prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Medan variationerna i yrkesverksamheten närmast är beroende avstruktureha drag hos arbetsmarknaderna, avspeglar arbetslösheten ocksåtUlfälliga variationer i sysselsättningsläget, beroende på det ahmännakonjunkturläget och på orts- eUer regionsvis uppträdande tiUfälliga störningari sysselsättningsläget. Det finns emellertid en del av arbetslösheten som endastlångsamt förändras och som avspeglar strukturproblem på arbetsmarknaden avsamma långsiktiga slag som låga yrkesverksamhetsgrader. Framför allt visar sigden arbetslöshet som finns kvar under högkonjunkturer ha en stabil regionalfördelning över landet, en fördelning som tih stor del överensstämmer med densom gäller för låga förvärvsfrekvenser. 1 bihang A redovisas den registreradearbetslösheten kommunblocksvis för och . Relativt sett uppvisar områden med de lägstaarbetslöshetstalen den största ökningen , å andrasidan var utgångsläget lågt. Den länsvisa bilden i figur 3:20 avarbetslöshetssituationen under de två perioderna ger samma resultat som för deindividuella kommunblocken. sker en samling av värdena kringriksgenomsnittet. Detta innebär i stort sett att arbetslösheten under år 1971ökade mest i län med låga arbetslöshetstal , medanarbetslösheten i och i Norrlandslänen har beskrivit enlugnare utveckling. Ordningsföljden mellan länen är istort sett opåverkad av konjunkturförändringarna. De län som helt eller tihstor del ligger inom det ahmänna stödområdet har utan undantag de högstavärdena under båda perioderna. Under högkonjunkturår har dessa län mellan tvåtih så hög 3 19 72. -igur3:19Länsvisa variationer I yrkes-'erk sam hetsgraden för kvinnor åren 1965 och1970. Index: Riket = 100. Figur 3:20 Arbetslöshet i länen åren 1969-1970 och 1971.Index: Riket = 100. BD (392) »iiE,F,K "N,U "R,XfS,Y W "AC,BD C,U K,T E,0 >W,AC iiR,X E,L,P N,0 M,P,G F L E C Värdena ifiguren är för hämtade från en datakörning vid datacentral(UMDAC) och har framta-gits genom en jämförelse med normaliserade värden förlänen. har AKU-undersökningen använts, i vilken sketten anpassning till folk- och bostadsräkningens definitioner. Figurengrundar sig på bearbetningar av primärstatistik från arbetsmarknadsstyrelsenutförda inom . Den årsgenomsnittliga arbetslöshetenenligt registrering har ställts i relation till totalaantalet invånare I åldern vid utgången av är 1968 resp. 1970.Beträffande länsbokstävernas innebörd se bihang A. arbetslöshet som i riket i dess helhet. Närmast dessa länligger och . Under högkonjunkturåren 1969-1970 har ,, , , och de lägstaarbetslöshetstalen. Under påverkas den relativapositionen för och län endast obetydligt, medanSmålandslänen får en närmast riksgenomsnittlig arbetslöshetsnivå. Göteborgs-och län hgger under båda perioderna nära riksgenomsnittet. Den ordningsföljd mehan län som iUustreras i figur 3:20, med norrlandslänens höga och storstadslänens lågaarbetslöshetstal, har gäUt . Av figur 3:21, som är hämtadfrån glesbygdsutredningens betänkande (SOU 1972:56) Glesbygder ochglesbygdspolitik, framgår den relativa arbetslösheten i skogslänen,storstadslänen samt totalt för hela riket. För kvinnor har under slutet avperioden skogslänens arbetslöshetstal påtagligt närmat sig riksgenomsnittet. Figur3:21 Relativa arbetslöshetstal för män och kvinnor i storstadslänen, skogslänenoch riket Bilden bygger på material från (SOU 1971:43)Arbetskraftens struktur och dimensioner samt arbetskraftsundersökningarna.Dessa material har för glesbygdsutredningen bearbetats av ERU. Av redovisningen i bihang A framgåratt arbetslöshetstalen är ganska väl sammanhållna för ohka ortstyper. Denstörsta spridningen visar som vanligt kommuncentra. De länstal som redovisas ifigur 3:20 döljer en stor spridning inom län. Även län med lågaarbetslöshetstal totalt kan för enstaka kommunblock uppvisa ganska höga värden.Äv redovisningen på ortstyper i tabell 3:15 framgår att ohkheterna mellan sammaortstyper inom och utom stödområdet är mycket större än skUlnaderna mehanskilda ortstyper inom resp. utom stödområdet. Skillnaden mehan ortstyper ärstörst inom stödområdet, där primära centra har en betydligt lägre arbetslöshetän både regionala centra och kommuncentra. Tabell 3:15 Arbetslöshet och 1971 iortsklasser enligt länsstyrelsernas modifierade förslag. Index: Riket = 100. Storstäder Primära centra Regionala centra Kommuncentra 46 88 90 99 65 140 93 176 97 207 103 Jämför kommentarer vid figur 3:20. Arbetslöshetssiffrorna återspeglarkonjunkturläget och näringslivets struktur men också arbetsmarknadens grad avstabilitet. Med stabihtet menas härvid risken för att en individ skah ställasutan arbete på grund av punktvisa mera omfattande förändringar isysselsättningen. Den registrerade arbetslösheten ger emellertid endast delvisen rättvisande bUd av friställningarnas omfattning. SkUda arbetsmarknader synesnämligen ha olUca förmåga att suga upp den inträffade arbetslösheten. Enjämförelse mellan antalet lämnade varsel och den registrerade arbetslöshetenger en viss uppfattning om hur väl arbetsmarknaden kan absorbera fristähdarbetskraft. Man finner därvid att höga tal på antalet varslade personer inte nödvändigtvisbehöver vara kombinerade med höga arbetslöshetstal. Av figur 3:22 framgår attJönköpings, , och har höga värden påantalet varslade sysselsatta kombinerat med låga arbetslöshetstal, medan sågott som samtliga norrlandslän kombinerar låga varselsiffror med högaarbetslöshetstal. För Norrlandslänen ligger tyngdpunkten i arbetslöshetensnarast vid friställningar från jord- och skogsbruk samt ungdomensinitialarbetslöshet. De arbetsmarknadspohtiska åtgärderna redovisas närmare iavsnitt 6. Figur 3:22 Sambandet meUan andelen varslade sysselsattaoch den registrerade arbetslösheten . M ,0,1 ._*c V" .X ' »AC l?»'3»> 1,0 1,5 2,andel arbetslösa för kommentarer vid figur 3:20 3.2.3 Differentierad utbUdning och de ensidiga arbetsmarknadernas problem Alltsedanindustriahseringsprocessens börian i har stigande utbildningsfrekvenseroch en specialiserad yrkesuppdelning lett tih en alltmera detaljerad uppdelningav arbetsmarknaden i olUca delarbetsmarknader. Utvecklingen har gått från ensituation, där ett i utbildningsavseende i stort sett homogent utbud avarbetskraft mötte en nästan hka homogen efterfrågan, tiU dagens situation, därutbudet av framför allt yngre arbetskraft är speciaUserat och där ävenefterfrågan är i motsvarande grad uppdelad. Att denna utveckhng kan leda tillobalans på arbetsmarknaden sammanhänger med att efterfrågan på arbetskraft påde flesta mindre och medelstora lokala arbetsmarknader oftaär tämligen ensidigt inriktad på ett fåtal yrken. Detta medför att ävenregioner där utbud och efterfrågan på arbetskraft totalt sett befinner sig ibalans kan ha en obalans på delar av arbetsmarknaden. Överskott på arbetskraftmed viss yrkesinriktning kan då uppstå som det kan finnas storefterfrågan på arbetskraft med annan yrkesinriktning. Detta förhåUandeUlustreras schematiskt i figur 3:23, där ett differentierat utbud avarbetskraft förutsätts möta en ensidig lokal arbetsmarknad. Bilden ärkonstruerad utan faktaunderlag men iUustrerar troligen ganska väl den situationsom möter inom de mindre och medelstora arbetsmarknaderna. Figurens fiktivaarbetsmarknad förutsätts vara i total balans. Personer med yrkesinriktningen Coch E har ett stort antal arbetstUlfäUen att välja på, medan aUa övriga grupperfinner aUtför få arbetstihfällen inom sina resp. yrken. Om inga yrkesbyten skerinnebär den skisserade situationen att arbetskraft av typen C och E måsterekryteras från andra regioner medan stora delar av utbudet av arbetskraft inomövriga yrken måste söka sig arbete utanför den egna lokala arbetsmarknaden. Figur 3:23 Idéskiss över sambandet mellan differentieratutbud av arbetskraft och ensidig lokal arbetsmarknad utbudav nytillkommande egen arbetskraft En lokal arbetsmarknadssammansättning betingas av hur många arbetsställen som finns, deras storlek ochbranschtUlhörighet. Stordriftsfördelar inom privat och offentlig verksamhet,vUka avspeglas t.ex. i behovet av underlag för service, sätter därvid gränserför hur många arbetsställen som kan finnas på en ort och därmed också för hurmånga branscher och yrken som kan vara företrädda. Dessa synpunkter utvecklasytterligare i avsnitt 3.3. Utbudet av nyutbildade medspeciaUserad yrkesinriktning återspeglar i stort sett ett modernt samhäUes helabehov av specialister. En central princip inom svensk utbUdningspolitik harsedan länge varit individens rätt att fritt välja utbUdning mom ramen för de resursersamhähet kan stäha tiU förfogande. Av detta följer att i de flesta regioner ochlokala arbetsmarknader utbildningen inte är direkt anpassad till den lokalaeller regionala arbetsmarknadens efterfrågan. UtbUdningsfrekvenserna i Sverigehar ökat snabbt . Den andel av en ungdomsgenerationsom går vidare till längre utbildning kan tas som ett ungefärligt mått på detnytUlkommande arbetskraftsutbudets yrkesspecialisering. Även de som harutbUdats mom yrken med mindre utpräglade utbUdningskrav får snabbt enspecialiserad yrkesinriktning. Genom att denna typ av yrkesspeciaUseringanknyter tUl den lokala arbetsmarknadens mriktning utgör den emellertid ettproblem endast vid akuta sysselsättningskriser. I figur 3:24 visas examinationenvid gymnasier och inskrivningen vid universitet och högskolor under perioden1955-1970. Examinationen vid gymnasier har ökat från 7 500tih 40 000 personer. Inskrivningen vid universitet och högskolor har beskriviten hknande utveckling men med någon fördröjning. Räknad som andel av antalet18-åringar ökade gymnasieexaminationen från till år 1969.Gymnasieskolan ersatte de tre skolformerna gymnasium, fackskola ochyrkesskola. Intagningskapaciteten motsvarar av en årskull 16-åringar.Vid tolkningen, av dessa sifferserier måste uppmärksammas att det under 1950-och 1960-talen har skett en förändring i utbildningens innebörd på bådeutbUdnings- och arbetsmarknadssidan. I stort sett torde denna förändring hamedfört att Figur 3:24 Antal med studentexamen ochinskrivna vid universitet och högskolor antal examinerade f från gymnasier / antal inskrivna vid universitet de utbUdade använder sin utbUdning över större fält äntidigare. Parallellt med spridningen av längre utbUdning till allt störregrupper har de regionala olUcheterna i utbUdningsfrekvensen minskat. Dennafråga behandlas mera ingående i avsnitt 3.4. Den radikala förändring avutbUdningssituationen som har inträffat berör främst de yngregenerationerna. Den slår emellertid endast långsamt igenom i totalbefolkningen.Trots att f. n. går vidare till gymnasial och tiheftersymnasial utbUdning har av alla individer i åldern 15-64 årendast sjuårig folkskola eller mindre, och studentexamen ellerhögre utbildning. Svårigheterna att få användning för en specialiseradutbildning på ensidiga arbetsmarknader är således till större delenkoncentrerade till de yngre generationerna. Eftersom samhället på lång sikt isin helhet kan väntas bli präglat av långvarig och specialiserad utbildning ger Figur3:25 Andel av antal sysselsatta med längre utbildning åren 1960och 1970-1971 Andel medmer än studentexamen Andel medstudentexamen eUer motsvarande Bilden bygger för på folkräkningen detta år ochför på SCB:s arbetskraftsundersökningar. Sammanställningen är gjordInom . Jessa yngre generationers situation på arbetsmarknaden enantydan om lur olika lokala arbetsmarknader kan komma att fungera . Den statistiska informationen omhur individer med olika utbUdning fördelar sig på skilda lokala arbetsmarknaderär ofuUständig och delvis inaktueU. Folkräkningen för år 1960innehåller fullständiga uppgifter om antalet högutbildade, medan data försenare perioder måste hämtas från arbetskraftsundersökningarnas () på urvalbaserade material. Det senare underlaget ger, när det gäller regionaluppdelning, ganska stora slumpvariationer. Med denna reservation redovisas förlänen i figur 3:25 dels andelen sysselsatta med mer än studentexamen, delsandelen med studentexamen eller motsvarande . För bådautbUdningsnivåerna är det endast några län som ligger över riksgenomsnittet.Under perioden 1961-1970 synes en viss utjämning av olikheterna mellan länenskett. Utvecklingen för enstaka län kan på grund av materialets osäkerhet åren1970-1971 inte rillmätas aUtför stor betydelse. På grund av länsstorlek bör dock utvecklingen mot en minskad avvikelse från riksgenomsnittetdär vara korrekt. En sammanfattande bUd av deregionala skiUnaderna i arbetskraften utbUdning lämnas i tabell 3:16. Avtabellen framgåratt storstadslänen har en nästan dubbelt så högfrekvens högutbUdade som övriga län, medan skillnaden mellan skogslänen ochövriga län är liten. På den gymnasiala utbildningsnivån är skUlnaderna mellanstorstadslänen och de övriga länen mindre än skillnaderna i fråga om dehögutbildade. Tabell 3:16 Andel av arbetskraften med olika typer avutbildning Typ av utbildning Storstads- Skogs- Övriga Hela länen länen län riket längre än 7,2 4,4 3,7 5,2 eller kortare 3,9 2,1 2,6 3,0 eller längre 11,5 8,7 8,1 9,5 Övrig utbildning 848 85,6 82,3 Totah \mS> 100,0 10Ö,0 100,0 Jämför kommentarer vid figur 3:25. Variationerna i andelen sysselsattamed högre utbUdning kan förutsättas vara större inom än mellan län. Detta kanemellertid beläggas endast mdirekt. 1 tabell 3:17 visas hur andelenförvaltningspersonal inom industri och andelen sysselsatta inom offenthgförvaltning skiftar mellan ohka ortstyper enligt länsstyrelsernas modifieradeförslag Gämför avsnitt 9.3 och inledningen till avsnitt 3). Båda dessasysselsättningstyper kan antas ha en stor andel sysselsatta med längreutbUdning. Tabell3:1 7 Andel förvaltningspersonal av de sysselsatta 1969 ochandel inom offentlig förvaltning av totalantalet sysselsatta år 1965.Ortsklasser enligt länsstyrelsernas modifierade förslag. Förvaltnings- Sysselsatta inom personal inom offentlig förindustri 1969 valtning1965 StockholmÖvriga storstäder Storstäder totalt Primära centra Regionala centraKommuncentra Uppgifterna för är hämtade från SCB:sindustristatistik och för från folkräkningen detta år.Sammanställningen är gjord inom . Variationen mellan län ochkommunblock i andelen sysselsatta med längre utbildnhig hänger tih stor delsamman med att andelen med sådan utbildning skiftar mellan olika näringsgrenar.Fördelningen på näringsgrenar varierar i sin tur mellan stora och små orteroch mellan olika delar av landet. Redan vid en grov näringsgrensfördelningframstår dessa ohkheter tydligt. Av tabell 3:18 framgår att offentligförvaltning och uppdragsverksamhet har de högsta andelarna sysselsatta medlängre utbildning, medan jord- och skogsbruk har de lägsta. Inom varienäringsgren kan dock variationerna vara avsevärda. TextUindustrin har t.ex.endast 19 % med någon typ av gymnasieutbUdning eller mer, medan grafiskindustri har och maskin- och elektroindustri . Tabell 3:18 Andel sysselsatta med olika typer avutbildning 1970 0. likn. Uppgifterna ar hämtade från SCB:s arbetskraftsundersökningår . Definitionen på gymnasieutbildning och liknande inkluderarutbildningar som oftast ej brukar karakteriseras som gymnasiala. Den begränsade förekomsten av ohkayrken inom de mindre och medelstora arbetsmarknaderna leder till att individersom skaffar sig utbildning tih ett yrke som är sällsynt inom den egna regionenkan behöva söka arbete i andra regioner. Svårigheterna att få utbud ochefterfrågan på arbetskraft att stämma överens på en mindre arbetsmarknadförstärks ytterligare av att den takt med vUken arbetssökande kommer ut påarbetsmarknaden inte behöver sammanfaha med den takt i vilken de befintligaarbetsuppgifterna blh lediga genom t.ex.pensionering eller avancemang, s. k.friktionsarbetslöshet. Denna ojämnhet i utbudets och efterfråganstidsplacering, samt det förhållandet att förekomsten av ett arbete intenödvändigtvis leder tih en anställning, gör att en betydande omsättning avyngre, nyutbUdad arbetskraft måste ske också mellan lokala arbetsmarknader avavsevärd storlek och i total sysselsättningsmässig balans. Denna typ av problem uppmärksammasi ERU:s pågående forskning. 1 rapporten (Ds In 1972:14) Regionalpohtiskforskning och stödverksamhet beskrivs forsknmgsarbetets nuvarande inriktning.Bl.a. behandlas den i det föregående uppmärksammade friktionsarbetslösheten,dvs. den arbetslöshet som beror på slumpmässiga skillnader i tiden för uppkomstenav nya arbeten och ledig arbetskraft. ERU drar av de preliminära resultaten denslutsatsen, att individen i regioner med liten befolkning tvingas flytta frånhemorten i större utsträckning än i övriga regioner, även om det på den egnaarbetsmarknaden på lång sikt finns lika många arbetsplatser som det finnspersoner som viU ha arbete. Skilda undersökningar både iSverige och utomlands visar att högutbUdade individer är mera rörligaregionalt och flyttar över längre distanser än flyttande i genomsnitt. TiU del synes dessa anpassnings- eller karriärflyttnmgar vara koncentreradetih lägre åldersgrupper. Dessa frågor belyses mera ingående i det följandeunder . Skillnader mellan lokalaarbetsmarknader i deras förmåga att ge, framför aUt den yngre och välutbildadearbetskraften sysselsättning, bör slå igenom i orternas flyttningsbUd. Sålundabör proportionsvis fler yngre flytta från regioner med en svag differentieringpå utbudet av arbetstUlfäUen. Som har påvisats dominerar yngrepersoner bland de flyttande i . Det går emeUertid mte att dra någraslutsatser om utbildningens betydelse för flyttningsfrekvensen enbart utifråndetta förhåUande. Däremot varierar andelen yngre flyttande systematiskt mellanarbetsmarknader av olika storlek. Figur 3:26 ger för skUda ortsklasser enhgtlänsstyrelsernas modifierade förslag (jämför avsnitt 9.3 och inledningen avavsnitt 3) relationen mellan den totala omflyttningen av svenska medborgare ochflyttnmgen av svenskar i . Orsaken tih att endast svenskamedborgare har medtagits i sammanställningen är att de utländska flyttarna haren annorlunda utbildnmgsbakgrund. Vidare har hela valtsför att neutralisera betydelsen av flyttning tih studieorter. Figur3:26 Relationen mellan total flyttning och flyttningen i åldersgruppen 20-29 årför . flyttningI +30 gruppen %, primära cent/a -15,1 -15,0--5,1 -5,0-+4,9 +5,0- %o totalflyttning Oberoende av den totalaflyttningens omfattning har de i genomsnitt större orterna den förhåhandevismest positiva flyttningen i åldersgruppen . När den totala flyttningenvarierar mellan 5 °/oo och + 5 "/oo har storstäder ( i detta faUStockholm) en inflyttning i åldersgruppen på 23 °/oo, primära centraen svag utflyttning medan regionala centra och kommuncentra har en utflyttningpå mellan 10 och 20 "/oo . Samma rangordning mellan centra finnsbland kommunblock vars folkmängd har minskat med mellan 5 och 15 °loo per år.Eftersom orterna i varie kolumn i figuren har en i stort sett jämförbar totalflyttningsbild bör variationerna i flyttningen av yngre kunna ses som ettutslag av de lokala arbetsmarknadernas förmåga att ge sysselsättning åt yngreoch därmed ofta välutbUdad arbetskraft. Man kan erhålla en antydan om enmotsvarande uppdelning av flyttningen efter utbUdningens längd om man utnyttjarflyttningsstatistikens uppgifter om flyttning av svenska resp. utländskamedborgare. Här är uppdelningen i hög- och lågutbUdade trohgen än mera uttaladän inom den svenska flyttningsgruppen. Av figur 3:27 framgår att flyttningenssammansättning på svenska och utländska medborgare varierar vid sammatotalflyttning. Den totala flyttningen är avsatt på den diagonala skalan. Sähar t. ex. och kommunblock både en nettoflytt- ning på något mer än 5 °/oo, men i är dettaföljden av en utflyttning av svenska och inflyttning av utländska medborgare,medan i svenska medborgare svarar för nästan hela inflyttningen. Figur 3:27 Relationen mellan total nettoflyttningoch flyttning av utländska medborgare, O -S +10 3.2.4 De flyttandes inkomstbUd I det föregående har de regionalainkomstdifferenserna och flyttnings-rörelserna behandlats ganska ingående. Deflyttandes inkomstförhållanden har däremot inte berörts. Inrikesdepartementethar vid låtit utföra en samköming avflyttningsstatistiken för med inkomststatisrikens uppgifter ominkomsterna , dvs. året före resp. efter flyttningen.Bearbetningen av materialet är ej klar varför de i det följande redovisaderesultaten är att betrakta som preliminära. Tills vidare har analyserats endastflyttningar för män. Endast inrikes flyttningar överkommunblocksgränser har medtagits. Vidare har endast flyttningar av svenskamedborgare beaktats. Orsaken till detta senare är närmast av statistisk natur.Den inrikes flyttningen av utländska medborgare består nämligen till mycketstor del av personer som flyttar efter invandringstidpunkten. Deninkomst som registreras för täcker därför ofta endast en del avinkomståret. Den omfattande återflyttningen av utländska medborgare kan medföraatt också inkomster för ej täcker hela inkomståret. De flyttande som grupp synes enligtde nu tillgängliga resultaten ha i genomsnitt ett högre löneläge än vad somgäller för alla inkomsttagare. Tabell 3:19 visar för män i åldersgrupperna30-39 och 40-49 hur de flyttande fördelar sig på inkomstgrupper. Dennafördelning jämförs med den riksgenomsnittliga fördelningen i sammaåldersgrupper varvid den positiva resp. negativa avvikelsen beräknas. Materialfinns också tillgängligt för men här är röriigheten iinkomsten med stigande ålder så stor att det är svårt att tolka resultaten. Tabell 3:19 Män som flyttat över kommunblocksgräns år 1969fördelade på inkomstgrupper 1,1 +0,6 4,8 +0,9 4,7 +0,2 3,6 +0,1 6,4 +0,2 7,3 +0,7 5,3 +0,4 10,1 -2,9 11,0- 1,6 15,8- 7,3 11,1 -4,5 16,8-3,8 14,3 -5,7 11,8 +4,6 17,4 +7,0 11,9 +4,6 13,2 +2,9 16,1 +7,5 16,9 +7,6 21,2 +9,2 Plustecken I kolumnen för jämförelse med riksfördelningeninnebär att de flyttande är överrepresenterade I Inkomstgruppen, minusteckenatt de är underrepresenterade. Män i de aktuella åldrarna somflyttade , hade enligt tabellen en i genomsnitt mera positivinkomstbild än som gällde för alla inkomsttagare i dessa åldrar. Detta gällerbåde och . Upp till inkomstnivån . förehgger ensvag överrepresentation bland flyttarna, som i inkomstläget 15 000-30 000 kr.förbyts i en underrepresentation. ärflyttarna sluthgen kraftigt överrepresenterade, både året innan och efterflyttningen. För åldersgruppen synes flyttningen ha medfört en någotökad positiv avvikelse från riksgenomsnittet. Den föregående tabellen (3:19) visar inkomstfördelning föralla män som flyttade i de aktuella åldrarna. 1tabell 3:20 anges hur de flyttande tUl storstadsområden i åldersgruppen 30-39år fördelar sig på inkomstgrupper. Det visar sig att de som flyttade tUlStockholm, och både i utflyttnings- och inflyttningsområdet hadeen mera positiv inkomstbild än genomsnittet för flyttande. De flyttande var iförhåUande tUl den riksgenomsnitthga fördelningen kraftigt underrepresenteradei mellaninkomstgrupperna och lika mycket överrepresenterade i de högstainkomstgrupperna. Denna skevhet i inkomstbilden var större än år 1968.1 tabellen görs även en jämförelse med inkomstfördelningen i län.Flyttarna visar sig även vid denna jämförelse ha en något högregenomsnittsinkomst. Eftersom löneläget i är högre ängenomsnitthgt för alla storstadsområdena awUcer de inflyttande något mera frångenomsnittet i inflyttningsområdena än som anges av sista kolumneni"tabell 3:20. Dessa resultat gäller också för män i åldern . Tabell 3:20 Män som flyttat till storstadsområdenår fördelade på inkomstgrupper ningen i AB län -0,1 -0,6 -5,0 -9,6 -3,4 Jämför tabell 3:19. Den bild av de flyttandesfördelning på inkomster som erhållits i de två föregående tabellerna synes istort sett gäUa också för de flyttande från län med utprägladesysselsättningssvårigheter. Tabell 3:21 ger fördelningen på inkomst av dem somår flyttade från .