prop · FV0358 · 1972-12-31 00:00:00 — Detsamma bör gälla reklam pä biograf som beståri visning av utdrag ur kommande program pä biografen eller på annan biografmed samma innehavare. Reklami form av ljusbilder, film eller dylikt som visas på teater före eller efterföreställningen eller i paus bör enligt utredningen bedömas på samma sätt somfilmreklam. Trafikreklamoch annan utomhusreklam. Utomhusreklam sker i väsentlig utsträckning genomaffischering. Reklamen förekommer på särskilt iordningställda affischpelareeller affischtavlor, pä fastigheter, i offentliga lokaler, i trafikmedel, utomhusanläggningarför idrotts-, sport-dier andra tävlingar och på Hknande ställen. Till utomhusreklamräknar utredningen också reklam i s. k. ljustidning samt i form av ljusskyltoch flygreklam. Hit hör också reklam som görs utomhus med hjälp av högtalaranläggningeller eljest genom spridning av ljud. Utredningenanser att utomhusreklam i princip bör ingå i beskattningsområdet och attoffentliggörandet av reklammeddelandet bör beskattas. Den föreslagnabeskattningen träffar därför upplåtelse av plats för uppsättning av affischunder det att affischen inte beskattas i sin egenskap av trycksak.Affischeringsföretag som t. ex. i brist på uppdrag sätter upp affischer om detegna företaget pä sina affischeringsplatser bör inte beskattas för det utrymmesom tagits i anspråk härför. Utredningenföreslår att ljusskyltar, andra skyltar och liknande skall beskattas. Avpraktiska skäl framför allt svårigheter att beräkna beskattningsunderlagetdä skylt sätts upp pä egen fastighet förordar utredningen att skyltar somförekommer i anslutning till visst företags butikslokal, kontor, byggnadsplatseller Hknande ej beskattas. Skyltarav annat slag, t. ex. skyltar som placeras på husfasader, längs vägar eller påandra platser som saknar ett direkt lokalt samband med verksamheten,konkurrerar med annan utomhusreklam. Utredningen förordar därför att upplåtelseav utrymme för sådan skyItreklam beskattas. Trafikreklam,dvs. reklammeddelande i järnvägs- eller tunnelbanevag- 1972: 58 40 nar,spårvagnar, bussar, flygplan, fartyg eller taxibilar, bör enhgt utredningenbeskattas på samma sätt som affischering. Reklami lokaler av olika slag, t. ex. butikslokaler, idrottsarenor, stationsbyggnader,flyghallar eller tunnelbanestationer, sker sä gott som uteslutande genomaffischering. Beskattning bör ske av upplåtelse av utrymme för sådan reklam.Beskattning bör ej ske när reklamen avser verksamhet som bedrivs på platseneller varor som säljs där. Beskattningbör i nu nämnda fall ske oberoende av om vederlag utgår eller ej så snartreklamen görs på utrymme som är avsett att användas för reklamändamål. Flygreklambör omfattas av skatten genom beskattning av flygföretagets prestation. Högtalarreklambör betraktas som skattepliktig när den sker på allmän plats e. dyl. Högtalarreklaminom en lokal som avser något som tillhandahålls där bör inte beskattas. Reklami radio och television. Utredningen avser att, om så erfordras, behandla fråganom beskattning av reklam i radio och television sedan den tagit ställning tillom sådan reklam bör få ske. Utredningen anför inledningsvis att en icke oväsentlig del avreklamvolymen i utgörs av trycksaksreklam. Denna omfattar en mängdolika typer av trycksaker, som sprids t. ex. genom postbefordran, genomutdelning i butiker eller utomhus till presumtiva kunder. Utredningen finneratt en reklamskatt bör omfatta reklamtrycksaker i allmänhet, däribland ävensädana som sprids såsom direktreklam. Utredningenpåpekar, att begreppet trycksak (tryckalster) har olika innebörd itryckfrihetsförordningen, allmänna poststadgan och tulltaxan. Utredningenförordar att tryckfrihetsförordningens definition får bilda utgångspunkt fördefinitionen vid beskattningen. Som trycksak anses därför skrift somframställts i tryckpress men ej skrift som mångfaldigas genom stencilering,ljuskopiering, fotokopiering eller liknande förfaranden. Som trycksakbetraktas även alster som framställs genom screentryckmetod. Brevpapper,förpackningar och etiketter avsedda att fästas på varan eller förpackningeneller andra varor för vilka trycket ej är det väsentliga bör falla utanförtrycksaksbegreppet. Med reklamtrycksak avser utredningen trycksak som primärtges ut för att främja avsättning av varor, tjänster etc. Trycksak som ges ut iannat primärt syfte beskattas ej som reklamtrycksak. Vissatrycksaker utgör hjälpmedel i kommersiell verksamhet utan att hareklamkaraktär. Till denna kategori räknar utredningen prislista, offertpärm,teknisk produktbeskrivning, sortiments-, lager- eller reserv-ddskatalog, s. k.referenslista, instruktionsbok, monterings- eller bruksanvisning,skötselföreskrift, förteckning över märkesverkstäder eller återförsäljare, annan adresslista, garantisedel, receptsamling som ej Prop.1972: 58 41 nämnereller framhäver visst företags produkter, undervisningsmaterial,verksamhetsberättelse, som i huvudsak är avsedd för anställda, medlemmar elleraktieägare och annan trycksak som i huvudsak är avsedd för anstäUda, kalendereller Hknande trycksak och trycksak, som har historiskt, tekniskt, ekonomiskteller annat vetenskapligt innehåU. Om sådan trycksak i endast ringa mäninnehåller säljargumentering utgör den enligt utredningen ej reklamtrycksak.Det bör därvid vara möjligt att återge företags namn, varumärke, symbol förföretag, teknisk avbildning av produkt eller teknisk upplysning om produkteller företag eller liknande i trycksak utan att trycksaken anses somreklamtrycksak. Ifråga om vissa av de nu nämnda trycksakerna ställer utredningen upp särskildakrav på utformningen eller innehållet för att de ej skall anses somskattepliktiga. Sålunda anges beträffande prislistor att sådana anses somskattepliktiga om priset framhävs som fördelaktigt. Reklamför trycksaksutgivarens egna eller honom närstående företags varor etc. (egenreklam)beaktas när det gäller att skilja reklamtrycksaker frän övriga trycksaker. Omtrycksak, inbegripet egenreklam, väsentligen har ett annat syfte än att främjaavsättningen av varor etc. anses den ej som reklamtrycksak. Densom ger ut reklamtrycksak kan för egen räkning låta bilaga följa medtrycksaken. Är bilagan i sig själv en reklamtrycksak bör den beskattas endasti denna sin egenskap. I annat fall bör beskattning ej ske. Omden som ger ut reklamtrycksak låter bilaga med reklam för annat företag följamed trycksaken kommer skatt att utgå både för bilagan i dess egenskap avreklamtrycksak och på offentliggörandet (distributionen) av bilagan. Detta kani vissa fall leda till en dubbel beskattning, som dock accepteras avutredningen. Utredningenföreslär att utomhusreklam inbegripet trafikreklam skall beskattas hosmediaföretagen men butiksreklam i form av trycksak hos tryckerierna. Det ansesemellertid inte alltid möjligt för tryckeriet att avgöra huruvida viss trycksakär avsedd att användas för trafikreklam eller för butiksreklam eller förbådadera. Ifråga om sädana trycksaker, som med hänsyn till format och andra känneteckenuppenbarligen är avsedda att användas enbart som utomhusreklam skalloffentliggörandet beskattas och inte trycksakens framställning vid tryckerier.I fall dä andra användningssätt också är möjliga måste trycksaken däremotbeskattas hos tryckeriet som reklamtryck. Utredningenavvisar tanken pä restitution av skatt för att undvika dubbel beskattningeftersom diskrimineringseffekterna av denna torde bli små. Man åberopar ocksåpraktiskt administrativa skäl för sitt ståndpunktstagande. Utredningenhar särskilt uppmärksammat effekterna av en generell reklamskatt för postorderföretagens del. Enligt de av ut- Prop.1972: 58 42 redningenföreslagna allmänna reglerna om beskattning av trycksaks-reklam skallpostorderkatalogerna beskattas som reklamtrycksaker, om företagen inteutmönstrar sälj argumenteringen från katalogerna. Med postorderförsäljningavser utredningen detaljhandel där försäljningserbjudandet sker via trycksakeller annons utan besökskontakt mellan säljare och köpare, ordergivning skerper post eller per telefon utan besökskontakt mellan säljare och köpare,varuleveransen sker per post, per järnväg eller med annat transportmedel tillav köparen uppgiven adress och försäljningen sker i konkurrens med butiker somhar möjlighet att exponera varor. Postorderföretagensreklamkostnader är koncentrerade till trycksaker och överstigerreklamkostnaderna vid andra försäljningsformer. En väsentlig del avreklamkostnaderna vid postorderförsäljning utgör postorderföretagensmotsvarighet till lokalkostnaderna vid butiksförsäljning. Eftersom utredningenföreslår att butiksexponering av varor och exponering i skyltfönster inteskall beskattas, anses det rimligt att företag, som konkurrerar medbutikshandeln, inte beskattas för reklam som motsvarar butikshandelns vamexponering. Utredningenanser därför att skattereduktion bör medges för postorderkatalog underförutsättning att den används vid postorderförsäljning, att den presenterarsäljarens hela eller så gott som hela sortiment av varor samt att sortimentethar en sådan bredd och stabilitet över tiden att en butik som för enbart dettasortiment skulle kunna öppnas, dvs. motsvarar normalt butikssortiment ibranschen. Pägrund av bristen pä empiriskt material anger utredningen att skattereduktionensomfattning måste grundas på en allmän skälighetsbedömning. Vidsådana förhållanden föreslår utredningen att nedsättning av skatt påpostorderkatalog skall kunna ske , om företagets omsättning av varorsom presenteras i katalogen till minst hälften hänför sig tillpostorderförsäljningen. Är andelen postorderförsäljning lägre, bör nedsättningenberäknas endast på den del av skatten, som motsvarar postorderförsäljningensandel av hela omsättningen. Nedsättning bör dock inte komma i fråga, ompostorderförsäljningens andel av omsättningen understiger 10 "la. med relativt liten andel postorderförsäljning bör docknedsättning proportionsvis kunna medges om omsättningen påpostorderförsäljning uppgår till minst 5 milj. kr. Utredningenföreslår av kontrollskäl, att skattskyldig skall vara pliktig att under två årförvara framställda trycksaker. Med hänsyn tUl att det inte synes möjligt att beskattautställningar i egna lokaler finner utredningen att permanenta utställningarbör lämnas utanför beskattningen. Prop.1972: 58 43 och utställningar pä vilka utställare bedriver försäljningav utstäUda alster kan närmast jämställas med tillfälliga försäljningsställenoch bör ej heller beskattas. Sker sådan försäljning inte alls eller i endastbegränsad omfattning bör dock deltagande på sädana mässor eller utställningaranses som skattepUktig reklam. Mässa eller utställning som riktar sig till sä gott somuteslutande internationell publik bör efter prövning från fall till fall av kunna ställas utanför beskattningen. Vidare bör från skatteplikt undantasmässa eller utställning som arrangeras i anslutning till föreningsmöte,kongress, konferens eUer Hknande och som ej är öppen för allmänheten. Beskattningen av icke permanenta mässor och utställningarföreslås få fonuen av skatt på upplåtet utrymme, den s. k. monterhyran. Skattskyldighetenbör åvila arrangören. Som arrangör bör den anses, som uppbär monterhyrorna frånutställarna. Demonstrationer samt varuprover, avsedda för konsumenter.Utredningen avvisar en beskattning av varudemonstrationer liksom av varuprover,avsedda för konsumenter, med hänvisning till de gränsdragnings-ochtillämpningssvårigheter som en beskattning skulle medföra. Gåvor, presentreklam. Enligt utredningens uppfattningskulle det vara förenat med stora praktiska svårigheter att åstadkomma enreklambeskattning på detta område. Man pekar därvid särskilt på attbeskattning av presentreklam skulle medföra skattskyldighet för företag somhuvudsakligen står utanför den egentliga reklambranschen, vUket anses innebärasärskilda praktiska komplikationer. Dessutom framhålls bl. a. svårigheternaatt vid försäljning av vara bedöma om denna skall användas för reklam.Utredningen förordar därför, att nu avsedd reklam ej beskattas. Butiks- och återförsäljarmaterial. Kundernas uppmärksamhetpå de produkter eller tjänster som erbjuds kan väckas genom butiksarrangemangav skilda slag och genom skyltning. Därvid kan användas dekorationsmaterial,virke, papp m. m. som i detta sammanhang alltså används för reklamändamäl. Enbeskattning av sådant material ter sig enligt utredningen mycket svär attupprätthålla och kontrollera, eftersom det inte gäller varor som vidomsättningstillfället framstår som avsedda för reklamändamål. Liknandesvårigheter skulle uppstå vid beskattning hos den som använder materialet förreklamändamål genom en skatt på eget uttag. Utredningen finner därför, att nuavsett material för butiksreklam bör ställas utanför beskattningen. Motsvarandebör gälla även för återförsäljarmaterial. Beskattning av reklam sker genom attden som köpt reklam får betala skatt på bruttokostnaden för reklamen. Nä-' gotbehov av att därutöver beskatta reklambidrag hos bidragsgivaren anses inteföreligga. Sker sådant bidrag dolt, t. ex. genom en anpassning av Prop.1972: 58 44 prissättningenpå de varor för vilka reklam sker, torde en beskattning av bidraget inte varapraktiskt möjlig. Ersättningtill reklambyråer, kostnader för egen reklamavdelning. Frågan huruvidaersättning till reklambyråer bör beskattas måste enligt utredningen ses isammanhang med frågan om beskattning av kostnader för reklam som ett företagproducerar för egen räkning. Därmed avses i princip alla kostnader förframställning av reklam i egen regi. Utredningenanger att det torde vara så gott som ogörligt att göra ennågorlunda exakt värdering av alla de insatser som ett företag gör i eller ianslutning tiU den egna reklamavdelningen. Det synes ofrånkomligt att man ifråga om företag med egen reklamavdelning skulle fä nöja sig med enschablonmässig bestämning som på ett någorlunda rimligt sätt underbeskattningen inrymmer företagets kostnader för sådan avdelning. En sådanberäkningsgrund skulle dock i regel, menar utredningen, ge ett missvisanderesultat och inbjuda tUl åtgärder inom företaget i syfte att kringgå enbeskattning. Sädana åtgärder skulle svårligen kunna upptäckas ikontrollsammanhang. Mankan inte heller, fortsätter utredningen, helt utesluta att reklamköparnaskulle gå över till att anlita utiändska eller i utiandet etableradereklamföretag för att därmed undgå viss del av skatten. Utredningenfinner på angivna grunder, att beskattning av ersättning till reklambyråer ochav egen reklamverksamhet inte bör ske. PR-och goodwillskapande åtgärder, reklamundersökningar m. m. De skäl utredningenanför för att beskattning inte bör ske av ersättning till reklambyråer eller avkostnader för egen reklamavdelning inom ett företag gäller i allt väsentiigtockså i fråga om beskattning av PR- och goodwillskapande åtgärder samtreklamundersökningar. Enligt utredningens mening bör sådana åtgärder ochundersökningar därför inte falla inom beskattningsområdet. Utredningen anser det, huvudsakligen av praktiska skäl,omöjligt att beskatta förpackningar, butiksskyltning, publicitet, kostnaderför bra affärslägen eller hög standard på lokaler och personlig försäljning. Sammanfattningav utredningens förslag beträffande beskattningsområdet. Utredningendefinierar i skattehänseende reklam som meddelande med syfte att åstadkommaeller främja avsättning av vara, fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst. Medutgångspunkt i denna grundläggande definition föreslår utredningen attreklamskatten skall omfatta annonsering i dagspress, populärpress och andrapublikationer eller trycksaker. Skatten skall vidare omfatta film- ochteaterreklam, trafikreklam och annan utomhusreklam, reklamtrycksaker samtreklam på vissa mässor och utställningar. Beskattning skall ske av upplåtelseav utrymme för reklam eller, när det gäller reklamtrycksaker, avframställningen av dessa. Prop.1972: 58 45 Utredningenredovisar i en tabell omfattningen av det skattepliktiga reklamområdet ochgrunderna för beskattningen av olika reklamformer. I detta sammanhang tordekunna hänvisas till denna tabell i betänkandet (avsnitt 6.6.16). Medden förordade formen för reklamskatten följer att skattskyldighet skall åviladen som yrkesmässigt tillhandahåUer skattepliktig reklam och den somframställer reklamtrycksaker för egen reklam. Beskattningen av importeradreklam behandlas längre fram. Begreppet yrkesmässig gesi huvudsak samma innebörd som i mervärdeskattehänseende. Verksamhet bör därvidanses som yrkesmässig, när inkomsten därav utgör inkomst av rörelse eller avjordbruksfastighet eller annan fastighet enligt kommunalskattelagen.Verksamhet anses som yrkesmässig även när den innefattar inte enbart enstakaförsäljning eller uttag av vara. Skattskyldighet föreslås föreligga också förstatens eller kommuns arrangerande av mässa eller utställning. 1enlighet härmed kommer skattskyldighet enligt förslaget att åvila utgivareeller ägare av annonsorgan, tryckeri som framställer reklamtrycksaker, den somför reklamköpares räkning ombesörjer film- eller ljudreklam, trafikreklam ochannan utomhusreklam, fastighetsägare som upplåter plats för reklam samt densom artangerar sådant deltagande i mässor och utställningar som föreslås blibeskattat. Densom ger ut en trycksak eller disponerar ett utrymme som an-vands för reklam, t.ex. fastighet, sportanläggning eller trafikmedel, kan upplåta till ettfristående reklamföretag att ha hand om den reklam som skall fä ske påutrymmet. Om avtal träffas mellan reklamföretaget och reklamköparen börskattskyldigheten åvila endast reklamföretaget. Ingås däremot avtal direktmellan reklamköpare och lokalinnehavaren bör skattskyldigheten åvila densistnämnde, även om upplåtelse för reklamändamäl sker genom medverkan av agenteller annat motsvarande ombud. Motsvarande bör gälla dä placering av reklamfilmför visning på biograf eller annat visningsställe sker under medverkan av s. k.filmreklambyrå och när utgivare av reklamtrycksak träffar avtal med tryckeriom att tryckeriet skaU anskaffa annonser i trycksakerna och upp-biira likvidenhärför. Anlitartryckeri eller annat företag, som åtagit sig att framställa en reklamtrycksak,annat tryckeri eller annat företag, t. ex. sätteri, för att fullgöra uppdragetbör skattskyldighet inte föreligga för sådan underleverantör. Det företag, somåtagit sig uppdraget gentemot reklamköparen, bör ensamt svara för skatten pågrundval av det totala debiterade priset. Prop.1972: 58 46 Fråganom beskattningsvärde har tvä aspekter. Det gäller dels att bestämma detunderlag på vilket skatten skall beräknas för varje reklammedium, dels attavgöra beskattningsunderlaget för varje enskUd transaktion. I förstnämndahänseende har utredningen eftersträvat att göra beskattningsunderlaget förolika reklammedia så likvärdigt som möjligt. Utredningenföreslår, såvitt gäller pressannonsering samt film-, trafik-och annan utomhusreklam,att beskattningen skall avse offentliggörandet av reklamen. Hänsyn skallalltså inte tas tUl produktion eller framställning av material avsett föroffentliggörande. Utredningenhar övervägt att även i fråga om reklamtrycksaker beskatta offentiiggörandet,dvs. Därvid konstaterar utredningen att distributionsföretagenbl. a. pä grund av tidspress skulle få svårigheter att tillämpaskattebestämmelserna och att reklam som distribueras t. ex. av beställarensförsäljare eller återförsäljare skuUe falla utanför beskattningen. Föratt uppnå en med annonsbeskattningen likvärdig nivå skulle dessutom enuppskrivning få ske av distributionskostnaderna. Detta skulle gynna obeskattadedistributionsmetoder. Distributionskostnaderna har inte alls eller endastdelvis samband med produktionskostnader för trycksaker. Även på denna grundskulle distributionskostnaderna behöva skrivas upp. Detta skulle gynnapåkostade men missgynna enkla reklamtrycksaker. mening kan därför en beskattning av reklamtrycksaker inte byggapä distributionskostnaderna. Beskattningen får i stället utformas som en skattpå framställning av trycksaker avsedda för reklamändamål. För att tillgodosekravet på likformighet i beskattningen bör i beskattningsvärdet för trycksakerinrymmas inte bara tryckningen som sådan utan också kostnad för sättning,klichéer m. m. och bokbinderiarbete. Närden som utför tryckningen inte utför övrigt arbete får värdet av detta inräknasi beskattningsvärdet med ledning av uppgifter från beställaren eller efter enskälighetsbedömning frän tryckeriets sida. Utredningentar också upp frågan om hur beskattningsvärdet skall beräknas i de fall dåombud tillgodoförs provision eller annan gottgörelse av reklamsäljare. Omreklamsäljare debiterar visst nettopris för reklam kan beskattningen inteomfatta annat än detta pris. För att kunna beskatta provision tillreklamförmedlare skulle man fä införa skattskyldighet för reklambyråer m. fl.Provision eller annan gottgörelse som tillgodoförs reklamförmedlare kanbetraktas som en definitiv rabatt. Den lämnas i huvudsak till vissa störrekunder som i många fall kan framstå närmast som återförsäljare: Utredningenföreslår därför att beskattningen i likhet med vad som gäller förannonsskatten skall träffa det faktiska vederlag som reklamsäljaren erhåller. Prop.1972: 58 47 Iövrigt föreslär utredningen, att beskattningsvärdet skall bestämmas på iprincip samma sätt som i MF och AF. Skattens belopp skall dock ej inräknas ibeskattningsvärdet. Beskattningav egenproducerad reklam bör ske med ledning av det allmänna saluvärdet av denskattepliktiga reklamen. Det bör därvid vara möjligt att ta hänsyn tilleventuella mängdrabatter. Utredningenhar funnit att det av praktiska och administrativa skäl är motiverat att minskaantalet skattskyldiga genom att, i likhet med vad som gäller både mervärdeskattenoch annonsskatten, anknyta skyldigheten att redovisa reklamskatt tillstorleken av verksamheten. Som nämnts har utredningen stannat för attföreslå att gränsen dras vid en skattepliktig omsättning om . per år.Tidningsutgivare, tryckerier m. fl. som har en lägre skattepliktigårsomsättning än . behöver därvid inte redovisa reklamskatt tillbeskattningsmyndigheten. Redovisningsskyldighetenbör enligt utredningen anknytas till den skattskyldiges hela verksamhet. Gerskattskyldig t. ex. ut mer än en pubHkation eller äger han mer än en fastighetpä vilken han upplåter plats för reklamskyltar, bör frigränsen gälla hanstotala skattepliktiga reklamintäkter. är avsedd att tillämpas för skattskyldig som utför skattepliktigreklam för annans räkning. Det finns anledning att utgå från att kund tillsådan skattskyldig får betala reklamskatt till den skattskyldige. Den somframställer skattepliktig reklam för egen räkning är i princip skattskyldighärför. Med samma gräns för redovisningsskyldighet i detta fall skulle reklamtill ett värde av . bli helt skattefri. En sådan effekt kanverka diskriminerande för övriga skattskyldiga, främst tryckerierna. Utredningenföreslår därför att gränsvärdet för skyldighet att redovisa skatt för egenproduceradreklam sätts vid . Medhänsyn till svårigheterna att bedöma verkningarna av de föreslagna reglerna,bör beskattningsmyndigheten med uppmärksamhet följa utvecklingen på området, t.ex. om reglerna orsakar bolagsbildningar eller ger upphov till andratransaktioner som motiveras enbart av skatteskäl. Utredningenhar övervägt huruvida bestämmelser om gränsen för redovisningsskyldigheten börkombineras med ett skattefritt bottenavdrag, som skulle fä utnyttjas av de redovisningspliktigaskattskyldiga. Behov av sådant bottenavdrag anses dock Inte föreligga. Fråganom bottenavdrag för tidningsföretagen tar utredningen upp i samband med behandlingenav reklamskattens inverkan på pressens ekonomi. 1972: 58 48 Utredningenframhåller att reklamskatten inte kan begränsas tUl enbart reklam somframställs inom landet. Med hänsyn till kravet på konkurrensneutralitet ibeskattningen måste skatten också omfatta reklam som införs till landet för attanvändas här, när det rör sig om sådan reklam som är skattepliktig vidframställning inom landet. Införsel av sådan reklam bör beskattas oavsett omdet är fråga om reklam för svenskt eller utländskt företags räkning.