prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — I promemorian framhålls särskilt alträttshjälpsreformen oundgängligen kommer att föranleda en ej obetydlig ökningav antalet rättshjälpsärenden. Närdet gäller de allmänna advokatbyråernas uppbyggnad läggs i promemorian endastfram vissa riktlinjer. Förslag tUl en mera detalj-mässig organisation börenligt promemorian utarbetas i ett senare skede av lagstiftningsarbetet pågrundval av närmare organisalionsundersök-ningar. Promemorian utgår från att de allmännaadvokatbyråerna i första hand bör bygga på de nuvarande rättshjälpsanstalterna.I promemorian erinras om att rätlshjälpsanstalter, förutom i de tre störstastäderna, har inrättats endast i 10 län. För att de allmänna advokatbyråerna skall kunnafullgöra sina uppgifter alt lämna biträde åt de rättssökande bör ettlandsomfattande nät av sådana advokatbyråer organiseras. Riktpunkten förutbyggnaden bör vara all en allmän advokatbyrå skall finnas i varje län.Kostnadsmässigt anses en utbyggnad enligt detta mönster innebära fördelar. Denolägenhet som ett så stort verksamhetsområde kan medföra för de rättssökandebör kunna elimineras eller i vart fall mildras genom att de allmänna advokatbyråerna,liksom nu rättshjälpsanslalterna, håller mottagning utanför den ort där byrånär belägen. När del gäller administrationen av rättshjälpenframhålls i promemorian att en allvarlig olägenhet med det nuvaranderättshjälpssystemet är att det allmännas insatser är splittrade på en mängdolika myndigheter utan central samordning. En sådan splittring hindrar etleffektivt utnyttjande av tillgängliga resurser och försvårar kontrollen översamhällets kostnader för rättshjälpen. Vidare kan de grundkrav på ett nytträttshjälpssystem som har angetts i promemorian inte tillgodoses utan djupgåendeförändringar av det nuvarande rättshjälpssystemet. Prop.1972: 4 59 avrättshjälpen kräver, föralom en effektiv kostnadskontroll och intresseprövning,ett prövningsförfarande i vUket den enskUdes bidrag tUl rälts-hjälpskostnadernafastställs. Den kostnadskontroll som f. n. utövas ligger i huvudsak pådomstolarna och visar betydande brister i enhetiighet och effektivitet. De nyaadministrativa uppgiftema kan enligt promemorian inte lösas inom ramen för denbestående ordningen. I promemorian föreslås därför alt en särskildorganisation byggs upp för administration av rättshjälpen. Basorganisationenskall utgöras av rättshjälpsmyndigheter som skall finnas inrättade i varjelän. Möjlighet skall finnas att frångå länsindelningen när så visar siglämpligt. Ennaturlig följd av förslaget att inrätta en enhetiig rättshjälpsorganisationför att handha all rättshjälpsverksamhet är enligt promemorian atthuvudmannaskapet för samhällets rättshjälp i fortsättningen inte skaU varadelat mellan olika samhällsorgan. Enligt promemorieförslaget skall statsverketåla sig hela ansvaret. Från principiell synpunkt synes det också riktigast attstaten svarar inte bara för den processuella rättshjälpen utan för allrättshjälp. En sådan lösning framstår som så myckel naturligare som statsverketredan nu svarar för den alldeles övervägande delen av kostnaderna församhällets rättshjälp. De statliga lokala rättshjälpsmyndigheterna bör bygga påde nuvarande rättshjälpsanstalterna, där sådana finns. De ekonomiska frågorsom aktualiseras genom all staten blir huvudman för helarältshjälpsorganisationen torde få regleras i särskild ordning mellan statensamt berörda landsting och kommuner. Ipromemorian föreslås vidare att de allmänna advokatbyråerna knyts tillrätlshjälpsmyndigheterna. Vid varje rättshjälpsmyndighet skall del finnas enallmän advokatbyrå. I promemorian framhålls att det lokala rättshjälpsorganetså mycket lättare kan fullgöra sina administrativa uppgifter, om det ges insyni och god erfarenhet av advokatverk-samhelen. Även om det i praktiken ibetydande utsträckning blir så att befattningshavare vid rätlshjälpsmyndigheternabåde fullgör myndighetsfunktioner och uppträder som biträde finns dockanledning att hålla isär dessa bägge uppgifter. Detta bör ske i den formen altmyndighetsutövningen sker i rättshjälpsmyndighetens namn medanbilrädesverk-samheten bedrivs vid den lill varje rättshjälpsmyndighet knutnaallmänna advokatbyrån. Ipromemorian understryks vikten av att rättshjälpsmyndigheterna ges en sådanuppbyggnad att rättssäkerhelssynpunkterna blir tillgodosedda. En särskildanledning härtill är enligt arbetsgrappen de jävssituationer som kan uppstå närbåda parter i en tvist har rättshjälp och den ena biträds av befattningshavarevid den allmänna advokatbyrån. Även om risken att myndighetsfunktionerna ochadvokatverksamheten inte hålls isär är obetydlig, bör det finnas särskUdagarantier som innebär att myndighetens objektivitet ställs över alldiskussion. därföralt till varje rättshjälpsmyndighet knyts en särskild rättshjälps-nämnd,sammansatt av högt kvalificerade personer. I fråga om den närmare avgränsningen mellan frågorsom bör avgöras av tjänstemän vid rältshjälpsmyndigheten och frågor som bör avgörasav rättshjälpsnämnden uttalas i promemorian att de frågor som rättshjälpsmyndighetenhar att ta ställning till kan indelas i två gmpper. Till en första gmpp kanhänföras frågor som kan sägas vara av särskUd vikt för den enskUdes möjligheteratt ta tillvara sina intressen i rättsligt hänseende. Hit hör frågorna om rättshjälpbör beviljas eller om beviljad rättshjälp bör upphöra. Till denna grupp fåräven anses höra frågor om behov av biträde föreligger och om personvalet vidförordnande av biträde eller offentlig försvarare. I denna grapp ingår ävenfråga om förordnande för biträde bör återkallas. En andra grapp innefattar prövning av de ekonomiskafrågorna i det nya rätlshjälpssystemet. Under denna grupp faller både frågorsom berör de privatpraktiserande juristerna och annan tredje man samt frågorsom berör de enskilda rättssökandena. Hit hör prövningen av ersättning tUlbiträde eller försvarare. Frågor som avser skäligheten av ersättning förutredning i utomrättslig angelägenhet eller angelägenhet som prövas avskiljemän får även hänföras till denna grupp. Till denna kategori hör slutligenfrågor om de ekonomiska villkoren för rättshjälp. Samtiiga frågor i den första gruppen torde varasådana att den enskilde rätlssökandens intressen träder särskilt i förgrunden.Rättssäkerhetsskäl talar därför med styrka för att rättshjälpsmyndighetensprövning i dessa frågor ordnas på sådant sätt att särskUda garantier finns fören noggrann och tillförlitlig bedömning. I princip skall prövningen av de angivna frågomaenligt förslaget ankomma på de vanliga befattningshavarna på rältshjälpsmyndigheten.I den mån prövningen blir positiv från den enskilde rätlssökandens synpunktsaknas uppenbarUgen anledning alt vidta särskilda anordningar för prövningen.Om däremot vederbörande befattningshavare kommer fram till att rättshjälp börvägras, att beviljad rättshjälp bör upphöra, att biträde inte bör förordnas,att till biträde eller försvarare bör förordnas annan än sökanden har begärteller att förordnande för biträde bör återkallas talar enligt promemorianrättssäkerhetsskäl för alt sökanden ges möjlighet att få frågan prövad ochavgjord i särskild ordning. Om befattningshavarens ståndpunkt inte godtas avsökanden, skall frågan enligt förslaget hänskjutas till rättshjälpsnämnden. skall enligt förslagetorganisatoriskt vara knuten till rättshjälpsmyndigheten och fatta sina beslutpå myndighetens vägnar. Arbetet inom nämnden skall emellertid vara helt skiltfrån rättshjälpsmyndighetens verksamhet i övrigt. Denna fristående ställningtorde enligt promemorian vara av särskild betydelse i vissa fall när ansökningarom rättshjälp görs av båda parter i en tvist. ningensker ett visst, må vara begränsat, ställningslagande lUl Iviste-lägel. Har en ansökanfrån den ena parlen bifallits av rältshjälpsmyndigheten, skulle det därförkunna göras gällande alt prövningen av den senare ansökningen kan påverkas avdet tidigare beslutet. Detta gäller särskilt i fall när rältshjälpsmyndighetenhar beviljat en part rättshjälp med befattningshavare på allmänna advokatbyrånsom biträde. Uppkommer fråga om alt vägra rättshjälp i fråga om den senareansökningen bör frågan prövas av ett organ, vars verksamhet är helt skild frånrättshjälpsmyndighetens verksamhet i övrigt. De anförda synpunkterna gör sigenligt promemorian i viss mån gällande även i den situationen alt det i ärendemeUan tvistande parter uppkommer fråga om att rättshjälpen skall upphöra enligtreglema om intresseprövning. DesärskUda rättshjälpsnämnderna skall bestå av tre ledamöter jämte ersättare fördessa. Konungen skall förordna ordförande och ersättare för ordförande, vilkaskall vara lagfama och erfarna i domarvärv. Övriga ledamöter och ersättare fördem skall vara lekmän och utses av centralmyndigheten på förslag av landstingeller, i vissa fall, fullmäktige i kommun. Ledamot och ersättare skall utsesför . De skall ha avlagt domared och för dem skall gälla samma regler omjäv som i fråga om domare. Förekommer skiljaktiga meningar inom nämnden skallden mening galla som har fått de flesta rösterna. skall finnas en sekreterare, som skall vara lagfaren. Med hänsyntill vikten av nämndens självständiga ställning inom rältshjälpsmyndighetenskall befattningshavare på myndigheten inte få utses till sekreterare. Iallmänhet torde del enligt promemorian vara praktiskt alt tUl sekreterareförordnas någon som är knuten till samma domstol som nämndens ordförande. skall själv utse sin sekreterare. Sekreterarens främstauppgift blir alt bereda och föredra ärendena samt alt upprätta förslag tillrätlshjälpsnämndens expeditioner. torde inte ha behov avnågon egen biträdespersonal ulan kansliarbetet får skötas genom personalen pårälts-hj älpsmyndighelen. Ifråga om de intressekollisioner som kan uppstå när det gäller handläggningen iövrigt rörande rättshjälpen är det enligt promemorian givet att denbefattningshavare hos rältshjälpsmyndigheten som har utsetts att biträda enaparten inte skall ta befattning med rältshjälpsfråga som angår motparten.Omvänt bör gälla att den som har prövat rättshjälpsfråga beträffande enaparten i en tvist inte bör få biträda motparten. Någon uttrycklig regel som tarsikte på de båda sist nämnda fallen anses inte erforderlig. Enligt promemorian bör i det nyarätlshjälpssystemet en centraliserad ledning och samordning av verksamheteninom rältshjälpsorganisationen genomföras. Förslaget innebär att det för dettaändamål skaU finnas en central myndighet för rättshjälpen. Beträffande den rättshjälp som f. n. lämnas avolika organisationer, t. ex. hyresgästorganisationer och fackligasammanslutningar, framhålls i promemorian att den är av stort värde för medlemmarna.När det gäller råd och upplysningar inom dessa organisationers speciella områdentorde sådan serviceverksamhet inte kunna bedrivas lika effektivt av de nyarätlshjälpsmyndigheterna. Det finns därför anledning anta att denna verksamhetkommer att fortsätta efter en reform av rättshjälpen. Ofta torde jurister inomorganisationerna kunna biträda medlemmarna inom ramen för rättshjälpen.Rättshjälpsmyndighet bör sålunda kunna hänvisa en rättshjälpssökande tilljurist inom en intresseorganisation och i mån av behov förordna denne tUlbiträde. Remissinstanserna är allmänt ense om att behovföreligger av en reform av samhällets rättshjälp och tillstyrker attmöjligheterna till rättshjälp vidgas enligt riktlinjerna i förslaget. Mångaframhåller att reformen bör tillgodose de i promemorian angivna grundkravenatt rättshjälp skall kunna utgå i varje rättslig angelägenhet där behov avrättshjälp föreligger och att ingen skall av ekonomiska skäl vara hindrad fränatt ta tillvara sina intressen i rättsligt hänseende men att var och en skallbidra till kostnaderna för rättshjälpen efter förmåga. I etl fåtal remissvarifrågasätts att bidragsskyldighet skall föreligga. I dessa yttranden uttalas iregel sympati för etl syslem med obligatorisk rättsskyddsförsäkring. RR:s ledamöter, som hör till dem som ansluter sigtill de i promemorian angivna grundkraven, uttalar bl. a. alt huvudsyftet meddet framlagda förslaget är alt på ett genomgripande sätt förbättra allmänhetensmöjligheter tUl rättshjälp. Att det föreligger ett stort behov av rättshjälp ärsedan länge känt och uppmärksammat. Mot bakgrund av samhällsutvecklingen hardet blivit alltmera upppenbart att del allmänna kan inskränka sinainsatser på detta område till alt avse endast kretsen obemedlade eller mindrebemedlade. Olägenheterna med en sådan begränsning har nuvaranderättegångsbalk varit i tillämpning framträtt allt tydligare. Det kan inte varagodtagbart att människor i vanliga inkomstlägen ser sig i stor utsträckning avekonomiska skäl nödgade att avstå från att anlita rättsväsendet. Det är intebara på området för domstolarnas dömande verksamhet som dessa olägenheter kankonstateras. I kanske än högre grad gör de sig gällande på andra rättsområden.Över huvud taget finns det i dagens samhälle ett påtagligt behov av rättshjälpi enkla former. Folk i allmänhet finner det ofta alltför kostsamt elleranspråksfullt att anlita advokat, åtminstone för vanliga konsultationer. Inteminst på förvaltningsområdet föreligger ett växande behov av rättshjälp.Visserligen utövar myndigheter- na,i enlighet med det s. k. servicecirkuläret, en betydande upplysningsverksamhet,men det är naturligt att denna inte kan täcka behovet av egentlig rättshjälp.Vad som saknas är en rättshjälp i den lättillgängliga form som tUlhandahållsav rättshjälpsanstalterna men som står öppen endast för ett medhänsyn tUl inkomstnivå begränsat klientel och för övrigt endast i vissa delarav landet. En utvidgning av denna hjälp lill en efter inkomstskalasubventionerad rättshjälp, avseende varje rättslig angelägenhet där behov avrättshjälp föreligger, bör vara en principiellt riktig väg för en reform.Många remissinstanser, däribland flertalet hovrätter och allmänna underrätter,flera länsstyrelser, HD:s ledamöter, , kammarrätten. FöreningenSveriges häradshövdingar och stadsdomare, Föreningen ,, , , och anlägger liknande synpunkter. Promemorians ståndpunkt att rättsskyddsbehovet intekan tillgodoses genom en utbyggnad av de frivilliga rättsskyddsförsäkringarnagillas eUer lämnas utan erinran av det stora flertalet remissinstanser. JK uttalaratt lösningen med en uteslutande frivillig försäkring måste förkastas redan påden grund att alltför många skulle bli utan rättsskydd. Kammarrätten framhålleratt det inte är möjligt att utbygga systemet med rättsskyddsförsäkringar så attde täcker hela rättsskyddsområdet. Det torde framför allt stöta på svårigheteratt denna väg få den enligt kammarrätten mycket betydelsefulla hjälpen iförvaltningsärenden och rättshjälp utanför domstolsförfarandet. I några yttranden anses att frågan bör utredasytterligare. RÄ uttalar att det efter en sådan utredning kanske visar sig attfrågan om rättshjälpen i tvistemål kan lösas tillfredsställande genom defrivilliga rättsskyddsförsäkringarna och genom en lämpligt avvägd höjning avde nuvarande i praxis tUlämpade gränserna för erhållande av fri rättegång.Höjning av dessa gränser skulle kunna ske i enlighet med den schablonmetod somföreslås i promemorian och en mindre avgift skulle kunna tas ut förrättshjälpen med möjlighet att efter skälighetsprövning nedsätta eller eftergeavgiften för de sämst ställda. Även hovrätten över och ,länsåklagaren i och anser ytterUgare utredning påkallad. Även ställningstagandet i promemorian atträttshjälpsområdet har sådan karaktär alt det inte lämpar sig för enobligatorisk försäkring och att den omfattande konlrollorganisation som ensådan lösning skulle kräva inte skulle åstadkomma den önskvärdadifferentieringen av avgifterna efter betalningsförmåga vid det tillfälle närförsäkringen anlitas, godtas eller lämnas utom erinran av det stora flertaletremissinstanser. De skäl av teoretisk och praktisk natur som anförts mot enobligatorisk försäkring är enligt JK av sådan styrka att den vägen inte synesframkomlig. Liknande uttalanden görs av bl. a. hovrätterna för Nedre . 1972: 4 64 Några remissinstanser anser att frågan bör utredasytterligare. Uttalanden av denna innebörd görs av bl. a. rådhusrätterna iMalmö och . Av dessa uttalar rådhusrätten i att det finnsanledning att undersöka, om det inte skulle vara mera ändamålsenligt med enordning, där rättshjälpen stod öppen för alla mot en låg rättshjälpsavgift,som var lika för alla inkomsttagare, och där den som erhållit rättshjälp inteskuUe vara skyldig att till statsverket återgälda kostnaderna för hjälpen. Vadrådhusrätten åsyftar är ett system, i princip utformat efter mönster av den såkallade sjukronorsreformen inom sjuk- vårdsväsendel. Rådhusrätten i Helsingborgkritiserar uttalandet i promemorian att det skulle vara komplicerat att medett obligatoriskt försäkringssystem bestämma avgifterna, bl. a. därför attrisken för skadefall är högst varierande. Rådhusrätten anför att avgifternaför den obligatoriska sjukförsäkringen inte är bestämda med hänsyn till skaderiskenutan med hänsyn till betalningsförmågan. Att obligatorisk rättsskyddsförsäkringsvårligen låter sig förenas med rättshjälpsavgifter efter förmåga är troligt,men anpassas premierna till kostnaderna skulle rättshjälpsavgifter heller intebli nödvändiga. Länsåklagaren i uttalar bl. a. att frågan omutvidgad rättshjälp möjligen kunde lösas på ett från statsfinansiell synpunktmera fördelaktigt sätt genom samverkan mellan staten ochförsäkringsanstalterna. I yttrandet uttalas sympati för ett obligatoriskträltsskyddsförsäkringssystem. Enligt länsåklagaren vore det möjligt attkonstruera enkla regler för självrisksummor. Missbruk av förmånerna kundeförhindras genom erforderlig tillsyn som inte behövde vara förenad medsärskilt stora kostnader om tillsynen främst anförtroddes åt advokterna.Avgiften kunde ställas i relation tUl inkomst- och förmögenhetsförhållanden. Inågra remissyttranden berörs frågan om ett förenklat förfarande i tvistemål kanleda till att behovet av stöd åt enskilda i rättsliga angelägenheter minskar.Hovrätten för anför sålunda all det är möjligt att problemet medrättshjälp bör angripas även från de utgångspunkter som skisserats ipromemorian, exempelvis med en enklare ordning för slitande av smärre tvisteroch en minskning av fullföljds-möjligheterna i vissa mål. RRV framhåller attlagstiftningen och processordningen delvis bidragit tUl att behovet avrättshjälp blivit så stort som det är. rättegångsreform innebar ettstarkt kostnadssteg-rande element inom den svenska rättsskipningen, såväl fördet allmänna som för de enskilda medborgarna. Någon utvärdering om de ökadekostnaderna motsvaras av vinster i rättssäkerhet har såvitt verket har sigbekant inte skett. Det är av vikt att en utvidgning av samhällets rättshjälpinte föranleder alt arbetet på att effektivisera verksamhetsformerna inomrättsväsendet och förvaltningsförfarandet kommer i skymundan. Som berörts ipromemorian kan man efterlysa ett enklare förfarande för att sUta tvisterrörande mindre värden. 1972: 4 65 Norrlandanser att uttalandet i promemorian att det beträffande tvister som rör sig ommindre värden starkt kan ifrågasättas, om processordningen är ändamålsenligmåste betecknas som aUtför tillspetsat. Även om naturligen ansträngningarna attvinna en rättegång måste stå i rimlig proportion tUl tvistens betydelse, kandet inte godtas att man låter tvisteföremålets värde avgöra vilketrättegångsförfarande som skall tiUämpas. Förslaget om en utbyggnad av rättshjälpsanstalternahar tillstyrkts av flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan.Bland dessa remissinstanser kan nämnas RÄ, hovrätten för ,hovrätten för Nedre , hovrätten för övre , rådhusrätt,rådhusrätten i , rådhusrätten i , ,försäkringsdomstolen, kammarrätten, länsstyrelserna i , ochHallands län, , domstolskommittén, Föreningen och stadsdomare, Föreningen , FöreningenSveriges rättshjälpsjurister, samtliga hörda rättshjälpsanstalter samt LO ochTCO. stads rättshjälpsanstalt framhåller atträttshjälpsanslalterna har visat sig betydUgt effektivare än jämtlandssystemeti fråga om den ulomprocessuella rättshjälpen. Nuvarande rättshjälpsanstalteroch enskUda advokater saknar möjligheter att på ett effektivt sätt möta dekrav på juridiskt biträde som reformen fömtsätter. Det är därför erforderligtalt bygga ut befintliga rätlshjälpsanstalter och att inrätta nya anstalter.Länsstyrelsen i anser alt en utvidgning av rättshjälpen gör detnödvändigt med en inte obetydlig ökning av rälts-hjälpsorganens egna personellaresurser för att tUlhandahålla rättshjälp. har därför ingenerinran mot att allmänna advokatbyråer inrättas i princip länsvis. OcksåTornedalens rättshjälpsanstalt menar att utvidgningen av rättshjälpen ochkravet på ett enhetligt och effektivt system förutsätter en utbyggnad så attdet finns en rättshjälpsanstalt i varje län. Föreningen ochStockholms stads rättshjälpsanstalt finner det naturligt att de allmännaadvokatbyråerna kommer att fungera i stort sett som de nuvaranderättshjälpsanstaltema. Även hovrätten för , som konstaterar atträttshjälpsanstalterna inte har blivit utbyggda i tUlräcklig utsträckning,menar att de goda erfarenhetema från rättshjälpsanstalterna bör tas tillvaraoch alt de allmänna advokatbyråema bör utformas med rättshjälpsanstalterna somförebud. I ett par yttranden betonas vikten av att derättssökande ges valrätt mellan allmänna och enskilda advokater. FöreningenSveriges häradshövdingar och stadsdomare förmodar att många hellre skulle gåtUl en allmän advokatbyrå än tdl en privatpraktiserande advokat. Detta är ettfullgott skäl att bygga ut de nuvarande rättshjälpsanstalterna. 3 1972.1 saml Nr 4 Prop.1972: 4 66 Enligt utgöradvokalverksamhet i samhäUets regi med hänsyn tiU kostnadskontrollen engrandföratsätl-ning för rättshjälpsreformens genomförande. FörsäkringsdomstolenframhåUer att genom den föreslagna utbyggnaden det kan bli lättare attorganisera en lämplig ärendefördelning och en vidareutbildnings-verksamhet påvissa från advokatsynpunkt speciella rättsområden som t. ex.socialförsäkringen. På de allmänna advokatbyråerna kan det härigenom komma attfinnas specialister på socialförsäkringsområdet. De remissinstanser, som sålunda i principtUlstyrker en utbyggnad av rättshjälpsanstaltema, understryker emellertidaUmänt att utbyggnaden av det allmännas advokatverksamhet inte får leda tiUinskränkningar i det fria advokatvalet och att föratsättningarna för de friaadvokaternas verksamhet inte får i väsentlig mån rubbas. Hovrätten för övreNorrland betonar vikten av att man inte opåkallat försvårar eller förhindrarexistensen i landets alla delar av en oberoende advokatkår. För ett frittstatsskick är inte bara domstolarnas oberoende ställning en hörnsten. Även enfri advokatkår är en omistlig tillgång för samhället. Enligt iStockholms län förefaller det visserligen inte vara möjligt att genomföra deangelägna förstärkningarna av samhällets rättshjälp och ändå till alla delarbehålla de allmänna arbetsbetingelser i fråga om konkurrensläge m. m. somhittUls har förelegat för de fria advokaterna. Inte heller kan det enligtlänsstyrelsens mening anses försvarligt att en angelägen reform hindras av attsådana förändringar kan komma att påverka enskUda yrkesutövares situation. Detär emellertid angeläget att se tUl att rättshjälpsreformen inte får till följdatt principema om ett i möjligaste mån fritt advokalval och underlaget för ettfritt utövande av advokatyrket i väsentliga hänseenden rabbas. Föreningen anför attgarantier bör skapas för alt de enskilda och de allmänna advokatbyråerna kandrivas i fri konkurrens på lika viUkor. Varje allmän advokatbyrå bör därförvara organiserad och drivas på sådant sätt att dess verksamhet företagsekonomisktsett går ihop. Konkurrens bör inte ske på annat sätt än genombefattningshavamas yrkesskicklighet. Utbyggnaden av de allmänna advokatbyråernabör ske försiktigt allt eftersom behov därav uppkommer. Även hovrätten förNedre föratsätter att de statliga och de privata advokaterna skallkonkurrera på Uka viUkor.