prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Enregional organisation enligt nu angivna riktlinjer, som karaktäriseras av attmyndighetsfunktionerna på rättshjälpsområdet i princip samlas tUl ett begränsatanlal rättshjälpsnämnder med relativt stora verksamhetsområden, förofrånkomligen med sig att rätlshjälpsförfa-randet blir mera tungrott än detskulle ha blivit om promemorieförslaget hade genomförts. Särskilt gäller dettade allmänna advokatbyråerna som inte får den nära anknytningen till detadministrativa organet som avsetts. Det är mot bakgrunden härav angeläget attförfarandet i rättshjälpsärenden förenklas så mycket som möjligt. En sådan förenkling synes kunna vinnas genom i betydande utsträckning delegerar administrativa uppgifter frånrättshjälpsnämnderna tUl det biträde som lämnar rättshjälpen. I och för sigbör det finnas möjlighet att driva en sådan delegation mycket långt när detgäller de allmänna advokatbyråema. Som förat har anförts bör principielljämsläUdhet råda i rättshjälpssystemet mellan de allmänna advokatbyråerna ochde advokater som bedriver enskUd verksamhet. Denna princip bör komma tilluttryck också i nu förevarande avseende. Man bör alltså inte gå längre idelegation av administrativa arbetsuppgifter tUl de allmänna advokatbyråernaän som visar sig möjligt att genomföra även för de privatpraktiserandeadvokaterna. Även med denna utgångspunkt kan dock betydande förenklingar uppnåsi systemet Som framhållits tidigare skaU bidrag för rättshjälpen utgå i förhållandetill sökandens betalningsförmåga. Direkt ekonomiskt stöd av aUmänna medelkommer i fråga endast om och när kostnaderna för rättshjälpen överstigerbidraget. Rättshjälpsförfarandet synes böra utformas så atträtlshjälpsnämnderna så vilt möjligt inte behöver la befattning medrätlshjälpsärendena så länge kostaaderna täcks av kostnadsbidraget ochrättshjälpen sålunda inte medför någon kostnad för det allmänna. En sådanordning kan utan vidare godtas i fråga om ärenden som handläggs på allmänadvokatbyrå och bör också kunna tillämpas i fråga om ärenden som handläggs hosprivatpraktiserande advokat eller biträdande jurist hos honom. Denauktorisation som medlemskap i innebär får anses utgöra entillräcklig garanti för att ett sådant system inte missbrakas. Beträffandeandra privatpraktiserande jurister än advokater bör däremot rättshjälp överhuvud taget inte få lämnas innan rätlshjälpsnämnden har beslutat om rättshjälpoch prövat juristens lämpUghet som biträde. Delsamma bör gälla jurister som äranställda hos organisationer och sammanslutningar liksom andra som kan komma ifråga som biträde vid rättshjälp. Ett på detta sätt utformat förfarande irättshjälpsfrågor bör enligt min mening tillgodose såväl den enskildes som detallmännas intresse av en smidig och snabb handläggning av rättshjälpsärenden. Som föreslagils i promemorian och allmänttiUstyrkts under remissbehandlingen bör det även finnas ett centralt organinom rättshjälps-organisationen för tiUsyn över och samordning av uppgifternapå detta område. Vadjag nu har anfört innebär sammanfattningsvis att den genomgripande reform avsamhäUets rättshjälp som bör genomföras skaU innefatta en betydandeutvidgning av den enskUdes rättsskydd så att rättshjälp i princip kan utgå ialla slags rättsliga angelägenheter och avse praktiskt taget alla fysiskapersoner. En föratsättning för rättshjälp skall vara att den enskilde bidrartUl kostnaden för rättshjälpen i relation tUl betalningsförmågan. Rättshjälpskall kunna lämnas av al- 1972: 4 240 mannaoch privata advokatbyråer och av andra privatpraktiserande jurister. Ansvaretför rättshjälpens administration skall i huvudsak vara samlat inom en särskUdrättshjälpsorganisation med regionala rättshjälpsnämnder och en centralmyndighet. En reform av rättshjälpen efter de riktlinjer somjag nu har angett innebär inte att rättsskyddsförsäkringar skuUe saknabetydelse som komplement tUl det grundläggande skydd som den samhäUeUga rättshjälpenär avsedd att ge. Under remissbehandUngen har försäkringsinspektionen gettuttryck åt den uppfattningen att försäkringsbranschen bör kuima åstadkomma enkompletterande rättsskyddsförsäkring som bygger på den grundläggande rätt somden enskilde enUgt förslaget kommer att tUlförsäkras, Från försäkringsbranschenhar under remissbehandlingen intagits en mera avvaktande hållning. Jag delar den i promemorian framförda uppfattningenatt de frivUUga rättsskyddsförsäkringarna bör kunna spela en betydande roUäven i det nya rättshjälpssystemet. Den nu föreslagna rättshjälpsreformeninnebär för de ekonomiskt sämst ställda att de ges vidsträckta möjligheter attta tillvara sina intressen i rättsliga angelägenheter. För människor i normalainkomstlägen innebär rättshjälpen att deras ekonomiska uppoffring är begränsadtUl ett bidrag som kan föratses på förhand. När rättshjälpsbehovetaktualiseras kan det emellertid för dessa bidrag krävas en ekonomisk beredskapsom enligt min mening med fördel skulle kunna tUlhandahåUas genom en frivUUgrättsskyddsförsäkring. Även i övrigt bör en frivUlig rältsskyddsförsäkringkunna utformas så att den utgör en lämplig komplettering tiU rättshjälpen. Även utanför de frivUliga rättsskyddsförsäkringarnakan ett kompletterande frivUligt rättsskydd vara av stort värde i det nyarättshjälpssystemet. Jag tänker i första hand på den rättshjälp somtUl-handahåUs medlemmar i vissa intresseorganisationer. De tjänster som lämnasav dessa organisationer kommer i viss utsträckning att få sin motsvarighet inomdet allmännas rättshjälp. Rättshjälp från det aUmännas sida bör enligt minmening utgå även om den rättssökande är medlem i organisation som tiUhandagårmedlemmarna med biträde i rättsliga angelägenheter. I sådana fall är det ocksånaturligt att den sakkunskap som finns representerad inom organisationen kanutayttjas inom rättshjälpssystemet. Personal med anknytning tillorganisationerna bör sålunda kunna förordnas som biträde vid rättshjälp. Fri rättegång kan i princip endast komma i frågabeträffande mål och ärenden vid allmän domstol. För den ulomprocessuellarättshjälp som lämnas vid rättshjälpanstalter och enligt jämtlandssystemetgäller 1972: 4 241 däremotinte några begränsningar med hänsyn till om ärendet hör tUl aUmän domstols,förvaltningsdomstols eUer förvaltningsmyndighets prövning. Jag har redantidigare framhålUt att rättshjälpen i fortsättningen inte bör begränsas tiUmål eUer ärenden vid vissa domstolar eUer myndigheter. Rättsskyddsbehovet kanofta vara lika starkt i ett ärende vid förvaltaingsdomstol som i ett mål eUerärende vid aUmän domstol. Behovet av rättshjälp framträder dessutom ofta redaninnan den rättsliga angelägenheten blivit föremål för behandling vid domstoleller annan myndighet. Frågan om rättshjälp skall utgå i ett visst ärende bördärför bedömas oberoende av kompetensfördelningen meUan olika domstolar ochandra myndigheter och oberoende av om ärendet är föremål för behandling vidmyndighet över huvud taget. Rättshjälp i form av aUmän rådgivning i rättsligaangelägenheter bör också kunna ges. Som anförts redan inledningsvis biträderjag aUtså den i promemorian förordade och under remissbehandlingen aUmänttUlstyrkta ordningen att rättshjälp i princip skall utgå i alla slagsrättsliga angelägenheter. Det sagda innebär också att tvister som tUlhörskUjemäns prövning inte har tagits undan från rättshjälpen. Som föreslagits ipromemorian bör dock rättshjälpen inte avse kostnaderna för skUjemännen, FråganvUken personkrets som bör komma i åtnjutande av rättshjälp hänger nära sammanmed rättshjälpens karaktär av social förmån. Enligt promemorieförslaget kanrättshjälp utgå oberoende av sökandens ekonomiska förhållanden. Sökandensekonomiska belägenhet påverkar i stället bidraget tUl kostnadema förrättshjälpen. Bidragsskyldigheten är utformad som ett system med maximibelopp.Om kostnaderna för rättshjälpen inte uppgår tUl maximibeloppet, skall rältshjälpsavgiftenmotsvara kostnadema. I inkomstlägen över åtta gånger basbeloppet enUgt lagen omallmän försäkring skall dock avgiften alltid motsvara kostnaden. I den månavgiften täcker rättshjälpskostnaderna innebär rättshjälpen inte någon direktekonomisk subvention. Denföreslagna ordningen att även sådana fall där avgiften täcker kostnadema ochnågon subvention från det allmänna sålunda inte sker skall omfattas avbestämmelsema i rättshjälpslagen har varit föremål för delade menkigar underremissbehandlingen. I en del yttranden har framhåUits värdet av att även densom skall betala hela kostnaden för rättshjälpen ges möjlighet att utnyttja denkostnadskontroll som det föreslagna rättshjälpssystemet innebär och att anlitade allmänna advokatbyråema. Andra remissinstanser däribland advokatsamfundetanser att rättshjälpen bör begränsas till att avse endast dem som av ekonomiskaskäl behöver samhällets stöd. När den rättssökande själv skall betala helakostaaden är det enligt ytterst osannolikt att han skulle tUlmätaden föreslagna kostnadskontrollen något självständigt värde. Jagkan inte dela uppfattaingen att den enskUde skuUe sakna in- tresseatt utnyttja en kostnadskontroU inom ramen för rättshjälpssystemet närkostnadema understiger det kostnadsbidrag som skall betalas. I varje fall förden kategori där subventionerad rättshjälp kan komma i fråga är det enligt minmening av största värde alt kunna utnyttja rättshjälpssystemets garantier fören skälig arvodesdebitering även om kostnaden inte skulle översligamaximibeloppet. Så är särskUt faUet för rättssökande med mycket begränsadinkomst När sökandens kostnadsbidrag alllid skulle motsvara kostnadema ochnågon subvention inte kan komma i fråga, är behovet för sökanden att kunnautnyttja rättshjälpssystemets kostnadskontroll inte lika framträdande. På grandhärav och då tUlämpningsområdet för rättshjälpen bör begränsas så att dennablir så administrativt lätthanterlig som möjligt förordar jag att rättshjälp iprincip inte får utgå till den som har en inkomst som överstiger åtta gångerbasbeloppet Den omständigheten att rättshjälp inte kan meddelasför de högsta inkomstlagarna bör inte utgöra hinder för dessa att utnyttja deallmänna advokatbyråernas tjänster. Jag återkommer tUl frågan om de allmännaadvokatbyråernas verksamhetsområde i det följande. Medutgångspunkt från att rättshjälpen bör betraktas som en social förmån föreslåsi promemorian att vissa begränsningar uppstäUs i fråga om möjligheten förfysisk person att få rättshjälp. Kostnader i rättsliga angelägenheter som harsamband med näringsverksamhet bör enligt förslaget från denna utgångspunkt inteinnefattas i det allmännas rättshjälp. I promemorian framhålls alt kostnaderför biträde i rättsliga angelägenheter ofta är en normal företeelse iaffärslivet, jämförbar med andra driftskostnader som kan påverka rörelsensresultat. Det föreslås därför att rättshjälp inte skall kunna utgå förnäringsidkare i fråga om angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhetUndantag skall dock gälla för vissa fall när synnerliga skäl kan åberopas förrättshjälp. Denföreslagna begränsningen av rättshjälpen såvitt gäller näringsidkare hartiUstyrkts eUer lämnats utan erinran i en del remissvar. Det stora flertalet avde remissinstanser, som har uttalat sig i frågan, har emellertid ställt sigavvisande tUl förslaget. Det framhålls därvid bl. a. alt sociala skäl talar föratt småföretagare inte utestängs från rättshjälp i angelägenheter som harsamband med deras verksamhet och att det inte är realistiskt att räkna med attnäringsidkare alllid skall hålla en ekonomisk beredskap för att betalaeventuella kostnader i rättsliga angelägenheter. Föregen del anser jag att utgångspunkten bör vara att rättshjälpen i första handbör ge skydd vid oföratsedda händelser som berör den enskUdes personliga ochekonomiska förhållanden. De rättsliga angelägenhetema i näringsverksamhet ärav annan karaktär än i privatlivet och varierar dessutom starkt med hänsyn tillverksamhetens art och Prop.1972: 4 243 omfattning.När rättshjälpen utvidgas tUl alla utom de högsta inkomsttagama bör deträttsskyddsbehov som föreligger i näringsverksamhet tUlgodoses på annat sätt ängenom rättshjälp med stöd av det allmänna, t. ex. genom någon form avförsäkring eller genom förmedling av någon intresseorganisation. Somframhållits både i promemorian och under remissbehandlingen kan det emellertidförekomma fall där rättshjälp bör kunna komma i fråga även beträffande rättsligangelägenhet som har samband med näringsverksamhet Så kan vara faUet bl, a.beträffande vissa småföretagare, som praktiskt sett står löntagarna nära,eller när sambandet med de privata förhållandena är sådant att rättshjälp intebör vägras. En särregel behövs för att undvika slötande konsekvenser av atträttsliga angelägenheter i näringsverksamhet ställs utanför rättshjälpenstUlämpningsområde, Jag föreslår att undantagsregeln ges en något vidsträcktaretiUämpning än som föreslagits i promemorian och förordar att rättshjälp intefår utgå i rättsliga angelägenheter som har samband med sökandensnäringsverksamhet, om inte särskilda skäl föreligger, F,n, gäller den begränsningen av den rättshjälpsberättigade personkretsen altfri rättegång i princip endast får beviljas den som är svensk medborgare,. Maj:t kan dock under föratsättning av ömsesidighet förordna attundersåte i viss främmande stat i fråga om rätt tUl fri rättegång skall varalikställd med svensk medborgare. Sådant förordnande har också meddelatsangående medborgare i stater som är anslutna till vissa internationellaöverenskommelser. Särskilda regler finns också som öppnar möjlighet förstatslösa personer eller politiska flyktingar att erhåUa fri rättegång. Vidrättshjälp som lämnas av rättshjälpsanstalt eller genom jämtlandssystemetupprätthålls inte något krav att sökanden skall vara svensk medborgare. I promemorian anförs att flertalet utländskamedborgare i praktiken är berättigade tUl rättshjälp på grund av olikakonventioner. Den föreslagna rättshjälpsreformen medför vidare atträttshjälpen får en påtaglig karaktär av social förmån. De skäl som harföranlett att sociala förmåner i allmänhet utgår även tUl utlänningar gällersålunda i huvudsak även beträffande rättshjälp. För utlänningar finns detuppenbarligen ett speciellt behov av rättshjälp. I promemorian föreslås därföratt rättshjälpen utvidgas tiU utländska medborgare. En förulsällning bör dockvara alt vederbörande är bosatt här i riket och att det är fråga omangelägenhet som har anknytning hit. Förslaget att utlänning skall kunna bevUjasrättshjälp oavsett i vilket land han är medborgare godtas av allaremissinstanser som har berört denna fråga. Kravet på att utlänningen för altfå rättshjälp skall vara bosalt här i landet kritiseras däremot i åtskUligayttranden. Några remissinstanser har också invändningar mot kravet på att denrättsliga angelägenheten måste ha anknytning här i landet. När det gäller att göra en gränsdragning förrättshjälp meUan svenska medborgare och andra bör enUgt min meningutgångspunkten vara att rättshjälp skall stå öppen även för utlänning samt förden som är statslös eller politisk flykting om den rättsliga angelägenhetenprövas eUer på annat sätt behandlas här i landet och den rättssökande är bosatthär. När det gäUer angelägenheter som behandlas utomlands bör rättshjälp iprincip inte kunna lämnas vare sig svenska medborgare eller andra. Som anförtsunder remissbehandlingen bör det emellertid undantagsvis kunna komma i frågaatt rättshjälp lämnas i angelägenhet som behandlas utomlands, t, ex, i enskilsmässoprocess i ett nordiskt land. En fömtsättning bör dock vara att denrättssökande är bosalt här och att särskUda skäl för rättshjälp föreligger. Om den rättssökande är bosatt utomlands ochangelägenheten behandlas här bör rätten tiU rättshjälp i princip vara beroendeav att den rättssökande är svensk medborgare eller på grund av konvention ärlikstäUd med svensk medborgare. Statslös person och politisk flykting bör varaUkstäUd med medborgare i den stat där han är bosatt. För övriga bör inte stäUasupp något absolut hinder mot rättshjälp. I vissa faU, särskUt i famUjemålen,kan det finnas ett aUmänt intresse av att rättshjälp kan lämnas även dennakategori. För den som är bosatt utomlands och inte är svensk medborgare eUerpå grund av konvention eUer annars likställd med svensk medborgare bör därförgäUa att rättshjälp skall kunna länmas om särskUda skäl föreligger. Som förutsagts föratsätts att angelägenheten prövas eUer på annat sätt behandlas här ilandet. För rättshjälp skall enligt vad jag nu anfört iprincip ställas upp det kravet att den angelägenhet som rättshjälpen avser skaUprövas eUer på annat sätt behandlas här i landet. Härmed avses i första handprövning vid domstol eUer annan myndighet. Är angelägenheten föremål för prövningvid domstol eUer annan myndighet i ett annat land kan rättshjälp sålunda endastkomma i fråga undantagsvis. Rättshjälpen kan emellertid som framhåUits föratavse även ulomprocessueUa åtgärder, t, ex, förlikningsförhandlingar. Om sådanaåtgärder vidtas här i landet, kan angelägenheten anses vara föremål för behandlinghär. Det föratsätts givetvis att den rättssökande biträds av någon här ilandet. Jag vUl i detta sammanhang också erinra om desärskUda problem som kan uppkomma när svensk medborgare anhåUes eller häktas iutlandet eUer åtalas inför utländsk domstol. Enligt de instruktioner som gäUerför utrikesförvaltningen åligger det utiandsmyndighet alt i vissa sådana faUtiUse att vederbörande svenske medborgare erhåller biträde av försvarare,Kostaaden för försvararen bestrids i många fall av utlandsmyndigheten, låtvara att beloppet som regel senare återkrävs av den person för vilkenförsvararen har förordnats. Det är f, n, något oklart vilka anspråk svenskamedborgare kan ställa på staten i fråga om bistånd av detta slag. Frågan bördock inte tas upp i detta sammanhang. 1972: 4 245 Deregler som skaU gälla för sådana fall kommer att närmare övervägasinom och . Vad som anförts i det föregående har tagit sikte påfysiska personer. Beträffande denna kategori har jag förordat viss begränsningav rättshjälpens tillämpningsområde med hänsyn till rättshjälpens karaktär avsocial förmån. Av samma skäl bör gälla att rättshjälp i princip inte få utgåtUl juridisk person. En sådan ordning har också föreslagits i promemorian ochallmänt tiUstyrkts under remissbehandlingen. Som föreslagits både av utredningen omrättegångshjälp och i promemorian bör emeUertid dödsbo ha möjlighet atterhålla rättshjälp. För en sådan ordning kan åberopas starka sociala skäl. Somexempel på när rättshjälp bör kimna lämnas dödsbo kan nämnas det fallet att deti samband med aweckling av ett dödsbo uppkommer tvist angående någon tillgångeller skuld i boet. Ett annat exempel är att dödsboet för talan för att utfåersättning för begravningskostnad. Ytterligare ett fall där främst praktiskaskäl kan anföras för rättshjälp är alt den avlidne hade rättshjälp. Utredningen om rättegångshjälp föreslog enuttrycklig begränsning till tvister angående tUlgång eller skuld vid dödsfalleteller med anledning av dödsfallet, EnUgt min mening saknas anledning att taupp någon motsvarande begränsning. Genom förslaget att näringsidkare i principinte skall kunna få rättshjälp i fråga om angelägenhet som har samband mednäringsverksamheten undantas de fall när sociala skäl inte kan åberopas förrättshjälp. I promemorian har även föreslagits att rättshjälpskall kunna lämnas ideell förening. Beträffande sådan förening skall dockrättshjälpen enligt förslaget inte innebära någon ekonomisk subvention.Förslaget har fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Några av deremissinstanser som kritiserar förslaget förordar att ekonomisk subventionborde kunna komma i fråga. Andra menar att begreppet ideell förening inrymmerså olika företelser att en gemensam reglering inte är lämplig. Ytterligareandra menar att rättshjälp över huvud taget bara bör utgå i form avsubventionerad rättshjälp och avstyrker av det skälet förslaget Enligt min mening finns det inte tillräckliga skälatt införa möjlighet alt ge idell förening ekonomisk subvention i rättsligaangelägenheter. I konsekvens med vad jag anfört tidigare bör vid sådantförhållande rättshjälp inte utgå tUl ideell förening. En annan sak är att detkan anses vara befogat att sådan förening ges möjlighet att anlita aUmänadvokatbyrå utanför rättshjälpens ram. Denna fråga behandlas närmare i detföljande. Rättshjälp skall i princip kunna utgå i varjerättslig angelägenhet oavsett om ärendet behandlas av domstol ellerförvaltningsmyndighet eller gäller rättsligt biträde som lämnas utan sambandmed förfarande 1972: 4 246 hosnågot samhäUsorgan, Med demia utgångspunkt får rättshjälpen ett mycket vidsträckttUlämpningsområde, Vissa begränsningar måste dock göras så att samhäUetsresurser kan koncentreras tUl de områden där behovet är störst, I promemoriandiskuteras två skUda slag av begränsningar. Den ena tar sikte på att generelltundanta vissa grupper av ärenden och den andra går ut på att möjlighet skallfinnas att i aUa ärendegrapper förhindra att missbrak sker av rättshjälpen. Närdet gäller den förstaämnda typen av begränsning tas i promemorian upp fråganom att utesluta vad som kan betecknas som massärenden, dvs, ärenden som ärtalrikt förekommande och normalt av enkel beskaffenhet. Som exempel nämns bl,a. inskrivningsärenden och bouppteckningar, I fråga om dessa ärenden framhållsatt de visserligen i allmänhet är av enkel beskaffenhet men att komplikationerinte säUan kan inträda som gör att biträde är påkallat. Vidare anförs att detsärskUt för personer i små omständigheter skulle framstå som en brist irättsskyddet, om rättshjälp inte skulle kunna komma i fråga i denna typ avärenden, Å andra sidan framhålls att det f. n. saknas möjUghet att bedöma hurstor tUlströmningen av sådana ärenden kommer att bli och att de kan medföra enavsevärd belastning på organisationen. I promemorian föreslås därför en särskUdavgiftsregel för att förebygga en alltför stor anhopning av massärenden. Regelninnebär att Kungl. Maj:t får förordna att rältshjälpsavgiften i massärendenaskall motsvara rättshjälpskoslnaden. Subvention får förekomma endast iundantagsfall. Vid remissbehandlingen har förslaget attmassärendena inte bör uteslutas från rättshjälpens tUlämpningsområde godtagitsav de remissinstanser som har berört frågan. Även den föreslagna avgiftsregelnhar godtagits i det stora flertalet yttranden. Föregen del ansluter jag mig till den uppfattning som har kommit tUl uttryck ipromemorian och under remissbehandlingen att massärendena inte generellt böruteslutas från tUlämpningsområdet för rättshjälpen. Den belastning som dessaärenden kan komma alt få för rättshjälpsorganisationen är emellertid mycketsvår att bedöma på förhand. En möjlighet att ta ut fuU kostnadstäckning i dessaärenden är enligt min mening inte tiUräcklig garanti för att hindra enbesvärande anhopning av rällshjälpsarenden. Jag förordar därför att denbefogenhet att ingripa i händelse av en sådan utveckUng som bör ges Kungl.Maj:t får innefatta behörighet att utesluta massärendena från tUlämpningsområdetI enlighet härmed bör i anslutning tUl bestämmelsema om tUlämpningsområdet tasin en regel av innebörd att Kungl. Maj:t får förordna att rättshjälp inte skallutgå i ärenden som är talrikt förekommande och normalt av enkel beskaffenhet.Ett sådant förordnande kan komma i fråga t. ex. beträffande bouppteckningar,inskrivningsärenden och vissa taxeringsbesvär. Entyp av massärenden som har uppmärksammats särskUt i prome- Beträffande dessa konstateras bl. a. att detuppenbarligen finns ett behov av biträde. Med hänsyn lUl mängden av ärenden ochkoncentrationen tUl skulle det emeUertid medföra avsevärdaorganisatoriska svårigheter om de allmänna advokatbyråema skulle bistå medupprättande av självdeklara-tioner. I promemorian föreslås därför att deundantas från rättshjälpens tUlämpningsområde. Förslaget godtas genomgående vidremissbehandlingen. Det är uppenbarligen angeläget att allmänhetenbereds vidgade möjUgheter till sakkunnig hjälp i deklaralionsärenden. Avpraktiska skäl är det emellertid inte möjUgt att lösa denna fråga i deltasammanhang.