prop · FV03110 · 1972-12-31 00:00:00 — Sådanskyldighet har dock även kunnat åvila annat samhälle eller enskild som haftanvändning eller eljest intresse av förtuUningsrätt vid tullanslalt. Genom beslul av riksdag avvecklades vissaav städernas särskilda rättigheter och skyldigheter i förhållande till staten,bl. a, stapelstädernas rätt till tolagsersättning (prop, 1964: 157, SU 1964:164, rskr 1964: 342), Samlidigl begränsades dessa och vissa likstäUda städerstullhusbyggnadsskyldighel. Lokalhållningsskyldigheten delades upp så attstaten fr. o. m. svarar för kostnaderna för s.k, adminisirationslokaler medan det ekonomiska ansvaret för lokaler förgodsförvaring och liknande fortfarande vUar på kommunerna. Generaltullstyrelsenhar träffat överenskommelse med om vad som åsyftas medbegreppet administrationslokal. En särskild tullhusnämnd har i sista hand altavgöra vad som är att hänföra till administrationslokal eUer ej. Tullplats är enligt 5 § tuUstadgan en ort där detfinns tullanstalt, 1 6 § bestäms närmare vad tuUplats är. Tullplats som är stadomfattar sålunda stadens planlagda område jämte i förekomraande fall desshamnområde medkajer och kajplan. Annan tullplals omfattar det samh'älle, där tull-platsen ärförlagd, raed dit hörande hamn och redd. Föreskriften i 6 § tullsladgan om stad avser enligt lagen(1969: 780) med anledning av införande av enhetlig kommunbeteckning, m. ra. istället koramun, som består av område vilket enligt den vid utgången av år 1970gällande kommunindelningen utgjorde stad, och, i den mån Kungl. Maj:t inteförordnar annat, kommun i vUken sådant område ingår. EnUgt tullagstiflningskommitténs mening bör fråganom en ort skall ha fullständig tuUklareringsrätt i princip vara beroende avvilket slag av tullanstalt, som inrättas där. Stapelstadsrätten kommer därmedenligt kommitténs mening att förlora praktisk betydelse i tullhänseende.Kommittén hänvisar till uttalanden av komraunalrättskommit-tén, som tog uppfrågan om stapelstadsrätten i samband med en utredning om de problem somhängde samman med införandet av en enhetlig kommuntyp (SOU 1967: 58 s. 112).Enligt kommunalrättskoramitténs uppfattning fanns det inle längre skäl attbehålla institutet' stapelstadsrätt. De krav sora den raoderna trafiken i dagställer borde vara mer riktgivande för frågorna var tullanstalt skall finnas ochvilka befogen heter den skall ha än de bedömningar som låg tUl grund förmeddelade stapelstadsrätter. Vad beträffar tullhusbyggnadsskyldigheten föreslårkommittén att stapelstädemas eventuellt kvarvarande obUgatoriska skyldighetatt hålla godsförvaringslokaler undanröjs. Komraittén framhåller att delademeningar gjort sig gällande om innebörden av det rättsläge som inträtt efter1964 års riksdagsbeslut. Å ena sidan har hävdats alt det ej längre är fråga omen obligatorisk angelägenhet, eftersom tullhusbyggnadsskyldighetenupphävts, Å andra sidan har hävdats att tullhusbyggnadsskyldigheten visserligeninte längre gäller i sin gamla mening men att städema det oaktat fortfarandemåste anses ha en viss lokalhållningsskyldighet vederbörande städer skall ifortsättningen bära det ekonomiska ansvaret för sådana lokaler som erfordrasför godsförvaring och liknande vid hamnar och andra trafikplatser samt atldenna skyldighet är att betrakta som en obUgatorisk angelägenhet,principiellt av samma karaktär som t, ex. skolhusbyggnadsskyl-dighelen, Komraittén anser att tullhusbyggnadsskyldigheten omden skulle slå kvar måste omregleras mot bakgrunden av de nya principer föromhändertagande av tuUgods genom privata godsvårdsföretag som kommitténförordar. Det bUr emellertid då vanskligt atl konkretisera en skyldighet atthålla godsförvaringslokaler, eftersom anordnandet av sådana lokaler är ett ledi hamnarnas utrustning och som sådant måste bero på över- väganden,som hör tUl hamnarnas och hamntrafikens planläggning. Med nutidabetraktelsesätt måste det te sig föga motiverat och därtill opraktiskt att mankomplicerar haranpoUtiken genom att låta ett sådant avsnitt förbli underoffentiigrättslig reglering. Trafikens anspråk torde i stället böra lösas pågmndval av ekonomiska överväganden och i samverkan mellan de intresseradepartema, varvid städernas insatser gmndas på omtanke om hamnarna och detlokala näringslivets utveckling och även på hänsyn tUl trafikkonkurtensenmellan städema. Beträffande tullverksamhetens omfattning på olika tu 11 p 1 a t s e r anmärker komnuttén att det är opraktiskt alt en tullplatssom endast är avsedd för visst slag av trafik, även skall vara rastad förexpediering av annat slag av trafik, som kan tänkas mer eller mindre sporadisktanlita tuUplalsen, Möjlighet bör finnas att t. ex. hålla en tullplatsöppen enbart för färjetrafik. Kommittén förordar vidare att tullverketfortfarande skall kunna dispensera från de allmänna reglema omutrikestrafikens begränsning till tullplatserna, Detla bör enligt kommitténkunna ske dels genom trafiktUlstånd av nuvarande typ, dels på det sättet attgeneraltullstyrelsen utser vissa platser som trafiken får anlöpa efterförhandsanmälan eller under andra givna förutsättningar. anför angående stapelstadsrätlen ochdess förslag att stapelstadsstädemas eventuellt kvarvarande obligatoriskaskyldighet atl hålla godsförvaringslokaler undanröjs har lämnats utan erinranav remissinstanserna. Enligt Svenska kommunförbundets mening finns anledningförmoda att kommunema med omtanke om hamnarna och det lokala näringslivetsutveckling kommer att ställa sådana lokaler till förfogande och i övrigtmedverka vid tillkomsten av terminalrörelser. Frågan om tullplatserna diskuterasav några få remissinstanser, som ställer sig positiva till kommitténs förslag.Enligl generaltullstyrelsens mening innebär förslaget möjligheter tillanpassning efler trafikens krav men även möjligheter att inom vissa gränserstyra trafiken till platser där tillräckligt underlag för tullverksamhet ärför handen. Styrelsen finner att det är oklart hur hård denna styrning fråntullverkets sida får vara och bedömer frågan ora hur fördelarna för företag ochkorarauner skall vägas mot statens kostnader för tullservice i form avlullflygplatser ra, m. kan komma alt medföra mycket svåra problem. Styrelsendelar kommitténs uppfattning att tullplalsområdels utsträckning bör oavsettkommungränser bestämmas för varje ort med hänsyn lUl lokala förhållanden ochanser att det i den nya tullproceduren lämpligen bör ankomma på styrelsen attbestämma tullplalsområdels ulslräckning. ansluter sig till kommitténs uppfattning att tuUklareringsrätt börtilläggas de tullplatser där dislrikttullanstalt finns. Det ligger enligtlänsstyrelsens mening i sakens natur att regionala och koramunala intressenmåste beaktas i frågan om distrikttullanslalternas lokalisering och altvederbörande länsstyrelse måste förbehållas elt inflytande i sådana frågor.Svenska hamnförbundet anser i likhet med kommittén att möjlighet skall finnasatt efler hörande av bl. a. haranförvallningen t. ex. hålla en tullplats öppenför enbart visst slag av trafik. Det är enligt förbundets mening angeläget atten lokal tullbevakningsfråga inle får inverka hämmande på hamnarnas naturligautveckling med hänsyn till trafiken. Departementspromemorian(4 §) Enligt tullagsförslaget bestämmer Konungen eller,efter Konungens bemyndigande, generaltullstyrelsen var förtuUning sker. handelskammare understryker vikten av attbeslut rörande för-tullningsorter inte enbart fattas med hänsyn tUl tullverketsorganisationsstruktur utan tvärtom främst grandas på importöremas önskemål ochtransportutvecklingens krav. och handelskammare ärav samma uppfattning och anser att antalet orter med för-tullningsmöjligheterej ulan starkt vägande skäl bör reduceras. ansluter sig tillde nämnda handelskamrarnas önskemål alt tullplatser huvudsakligen utses medhänsyn tUl handelns och näringslivels behov. finnerdet vara av slörsla betydelse alt Kungl. Maj:t och generaltuUstyrelsen inte irationaliseringssyfte i alltför hög grad centraliserar förtuUningsförfarandet.Enligt förbundet bör näringslivels behov av en rimlig servicegrad beaktas. Enligt de föreliggande förslagen bör beslut omtuUverksamhelens lokalisering och omfatming på olika orter tUlkomma Kungl,Maj:t eller, efler Kungl. Maj:ts bemyndigande, generaltullstyrelsen. Delsammagäller självfallet också tullplatsernas avgränsning. Detta innebär i sin turatt ännu kvarstående slapelstadsrält och annan rätt till fullständigaför-tullningsmöjligheler upphör. Om delta råder allmän enighet. Beträffandeden n'ärmare utforraningen av tullverksarahetens organisation vill jag endastframhålla, alt tullverksamheten givetvis bör med beaktande av statsverketskostnader samt tUlgängliga personella och andra resurser organiseras så attden tillgodoser näringslivets inttesse av en effektiv ordrung förutrikeshandeln i de olika landsdelarna. Detta intresse tiUgodoses f, ö, i storutsträckning genom den nya ordning för tullproce- durensom jag tidigare förordat, främst rätten tUl hemtagning av importgods. Jagvill tillägga att riktlinjer för en ny organisation för kommer atlframläggas riksdag. Med det anförda tUlstyrker jag sålundadepartementspromemorians förslag i nu förevarande del. Vad härefter angår stapelstädernas och vissa andrakommuners tullhusbyggnadsskyldighet bör denna upphöra i enlighet med vadtullagstiftningskommittén förordar. Jag tillstyrker alltså även detta förslag.Kommunerna får härigenom i fortsättningen själva bedöma omfattningen av sinainsatser med hänsyn tUl trafUtunderlaget och n'äringslivets intressen. Någonskyldighet för alt tillhandahålla godsförvaringslokaler finns intef. n. och bör inte heUer finnas i fortsättningen. Bestämmelser om tullkontrollen finns främst i 2 och3 kap, lullstad-gan. Om bokföringsgranskning finns besfämmelser i 2 §tulltaxeringsförordningen och 5 § kungörelsen (1929: 308) med tillämpningsföreskriftertill förordningen (1929: 307) angående tullrestitution (ändrad senast 1970:236). Tullstadgans bestämmelser avser kontroll av såvältransportmedel som gods. Transportmedel i utrikestrafUc är sålunda underkastadetullkontroll. Vidare står fartyg under tullkontroll även i inrikestrafik utomdå de endast befar insjöar, vattendrag och kanaler eller i kustfarvatten går iregelbunden passagerartrafik. Andra transportmedel än fartyg är däremotbefriade från tuUkontroll när de går i inrikestrafik, såvida ej sådan kontrollfordras raed hänsyn tUI skyldighet att erlägga tull för själva transportmedlet. Tullkontrollens omfattning när det gäller godsberor på om godset är utrikes eller inrikes gods. Utrikes gods är underkastattullkontroll tills det förtullas. Inrikes gods är underkastat tuUkonlroU vidutförsel, om det är restitutionsgods, licensgods eller Uknande. I vissa fall ärinrikes gods ställt under tullkontroll även vid inrikes försändning, t. ex. omdet befordras med fartyg som har ej tuUklarerat utrikes gods ombord. Tullkontrollbestämmelserna fömtsätter vissatrafikordningsregler. Tra-fUiordningsreglerna innebär i huvudsak atttransportmedlen när de inkommer till tullområdet inte får anlöpa annan ort äntullplats och att de under sin färd genora svenskt område skall hålla sig tUlvanliga farleder och vägar. Under färden får de ej göra onödiga uppehåll ochvaror får ej heller lossas eller lastas. I lullkontrollsyfte får tullbevakning anordnas påtransportmedel. Lastutrymme får, om det ej kan befaras medföra skada, låsastill eller förses med plomb eller sigill. är också berättigat atttUlsluta vam- kollieller anbringa särskilt igenkänningsmärke på del. På allmänt lossnings- ellerlaslningsställe får tillfällig avstängning företas, i den mån det inleföranleder väsentligt hinder för trafiken. får ta om hand och under tid som behövsför tuUkontrollen hålla kvar handlingar, som hör tUl transportmedel (19 §).TuUtjänsleman kan låta stoppa fartyg, som färdas inom tullområdet, uppehållatåg på järnvägsstation inom tullområdet och i trakterna intUl landgränsen ochkusten hejda motorfordon m. m. Då det oundgängligen krävs för utövande avtullkontroll av luftfartyg, som befinner sig över tullområdet, fårtulltjänsteman också enligt vad särskilt är stadgat begära att luftfartygetanmanas eller förmås alt landa (20 §). Tulltjänsteman är berättigad att av var och en, somkoraraer in till eller beger sig från tullområdet, begära upplysningar orahans person och resa särat om det gods, som medförs (21 §). Vidare får hanvisitera transportmedel, som inkommer till tullområdet eller avgår därifrån, Uksomresgods, som resande medför (22 §), Visitation av transportmedel är i viss omfattningobligatorisk (41, 47, 75, 94 och 100 §§). Anträffar tulltjänsteman inomtullområdet fartyg, som ej är försett med nationaUtetscertifikat eller annanhandling, som nöjaktigt anger dess hemland, får fartyget avvisas fråntullområdet eller föras tUl lämplig tullplats för närmare utredning. Om fartygunder resa i inrikestrafik utanför tullområdet avviker från sin rätta kurs,utan att trängande nöd eller annat tvingande skäl är för handen, fårtuUtjänsteman regelmässigt inbringa fartyget till lämplig tullplals (23 §). Av intresse när det gäller tullkontrollen är ocksåvissa beslämmelser i lagen om slraff för varusmuggling. För eftersökande avegendom, som kan anlas vara förverkad enligt lagen, får poUsman ochtulltjänsteman enligt 18 § i lagen utan förordnande företa husrannsakan ilägenhet, som avses i 28 kap. 3 § , samt i magasin ra. Iövrigt har tulltjänsteman i fråga om brott, som avses i lagen, samma rätt attutan förordnande företa husrannsakan som enligt tillkommerpolisman, 19 § innehåller regler om kroppsvisitation. Finns anledning attmisstänka att någon, som anträffas vid gräns- eller kuslort, medför gods, somär underkastat beslag, får tulltjänsteman företa kroppsvisitation. chefför tull-, kust- eUer gränsbevakning finner skärpning av tullkontrollenoundgängligen nödvändig, får kroppsvisitation verkställas på var och en somankommer från utiandet eller avreser dit. Förordnande härom skallofördröjligen understäUas generaltullstyrelsens prövning men går likväl genasti verkställighet. Vid utövande av tullkontroll är tulltjänstemanberättigad tUl visst bistånd av anställda på transportmedel. Vidtjänstgöringen får han uppehålla sig där det är påkaUat. Tullkontrollen bygger också på anmälningar ochandra handlingar (116121 §§). 1 saml Nr 110 I fråga om gmndreglerna för tullkontrollen, liksomför Irafikordning och anmälningsskyldighet, föreslår komraittén inle någonprincipiell oraläggning, Komraittén berör närmare endast vissa frågor omtillsynen över transportmedel. Rätten att hejda och visitera transportmedel, sorakommer in till eller går från tullområdet, bör enligl kommitténs meningutsträckas tUl fall då transportmedel i inrikestrafik befordrar oförtuUat gods.Visitation bör dock enligt kommitténs mening ej längre vara obligatorisk. Delbör överlämnas till de lokala tullmyndigheternas bedömande i vilken mån och hurde skall göra bruk av visitationsrätlen. I anslutning till den nuvarande regeln omskyldighet att vid viss trafik anlita allm'än farled föreslår kommittén vidareatt generaltuUstyrelsen får befogenhet att i samråd med förvisst vattenområde bestämma att fartyg, som går i utrikestrafik eUer eljestbefordrar tullgods, skall hålla sig till vissa farleder. Av de remissinstanser sora yttrat sig omkoraraitténs förslag i denna del, anser generaltullstyrelsen, statensjordbruksnämnd och att visitationsrätti varje fall bör utvidgas så som kommitién föreslagit, medan och handelskammare ställer sig tveksamma tillföreslagen utvidgning av visitationsrätlen. uttalar att den föreslagnatullproceduren utan tvivel kommer att i vissa avseenden medföra ökade riskerför tullbrott och anför vidare. HärtUl komraer att den starkt ökande vamlrafiken ipraktiken torde komma att leda tUl allt mindre kontrollmöjligheter. För attövervakningen av tullbestämmelsernas efterlevnad i ett sådant läge inte skallbli oförsvarligt uttunnad måste bl, a, ges ökade befogenheter altkontrollera gods och transportmedel. Sålunda bör exempelvis tullkontroll iform av hejdande och visitation av transportmedel, som medför oförtuUat gods,få äga rum var som helst inora tuUorarådet. Vidare kan nämnas att tullverketsbefogenheter vid kontroll av gods hos hemtagningsimportör bör utformas så attinle endast oförtuUat ulan även förtullat gods och inrikes gods fårkontrolleras då så befinns erforderUgt. Styrelsen anser, att tullpersonalen om misstankeom smuggling föreligger bör ha befogenhet att för visitation beordratransportmedlet till ort där godtagbar undersökningslokal finns. Rätten tillvisitation av transportmedel i inrikestrafik bör vidare enligt styrelsen utsträckasså att möjlighet även finns att stickprovsvis visitera fartyg, som i sambandmed lossning eller lastning haft förbindelse med fartyg Det finns nämligen, påpekar styrelsen, stor risk för altsmuggelgods överförs från exempelvis de stora oceangående fartygen tUl iInrikestrafik gående bunkringsfartyg, laxibåtar etc. Då det av praktiska skälinle är möjligt alt ha ständig övervakning över dessa båtförbindelser anserstyrelsen en sådan visilalionsraöjlighet vara av stort värde fråntullkontrollsynpunkt. är det oklart i vad mån gällande bestämmelser ger tulltjänstemanbefogenhet alt undersöka personer, vilka efter tillfälligt besök ombord går iland från etl i hamn liggande fartyg, som ankommit från utrikes ort. Samraaförhållande gäller då personer haft förbindelse raed lokal eller oraråde däroförtuUat gods förvaras, exera-pelvis tullager och vissa lokaler inoraflygplats. Styrelsen anser del angeläget alt tulltjänsteman i sådana fall fårliknande befogenheter som enligt bestämmelser i tullstadgan ochvarusmugglingslagen gäller i fråga om visitation av resande. anser att den föreslagnautvidgningen av rätten till undersökning av transportmedel bör utsträckas attgälla även transportmedel som här lastar in och i inrikesttafik befordrarrestitutionsgods och bidragsgods från tullområdet. Enligt ger nu gällandebestämraelser i tullstadgan en allt för begränsad befogenhet för tulltjänstemanatt hålla en effektiv kontroll över transportmedel vare sig de går i utrikeseller inrikes trafik. Förbundet understryker vikten av att tullkontroll kan utövasför transportmedel som i inrikes trafik befordrar utrikes gods. För övrigtanser förbundet, att tulltjänstemans befogenheter när det gäller att stoppatransportmedel och företa visitation av desamma, bör bli föreraål för engrundlig utredning så att klara bestämmelser utfärdas, som utgör ett skydd förtjänstemannen och gör tullkonttol-len effektivare. Stor oklarhetbeträffande befogenhetema är rådande och risk föreligger att tillämpad praxisinte står i överensstämraelse med beslämmelsema. handelskammare uttalar tveksamhet motförslaget att visitationsrätlen skall utsträckas. Den föreslagna ordningen kankomma alt få besvärande konsekvenser i form av ökade kostnader och förseningarvid godstransporterna och är mot den bakgrunden knappast förenlig med deprinciper sora i övrigt återspeglas i betänkandet. Handelskammaren förutsätteralt, om förslaget i denna del genomförs, konttoll av transportmedel iinrikestrafik i allt väsentligt företas endast, såsom redan nu är faUet, dåanledning föreligger alt misslänka brottsligt förfarande. Kommitténs förslag att visitation av inkommetfartyg ej längre bör vara obligatorisk ulan att det bör överlämnas till delokala tullmyndigheternas bedömande i vilken utsträckning och på vilket sättdessa skall göra bruk av visilalionsrätten möjliggör enligt attvisitationer i fortsättningen kommer alt kunna ske medelst stickprov, vUketenligt förbundels mening är av stor betydelse. Kommitténs förslag tUl reglering avsjötrafiklederna har i huvudsak lämnats utan erinran. Ett par remissinstanserframför förslag rörande även andra trafikleder. i framhåller,att frågan om en reglering av sjötrafiklederna måste betraktas som synnerligenviktig och anser det värdefullt att utredningen tagit upp denna fråga. Detständigt ökande antalet fartyg av varierande storlek gör alt en reglering avfartygens skyldighet att anlita vissa farleder synes högst befogad. Detta harenligt särskUd betydelse för norra delen av med dehär rådande korta avstånden tUl grannländerna. tiUstyrker detframlagda förslaget. har i sak inte någon erinranmot kommitténs förslag att generaltullstyrelsen får befogenhet att i samråd medsjöfartsverket för visst vattenområde anvisa viss eller vissa farleder föruteslutande användning vid trafiken. Förbundet anser att föreslagen befogenhetbör begränsas till att omfatta endast den trafik sora avses i 32 § tullstadganoch alt sararåd inte skall ske endast med utan även med berördhamn. allmänna tuUtjänstemannaförening instämmeri att viss fartygstrafik skall kunna hänvisas till bestämda farleder. Ävenfrån utlandet inkommande fordon, som i direkt trafik vidarebefordrar medförtgods, bör enligt föreningens mening hänvisas till bestämda trafikleder tillsslullossning skett. Vid behov av uppehåll i resa eller avvikelse fråntrafikled bör föraren åläggas anmälningsskyldighet. SärskUt uppenbart är behovet av kontroll överlångtradartrafiken. Denna trafik har vuxit fram medan nu gällande tullsladgaskrevs och har praktiskt taget undantagits från effektiv tuUkontroll på grundav ambitionen att uppsfälla minsta möjliga hinder vid gränspassage samt bristenpå lämpliga undersökningsanordningar. Förslaget tUl hemtagningsförfarande ärbaserat på förtroende för iraportföretagens vUja och förmåga att tilltullverket behörigen redovisa allt mottaget utrikes gods. Sora systemet ärtänkt, torde dock hemtagningsföretagen endast i undantagsfall ansvara för sittgods under transporten från gränsorten till sitt lager. Eftersom långtradarnaslaslförteckningar erfarenhetsmässigt inte är helt tillförlilUga och någonkontroll under inresan av lastens överensstämmelse raed dessa inte är möjligannat än undantagsvis, blir en skärpt kontroll av långtradartrafiken på dessväg genom tullinlandet absolut nödvändig. bör ges resurser tiUeffektiv stickprovskontroll över fordonens försegling etc. under inrikes resa.Detta innebär ett ökat behov av rörlig bevakning. delar allmänna tuUtjänstemaimaför-eningsmening att fordon bör kunna h"änvisas till bestämda trafikleder. Styrelsenpåpekar att tullmyndighet enligt äger be- slämraaden väg fordon skall ta från inreseorten till bestämmelseorten. För altmöjliggöra en effektivare tullkontroll bör enligt styrelsens meningha sådan befogenhet i fråga om alla fordon, som in-korarait tUl landet och somutan föregående slutlossning transporterar utrikes gods mellan inrikes orter. Departementspromemorian(3842 §§) I proraeraorian framhåUs att det vid tUlämpning avett deklarationsförfarande uppenbarligen är nödvändigt att tulltjänsteman harmöjlighet att företa erforderlig bokföringsgranskning, få tUlträde tilllokaler där importören bedriver sin verksamhet och möjUghet att undersökaimportgods och infordra prov på det. Bestämraelserna i 38 och 39 §§ i lagförslagetreglerar sådan kontrollverksamhet. 38 § innehåller i huvudsak saramakontrollbestämmelser sora 2 § tuUlaxeringsförordnmgen. Såväl 38 sora 39 § äreraeller-lid även tillämpliga vid kontroll i anledning av ifrågasattåterbetalning av eller befrielse från tull eller annan avgift på gmnd avutförsel. Ett av de viktigaste elementen i tullkontrollsyslemetutgörs av skyldigheten för fraktförare m. fl. att för anmäla gods,som införs tUl eller utförs från tullområdet. Underlåtenhet att göra anraälantUl utgör ett av de objektiva rekvisiten för vamsmugglings-brott.Med hänsyn till nämnda förhållanden har sådan anmälningsskyldighet fastslagitsredan i lagförslagets inledande bestämmelser. Bestäramelser om tullkontrollen närmare bestämtom person- och vamlrafiken tiU och från tuUområdet och uiom detsamma samt undersökningav transportmedel och lagerlokal eUer annat utrymme för förvaring av gods äravsedda att meddelas i den föreslagna lagens till-lämpningsföreskrlfter. Detförutsätts att dessa i huvudsak kommer att molsvara nuvarande bestämmelser itullstadgan raed de järakningar som föranleds av den nya tullproceduren. Flertaletremissinstanser har lämnat förslaget utan erinran.