gränsen vid . skulle antaletavgiftsskyldiga stanna vid ca 2 000. Enså radikal begränsning av avgiftsskyldigheten skulle enligt utredningen ibetydande grad förta avgiften dess karaktär av generell reklambeskattning. Detifrågasätts också om avgiften i sådant fall är acceptabel frånkonkurrenssynpunkt. Ett gränsvärde för avgiftsskyldighet vid . skullebetyda inte oväsentliga kostnadsmässiga förmåner för ett stort antalnäringsidkare som begagnar reklam och medföra oförmånliga marginaleffekter förreklamköpare med reklamkostnader över gränsvärdet. Enligt utredningens meningkan en begränsning av avgiftsskyldigheten vid viss beloppsgräns accepterasendast under förutsättning, att de avgiftsskyldiga reklamköpama fårtillgodoräkna sig ett avdrag (avgiftsfritt bottenavdrag) motsvarandegränsbeloppet. Detta medför en betydande reducering av avgiftsunderlaget. beräkningar skulle avgiftsunderlaget vid ett gränsvärde föravgiftsskyldighet om . och ett motsvarande bottenavdrag för deavgiftsskyldiga reduceras med totalt 2025 "la. Härav representerar ca 10procentenheter bottenavdrag för de avgiftsskyldiga och återstodenreklamkostnader hos de reklamköpare som skulle vara befriade fränavgiftsskyldighet. Ett gränsvärde och bottenavdrag om . skullereducera avgiftsunderlaget med ca 30 "la, varav ca hälften skulle falla påde avgiftsskyldiga reklamköpama. 1972: 58 32 Utredningenframhåller, att en reklampålaga enligt punktskattemodél-len primärt träffar enbegränsad krets mediaföretag. Vid en generell reklamskatt tillkommeremellertid andra skattskyldiga, i första hand företag inom den grafiskabranschen som sysslar med reklamtryck, vidare företag som tillhandahållerskyltningsmaterial och annat material för reklamändamål samt företag somframställer eller säljer artiklar för presentreklam eller liknande. Därtillkommer de reklamköpare, som själva ombesörjer reklam för den egna verksamheten. Ävenvid punktskattealternativet blir antalet skattskyldiga förhållan devis stort,om inte särskilda åtgärder vidtas för att begränsa skattens räckvidd.Utredningen anser det också uppenbart, att en generell punktskatt skullemedföra så stora skattetekniska ölägenheter, bl. a. i redovisnings- och kontroUhänseende,att en begränsning måste ske av såväl skattens räckvidd som skyldigheten att taut och redovisa skatt. Utredningenanser att en begränsning bör kunna ske utifrån enbart skattetekniskabedömningar och erinrar om att skyldighet att redovisa annonsskatt inteföreligger i fall då intäkterna av skattepliktig annonsering ej överstiger . Denna gräns anser utredningen kunna till-lämpas även på en reklamskattav ungefär sarrima höjd söm annonsskatten. Gränsen för redovisningspUkt försådana reklamköpare som utför reklam för den,egna verksamheten i egen regi bördock sättas väsentligt lägre än för skattskyldiga reklamsäljare. Utredningenföreslår därför att skattskyldighet för reklamköpare i fråga om egen reklamskall föreligga redan vid ett gränsvärde av . Frihet fränredovisningsskyldighet i angiven omfattaing medför inte en reducering avskatteunderlaget av samma storlek som frihet från skyldighet att erläggaomkostnadsavgift för reklamkostnader . Ej heller kanenligt utredningens uppfattning nämnda frigränser för redovisning avreklamskatt föranleda konkurrensmässiga störningar av betydelse. Vidden föreslagna utformningen av beskattningsområdet för punktskatten beräknasantalet skattskyldiga i fråga om annan reklam än trycksaksreklam komma attuppgå till i runt tal 400. DärtiU kommer företag inom den grafiska branschenoch andra företag med egen tryc-keriutrustaing. Utredningenantar att antalet redovisningsskyldiga till punktskatt inte blir större änantalet avgiftsskyldiga till omkostnadsavgift vid ett bottenavdrag om 100 000kr. Ifråga om valet av beskattningsform med hänsyn till beskattningsområdetframhåller utredningen att en begränsning av detta vid punktskattealternativetmåste ske av tekniska skäl. Detta anses följa bl. a. därav att skattskyldighetför t. ex. presentartiklar eller andra varor avsedda för reklam skulle åvUaantingen säljarna, dvs. ofta företag utanför reklambranschen, eller köparna.Man bör utan negativa Prop.1972: 58 33 verkningar kunna bortse från sådana former av reklam som beloppsmässigtär av liten betydelse och inte kan anses utgöra ett realistiskt alternativ tillskattepliktig reklam. 1 enlighet härmed anser utredningen att en reklamskattbör kunna begränsas i första hand till reklam i s. k. A-media (press-, film-samt trafik- och annan utomhusreklam) och till trycksaksreklam. Beskattningenskulle då omfatta sådana former av reklam, där en egentlig konkurrenssituationföreligger. Andra former av reklam bör beskattas endast om så kan ske utan meraväsentliga skattetekniska olägenheter. När detgäller omkostnadsavgiften anger utredningen att inskränkningar av avgiftenstillämpningsområde i vart fall måste ske därför att vissa kostnader, t. ex. förmaterial eller egen personals arbete, är svära att beräkna, redovisa ochkontrollera. Utredningenkommer till den slutsatsen, att tillämpningsområdet för en omkostnadsavgift påreklam knappast kan göras mera avsevärt vidsträcktare än området för enpunktskatt. Vid införsel av reklam tar vid punktskattealternativetut skatt för i princip all från utlandet kommande skattepliktig reklam isamband med införseln i samma ordning som gäller för tull och annaninförselavgift. Vissa svårigheter föreligger att upprätthälla en sådanbeskattning. Omkostnadsavgiftskulle också tas ut vid införseln men endast då införseln sker av någon sominte själv är avgiftsskyldig. Detta skulle orsaka svårigheter för tullverket.Om i stället avgift alltid tas ut, måste ett system införas som undanröjerdubbel avgiftsbeläggning då avgiftsskyldig importerar reklam. Vidare menarutredningen att en motsvarighet måste skapas för utiändska företag till detgränsvärde och grundavdrag som skall tillkomma avgiftsskyldiga inom landet. Utredningen finner att anförda omständigheter talar tillförmän för punktskattealternativet. Sammanfattningsviskonstaterar utredningen följande. Med avseende på antalet skattskyldiga, detområde som kan inrymmas under beskattningen och de problem som uppstår vidinförsel av reklam anser utredningen de bägge beskattningsformerna vara förenademed för- och nackdelar, som om de sammantagna vägs mot varandra leder fram tillatt båda alternativen bedöms som praktiskt taget likvärdiga. Med avseende påen reklambeskattning som är avsedd att begagnas som ett aktivt reklampolitisktmedel anses alternativet omkostnadsavgift ha företräde framförpunktskattealternativet. Fördelarna är dock inte sådana att de enligtutredningens mening kan vara direkt utslagsgivande. Valet av beskattningsformmåste därför bli beroende av praktiska eller mera renodlatskattetekniska förhållanden. En fördel med punktskattealternativet får anses vara, attdenna beskattningsform tillämpats i . 3 1972.1 saml. Prop.1972: 58 34 som kan utnyttjas för en reklampålaga enligtpunktskattemodell. Detta gäller i fråga om både beskattningsmyndigheteroch skattskyldiga. Av väsentiig betydelse är enligt utredningen även, attskattskyldigheten till reklamskatt i redovisningshänseende kan samordnas medsamma företags skyldighet att redovisa och erlägga mervärdeskatt. Detta förhållandevar av avgörande betydelse vid utformningen av annonsskatten som enomsättningsskatt. Möjligheterna till samordning av redovisningen av reklamskattmed mervärdeskatteredovisningen erbjuder fördelar även i fråga omskattekontrollen. En utbredd uppfattning är också, framhåller utredningen, attkontrollen av skatt på omsättning är enklare att göra effektiv än kontroUen aven beskattning grundad på olika slag av kostnader. Beskattningsformen omkostnadsavgift är inte helt okänd idet svenska skatte- och avgiftssystemet. utgående arbetsgivaravgifter utgören form av omkostnadsavgift. Det rör sig dock här om avgifter på ett meraentydigt avgiftsunderlag. Vad beträffar arbetsgivaravgifterna torde det förövrigt inte ha förelegat något realistiskt alternativ. Vad nu anförts talar enligt utredningens mening klart tillförmån för punktskattealternativet. Som ytterligare skäl härför framhålls, attavlösningen av annonsskatten med en mera generell reklampålaga skulle underlättasav att även den senare ges formen av omsättningsskatt. Utredningens slutsatsblir därför att övervägande skäl talar för att en reklampålaga nu bör utformassom en omsättningsskatt enhgt punktskattemodell. Med hänsyn till att de bådabeskattningsformerna är från skilda synpunkter förenade med för- och nackdelar,förordar majoriteten, att valet av beskattningsform bör omprövas efter ca femår. Utredningen framhåller att en reklamskatt bör ges en sågenerell karaktär som möjligt. Särskilt måste beaktas att svenska och utiändskauppdragsgivare behandlas lika i största möjliga utsträckning och att medvarandra direkt konkurrerande reklammedia får samma behandling iskattesystemet. Skatten bör vidare vara inriktad på reklamutbudet på densvenska marknaden. Reklam som framställs här men som uppenbarligen är avseddför spridning enbart utomlands, t. ex. för att främja svensk export, turism iSverige eller liknande, bör ej beskattas. Om reklamen skall spridas utomlandstorde detta normalt framgå av omständigheterna, i tveksamma fall börbeställaren lämna skriftiigt besked i saken. Reklamskatten bör vidare, enligt mönster från indirektbeskattning i övrigt, begränsas till reklam som sker i för den svenskamarknaden. Därvid saknar det i princip betydelse om reklamen sker för in- Prop.1972: 58 35 hemskt eller utländskt företags räkning. Reklam somoffentliggörs här i landet och avser t. ex. turism i utlandet föreslås aUtsåbli skattepliktig. Sker införsel av reklam som beskattas om den sker inomlandet, bör sådan reklam i princip beskattas också vid införseln. Beskattningen bör enligt utredningen i princip omfattaåtgärder som vidtas i syfte att främja avsättning av varor, fastigheter,nyttigheter, rättigheter eller tjänster. Till sistnämnda kategori hänförs t.ex. tillhandahållande av förströelse i form av teater- ellerbiografföreställning, idrottstävHng, konstutställning och Hknande. Med den angivna utformningen kommer beskattningen attomfatta endast meddelanden med kommersiellt ändamål. Även när detta ändamålframstår som något mindre klart, t. ex. då ett företag låter meddela endastsitt namn, anser utredningen att ett avsättningsfrämjande syfte föreligger. I tidningar införda legala notiser, familjeannonser,kungörelser, politiska meddelanden, meddelanden om styrelsesammanträden,ideella föreningars sammankomster, gudstjänster m. m. utgör inte reklam och omfattasdärmed inte av den föreslagna skatten. Utanför denna ställer utredningen ävenplatsannonser av arbetsgivare och platssökande. Utredningen uppmärksammar särskilt att icke-kommersiell reklam,som är införd i eller som utgör tryckt skrift, faller under bestämmelserna itryckfrihetsförordningen (TF). Det kan därför ifrågasättas om en beskattning avsådan s. k. tryckfrihetsprivUegierad reklam är förenlig med TF. I samstämmighetmed vissa uttalanden av justitieministern rörande reklamen och tryckfriheten,gjorda i prop. 1970: 57 angående otillbörlig marknadsföring, anser utredningenatt reklam i tryckt skrift, som är inriktad på att bibringa allmänheten vissaallmänna värderingar eller påverka dess allmänna beteende i viss riktning, börbetraktas såsom icke-kommersiell reklam i skattehänseende. Om företagare i reklamens form tillkännager åsikter ellerlämnar uppgifter av allmänt intresse, t. ex. gör ett inlägg i miljövårdsdebatteneller den politiska debatten, faller framställningen under TF. Inte ens omframställningen lämnats i kommersiellt syfte anses den vara av sådankommersiell art att den faller utanför TF. Försiktigheten bjuder, menarutredningen, att man även i denna del följer tankegångarna i nyssnämndaproposition och undantar framställningar av nu angivet slag från beskattning. Det kan förekomma att reklam i tryckt skrift innehållerframställning såväl om rent kommersiella förhållanden som om icke-kommersiella förhåUanden.En rimlig lösning anses här vara att man anser blandat reklammeddelande itryckt skrift beskattningsbart, när det vid en helhetsbedömning framstår somhuvudsakligen inriktat pä rent kommersiella förhållanden. Avsättningsfrämjande syfte ligger bakom även säljerbjudandenfrän enskilda personer t. ex. av personligt lösöre. Särskiltnär det gäller annonsering, finner utredningen det förenat med storasvårigheter att till-förlithgt skilja mellan reklam för yrkesmässig säljaresräkning och annan reklam. Det anses därför nödvändigt att låta även enskildapersoners reklam omfattas av beskattningen. Detförekommer vidare, påpekar utredningen, att den som önskar förvärva exempelvisen vara tar initiativet. Genom att köparen får kontakt med säljaren kan hanfrämja dennes avsättning. Säljerbjudande i t. ex. annons kan vara kombineratmed köperbjudande. Reklammeddelande kan även vara utformat sä att därav inteframgår om det är fråga om sälj- eller köperbjudande. Enhgt utredningens meningbör det i skattehänseende inte tillmätas betydelse om initiativet till entransaktion tas av säljare eller köpare. Som reklam bör enligt utredningenanses också infordrande av anbud eller offert. Ibegreppet avsättning Hgger att det skall vara fråga om transaktion som normaltsker mot vederlag och inte gåvotransaktion. Förutom kontant vederlag kanförekomma vederlag i form av vara, tjänst eller annan motprestation. Formen förvederlaget bör sakna betydelse för beskattningen. Utredningenbehandlar skattens utformning med avseende på olika reklamformer efter enuppdelning av reklam i A- och B-media samt andra s. k. påverkansfaktorer enligtföljande. A-media: pressannonsering, filmreklam, trafik- och annan utomhusreklam,reklam i radio och reklam i television. B-media:trycksaker och direktreklam, mässor och utställningar, demonstrationer, vamproveravsedda för konsumenter, gåvor, presentreklam, promotions och dylikt, butiks-och återförsäljarmaterial, ersättning till reklambyråer och liknande,kostnader för egen reklamavdelning, PR- och goodwiUskapande åtgärder samtreklamundersökningar. Övriga påverkansfaktorer: förpackningar, butiksskyltning,publicitet, särskilda kostnader för affärsläge, inredning av försäljningslokal m.m. samt personlig försäljning. Pressannonsering m. m. Annonseringen svarar för en stordel av den totala reklamvolymen i landet och bör enligt utredningen naturligenomfattas av reklamskatten. Utredningen erinrar emellertid om, att undantagfrän gällande annonsskatt gjorts för annonser i vissa från mervärdeskattbefriade trycksaker. Undantag gäller sålunda för annonser i medlemsblad elleri periodisk publikation som väsentHgen framstår som organ för sammanslutningmed huvudsakligt syfte att verka för religiöst, nykterhetsfrämjande, politiskt,idrottsligt eller försvarsfräriijande ändamål eller att företräda vanföraeller arbetshindrade medlemmar (8 § 6 ME). Utredningen föreslår att dettaundantag överförs på reklamskatten. Vidare gäller undantag från annonsskatt för annonser ipersonaltidningar, program och kataloger. Den frihet från mervärdeskatt somdetta Prop.1972: 58 37 undantagbygger på framstår enligt utredningen närmast som praktiskt betingat. Den sominte är skattskyldig till mervärdeskatt och ger ut dylik publikation har inteansetts böra belastas med redovisning av mervärdeskatt enbart förpublikationen, särskilt som denna ofta tillhandahålls utan fullt vederlag.Motsvarande praktiska skäl kan enligt utredningens mening inte åberopas förundantag från reklamskatt. Många publikationer av nu avsett slag ärskattepliktiga till mervärdeskatt därför att utgivaren är skattskyldig. Detkan inte anses befogat att vid en generell reklambeskattning göra skillnadmellan publikationer enbart därför att de behandlas olika imervärdeskattehänseende. Utredningen föreslår därför att reklamskatt bör utgåpå annonser i publikationer som avses i 8 § 7 MF. Annonser förekommer även itrycksaker som inte utgör publikationer av de slag som berörts. Således finnsofta reklam i lokala telefonkataloger, kataloger, upplysnings-eller informationsbroschyrer, receptsamlingar m. fl. Det kan ocksånågon gäng förekomma att skönlitterära, dokumentära, vetenskapliga och andraböcker innehåller reklam. I många fall har såväl utgivningen av trycksaken somannonseringen däri en klart kommersiell prägel. Så är fallet med reklamtrycksaker,i vilka det även kan förekomma annonsering mot vederlag. I vissa fall rör detsig om mycket omfattande och kostnadskrävande annonsering. Utredningen anseratt annonsering i sådana trycksaker bör omfattas av reklamskatten. Beskattningen av annonserkan tillsammans med den redan antydda beskattningen av reklamtrycksaker geupphov till en dubbel beskattning. Trycksaken beskattas vid framställningenoch annonserna beskattas hos trycksakens utgivare. En sådan dubbel beskattninganses dock utan svårighet kunna elimineras via beskattningsförfarandet.Skattskyldig utgivare av trycksak som påförts reklamskatt vid framställning avtrycksaken kan, dä han redovisar skatt på annonsintäkterna, göra avdrag förskatten på framställning av trycksaken. Sådant avdrag bör dock vara begränsat tiUbelopp som svarar mot skatten på annonsintäkterna. Annonser i periodiskpublikation som avser publikationen som sådan har ofta karaktär av utfyllnad, s.k. pluggbitar, på utrymmen som inte har kunnat täckas av betalda annonser ochframstår dessutom mer som redaktionella meddelanden än som reklam i vanligmening. Sådana annonser bör därför enligt utredningens mening kunna ställasutanför beskattningen. Motsvarande bör gäUa i fråga om andra trycksaker än periodiskapubUkationer. Utredningen finner också motiverat att från beskattning undantareklam i bok, när reklamen avser annan bokutgivning av samma förläggare. Detförekommer ofta att den som ger ut publikation gör reklam i denna för andravaror eller tjänster som han säljer i direkt konkurrens med andra företag, somvid annonsering påförs reklamskatt. 1972: 58 38 dettaslag i publikation bör därför i princip beskattas. Utredningen är medveten omatt en sådan bestämmelse om beskattning ibland kan medföra vissa svårighetervid tillämpningen. Således förekommer det att reklam sker på sådant sätt attden till formen framstår som del av den redaktionella texten. Beskattningen avsådana annonsinföranden får, menar utredningen, prövas från fall till fall.Det torde vara möjhgt för beskattningsmyndigheten att lämna vägledning för deskattskyldiga. I tveksamma fall bör det inte föreligga hinder mot beskattningav hela det utrymme som tas upp av meddelandet i fråga. Beskattningenav annonsering bör enhgt utredningen ta sikte på att det är själva införandetav annons som skall beskattas. Detförekommer att bilaga följer med trycksak (huvudtrycksak). Utgivare avhuvudtrycksak, som ej utgör reklamtrycksak, t. ex. tidning, kan av tekniskaeller andra skäl låta annons som tidningen tryckt följa med tidningen sombilaga i stället för att införa den på vanligt sätt i tidningen. 1 sädana fallföreslår utredningen att reklamen i bilagan beskattas på samma sätt som om denvar införd i tidningen. I princip kommer därvid det totala vederlaget föroffentliggörandet att beskattas. Tidningeller annan publikation kan ges ut i två eller flera delar utan att det därförär fråga om huvudtrycksak och bilaga. Sädana delar bör betraktas som en publikation. Iandra fall kan tidningsföretag låta trycksak för annans räkning följa medtidningen som bUaga. Sådan bUaga utgörs vanligen av reklamtryck. Beskattningenbör i dessa fall omfatta det vederlag som utgår för bilagans offentliggörande.På sådant sätt distribuerad reklamtrycksak blir enligt utredningens förslagbeskattad även i sin egenskap av sådan trycksak. Utredningen har övervägt omrestitution skall medges för skatt som bilagans beställare erlagt tilltryckeriet, i den mån han kan visa att han också erlagt skatt till utgivaren.Av bl. a. praktiskt-administrativa skäl avvisar utredningen dock tanken pårestitution i dessa fall. Dubbel beskattning som härigenom uppkommer fåralltså accepteras. Denför vars räkning bilaga tUl huvudtrycksak framställts kan tänkas låta annaninföra reklam i bUagan mot vederlag. Sådant vederlag bör beskattas hos den somuppbär detta. I den mån denne får erlägga reklamskatt för framstäUning avbilagan, vilket är fallet när bilagan utgör reklamtrycksak, bör skatten påvederlaget fä avräknas från skatten på bilagan på samma sätt som föresläsbeträffande reklamtrycksaker i övrigt. Samdistributionav reklamtrycksaker sker i viss utsträckning för flera företags räkning. Ivissa fall kan trycksakerna framstå som huvudtrycksak och bilaga, i andra fallär det närmast fråga om likvärdiga trycksaker. I sistnämnda fall börbeskattning ske av varje trycksak för sig enligt reglerna för beskattning avreklamtrycksak: Omutgivare av trycksak gör reklam i bilaga till huvudtrycksaken bör 1972: 58 39 reklameni bilagan ej beskattas när den avser huvudtrycksaken som sådan. Avser reklamendäremot inte huvudtrycksaken bör beskattning ske. I övrigt menar utredningenatt bilagor bör frän beskattningssynpunkt behandlas pä samma sätt somtrycksaker i aUmänhet. Filmreklam.Filmreklam förekommer i stort sett i två former, dels som förprogram till spelfUm,dels som separat program. Filmreklamen bör enligt utredningen omfattas avreklamskatten. Beskattning bör därvid träffa visningen av filmen. Sominledning till och avslutning pä visning av reklamfilm lämnar reklamfilmföretagnormalt vissa meddelanden angående sin verksamhet. I analogi med vad som föreslagitsi fråga om annonsering föreslår utredningen att reklamfilmmeddelanden av dennakaraktär bör vara skattefria.