prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — I ell sådant läge skulle t.ex. en vägförening kunna fåtiUstånd att expropriera den mark som erfordras för att hamnfrågan skall kunnalösas. Någraremissinstanser berör i detta sammanhang frågan om kommuns möjlighet enligtförslaget att expropriera mark inom annan kommun. Förslagel godtas avlantmäteristyrelsen men styrelsen tiUägger att det är viktigt att dennabefogenhet inle utnyttjas mot markkommunens planer och intressen. kunde det möjligen ifrågasättas om man borde begränsaexpropriationsbefogenheten i territoriellt avseende, t.ex, så att den skaUgälla endast inom området för del kommunblock som kommunen eller dess huvuddeltiUhör. Bl.a. mol bakgrund av storstädernas behov av mark för friluftsändamålbör dock enligt verkets mening någon sådan begränsning ej göras, 3.11 Expropriation för diverse ändamål Beslämmelserom expropriation för vissa ändamål som inle omfattas av de fömt behandladegrupperna finns i 1 § första stycket ExL, Expropriation kan således ske förallmän byggnad (punkt 3) och för ändamål, som det enligl lag eller författningtillkommer kommun eller annan dylik samfälUghet att tillgodose (punkt 4).Enligt den allmänna bestämmelsen i punkt 6 kan expropriation komma i frågaockså för annal ändamål, som är jämförligt med bl,a, något av de nu nämnda ochsom äger väsentlig betydelse för det allmänna. Vidare kan enligt punkt 8expropriation äga rum för att bereda befolkningen eller en väsentlig del däravpå en ort mark till byggnad för överläggningar eller föredrag i allmänna frågoreller åsyftande folkbildning, nykterhetens främjande eller annal därmedjämföriigl ideellt ändamål av synnerlig vikt eller till byggnad för gudstjänsteller annan andaktsövning. Beträffande expropriation av mark församlingslokaler ges i 102-105 §§ särskilda föreskrifter. Enligt 102 § fårrätt till expropriation ej beviljas annan än kommun,inom vars område marken är belägen, eller aktiebolag, förening eller stiftelse,som kan antas komma all för framtiden fullfölja ändamålet på från allmänsynpunkt gagneligt säll. I fråga om aktiebolag, förening eller stiftelseföreskrivs i 103 § vissa begränsningar med hänsyn till de lokala förhållandenaoch sökandens verksamhet. Särskilda regler ges också i fråga om mark, vilkensökanden innehar med nyttjanderätt och på vilken han redan uppfört byggnad (104§). 1 syfte alt trygga alt den exproprierade egendomen verkligen används föravsett ändamål kan enligt 105 § rätl lill återinlösen inträda också i andrafall än när återlösningsräll föreligger enligt de allmänna bestämmelserna iExL. Vissaexpropriationsgrunder i nuvarande lagstiftning låter sig enligt utredningeninte hell inordnas under de lagregler som utredningen enligt vad förut anförtshar föreslagit. Så är bl.a. fallet med de i 1 § första stycket 3, 4, 6 och 8ExL intagna bestämmelserna om expropriation för allmän byggnad, för kommunalaändamål, för samlings- och gudstjänstlokaler m.m. samt för ändamål som ärjämförbara med de i paragrafens försla-femte punkter uppräknade och harväsentlig betydelse för det allmänna. Både för dessa och en del andra frånallmän synpunkt betydelsefuUa ändamål som inte kunnat inrymmas under de iövrigt föreslagna bestämmelserna anser utredningen att en expropriationsbefogenhetbör finnas. Enexpropriationsregel av detta slag måste, anför utredningen, få en relativtallmänt håUen avfattning. Det rör sig här om en rad sinsemellan disparataändamål som hänger samman med statlig och verksamhet eller annars harväsentlig betydelse från allmän synpunkt. Hit hör exempelvis behovet av utrymmeför allmänna byggnader, samlingslokaler för överläggningar, gudstjänster,undervisnings- och fritidsverksamhet o.d., personalbostäder, barnstugor ochandra serviceanläggningar i anslutning till sjukhus och andra offentliga inrättningarm.m. Inom lätbebyggelseområden kan visserligen dessa och liknande behov ibetydande omfattning tillgodoses inom ramen för de bestämmelser som föreslagilsbeträffande expropriation för tätbebyggelseändamål. Utredningen har emellertidföreslagU vissa begränsningar beträffande tillämpligheten av dessa regler somför övrigt ger expropriationsbefogenhet uteslutande åt vederbörande kommun.Härtill kommer atl de redovisade behoven måsle kunna tillgodoses också närde gör sig gällande på andra håll än i tätorterna eller i grannskapet av dessa. Dennödvändiga avgränsningen av lagregelns räckvidd bör enligt utredningens meningske genom en hänvisning till arten och beskaffen- hetenav de intressen som lagregeln avser att tUlgodose. 1 första hand nämnerutredningen behovet av utrymme för byggnad, lokal eller annan anläggning förverksamhel som drivs av staten eller av kommun eller annan sådan menighet.Såvitt gäller kommun och därmed jämställd menighet syftar utredningen bara påsådana ålgärder som faller inom ramen för kommunens resp. menighetensförfattningsenliga kompetensområde. Att som i viss mån skett i gällande rälllåta denna begränsning komma till uttryck också i själva lagtexten (jfr 1 §första stycket 4 ExL) anser utredningen vara överflödigt. Enlagregel av nu antydd innebörd kommer enligl utredningens mening att i föreningmed övriga bestämmelser i kapitlet om expropriationsandamålen helt tiUgodosedet behov av expropriaiionsbefogenheter som f.n. kan bedömas föreligga såvittgäller statlig och verksamhet. Förutom för ändamål som angivits i detföregående bör sålunda på grundval av denna lagregel expropriation kunna medgesexempelvis för att främja turistväsendet inom en kommun. Utredningenframhåller, att om lagregeln ges det innehåll som antytts kommer framtidaändringar av den kommunala kompetensen automatiskt alt återverka påexpropriationsbefogenhetens omfattning. Lagregelnbör enUgt utredningens mening täcka också vissa andra expropriaiionsbehov änsom berörts . I likhel med vad som gäller f.n. bör sålunda, anförutredningen, exempelvis utrymme för allmänna samlingslokaler av skilda slag vidbehov kunna exproprieras, oberoende av om anläggningen eller verksamhetenombesörjs av det aUmänna eller av enskilt subjekt. Här liksom i andra sammanhangtorde man i sista hand ha att falla tillbaka på måttet av det allmänintressesom talar för att expropriation bör få komma tiU användning. Den avgränsning avbestämmelsens räckvidd som betingas härav anser utredningen få tillräckligtuttryck om i författningstexten anges att den verksamhet tUl vars förmånexpropriationsbefogenheten gäller skall vara av väsentlig betydelse för riketeUer orten eller för viss befolkningsgmpp. 1överensstämmelse med vad som anförts nu föreslår ulredningen en lagregel avinnebörd alt expropriation får äga mm även i vissa andra fall än som avses iövriga bestämmelser i kapitiet om expropriationsandamålen, nämligen närändamålet med expropriationen är att tillgodose behovet av utrymme för byggnad,lokal eller annan anläggning för verksamhet som är avsedd att drivas av stateneller av kommun eller annan sådan menighet eller annars är av väsentligbetydelse för riket eller orten eller för viss befolkningsgrupp. Dettorde enligl utredningens mening med stöd av bestämmelsen vara möjligt att,liksom hittUls, expropriera utrymme för enskilda undervisningsanstalter ochsjukhus, om bara den tUlämnade verksamheten bedöms få den allmänna betydelsesom förutsätts i lagrummet. Vidareger bestämmelsen expropriationsbefogenhet för samlingslokaler och liknandeutrymmen i samma uisträckning som f.n. Nuvarande beslämmelser i ämnet kandärför enligt ulredningen tjäna lill ledning även vid tiUämpningen av denföreslagna bestämmelsen. Dennu föreslagna expropriationsregeln bör vidare enligt utredningens uppfattningkunna utnyttjas inte bara för atl skaffa utrymme för arbetslokaler o.d, utanockså för att komma över utrymmen för sådana personalbostäder och andraanläggningar som anses behövliga för att verksamheten skall kunna drivas ochskötas på etl ändamålsenligt sätt. I102-105 §§ ExL ges vissa särskilda bestämmelser om expropriation av mark församlingslokaler. Enligt ulredningens bedömning är det emellertid intenödvändigt att i lagtexten la in motsvarigheter tUl föreskrifter av nu angivenart. Det torde få ankomma på tillståndsgivande myndighet att från fall tiU fallavgöra i vad mån sökanden har nödvändiga kvalifikationer för att erhållaexpropriationsrätt och om tillstånd bör förenas med viUkor av särskilt slag,exempelvis om äterlösningsrätt. Postverketframhåller, att det är tveksamt om verket enligt gällande rätt äger exproprieraför tillgodoseende av behov av utrymme för byggnad, lokal m.m. hardock frågan om expropriation för verkets räkning aktualiserats bara iundantagsfall, I allmänhet har utrymmesbehovel för postala anläggningar kunnatsäkerställas genom stadsplaneåtgärder. Att genom den nu föreslagna regelntveksamheten om verkets expropriationsrätt undanröjs får dock anses värdefullt.Fiskeristyrelsen finner förslaget till nytta för fisket, när det gäller attt.ex. tillgodose eventueUt behov av utrymme för samlingslokaler åt fiskarebefolkningenpä en ort. Inteheller statens har någon erinran mot förslaget.Nämnden förutsätter därvid att bestämmelsen skall äga tiUämpning ävenbeträffande studentkårslokaler. Nämnden tiUägger att expropriationsinstitutetendast i något enstaka fall har behövt tillgripas för att tUlgodose markbehovetför allmänna samlingslokaler. Möjligheten att påkalla expropriation kan dockantas ha underlättat frivilliga markförvärv. Somhar redovisats i avsnittet 3,2,3 anser landstingsförbundet, all landsting börgenereUt ges rätt tUl expropriation. för ochläns regionala frågor slår fast att i utredningens förslag expropriationsrättenför sedvanliga landstingsändamål måste anses bibehållen i tidigare omfattningmen kritiserar kommunbegreppel i den föreslagna lagtexten som enligt förbundetsuppfattning bör omfatta också sekundärkommun. Kommunförbundetanför, alt del kan bli nödvändigt med en fortlöpande anpassning avexpropriationsandamålen tUl vidgade kommunala uppgifter. EnligtSvea hovrätt har förslaget fått alltför vid avfattning, inte minsl med tanke påstatens och kommunernas växande uppgifter. Även om utvecklingen går snabbt bördet vara möjligt att alltefter verkliga behov uppstår komplettera förteckningenöver expropriationsgrunder. Vissaspeciella expropriationsändamål las upp av några remissinstanser. I fråga omexpropriation för jordbruksrationalisering anför lantbruksstyrelsen attlantbruksnämndernas olika instrument för främjande avstrukturrationaliser-ingen utöver inlösenreglerna i FBL visal sig i stortsett tillräckliga för att ge struktumlvecklingen en godtagbar inriktning ochomfattning. Behov av sådant tvångsmedel som expropriation har inte förelegat.Sedan ett par år tillbaka har utbudet av fastigheter som lämpar sig somtiUskottsjord varil lägre än tidigare särskilt i de södra delarna av landet.Skulle det visa sig att denna tendens inte är tillfällig och att utbudet avmark skulle minska ytterligare, blir det enligt styrelsen aktuellt att övervägavad som kan göras för att än mer stimulera försäljning av mark förrationaliseringsändamål. En förbättring av nuvarande ordning kan enligtstyrelsens mening då komma ifråga, dock inte expropriation. I1 § första stycket ExL uppställs som förutsättning för att expropriation skallfå ske att Kungl. Maj:t 'prövar det nödigt'. Innebörden av detta rekvisitutvecklas inte närmare i lagens förarbeten. Viss vägledning lämnar dockbestämmelsen i 5 § andra stycket. Enligt detta lagrum får expropriation, underförutsättning att mer än ett lämpligt område står till buds, inte äga rumbeträffande sådant område, vars avstående eller upplåtande medför slörreolägenhet än vad som är nödvändigt. Vidare föreskrivs i samma lagmm all manskall se till att ändamålet med expropriationen vinns med minsta olägenhet förannan, dock att en avvägning alllid måste ske så att den exproprierande intevållas oskälig kostnad. Utredningenanför, att omfattningen och arten av den behovsprövning som skall föregå varjetiUstånd tiU expropriation är mycket sparsamt behandladi gällande rätt. Det torde emellertid ligga i sakens natur att det är ensynnerligen vansklig uppgift alt ge en generell regel om vUka hänsyn som börlas av tillståndsmyndigheten. De situationer i vUka expropriation begärs ärnämligen mycket varierande. Några huvudlinjer anser sig utredningen dock kunnaurskilja. Denförsta gemensamma fråga som uppstäUer sig är om expropriation över huvud tagetskall få tUlgripas innan man först försökt uppnå en uppgörelse i godo.Otvivelaktigt, säger utredningen, talar starka skäl för att man först börförsöka komma fram på frivUlighetens väg innan man tillgriper ett rättsligtförfarande. Man torde kunna förutsätta atl del normala blir att denna möjlighetprövas först. Emellertid bör enligt utredningens mening undvikas att genomföreskrift i lag binda parterna vid ett visst handlingsmönster. Fall kannämligen otvivelaktigt uppkomma när ett försök atl uppnå en frivUlig uppgörelseframslår som förenat med så oproportionerligt mycket arbete att det förefallerenklare att gå tUl expropriation direki. EUer man kan tänka sig t.ex, detfallet att en väg skall dras fram genom ett område där ett stort antal personeräger var och en mark. Om inte enighet om pris och övrigavillkor kan uppnås med alla eller övervägande flertalet kan det mången gångfrån rättvisesynpunkt framstå som lämpligast att domstolen får pröva samtligaöverlåtelser. Utredningengranskar också närmare de situationer då flera alternativa platser stårsökanden till buds. De regler som för dessa faU lämnas i 5 § andra stycket ExLfinner utredningen i och för sig knappast skäl att ifrågasätta. Man börnämligen kunna begära av expropriationssökanden att han, när två för ändamåletlika användbara områden står lUl buds, begagnar sig av del område varsavslående medför minsta olägenhet för innehavaren. Även i övrigt anserulredningen det naturligt att en expropriation genomförs på sådant sätt attminsta möjliga olägenhet orsakas annan person. En avvägning måste dock alltidgöras med hänsyn tUl kostnaderna för den exproprierande. Någon anledning altlagfästa dessa tämligen självklara principer föreligger knappast enligt utredningensmening. Störreproblem anser utredningen att de situationer vållar där valmöjligheten för denexproprierande framstår som beskuren, som hans motparter fastighetsägaren och övriga sakägare kan åberopa goda skäl mot att de skallavhändas sin egendom eller rätt. Naturligen måste ofla uppstå lägen därparternas intressen måste vägas mot varandra och någonderas intresse måsteuppoffras. VUka hänsyn som därvid skall tas anser utredningen bli beroende påförhållandena i det särskilda fallet. Självfallet måste alltid en mycketomsorgsfull granskning göras av de motiv som åberopas avexpropriationssökanden. Utvägar till altemativa lösningar måste noggrantprövas, allt dock inom I saml Nr 109 ramenför vad som kan anses vara rimligt att kräva när det gäller att ålägga parternaatt förebringa utredning. 3.12.3 Remissyttranden över promemoria Idepartementspromemorian om expropriationsförfarandet behandlas bl.a. frågan omtUlståndsmyndigheten (se avsnittet 4.1.3). Den aUmänna behovs- ochlämplighetsprövningen berörs dock inte närmare. Vissa remissinstanser har docktagit tiUfäUet i akt att i sina yttranden över promemorieförslaget ta upp vissaav de nu behandlade avvägningsfrågorna. Länsstyrelseni upplyser, att det i flera faU i samband medexpropriationsansökningar uppkommit fråga, i vilken mån den exproprierandeskall vara skyldig alt styrka att han sökt nå frivillig uppgörelse ommeirkförvärvet genom förhandlingar med markägaren. Det skuUe enligt länsstyrelsenvara av värde att i lagen uttalades hur långt den exproprierandes skyldighet idenna fråga bör sträcka sig. Enligt mening bör det inte i deltaavseende ställas alltför stora krav eventueUt inte några krav alls på densom ansöker om rätt till expropriation. anför, att ändringar i ExL kommer expropriationatt kunna ske i ett mycket långsiktigt perspektiv. Den faktiskabebyggelseutvecklingen kan vid expropriationen framstå som oviss och det tordei flertalet fall stå öppet att utveckla olika alternativ. Kommunernasmarkpolitik förutsätts vidare enligt förbundet gå ut på att skapa storamarkreserver. Det kan enligt bakgmnd sägas, att redanutformningen av expropriations-gmnderna innebär, att de hittUls gäUandeintresseavvägningsgrunderna vid expropriation förlorat det mesta av sinpraktiska betydelse. Förbundet anser att det i stort sett alltid blir möjligtatt genomföra expropriation för en kommun tämUgen oavsett den faktiska planmässiganödvändigheten. Hänsynstagandet till motpartens olägenheter kan knappast fåsamma utrymme som . Förbundet anser vidare alt det aUmänt kan sägas attden självständiga betydelsen av en intresseavvägning avtagit betydligt genomförändringen av expro-priationsgmnderna. är det mot bakgrund av den omfattande kommunalaexpropriationsbefogenhet som gäller erforderiigt att bibehålla ettlagligt stöd för att avslå onödigt omfattande eller OtiUräckligt underbyggdaexpropriationsansökningar från kommuner. Förbundet anser det angeläget, attexpropriation inte får genomföras utan föregående frivUliga förhandlingar.Förbundet fömtsätter att den nya expropriationslagen inte bara bibehåUer utan istället skärper de skyddsföreskrifter,som finns i nu gäUande lagstiftning, så att enskUda viUafastigheter inte kanbli föremål för överdrivna eller omotiverade expropriaiionsanspräk. 4 Tillstånd till expropriation m.m. Frågaom tiUstånd tUl expropriation prövas enligt I § ExL av Kungl, Maj:t, Ettundantag från denna regel finns i 89 § andra stycket ExL, Undantaget, som rörexpropriation i vissa fall för elektrisk svagsttömsledning, torde sakna störrepraktisk betydelse, Expropriationsförfarandetinleds med en ansökan hos Kungl, Maj:t om tiUstånd tUl expropriation. Ärendetremitteras därefter regelmässigt tUl länsslyrelsen, som bereder personer,sammanslutningar och myndigheler som berörs av ansökningen tiUfälle att yttrasig. Sedan uttedningen fullständigats redovisar ärendet tiUKungl, Maj:t med eget yttrande. Från vederbörande departement remitterasärendel eventueUt tiU ytterligare någon myndighet. Exempelvis bmkar i ärendenangående expropriation för tätbebyggelse yttrande inhämtas från planverket.Ärendel avgörs slutligen genom beslut av Kungl, Maj:t i statsrådet. Antaletärenden om medgivande till expropriation som handlagts av Kungl. Maj:l underelt år varierar inom ganska vida gränser beroende på bl.a.investeringsverksamhetens omfattning men synes vanligen uppgå tiU omkring 150.Det övervägande antalet ärenden gäUer expropriation för tätbebyggelse ochhögspänningsledningar. Expropriationsärendena är tiU sin omfattning mycketskiftande. Många ansökningar berör endast en eller några få markägare men inteså sällan förekommer ärenden om exempelvis expropriation för elektriskstamlinje, som berör hundratals jordägare. Handläggningstiden varierar normaltfrån några månader upp tiU . Genomexpropriationen får den exproprierande en rätt tUl den därmed avseddafastigheten som går före aUa andra rättigheter tiU den. Expropriation är därförav värde även om fastighetsägaren skuUe medge att hans fastighet tas i anspråk,S,k, proformaexpropriationer är därför inte sällsynta. Ocksånär fråga är om inlösen av fast egendom med stöd av annan lagstiftning än ExL är Kungl. Maj:t i stor utsträckning tUlståndsmyndighet. EnUgt1902 års ellag finns två olika slag av koncession för slark-strömsanläggningar,områdeskoncession och Unjekoncession. Områdeskoncession avser i principdetaljdistribution inom etl geografiskt begränsat område och omfattar det s.k.närdislribulionsnälet. De starkströmsledningar som erfordras för att fördelakraften inom området får koncessionshavaren dra fram utan särskilt tillstånd avmyndighet. Linjekoncession avser starkströmsledning med en i huvudsak bestämdsträckning. Vanligen är del fråga om ledning som behövs för kraftöverföringfrån produktionskäUa till större förbrukare och till åter-distributör. Koncessionsmyndigheti första instans i fråga om elektrisk starkströmsledning är i principkommerskollegium. Frågan om expropriation för sådan ledning prövas däremot avKungl, Maj:t (1 § ellag). Kungl, Maj:ts tiUstånd behövs inte omfastighetsägaren har förklarat sig viUig att upplåta nyttjanderätt eUerservitutsrätt för starkströmsledningen och expropriation av rättigheten medförendasl ringa men, I sådant fall kan ärendet hänskjutas direkt tUlfastighetsdomstolen, som har att pröva om de angivna förutsättningarna förexpropriation föreligger. Detförekommer ofta att den som ansöker om linjekoncession begärexpropriationsrätt beträffande ledningen eller del därav. För att i sådant fallansökningen om koncession och framställningen om expropriationsrätt skaU kunnaprövas har Kungl. Maj:t här förbehållit sig rätten att pröva ävenkoncessionsfrågan (brevet 1957:603 angående bemyndigande för kommerskollegiumall meddela vissa tiUstånd beträffande elektriska starkströmsledningar m.m,).Sedan koncessionsärendet beretts av kollegiet överlämnas del till Kungl. Maj:tför avgörande, varvid kollegiet bmkar redovisa sin mening i både koncessions- ochexpropriaiionsfrägan. Beslutom inlösen med stöd av lagen om inlösen i vissa fall av rätl till gmva m.m.meddelas av Kungl. Maj:t (1 §), I fråga om sådan inlösen skall de allmännabestämmelserna i gälla i tUlämpliga delar. På gmnd av hänvisning gällervidare ExL:s bestämmelser i fråga om inlösen enligt lagen angåendestenkolsfyndigheter m.m. (14 § I mom,, 50, 52 och 57 §§), Beslutom inlösen enligt lagen om tvångsinlösen av vanhävdad jordbmksegendom meddelasav Kungl, Maj:t med samtycke (1 §). I fråga om inlösen hänvisas tUlExL:s bestämmelser. Frånhuvudregeln all Kungl, Maj:t lämnar tiUstånd lill inlösen finns utöver delsom redan nämnts åtskiUiga undantag. De viktigaste återfinns i BL (se t.ex,18 och 41 §§), I de åsyftade bestämmelserna ges kommun räll att lösa mark som ifastställd plan avsetls tiU gata m.m. Inlösengrundas i dessa fall direkt på planen. Skälet till de nämnda undantagen ärfrämst att de planer, som del är fråga om, har granskats ochfastställts i särskUd ordning. Marksom behövs för allmän väg kan tas i anspråk tvångsvis antingen med vägrättenligt väglagen eUer genom expropriation med stöd av ExL. Institutet vägrätt äri åtskilliga hänseenden annorlunda utformat än expropriation. Den inledandefasen vid expropriation, då rätten tUl expropriation m.m. fastställs, motsvarasi väglagen av att arbetsplan för vägen upprättas och i förekommande fallfastställs (31 §). Arbetsplan fastställs i princip av statens vägverk eftersamråd med (18 § första stycket). Marken anses tagen i anspråknär vägens sträckning över fasligheten tydligt utmärkts på marken ochvägarbetet påbörjats på fastigheten. Från vägrätt som uppkommer genom attenskild väg förändras tiU allmän kan bortses i detta sammanhang. TUlståndtill inlösen enUgt VL lämnas inle av Kungl. Maj:t utan av vattendomstol, somsamtidigt behandlar ersättningsfrågorna. 4.1.2 Frågans tidigare behandling Denår 1946 tillkallade markutredningen lade fram ett betänkande medförslag till ändring i ExL (SOU 1948:4). 1 betänkandet togs bl.a. upp frågan omöverflyttning av beslutanderätten i ärenden om tillstånd tUl expropriation frånKungl. Maj:t tiU länsstyrelse. Ulredningen uttalade att man skulle vinna ensakligt sett välmotiverad decentralisering av expropriationsärendena och ävenen i och för sig önskvärd avlastning från Kungl, Maj:t genom att flytta överbeslutanderätten i vissa expropriationsärenden tiU länsstyrelse. Då enrationell lösning enligt utredningens mening inte stod att vinna utan attsamtidigt en decentralisering genomfördes av beslutanderätten i vissaplanärenden och endast en begränsad tid stått utredningen till buds, avstod denemellertid från att lägga fram förslag i frågan. 1949:184 med förslag till ändringar i ExL med anledning avmarkutredningens förslag uttalade föredragande departementschefen (s. 230) atten viss decentralisering var önskvärd även enligt hans mening.Departementschefen hänvisade tUl alt decentraliseringsutredningen skulle behandlasåväl detta som näraliggande spörsmål.