prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Prop.1972: 4 281 tionsundersökningarbör också en närmare karlläggning ske av behovet av mottagningar utanförbyråernas stationeringsorter. Avstor betydelse för utbyggnaden av de allmänna advokatbyråerna är frågan vilkauppdrag de allmänna advokatbyråerna skall få åta sig. Jag har i det föregåendeanfört att de allmänna advokatbyråernas verksamhet inte bör vara begränsad tUlsådana fall där rättshjälpen innebär en direkt ekonomisk subvention utan böravse även sådana klienter inom rätlshjälpsområdet som skaU erlägga ett bidragsom motsvarar kostnaden. Det är vidare enligt min mening angeläget att deallmänna advokatbyråerna kan åta sig vissa uppdrag även utanför rätlshjälpsområdetFör ett fritt konkurrensförhållande mellan den enskUda och den allmännaadvokatverksamheten är det av stort värde att några mera väsentligainskränkningar i rätlen att åta sig uppdrag inte ställs upp. SjälvfaUet fårdock uppdragen utanför rätlshjälpsområdet inte inlcräkla på de allmännaadvokatbyråernas primära uppgift att biträda inom rätlshjälpssystemet. Ennärmare reglering av dessa frågor torde få göras i instraktion för de allmännaadvokatbyråema, varvid en viss inbördes prioritering av de uppdrag som allmännaadvokatbyrån får åta sig ulan-för rättshjälpens tillämpningsområde torde fåföreskrivas. Enligt min mening bör de fysiska personer som står utanförrättshjälpsområdet ha möjlighet alt utnyttja de allmänna advokatbyråerna. Jagtänker därvid på den kategori som på grund av sina ekonomiska förhållanden intekan få rättshjälp enUgt departementsförslaget I den mån det blir utrymmedärtill bör de allmänna advokatbyråerna därutöver kunna åla sig även andrauppdrag utom rättshjälpsområdet, t. ex. angelägenheter som har samband mednäringsverksamhet eller biträde åt ideella föreningar och de dödsbon somföreslås stå utanför rättshjälpens tUlämpningsområde. Om det på något håll kanorganiseras deklaralionsservice på aUmänna advokatbyrån bör hinder inte hellerföreligga för delta, förutsatt givetvis att verksamheten inte inkräktar på detprimära verksamhetsområdet. Del torde få ankomma på chefen för varje allmänadvokatbyrå att inom den norm som anges i instraktionen närmare bestämma hurtUlgängliga resurser skall användas utom rätlshjälpsområdet. Idelta sammanhang finns det också anledning uppmärksamma att det även i övrigtpå skilda områden kan finnas ett behov av biträde i rättsliga angelägenheterulan att rättshjälp kan komma i fråga. Jag tänker på sådana uppdrag som god manvid fattigkonkurs, vissa uppdrag som likvidator eller syssloman vid likvidationav aktiebolag eller som förmyndare eller god man enligt i vissafall när tUlgångar saknas. Ett praktiskt behov av biträde föreligger också ivissa fall i fråga om bouppteckningar när den avlidne saknar nära anhöriga. Isådana och andra därmed likartade faU kan det vara svårt att få åtgärdervidtagna eftersom ersättning för uppdragen inte kan påräknas. Enligt min meningbör de allmänna advokatbyråerna kunna utnyttjas Prop.1972: 4 282 Även denna fråga bör regleras i instraktion för de allmännaadvokatbyråerna. Närdet gäller de allmänna advokatbyråernas storlek finns det som jag anförttidigare skäl alt genomföra utbyggnaden successivt. Svårigheterna att förutseallmänhetens efterfrågan på de allmänna advokatbyråernas tjänster ochosäkerheten i beräkningarna av antalet rättshjälpsärenden är omständighetersom bör föranleda alt man till en början går fram med en viss försiktighet.Det är självfallet också av vikt att tjänsterna på de allmänna advokatbyråernatillsätts med kvalificerad personal. Utbyggnaden får inte ske i sådan takt attdelta kvalitetskrav inte kan upprätthållas. För att verksamheten på de allmännaadvokatbyråerna skall kunna bedrivas rationellt är det å andra sidannödvändigt att det inte tillskapas alltför små arbetsenheter. En dimensioneringmed minst tre heltidsanställda jurister bör enligt min mening ge förutsättningför en godtagbar kontorsorganisalion. I vissa fall kan de allmännaadvokatbyråerna givetvis redan från början ges en större kapacitet medan iandra fall erfarenheterna bör avvaktas innan en utbyggnad sker utöver denangivna minimistorleken. Den närmare dimensioneringen bör föregås av ennoggrann organisationsundersökning. Vid denna undersökning får göras ennärmare kartläggning av de omständigheter som är av betydelse för dimensioneringen,t. ex. befolkningstäthet, antalet privatpraktiserande jurister och antaletdomstolar inom verksamhetsområdet Vid dimensioneringen får beaktas inlé baraföretagsekonomiska förutsättningar ulan också återverkningarna för deprivatpraktiserande juristerna inom området. Personalenvid en allmän advokatbyrå bör bestå av en chef, anställda jurister ochadministrativ personal. Det övervägande antalet anställda med juridisk examenvid rättshjälpsahstalterna är f. n. advokater. a. är samtliga chefer föranstalterna ledamöter av . Cheferna för de allmännaadvokatbyråema bör uppenbarligen vara advokater. Även övriga jurister påbyråerna bör vara advokater, bortsett från sådana som håller på att utbildasig till advokat. Isakens natur ligger att man på de allmänna advokatbyråerna måste följa sammaregler om god advokatsed som de privata advokatema enligt RB är skyldiga attfölja. Advokaterna på de allmänna advokatbyråerna kommer att stå underadvokatsamfundels tillsyn och disciplinära myndighet som de ärunderkastade tjänstemannaansvar. I vad mån juristerna på de allmännaadvokatbyråerna vid sidan av ämbetsansvar bör vara underkastade disciplinärtansvar som tjänstemän torde få avgöras i etl senare skede av reformarbetet. Jagvill erinra om att frågan om ämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentligtjänst är föremål för utredning inom ambetsansvarskommittén. Verksamheten vid de allmänna advokatbyråema börbedrivas på samma sätt som advokatverksamhet i övrigt Av stor betydelse ärdärvid Prop.1972: 4 283 attintäkterna i verksamheten ger fuU täckning för kostnaderna. Detta är nödvändigtför att åstadkomma den önskvärda konkurrensen på lika vUlkor mellan de allmännaadvokatbyråerna och de privatpraktiserande advokatema. Även från en annansynpunkt är det viktigt att verksamheten vid de allmänna advokatbyråema gerfull kostnadstäckning. Som jag tidigare anfört skaU arvoden tUl biträden ochoffentUga försvarare i stor utsträckning bestämmas efter taxor. Underlag föratt bestämma taxorna bör kunna i huvudsak hämtas från de allmänna advokatbyråernasdebitering. För att åstadkomma realistiska taxor är del sålunda nödvändigt attaUmänna advokatbyråns debitering ger täckning för alla kostnader iverksamheten. De allmänna advokatbyråerna skall åta sig uppdrag iförsta hand inom rätlshjälpsområdet Rättshjälp kan i vissa fall innebära altdet allmänna lämnar en ekonomisk subvention och i andra fall att den rättssökandesjälv får svara för kostnaderna. De allmänna advokatbyråerna skall också kunnaåta sig uppdrag utanför rätlshjälpsområdet Intäkterna i de allmännaadvokatbyråernas verksamhet kommer sålunda att bestå i ersättning från statenoch från enskUda klienter. I den mån ersättaing skall utgå av allmänna medelbör kostnaden belasta rättshjälpsanslagen. Den kostnadskontroll som utövasinom rätlshjälpssystemet bör i princip avse även de aUmänna advokatbyråerna.När dessa åtar sig uppdrag utom rättshjälpens tillämpningsområde skall de givetvisockså tillämpa gällande taxor. Som jag nämnt förut bör de allmänna advokatbyråernaåla sig vissa uppdrag som god man vid fattigkonkurs m. m. där ersättning föruppdraget ofta inte kan påräknas. Kostnaderna för dessa uppdrag bör redovisasså att de inte påverkar rörelseresultatet i den vanliga verksamheten. I ett remissyttrande framhålls all del dubblaövervakningssystemet för statligt anställda advokater genom advokatsamfundetsamt genom JK och JO kan föra med sig problem från bl. a. offentiighels-synpunktDessa farhågor är enligt min mening överdrivna. Den föreslagna ordningeninnebär inte någon större förändring i förhållande till vad som redan gällerför advokaterna på rättshjälpsanstaltema. Dessa är ju underkastade såväladvokatsamfundets och JK:s särskUda lUlsyn som JK:s och JO:s aUmänna tUlsynöver tjänsteutövningen, och några särskilda problem synes inte ha uppkommit pågrund härav. Ett genomförande av förslaget torde komma alt medföra att ocksåcentralmyndigheten tilläggs vissa tillsynsbefogenheter över de allmännaadvokatbyråerna. Dessa tUlsynsbefogenheter blir en följd av attcentralmyndigheten, som närmare utvecklas i det följande, bör ha hand om vissaadministrativa uppgifter rörande de allmänna advokatbyråerna. Inte hellerdenna ytterligare tillsyn kan antas medföra några problem. Ilikhet med de nuvarande rättshjälpsanslalterna blir de allmänna 1972: 4 284 advokatbyråernaatt betrakta som myndigheter i tryckfrihetsförordningens mening. De handlingarsom upprättas vid eUer inkommer tUl advokatbyrån blir därmed allmännahandlingar som i princip är offentliga. Vissa inskränkningar i offentlighetenär emellertid nödvändiga med hänsyn tiU advokatverksamhelens särskUda karaktärav förtroendeuppdrag. I 26 § första stycket sekretesslagen föreskrivs alt handlingarvid offentiig rättshjälpsanstalt, som rör rättshjälp åt enskUda, inte fårutlämnas tidigare än efter handlingens datum, om inte handlingensändamål kräver det eller den rätlshjälpssökande samtycker därtill. Någon sakligändring av vad som sålunda redan gäller torde inte påkallas av reformen. Ireglementena för rättshjälpsanstaltema finns intaget bestämmelser omlystnadsplikt och motsvarande torde få föreskrivas i instruktion för de aUmännaadvokatbyråerna. Genom bestämmelserna om handlingssekreless och tystnadspliktfår en rättsökandes krav på diskretion antas bli lika väl tUlgodosedda vid enallmän advokatbyrå som hos en enskild advokat I detta sammanhang kan det finnas skäl all påpekaatt sekretesslagstiftningen endast tar sikte på förhållandet mellanmyndigheterna och allmänheten. Däremot berörs inte frågan i vad mån enmyndighet skall kunna få tillgång till annan myndighets handling. Det ansesdock aUmänt att intresset bakom sekretesslagens bestämmelser skall beaktasäven om det är en annan myndighet som önskar ta del av viss handling. Kanmyndigheterna inte enas ligger det slutliga avgörandet hos Kungl. Maj:t. Närdet gäller handlingar hos de aUmänna advokatbyråerna är det uppenbart altintresset av sekretess i ärenden om rättshjälp åt enskilda regelmässigt ärsådant att det i praktiken aldrig kan bli aktueUt alt ställa handlingar lUlannan myndighets förfogande. Det sagda gäUer dock självfallet inte övriga organinom rättshjälpsområdet, dvs. Etl par remissinstanser berör frågan om statensansvar för de anställdas åtgärder. I ett av dessa yttranden framhålls attstaten, om beteckningen allmän advokatbyrå skall få användas, bör slå samma ansvarför de anställda juristernas åtgärder som gör genom sinersättningsfond, ev. på så sätl att statsverket bidrar tUl fonden. Av allmänna kontraktsrällsliga grandsatser tordefölja att den som anlitar en advokatbyrå har rätt till ersättning för skada tUlföljd av fel eller försummelse som innehavaren eller någon för vilken denne äransvarig gjort sig skyldig lUl vid utförandet av uppdraget Det sagda tordegälla oavsett om advokatbyrån är statlig, eller enskild. Den nuföreslagna ordningen innebär inte någon ändring i vad som sålunda redan gäller.Det finns enligt min mening inte behov av att införa några särskildaansvarsregler beträffande verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna. 1972: 4 285 Jag har i det föregående förordat att de regionalamyndigheterna på rättshjälpsområdet skall utgöra i förhållande till de allmännaadvokatbyråerna och de privatpraktiserande juristema helt fristående organ ochorganiseras som särskilda nämnder. Som föreslagils i promemorian bör ordförandeoch ersättare för ordförande vara lagfama och erfarna i domarvärv. En av dembör ha erfarenhet från handläggning av förvaltningsmål. De bör utses av Kungl.Maj:l. I nämnden bör vidare finnas två ledamöter jämte ersättare som är lekmänoch som utses av centralmyndigheten efter förslag av kommunala organ. I vissafall kan det dessutom vara av värde att i nämnden deltar företrädare föradvokatväsendet. Jag tänker närmast på inlresseprövningen och liknande bedömningarsom underlättas om tUlgång finns lill ledamöter med advokaterfarenhet. RentaUmänt torde det vidare vara av värde att rätts-hjälpsnämndema får en direktkontakt med advokalväsendet Jag förordar därför att i rättshjälpsnämnd skallingå två advokater. Dessa bör dock tjänstgöra endast om ordföranden anser delpåkallat med hänsyn till ärendes beskaffenhet. En av advokaterna bör varaverksam på allmän advokatbyrå och den andre bör vara privatpraktiserandejurist och utses efter förslag av . Många av de frågor som faller inomrätlshjälpsnämndens kompelens kommer uppenbarligen att bli sådana att någotbehov av nämndens medverkan i besluten inte föreUgger. I den mån enframställning från sökande, biträde eller annan utan vidare skall bifallassaknas i allmänhet anledning att koppla in nämnden. Nämndens medverkan börreserveras för fall då det finns anledning anta alt en ansökan ellerframställning inte kan bifallas eller i vart fall inte bifallas helt och iövrigt för fall då den aktuella frågan är av större vikt eller har meraprincipiell betydelse. Ärende om rättshjälps upphörande bör exempelvis alltidavgöras av nämnden. För nämndens verksamhet fordras vidare all någon svarar fördel löpande arbetet vid nämnden samt bereder och föredrar de ärenden som skallavgöras av nämnden i dess helhet. nämnda uppgifter kan knappast läggas pånågon av nämndledamöterna. Den lämpligaste lösningen synes i stället somtidigare anförts vara alt det vid varje rättshjälpsnämnd inrättas en särskUdtjänst, vars innehavare bör fullgöra dessa uppgifter. Denne tjänsteman måste haerfarenhet av och vara lämplig för att handha administrativa uppgifter.Uppenbarligen krävs vidare med hänsyn tUl arbetsuppgiftens natur att han haravlagt juridisk examen. Han bör dessutom ha erfarenhet av domstols- elleradvokatverksamhet. Den närmare regleringen av frågor om delegation av rättshjälpsnämndsbeslutanderätt liksom frågor om delegation av rätt att vidta förberedandeåtgärder bör ske i instruktion för rätlshjälpsnämnderna. I det föregående har jag anfört att det börövervägas att undanta vissa rättshjälpsfrågor från rätlshjälpsnämndensprövning och i stället förlägga prövningen till den myndighet under vilken ettmål eUer ärende hör, om detta framstår som praktiskt från organisatoriska ellerandra synpunkter. I promemorieförslaget görs sådana undantag endast i begränsadomfattning. Dessa undanlag avser kostnad för utredning i mål eller ärende viddomstol samt ersättning för inställelse vid domstol eller annan myndighet grundläggande besluten enligt den föreslagna rättshjälpslagen skall fattasav rätlshjälpsmyndigheterna. Dessa skall sålunda bl. a. pröva ansökningar omrättshjälp, förordna biträde och offentlig försvarare samt pröva ersättningartUl sådant biträde. Myndigheterna skall också pröva om beviljad rättshjälpskall upphöra och fatta beslut i alla frågor som rör rättshjälpsavgifterna. Vidremissbehandlingen har de remissinstanser, som godtar en särskild administrativorganisation, i allmänhet velat göra väsentliga inskränkningar i de regionalarättshjälpsorganens kompelens. De förordar att andra myndigheter, framför alltde allmänna domstolarna, skall ha vikliga beslutsfunktioner i del nyarätlshjälpssystemet Såvittgäller rättshjälp i angelägenhet som inte avser rättegång eller förfarandeunder förvaltningsmyndighet eUer förvaltningsdomstol har remissinstansemagenomgående godtagit förslaget i promemorian att denna rättshjälp i sin helhetskall handhas av de .särskUda administrativa rättshjälpsorganen. Som jag redanhar nämnt är det av olika skäl knappast möjligt alt låta frågor om rättshjälp isådana ärenden handhas av andra myndigheter. Jag föreslår sålunda atträtlshjälpsnämnderna skall handha samtliga rättshjälpsfrågor i angelägenhetersom inte avser rättegång eller förfarande under förvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomstol. I fråga om rättshjälp i mål eller ärende vid deallmänna domstolarna vill som nämnts åtskilliga remissinstanser göra mer ellermindre vittgående inskränkningar i de regionala rättshjälpsorganensbeslutsfunktioner. Det förordas att domstolarna även i fortsättningen skallutse rältegångsbiträde och offentlig försvarare samt bestämma ersättning tillsådant biträde. Däremot har man i allmänhet inte haft någon erinran motförslaget att de regionala organen skall pröva ansökan om rättshjälp och iförekommande fall fastställa rättshjälpsavgift. Somtidigare har berörts kommer de nuvarande gränsema mellan den ulomprocessuellaoch den processuella rättshjälpen att försvinna i del nya rältshjälpssyslemetMed de vidgade möjligheterna till rättshjälp i ulomprocessuella sammanhangfinns det anledning anta att rättshjälp i många fall kommer att sökas på etttidigt stadium även i sådana angelägenheter som sedan kan komma under domstolsprövning. En sådan utveckling är f. ö. önskvärd från skilda synpunkter, eftersomen UtomprocessueU förlikning torde underlättas av att rättshjälp 1972: 4 287 medbiträdesförordnande meddelas i ett tidigt skede. Ansökan om rättshjälp iutomprocessuellt ärende bör som nämnts prövas av rättshjälpsnämnd. Övergårdärefter ärendet till rättegång kommer tidigare meddelad rättshjälp att avseäven rättegången. Något utrymme för domstolsprövning av rättshjälpsfrågankommer därför i huvudsak endast att finnas i fall då fråga om rättshjälpuppkommer först i samband med all talan väcks vid domstol. Även i dessasituationer talar emellertid enligt min mening övervägande skäl för att ansökanom rättshjälp prövas av rätlshjälpsnämnderna. Framför aUt önskemålet om enenhetiig praxis leder till att en uppdelning av beslutsfunktionema mellan domstolamaoch rättshjälpsnämnderna inte bör göras. Vad jag nu har anfört avser ansökan om allmänrättshjälp. Särskilda synpunkter gör sig gällande i fråga om ansökan frånmisstänkt i brottmål. Jag återkommer till denna fråga i det följande. Deskäl som har anförts för alt ansökan om rättshjälp i processuellangelägenhet skall prövas av rättshjälpsnämnderna talar också för att dessaorgan skall utse rältegångsbiträde. Eftersom ansökan om rättshjälp regelmässigtinnefattar en begäran om biträdesförordnande är det naturligt att de organ somprövar ansökningen också utser biträde. Under remissbehandlingen har i vissayttranden uttalats att domstolen har särskUda fömtsätiningar att utse den mestlämpade för uppdraget och alt del från principiell synpunkt inte är tilltalandeatt en privatpraktiserande jurist skall vara beroende av en statligförvaltningsmyndighet vid bedömningen om han är lämpad som biträde åt part irättegång. I aiUedning av dessa uttalanden vill jag framhålla alt med denutformning och sammansättning av de regionala organen som jag har förordatsärskilda garantier torde ha skapats för en noggrann och tillförlitligbedömning av hithörande frågor. Jag vill också i sammanhanget erinra om minatidigare uttalanden beträffande fördelningen av biträdesuppdragen. I den månbegäran om visst biträde inte framställs skall uppdragen fördelas mellan dejurister, privatpraktiserande eller offentiigt anställda, som står tillförfogande med de jämkningar som lämplighetsprövningen kan föranleda. Jagförordar sålunda, i enlighet med vad som har föreslagits i promemorian ochtillstyrkts av majoriteten av de remissinstanser som har berört frågan, alt deregionala rättshjälpsorganen utser även biträde i rättegång, I fråga om offentlig försvarare innebärpromemorieförslaget att uppgiften alt avgöra om behov av sådan försvarareföreligger skall ligga kvar hos domstol. skall däremotutse offentlig försvarare. Förslaget har i denna del godtagits eller lämnatsulan erinran endast i ell fåtal remissyttranden. Del stora flertaletremissinstanser anser att domstol inte bara skall pröva behovet av offentligförsvarare utan även liksom utse försvarare. Enligtmin mening torde den i promemorian föreslagna ordningen 1972: 4 288 kunnamedföra vissa ej obetydliga fördelar främst därigenom att domstolarna kundebefrias från ett tyngande administrativt arbete. Detta arbete kunde säkerligeni allmänhet bedrivas smidigt och rationellt hos en regional administrativmyndighet av rätlshjälpsnämndens typ. Även principiella skäl talar för altförlägga uppgiften alt utse offentlig försvarare lill annan myndighet än dendomstol som har att handlägga brottmålet Med en sådan ordning skulle varjegrund saknas för misstanke hos någon att domstolen påverkades av ovidkommandehänsyn vid valet av försvarare. Å andra sidan vill det förefalla som promemoriansförslag i vissa fall, särskilt vid tingsrätterna i storstadsregionerna, skullekunna medföra praktiska olägenheter. Dessa olägenheter kan komma att förslärkasmed hänsyn till att rättshjälpsnämnderna måste förutsättas få storaverksamhetsområden. Det är antagligt att dessa olägenheter främst skulle görasig gällande under en första övergångstid. Jag vUl dock inte f. n. förorda altnågon ändring görs i det nuvarande tillvägagångssättet vid utseende avoffentlig försvarare. Det kan emellertid finnas anledning alt aktualiserafrågan på njt när erfarenheter vunnits av det nya rältshjälpssyslemet Att domstol även i fortsättningen bör utseoffentlig försvarare får viss betydelse för frågan vem som skall pröva ansökanom rättshjälp åt misstänkt i brottmål. Sådan ansökan torde ofta ske i sambandmed att framställning görs om att offentlig försvarare skall förordnas och detär därför praktiskt alt den misstänkte kan få båda frågoma prövade hos en ochsamma myndighet. Även andra skäl talar för att domstol skall pröva ansökan omrättshjälp åt misstänkt i brottmål. Sådan rättshjälp skall utgå först sedanåtal har väckts för brottet Prövning av rättshjälpsansökan blir alltså, imotsats lUl vad som gäller för allmän rättshjälp, aldrig aktuell förrän måletär anhängigt hos domstolen och det synes då vara naturligt att domstolen ocksåfår pröva rättshjälps-frågan. Det bör också beaktas att kostnadsbidrag inteskall tas ut av misstänkt i brottmål. Den ekonomiska bedömning som sker vid ansökningstUlfälletinskränks tUl en prövning om den misstänkte med hänsyn till sina ekonomiskaförhållanden är berättigad till rättshjälp eller inte. På grund av det anfördaföreslår jag att domstol skall inte bara utse offentiig försvarare utan ävenpröva ansökan om rättshjälp åt misstänkt i brottmål. EnUgt nuvarande ordning ligger kostnadskontrollenbeträffande all processuell rättshjälp på domstolarna. I promemorian föreslåsall rättshjälpsmyndighetema i alla mål eller ärenden inför domstol skall prövafrågan om ersättning av aUmänna medel tUl biträde eller offentlig försvarare.Domstolarna skall emellertid enligt promemorian pröva frågor om motparts ansvarför rättegångskostnader i tvistemål samt den tiUtaladesålerbetalningsskyldighet för vissa kostnader i brottmål. I fråga om tvistemålenföreslås alt bestämmelserna i 18 kap. RB om parts rätte- 1972: 4 289 gångskostnadi princip skaU ha motsvarande tiUämpning i fråga om statsverkets kostaad förrättshjälpen och att partens rättshjälpsavgift inte skaU anses somrättegångskostnad. Innebörden av dessa bestämmelser är att statsverket heltträder i partens ställe som borgenär såvitt gäller rättshjälpskostnaderna.Prövningen om och i vilken omfattning motpart skall förpliktas att ersättadessa kostnader skall som nämnts liksom hittUls ankomma på domstol och skallsåsom f. n. ske i samband med målets avgörande. Rättshjälpsmyndighelensprövning av ersättning till biträdet eller försvararen skall ske först sedandomen har vunnit laga kraft. Underlaget för prövningen skall i allmänhet varabiträdets kostnadsräkning och domstolens dom i målet. Rättshjälpsmyndighetenskall dock ha möjlighet inhämta domstolens yttrande eller infordra akten imålet. Enligtförslaget skall biträdet liksom f. n. ange sitt ersättningsanspråk infördomstolen.