prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — I fall när rätten finner att motparten inte skall åläggas att betalanågon del av biträdeskostaaden har rätten i regel ingen anledning alt prövaskäligheten av den begärda ersättningen. I fall när betalningsskyldighet förmotparten kommer i fråga, skall rätten enligt bestämmelserna i 18 kap. 8 § RBpröva om biträdeskostnaden har varit skäligen påkaUad för att tUlvarata partensrätt Om i sådant fall rältshjälpsmyndigheten i motsats tiU domstolen finneratt den begärda ersättningen har varit för hög och därför beslutar atttUlerkänna biträdet ett lägre belopp, skall domstolen på nytt prövakostnadsfördelningen mellan parterna. Denna prövning skall ske efter anmälanav rältshjälpsmyndigheten och vid den nya kostnadsfördelningen skaUbestämmelserna i om förfarandet vid rättelse av dom eller beslut gesmotsvarande tillämpning. I fråga om ersättning till offentlig försvarare ochåterbelalningsskyldighet i brottmål skall i allt väsentligt samma ordningtillämpas. PromemorieförslagettUlstyrks eller lämnas utan erinran i ett mindre antal remissyttranden. Detstora flertalet remissinstanser ställer sig däremot avvisande tUl denföreslagna ordningen och förordar att domstolama liksom hittUls skall ha handom den processuella kostnadskontrollen. Somjag redan i annat sammanhang har framhållit bör det nya rättshjälpssystemetinnefatta en så effektiv kontroU över kostnaderna för biträdeshjälp sommöjUgt. Jag delar i och för sig den i promemorian framförda uppfattningen attden nuvarande kostnadskontrollen när det gäller ersättning tUl biträde enligtLFR och offentlig försvarare är förenad med vissa brister. En väsentliganledning tUl detta är att det inte finns något organ som har att följakostnadsutvecklingen och bevaka resurslUldelningen. Även om domstolama ärinställda på att lojalt iaktta det allmännas intressen är det med nuvarandeordning mycket svårt att upprätthålla en effektiv kostnadskontroll. Promemoriansförslag att rättshjälpsmyndigheterna skall handha den 10 1972.1 saml Nr 4 processuellakostnadskontrollen innebär utan tvivel vissa fördelar. Till en början bestämsersättningen tUl biträdet av samma myndighet och i samma ordning oavsett om denrättsliga angelägenhet som rättshjälpen avser har lett till rättegång eller ej.Vidare koncentreras beslutanderätten i ersättningsfrågor tUl ett mindre antalmyndigheter, som är underställda en central myndighet, vUket framför allttorde kunna medföra att kontrollen blir mera enhetiig. Som jag redogjort för tidigare är emellertidavsikten att ersättningen till biträden och offentliga försvarare i det nyarättshjälpssystemet skall regleras genom taxor i stor utsträckning.Taxesystemet måste antas komma att medföra betydande fördelar i fråga omenhetiighet och effektivitet. EnUgt min mening torde, som också åtskilligaremissinstanser påpekar, taxorna komma att bli det viktigaste instramentet ikostnadskontrollsystemet. Frågan vUken myndighet som skall handhakostnadskontrollen är visserligen av stor betydelse för ett effektivt ochenhetligt kontrollsystem. Med ett utvecklat taxesyslem är det dock intenödvändigt att kostnadsprövningen i det enskUda fallet är förlagd tiU den förrättshjälpen ansvariga myndigheten. Av betydelse är självfallet också vUkenmyndighet som har de bästa föratsättningarna att tUlämpa taxoma i det enskildafallet. En annan utgångspunkt bör vara att förfarandet vid kostnadskontrollenblir så enkelt och smidigt som möjligt. När det gäUer mål och ärenden vid domstol kan detmot bakgrund av vad jag har anfört nu finnas skäl för en ordning som innebäratt ersättning tUl biträde bestäms av domstol. Vid tillämpningen av taxornasaknar det betydelse vem som handhar kostnadskontrollen i alla de fall därtaxans normalbelopp bör utgå. Uppkommer fråga om avvikelse från taxan i den enaeller andra rUitningen blir läget ett annat. Domstolen har genom målelshandläggning satt sig in i sak- och rättsfrågoma. Visserligen ligger en del ochinte sällan en betydande del av biträdets arbete utanför självadomstolsförhandlingen, men detta arbete avspeglar sig regelmässigt i biträdetsagerande inför rätta och ger på så sätl domstolen möjlighet att bedöma ävendenna del av biträdets arbetsinsats. Skall de regionala rättshjälpsorganenpröva ersättningsfrågorna måste prövningen ske i efterhand och på grandval avett mera begränsat material, dvs. i regel domstolens dom eller beslut samtbiträdets eller försvararens kostnadsräkning. Materialet kan naturligtviskompletteras med ett yttrande från domstolen men ett sådant yttrande ger intesamma goda bild av biträdets arbete som den domstolen har fått. En ordning medprövning av ersättningsanspråken av domstol vid processuell rättshjälp harsålunda obestridliga fördelar. Systemet har emellertid också nackdelar.Domstolarna skall visserUgen tUlämpa föreskrivna taxor. Sådana kan dock intekomma att gäUa i alla mål och ärenden. Till-lämpningen av taxorna blir ocksåmed en sådan ordning i betydande utsträckning undandragen de för rättshjälpenansvariga myndighetema. Prop.1972: 4 291 Ett StäUningstagande i denna fråga är enligt minmening beroende av vilken betydelse taxorna får i det nya systemet. Jag räknarmed att taxor skall kunna fastställas i större utsträckning än som förutsattesi promemorian och att taxorna kommer att gälla för det stora flertaleträttshjälpsärenden. Mot bakgrunden härav har jag stannat för den lösningen attden processuella kostnadskontrollen bör anförtros domstolarna. Visserligeninnebär detta att ersättningsfrågorna kommer att prövas av skUda myndigheterberoende på om den angelägenhet som avses med rättshjälpen har lett tillrättegång eller ej. Att invändningar kan riktas mot den föreslagna ordningenfrån denna synpunkt bör dock inte medföra att man frångår en lösning som iövrigt framstår som överlägsen, i aU synnerhet som taxorna torde kunnamedverka tiU att enhetliga normer för bedömningen kommer till stånd över helafältet Som nämnts kommer tyngdpunkten i kostnadskontrollenatt ligga i taxesystemet, Taxoma skall fastställas av centralmyndigheten ochdet får då också ankomma på denna myndighet att övervaka hur taxorna tillämpas.För detta ändamål bör domstolarna och rättshjälpsnämnderna sända in uppgift omalla ersättaingsbeslut till centralmyndigheten. bearbetningav det inkomna materialet kan föranleda ändringar i taxesystemet eller, såvittgäller rätlshjälpsnämnderna, direktiv och anvisningar till dessa. Fördomstolarnas del har åtskilliga remissinstanser förordat att taxesyslemetkombineras med en särskild fullföljdsrätt för de regionala rättshjälpsorganeneller annat allmänt organ. En ordning som innebär att domstolarnasersättningsbeslut skall bevakas av rättshjälpsnämnderna eller, som advokatsamfundetföreslagit, av särskilda tjänstemän, med befogenhet alt fullfölja talan motbesluten, skulle medföra ett betydande dubbelarbete, där det är högst ovisst omresultatet av arbetet skulle uppvägas av de ökade kon-troUkostnaderna. Detfinns anledning anta att domstolarna även ulan en sådan bevakning kommer atttUlämpa taxorna på ett tillfredsställande sätt. Jag är sålunda inte beredd attföreslå en ordning med bevakning av aUa ersättningsbeslut. Jag vill erinra omatt det f. n. saknas företrädare för det allmänna som kan föra talan motbeslut om ersättning tiU biträde enligt LFR. I fråga om beslut om ersättningtUl offentlig försvarare har däremot åklagare befogenheter alt fullfölja talan.Denna möjlighet utnyttjas mycket sällan. När nu en särskUd organisation skapasför rätlshjälpsområdet är det enligt min mening mest rationeUt att rätt attfullfölja talan mot beslut om ersättaing av allmänna medel inomrättshjälpsområdet tilläggs centralmyndigheten. Åklagares befogenhet attfullfölja talan mot beslut om ersättning av aUmänna medel i vissa faU börkvarstå. fullföljdsmöjlighet bör inte vara kombinerad mednågon bevakning av aUa ersättningsbeslut utan är avsedd att användas i förstahand i sådana fall när beslutet avser etl mycket stort belopp eller är avprincipiellt intresse. 1972: 4 292 När det så gäller rättshjälp i ärende hosförvaltningsmyndighet eUer förvaltningsdomstol har de remissinstanser, somgodtar en särskUd organisation, i regel inte haft någon erinran mot att dennarättshjälp handhas av de särskilda regionala organen. I några yttrandenförordas emellertid att vederbörande förvaltningsmyndighet ellerförvaltningsdomstol får förordna biträde och pröva anspråk på ersättning frånsådant biträde. Jag har i det föregående utvecklat skälen för attde regionala rättshjälpsorganen i princip bör handha rättshjälpen även påförvaltningsområdet Någon anledning att göra undanlag från denna princip ifråga om förordnande av biträde anser jag inte föreligga. I fråga om kostnadskontrollenskuUe det däremot kunna hävdas att den myndighet som har handlagt målet ellerärendet har de bästa föratsättningarna alt bedöma biträdets ersättningsanspråkoch att en sådan lösning också skulle medföra den från förfarandesynpunktenklaste ordningen. Vid en jämförelse med förhållandena på domstolssidan görsig emellertid särskilda synpunkter gällande i fråga om kostnadskontrollen påförvaltningsområdet. Både hos förvaltningsmyndighet och förvaltningsdomstol ärförfarandet i princip skriftligt. När muntlig handläggning förekommer är denatt betrakta som ett komplement tUl det skriftliga förfarandet och den fyUerinte samma uppgifter som de muntliga handläggningsformerna enligt RB. Imotsats till vad som gäller vid de allmänna domstolarna är alltså påförvaltningssidan underlaget för kostnadsprövningen i allmänhet rentskriftligt material. Kostnadsfördelning mellan enskUda parter förekommermycket sparsamt i förvaltningsärenden. I dessa ärenden har den enskilde i regelen offentlig motpart, om motpart över huvud taget förekommer. I den månenskilda parter står mot varandra är rättsförhållandet mellan dem i allmänhetsådant att vardera parten bör stå för sina kostnader. En kostnadsprövning avannan myndighet än den som har handlagt målet eller ärendet behöver såledessällan medföra de komplikationer som ligger i att beslulsmyndigheten tarställning till kostnadsfördelningen mellan parterna medan annan myndighetprövar frågan om ersättning till biträde. Detanförda innebär att föratsättningarna för en kostnadskontroll genomrättshjälpsorganen är annorlunda på förvaltningsområdet än på domstolssidan.Enligt min mening talar övervägande skäl för att rätlshjälpsnämnderna bör ha handom prövningen av ersättningsfrågorna på detta område. Mångaförvaltningsmyndigheter har inte någon erfarenhet av och är knappast lämpadeatt pröva ersättningsfrågor. I dessa faU kan det inte komma i fråga annat änatt kostnadskontrollen får ligga på rätlshjälpsnämnderna. Befogenhet alt prövaersättningsanspråk skulle sålunda endast kunna tillerkännas vissa myndigheter,framför allt förvaltningsdomstolarna. Även med derma begränsning skulle manemellertid få en påtagUg splittring av kostnadskontrollen till men för desseffektivitet och enhetlighet. 1972: 4 293 atti alltför hög grad delas upp meUan de allmänna domstolama, rätlshjälpsnämndernasamt vissa förvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar. En sådan ordningkan enligt min mening inte accepteras. Jag förordar därför att rättshjälpsnämndskaU pröva ersättning till biträde i mål eUer ärende vid förvaltningsmyndigheteUer förvaltningsdomstol, Ifråga om myndighetsfunktionerna inom rättshjälpssystemet innebär det anfördasammanfattningsvis att rätlshjälpsnämnderna i princip skaU handha allrättshjälp. De allmänna domstolarna bör dock pröva ansökan om rättshjälp åtmisstänkt i brottmål, utse offentlig försvarare samt pröva anspråk påersättning från offentlig försvarare och annat biträde i mål eUer ärende viddomstolen, I likhet med vad som har föreslagits i promemorian förordar jagvidare att de aUmänna domstolama skaU bestämma ersättning för kostnad förutredning och för instäUelse i mål eller ärende vid domstolen. Det sagda bör itUlämpliga delar också gäUa arbetsdomstolen. Jag kan vidare ansluta mig tillförslaget i promemorian att ersättning för instäUelse vid förvaltningsmyndigheteller förvaltningsdomstol bör bestämmas av denna, I detta sammanhang vUl jagslutUgen erima om att jurist vid allmän advokatbyrå och privatpraktiserandeadvokat eUer biträdande jurist hos denne föreslås få vissa ganska långtgåendebefogenheter att lämna rättshjälp utan att ansökan behöver ske hosrättshjälpsnämnd. När det gäller rättshjälpsnämndemasverksamhetsområde har jag redan i det föregående anfört att de förutföreslagna organisatoriska lösningama gör det nödvändigt att frångåpromemorieförslaget, som innebär alt rättshjälpsmyndighet i princip skallfinnas i varje län. De administrativa uppgiftema vid rättshjälpsmyndigheternahar i promemorian beräknats kräva vid myndigheterna i och Malmövardera två och vid myndigheterna i och tUlhopa fyra jurister.Vid sex medelstora myndigheter krävs ungefär en jurist medan särskildadministrativ juristpersonal inte har ansetts erforderlig vid de minstamyndighetema. Den i departementsförslaget upptagna regionala organisationeninnebär, förutom alt rättshjälpsnämnderna skaU vara helt åtskilda från deallmänna advokatbyråema, att vissa betydelsefuUa och arbetskrävande uppgifter,framför allt den processuella kostaadskontrollen, skaU ligga på andra organ änrättshjälpsnämnderna, I betydande omfattning kommer vidare advokater ochbiträdande jurister vid advokatbyråer att ha hand om rättshjälp utan atträttshjälpsnämnden behöver medverka. Om, som jag har fömtsatt,rättshjälpsnämnds verksamhetsområde skall bestämmas så att den vid nämndensärskUt anställde tjänstemannen kan håUas fullt sysselsatt, måste i åtskUligafall verksamhetsområdet göras tämligen vidsträckt och omfatta flera län. Vad gäller rättshjälpsnämnderhas kansliorganisationhar jag redan förut anfört att nänrnderna rent organisatoriskt bör knytas tUlredan Prop.1972: 4 294 beståendemyndigheter, Rättshjälpsnämriderna blir i regel ganska små och det är därförfrån ekonomiska och praktiska synpunkter knappast lämpligt att de får egetkansli. Anknytning bör ske tUl myndighet som lyder under samma centralaförvaltaingsmyndighet som rätlshjälps-nämndema. Vad som anförts innebär att rätlshjälpsnämndernabör få verksamhetsområde som omfattar flera län och alt deras kansli bör anknytastiU myndighet inom domstolsväsendet. Mot denna bakgrund är det enligt minmening lämpligast att anknyta rättshjälpsnämndernas verksamhetsområden tUlhovrätternas domkretsar och deras kanslier tUl hovrätternas administrativaavdelningar. Den närmare organisationsundersökning som skall göras beträffandenämndernas verksamhetsområden och personal, bör inriktas på en lösning efterdessa riktiinjer. F, n, förekommer inte någon central samordning avrättshjälpsanslalternas verksamhet. Varje anstalt utgör organisatoriskt enenhet och ombesörjer själv de kamerala och administrativa frågor som uppkommerinom anstalten. Enligt normalreglementet skall anstalt stå under ledning av enstyrelse. Anstaltens verksamhet utövas under styrelsens överinseende av enföreståndare med biträde av erforderlig personal. Inte heller på övriga delarav rättshjälpsområdet förekommer någon central samordning avrättshjälpsverksamhelen. Efter bemyndigande av Kungl, Maj:l tiUkallade jag ibörjan av sakkunniga för att utreda frågorna om vilken ställning ochvUka arbetsuppgifter som bör tillkomma en central förvaltningsmyndighet pådomstolsväsendets område samt organisationen av en sådan myndighet. Idirektiven framhölls i fråga om rättshjälpsanslalterna att även Tornedalensrättshjälpsanstalt borde föras till den föreslagna centrala förvaltningsmyndigheten.De sakkunniga borde också följa arbetet på rättshjälpsreformen. Om detta arbeteledde tUl ett system med statliga rättshjälpsanstalter, talade starka skäl föratt dessa i administrativt hänseende inordnades under samma myndighet. De sakkunniga, domstolsverksutredningen, harslutfört sitt arbete och avgett betänkandet (SOU 1971: 41) Nydomstolsadministration. I betänkandet föreslås att ett domstolsverk inrättasden . Verket skaU vara central förvaltaingsmyndighet för de allmännadomstolama och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Till förvaltningsområdetskall också höra hyresnämnderna, i den mån uppgiften inte ankommer på statenshyresråd, samt rätlshjälpsanstalt I fråga om övrigarättshjälpsanstalter anför utredningen att beredningen inomjustitiedepartementet av en rätlshjälpsreform inte är avslutad. Utredningenerinrar dock om att den i sitt remissyttrande över rätts- 1972: 4 295 hjälpspromemorianhar uttalat, att det är lämpligt att den centrala förvaltningsmyndigheten fördomstolsväsendet fömtom ärenden angående domstolsväsendet handlägger även depersonal- och ekonomiadministrativa uppgifter röranderättshjälpsorganisationen som enligt promemorian skaU ankomma på encentralmyndighet för denna organisation. I fråga om domstolsverkels uppgifter utgårutredningen från att verket skaU svara för anslagsframställningar för alladomstolar inom dess verksamhetsområde. skaU därvid bl. a. utföralångtidsprognoser, utarbeta verksamhetsplaner och centralt följa upp verksamhetengenom olika åtgärder och genom ett utvecklat redovisnings- och rapportsystem.Att utveckla och genomföra olika på ADB byggda system anserdomstolsverksutredningen vidare vara självklara uppgifter för ett centraltorgan och bör också svara för erforderlig central bevakning avdomstolsväsendets intressen i fråga om lokaler samt utmstning och inredning avlokaler. Bland övriga uppgifter nämner utredningenpersonalfrågor. Verket bör bl. a. beräkna behovet och främja rekryteringen avdomstolspersonal av olika kategorier, i viss omfattning meddela förordnande föroch anställa personal samt centralt leda utbildnings- ochinformationsverksamheten inom domstolsväsendet I fråga om organisationen av det nya domstolsverketföreslår utredningen att verket skall ledas av en styrelse. Chefen för verketär också ordförande i verksstyrelsen. I styrelsen bör, föratom verkschefen,ingå sex ledamöter. Två ledamöter föratsätts vara aktiva domare, varav en frånde allmänna domstolarna och en från de allmänna förvaltningsdomstolarna. Tvåledamöter bör ha erfarenhet från riksdagsarbete och två bör representera deanställda inom förvaltningsområde. I promemorian om en reform av samhällets rättshjälpanförs att en centraliserad ledning och samordning av verksamheten inomrättshjälpsorganisationen bör genomföras. En centralmyndighet bör inrättas somhar hand om vissa administrativa uppgifter rörande rättshjälpsmyndigheternaoch de allmänna advokatbyråerna, främst ekonomi- och personaladministration,verksamhetsplanering, budgetering och kostnadsuppföljning. Som harnämnts skall centralmyndigheten enligt promemorian handha även vissa andrauppgifter, bl. a. att fastställa taxor och alt dra upp de närmare riktlinjernaför hur förmögenhet, skuldsättning och andra särskilda omständigheter skall inverkanär kostnadsbidrag fastställs. Enligt förslaget skall centralmyndigheten dessutomutgöra fuUföljdsinslans i vissa frågor, I promemorian tas inte slutlig ställning tUl fråganvUken myndighet som bör handha den centrala ledningen för rättshjälpsorganisationen,övervägande skäl anses emellertid tala för att i administrativt hänseendeinordna rättshjälpsmyndighetema under samma centrala förvaltnings- myndighetsom de allmänna domstolarna, EnUgt promemorian torde det inte medföra någonolägenhet eUer svårighet att denna myndighet får fuUgöra de ytterUgareuppgifter utöver de rent administrativa som bör ankomma påcentralmyndigheten inom rättshjälpsorganisationen. Förslaget i promemorian att anförtro de centralafunktionerna i rättshjälpsorganisationen åt en centralmyndighet hargenomgående godtagits under remissbehandlingen. Allmänt anses hinder inte mötamot ati centralmyndigheten blir den centrala förvaltningsmyndighet som planerasför domstolarna. Även enligt min mening är det angeläget med encentraliserad ledning och samordning av verksamheten inomrättshjälpsorganisationen. Jag föreslår därför att en centralmyndighetinrättas. Något ställningstagande tiU domstolsverksulredningens förslag harännu inte skett. Från finns emeUertid en med vissa uppgifter inom den centraladomslolsför-valtningen. Organisatoriska förutsättningar finns att anknytacentralmyndighetsfunktionerna inom rätlshjälpsområdet tUl denna nämnd. Om ettdomstolsverk imättas, är det enligt min mening lämpligt att domstolsverketblir central förvaltningsmyndighet även inom rättshjälpsområdet. inom rättshjälpsområdet bör hahand om vissa personal- och ekonomiadministrativa uppgifter röranderättshjälpsnämnderna och de allmänna advokatbyråerna. De administrativaärenden det här är fråga om är i huvudsak desamma som enligtdomstolsverksutredningens förslag skulle handlägga för domstolsväsendet. Jag har tidigare föreslagit alt centralmyndighetenpå rätlshjälpsområdet skall fastställa taxoma och följa upp hur taxornatillämpas. Jag har också föreslagit att centralmyndigheten skall dra upp denärmare riktlinjerna för hur förmögenhet, skuldsättning och andra särskilda omständigheterskall inverka när kostnadsbidrag fastställs. I anslutning därtill börcentralmyndigheten kunna meddela direktiv och anvisningar förrättshjälpsnämndemas kostnadsprövning och prövning av frågor om kostnadsbidrag.Även i övrigt bör det vara en viktig uppgift för centralmyndigheten att genomdirektiv och anvisningar till rättshjälps-nämnderna sörja för en riktig ochenhetlig rättstUlämpning. De nu angivna funktionerna ligger i och för sig vidsidan om de administrativa uppgifter som ett blivande domstolsverk i övrigt kankomma att få. Det kan emellertid inte komma i fråga att enbart för dessauppgifter skapa en särskild myndighet. Övervägande skäl talar därför för altdomstolsverket får ta hand om även dessa uppgifter. Som nämnts bör även de allmänna advokatbyråerna iadministrativt hänseende inordnas under centralmyndigheten förrättshjälpsorganisationen. Den centrala myndighetens befattning med deallmänna advokatbyråerna bör emellertid begränsas till de administrativaärendena. Prop.1972: 4 297 Huradvokatverksamhelen bör bedrivas och hur tiUsynen över denna bör ordnas har jagutvecklat i det föregående. Inom centralmyndigheten bör vidare handläggasdisciplin- och åtals-ärenden rörande personal vid rättshjälpsnämndema och deallmänna advokatbyråerna. skall enligt promemorieförslagetvara fullföljdsinstans i sådana frågor där talan får föras moträttshjälpsmyndighelens beslul. del remissyttranden görs Luvändningar mot centralmyndigheten somfullföljdsinstans. Några remissinstanser anser att talan moträtts-hjälpsmyndighels beslut eller åtminstone vissa av myndighetens belut avrättssäkerhetsskäl bör kunna fullföljas tUl domstol. I fråga om ersättningtill biträde eller offentlig försvarare framhålls i några yttranden att enordning som innebär att ersättningsfrågorna prövas enbart av statens egnaadministrativa organ inte kan anses godtagbar från rättssäkerhetssynpunkt ochäven skuUe strida mot vedertagna principer för alt bestämma löner åt anställdaoch ersättningar åt uppdragstagare i allmänhet. Som en av flera tänkbaralösningar anges att en fast central skUjenämnd inrättas som enda instans överrättshjälpsmyndigheten. Jag har tidigare anfört att tillämpningen avrättshjälpslagstiftningen i princip bör anförtros de myndigheter som haransvaret för rättshjälpen men att vissa frågor av praktiska skäl bör kunnaprövas av de domstolar och andra myndigheter som handlägger det mål ellerärende där rättshjälp meddelats. I den mån allmän domstol har att fatta besluti rättshjälpsfråga leder detta lill att talan mot beslutet får fullföljasenligt . Förvaltningsdomstols beslut om ersättning för inställelsetorde kunna överklagas enligt bestämmelserna i förvaltningsprocesslagen. Talanmot förvaltningsmyndighets beslut om ersättning för inställelse torde få förashos centralmyndigheten. En möjlighet till överprövning vid domstol i vissaav de frågor som enligt vad jag förat anfört bör förbehåUas rättshjälpsnämndemaskulle däremot medföra en splittring av beslutsfunktionerna som inte kangodtas.