prop · FV0358 · 1972-12-31 00:00:00 — Behandlingen avskattefrågan drog dessutom ut på grund av att skiljaktigauppfattningar rådde inom utredningen i själva sakfrågan. Det stod därförklart, att utredningen inte skulle kunna slutföra sitt arbete . Medhänsyn till de uttalanden som gjorts i annonsskattepropositionen. Prop.1972: 58 67 iskatteutskottets betänkande däröver och i den efterföljande debatten i riksdagenbeslöt utredningen att bryta ut och med förtur behandla skattefrågan i ettsärskilt betänkande. Efter avlämnandet av detta skattebetänkande harutredningen lämnat ytterligare ett delbetänkande, i vilket en i huvudsakdeskriptiv redogörelse för reklamen presenteras. Genom utredningens försorg hardetta delbetänkande tillstäUts dem, som fått skattebetänkandet pä remiss. Avbetänkandet om skatt pä reklam framgår, att utredningen redan på ett tidigtstadium kom in på frågan att utnyttja skatteinstrumentet som ett reklampolitisktdämpnings- och styrningsmedel. Delade meningar har dock rått inom utredningeni denna fråga, vilket också klart framgår av betänkandet. De ledamöter inomutredningen, som direkt eller indirekt kan betraktas som företrädare förreklamsäljarnas och reklamköparnas intressen, tar avstånd från tanken på ensärskild beskattning av reklamen och yrkar dessutom på en omedelbar avveckHngav annonsskatten. Utredningens majoritet finner det frän reklampolitiska bedömningarmotiverat att bygga ut annonsskatten till en allmän reklampålaga. Jagvill emeUertid erinra om, att även den minoritet inom utredningen, sommotsätter sig en reklambeskattning, deltagit i arbetet med den tekniskautformningen av det framlagda skatteförslaget. Detta bygger således i tekniskthänseende pä en allmän anslutning. En ledamot anser dock, attreklambeskattningen bör ges formen av en s. k. omkostnadsavgift i stället fördet av utredningens övriga ledamöter förordade alternativet punktskatt. Somredan antytts har frågan om en reklambeskattning tagits upp av utredningen frånreklampolitiska utgångspunkter. Vad som uppmärksammats av utredningen harvarit möjligheten att utnyttja beskattningen som ett komplement till andratillgängliga medel för att tillgodose konsumenternas intressen i fråga ominformation om utbjudna varor och tjänster m. m. En reklampålaga, insatt idetta större sammanhang, skulle därvid vara inte endast ett medel för att dämpadet ständigt ökande och ofta överdrivna utflödet av reklam. Pålagan skulledessutom kunna utformas på ett sätt som skulle stimulera till ökad användningav en från informationssynpunkt god reklam. Dessa tankegångar utgör grunden förutredningens överväganden. Detta innebär att motiveringen för den av utredningsmajoritetenföreslagna reklamskatten delvis avviker från det motiv som ligger bakomannonsskatten. Ett avgörande skäl för skatten på annonser var att skapafinansiellt utrymme för i första hand ett utökat statligt stöd tUldagspressen. Behovet av stödåtgärder från staten för att garantera denfortsatta existensen av en fri och nyanserad opinionsbildning via dagspressenråder det numera allmän enighet om. En av annonsvolymen helt beroende dagspressinnebär risker för monopoli-sering av den politiska och samhällsbetonadedebatten. Prop.1972: 58 68 Utredningenunderstryker, att reklamen utgör ett naturligt och fullt berättigat hjälpmedeli näringslivets tjänst. Inom utredningen råder dock enighet om att detförekommer missförhållanden och avarter på reklamområdet som inte äracceptabla. Majoriteten inom utredningen är av den uppfattningen, att enreklampålaga både kan och bör införas för att begagnas tillsammans med andramedel och åtgärder för att motverka inslagen av dålig och undermålig reklam.Minoriteten inom utredningen motsätter sig en reklampälaga och menar att detär möjligt att komma till rätta med problemen genom andra redan till budsstående medel. Jag skall inte upprepa de principiella synpunkter för och emot enreklampälaga som framförts frän majoriteten och minoriteten. Jag hänvisar tillredogörelsen härom som lämnats i det föregående och nöjer mig med att i dettasammanhang göra vissa ytterligare påpekanden. Majoritetensförslag tar sikte på en beskattning med både dämpande och styrande effekter påreklamen. Styrningseffekten skulle åstadkommas genom en skattemässig premieringav reklam som uppfyller bestämda krav på information m. m. Medlet härförskulle vara ett i skattesystemet inbyggt eller med skatten hopkopplat s. k.befrielseinstitut. Detta skulle vara konstruerat sä, att god reklam genom någonform av förhandsbesked skulle kunna befrias från skatt. Detframlagda skatteförslaget innehåller inte något befrielseinstitut. Denna frågaär föremål för fortsatta överväganden inom utredningen och resultatet därav ochden tekniska utformningen av institutet avser utredningen presentera i sittslutbetänkande. Utredningen framhåller, att skatteförslaget med hänsyn härtillinte utgör den fullständiga lösningen i fråga om en reklampålaga i syfte attbåde dämpa och styra reklamen. Beträffandeutformningen har valet stått mellan en omkostnadsavgift med avgiftsskyldighetenknuten till reklamförbrukarna och en punktskatt med skattskyldigheten knutentill reklamsäljarna. Andra tänkbara former för en beskattning av reklamenavvisas. Båda alternativen omkostnadsavgift och punktskatt finner utredningenpraktiskt användbara. Punktskattealternativet har getts förord, men utredningenanser att formen för pålagan bör tas upp till ny prövning, förslagsvis efter 5års erfarenheter från tUlämpningen av den förordade beskattningen enligt punktskattemodell. Vidden tekniska utformningen av reklamskatten har målsättningen varit attåstadkomma en skatt med generell räckvidd och med en konstmktion i övrigt somtillgodoser kravet på neutralitet i skattehänseende mellan olika konkurrerandereklammedel. Förslaget tar sikte på reklam på och för den svenska marknaden,medan t. ex. reklam utomlands för svenska exportvaror ställs utanförbeskattningen. Skatteförslaget bygger vidare på att reklam uppstår i principnär reklammeddelande offentliggörs. Praktiska skäl har motiverat vissa avstegfrån en skatt utformad helt i enlighet med den angivna målsättningen. Av sådanaskäl har utan- Prop.1972: 58 69 förskattens tUlämpningsområde ställts vissa former av reklam, som har meraunderordnad betydelse och därmed också föga inverkar pä neu-tralitelskravet.Utanför beskattningen faller produktion av trycksaker som har karaktär av kontorsmaterieloch emballage. Ienlighet härmed föreslår utredningen en skatt efter en enhetlig skattesats om10 "la på annons-, film-, ljud- och s. k. utomhusreklam (A-mediareklam)samt vidare på trycksaksreklam och reklam som består i deltagande i vissavarumassor och utställningar. Utanför beskattningen ställer utredningen bl. a.deltagande i här i landet arrangerade internationella varumassor. I fråga om annan reklam änsådan som sker med reklamtrycksaker är förslaget utformat som en skatt på de s.k. mediakostnaderna, vilket innebär att skatten tas ut på vederlaget förreklamens offentliggörande. Detta betyder skatt på priset för införing avannons, visning av reklamfilm, upplåtelse av utrymme för uppsättning avaffisch eller annat reklammeddelande, upplåtelse av utrymme på varumassa ellerutställning etc. I denna del motsvarar reklamskattens utformning vad som redangäller för annonsskatten. Vad gäUertrycksaksreklamen har det inte ansetts möjligt att knyta beskattningen tilloffentliggörandet eller distributionen. I denna del är förslaget i ställetutformat som en skatt på produktionskostnaderna för framställningen av skattepHktigareklamtrycksaker. Genom att enbart beskatta produktionskostnaderna, variinräknas kostnader för material, klichéer, tryckning, sättning och bokbinderiarbete,uppnås en trycksaksbeskattning som enligt utredningen på ett godtagbart sättkorresponderar med skatten på mediakostnaderna för övrig skattepliktig reklam. Beskattningenpå angivet sätt av reklamtrycksaker kräver skatt även på importen av sädanatryckalster. Utredningen föreslär härvidlag lösningar pä grundval av i principsamma regler som gäller i fråga om va-minförsd underkastad annan indirektbeskattning. Jag återkommer till importbeskattningen i det följande. Vid den av utredningenföreslagna beskattningsformen kommer skattskyldighet att föreligga förtidningsföretag och andra utgivare av annonsorgan, den som ombesörjerflygreklam, visning av reklamfilm, upplåtelse av utrymme för utomhusreklam ochmotsvarande, den som anordnar mässa eller utstäUning samt den som framställerreklam-trycksaker. Härtill kommer skattskyldighet för reklamköpare som i egen regiframställer reklamtrycksaker och den som inför reklamtrycksaker till landeteller för vars räkning sådan införsel sker. Skattskyldigheten förutsätter attverksamheten bedrivs yrkesmässigt. Vidare föreslås, efter mönster frånannonsskatten, frihet från redovisningsskyldighet, om den skattepliktigaomsättningen ej överstiger . för år eller, i fråga om egenproducerad trycksaksreklam, om värdet därav ej överstiger Prop.1972: 58 70 Utredningen uppskattar antalet skattskyldiga reklamsäljareinom landet till i runt tal 2 000. Skatteförslaget är iövrigt utformat med ett registrerings-, deklarations- och uppbördssystem samtett beskattningsförfarande i övrigt med nära anknytning både tillmervärdeskatten och annonsskatten. skall enligt förslagetvara beskattningsmyndighet för reklambeskattningen inom landet och tullverketför beskattningen av importerade reklamtrycksaker. Utredningen förutsätteratt annonsskatten skall avlösas med reklam skatten. Utformningen av den senareinnebär ändringar av den nuvarande annonsbeskattningen i vissa väsentligahänseenden. Enligt utredningens förslag, som avser en renodlad beskattning avreklam, bortfaller den annonsskatt som utgår på icke-kommersiellannonsering. Utredningen anger att sådan annonsering i dagspressen svarar förca 18 "la av den totala annons volymen. För övriga annonsorgan utgör den icke-kommersiellaannonseringen en betydligt mindre andel. innebär förslaget enenhetlig skattesats om 10 "lo på beskattningsvärde exklusive skatt. Dennuvarande annonsskatten utgår med 6 "la för annonsering i dagspressen ochmed 10 "lo för annonsering i andra periodiska publikationer, räknat päbeskattningsvärden exklusive skatt. Reklamskatteförslaget innebär därmed enskärpt beskattning av dagspressannonseringen, som även med beaktande avbegränsningen av beskattningsomrädet beräknas medföra en mindre merbelastningför dagstidningarna. Annonsskatten är vidareutformad så, att skatt på annonsintäkter upp tUl 3 milj. kr. per publikationoch är restitueras. Utredningens förslag innehåller ingen motsvarighet tUldetta s. k. bottenavdrag. Utredningens bedömning har varit att det här närmastär fråga om ett i annonsskattesystemet inbyggt presstöd och att det inteankommit pä utredningen att ta ställning till presstödjande åtgärder i sambandmed en allmän reklampälaga. Utredningen uttalar dock den uppfattningen, attreklamskatten inte bör leda till en försämring av dagspressens ekonomiskaförhållanden i jämförelse med förhållandena vid nuvarande annonsbeskattning. Utredningenframhåller också att denna fråga kan lösas antingen genom komplettering avutredningens skatteförslag med en motsvarighet till det bottenavdrag som gällerför annonsskatten eller genom en utbyggnad av det presstöd som utgår i form avproduktionsbidrag. Reservanter inom utredningen anser, att reklamskatten börutformas med ett bottenavdrag i överensstämmelse med vad som gäller för annonsskatten,dock i form av ett bottenavdrag utan betalningsplikt i förening med restitutioni efterhand. Utredningen beräknar attskatten vid skattesatsen 10 "lo skall ge en inkomst för staten i nulägetom 133 milj. kr. Härav skulle ca 30 milj. kr. falla bort om det nuför annonsskatten gällande bottenav- Prop.1972: 58 71 dragetöverförs på reklamskatten. EnHgt förslaget skulle skatten träda i kraft den 1juli 1972. Över utredningens betänkandehar drygt 40-talet remissyttranden och andra yttranden avlämnats. Ett flertalskrivelser i frågan har dessutom inkommit till . Blandremissinstanserna dominerar företrädare för reklamsäljare och reklamköpare.Samtliga dessa remissinstanser avvisar förslaget om en reklamskatt som ettinstrument att dämpa och styra reklamen. Man understryker och utvecklarytterligare de synpunkter mot en reklampålaga, som anförts i betänkandet avminoriteten inom utredningen. Även flertalet övriga remissinstanser avvisar tankenpä en reklambeskattning i det angivna syftet. I flera yttranden vänder man sigspeciellt mot det aviserade förslaget om ett reklam som uppfyller vissa krav på vederhäftighet och information. Manframhåller allmänt, att avarter och andra mindre tillfredsställandeförhållanden på reklamomrädet bör kunna bemästras med andra redan till budsstående medel. Marknadsföringslagen och annan lagstiftning erbjuder fullgoda möjHgheterhärtill. Något behov av en reklambeskattning som ett kompletterande medel föratt motverka undermålig reklam skulle enligt dessa uttalanden inte föreligga.Skatteinstrumentet är, menar man, över huvud taget inte lämpligt för en sådanuppgift. Mot en reklambeskattning anförs också risken för att den kan medföra sysselsättningssvärigheter.En beskattning anses få till följd att företagen krymper sin reklam för attdärmed eliminera skattens kostnadsfördyrande verkningar. Därmed minskasefterfrågan på reklam med risk för friställning av arbetskraft. Företrädare förden grafiska branschen har särskilt framhåUit denna risk vid en beskattning avreklamtrycksaker. Man har också uttryckt farhågor för att tryckning av reklamtrycksakerkommer att förläggas utomlands och att alstren även kommer att distribuerasfrån utlandet på ett sätt som medför att de undgår beskattning. En avvisande hållning tUlden föreslagna reklambeskattningen intar även marknadsrädet,och konsumentombudsmannen. Däremot ansluter sigstatens konsumentråd till de av utredningsmajoriteten anförda argumenten fören reklamskatt. förordar att skatteinstrumentet prövas och attverkningarna av skatten studeras omsorgsfullt. Vidare framhåller rådet att enreklampålaga kompletterad med det aviserade befrielseinstitutet kräver högre skattesatsän 10 "la. Denna skattesats tUlstyrks dock vid ett införande av skattennu, men en omprövning bör ske . ÄvenLO finner det motiverat med en reklampålaga på av utredningens majoritetanförda skäl. Dock anses att en sådan beskattning redan från början börutformas med ett befrielseinstitut. Vissaremissinstanser har inte tagit upp själva principfrågan utan en- 1972: 58 72 dastgranskat skatteförslaget i tekniskt hänseende. Vissa betänkligheter har därvidframförts speciellt i fråga om beskattningen av reklamtrycksaker. Detta gällerbeskattningen av såväl inom landet framställda reklamtrycksaker som tilllandet införda sädana alster. Man befarar till-lämpningssvårigheter medavseende både på själva begreppet reklamtrycksak och på föreslagnainskränkningar pä denna punkt. I fråga om införseln av reklamtrycksaker har bl.a. ifrågasatts möjligheterna att upprätthålla en beskattning i avseddomfattning på grund av vissa internationella konventioner som Sverigebiträder. Företrädareför dagspressen vänder sig mot den föreslagna skärpningen av skatten påannonser i dagstidningarna. Vidare anser dessa och andra företrädare förtidnings- och tidskriftsomrädets intressen att utformningen avannonsbeskattningen strider mot tryckfrihetsförordningen. Yttrandena utmynnari att förslaget om reklamskatt avvisas och att annonsskatten böravvecklas. Det statliga stödet tUl pressen bör finansieras på annat sätt ängenom annons- eller reklamskatt, dvs. via den allmänna beskattningen. Detär inte förvånande att de remissinstanser som företräder reklamsäljarnas ochreklamköparnas intressen avstyrker skatt på reklam. Av större intresse är attnotera att de myndigheter som är ansvariga för samhällets konsumentverksamhetoch de organisationer som företräder de breda konsumentgrupperna är ense om atten reklamverksamhet av nuvarande omfattning och innehåll innebär ett slöserimed resurser. Dessa remissinstanser är också klart inställda på att man med ohkamedel bör försöka dämpa reklamvolymens tillväxt och förbättra den informationsom reklamen ger. Beträffande verkningarna av en tioprocen-tig reklamskattsynes den övervägande meningen bland remissorganen vara, att skatten inteskulle leda till några dramatiska förändringar, men att den skulle kunna fä enviss återhållande effekt på reklamvolymens utvecklingstakt. Föregen del vill jag självfallet inte frånkänna reklamen dess betydelse som ettbåde värdefullt och effektivt medel för marknadsföringen av varor och tjänster m.m. både på den svenska marknaden och på exportmarknaderna. Som jag framhöllredan i debatten kring annonsskatten anser jag emellertid, attreklamen har sådan omfattning och tillväxttakt att åtgärder med en dämpandeeffekt är motiverade. Även om jag är medveten om svårigheterna i tillämpningen,är det från konsumentsynpunkt önskvärt att man genom beskattning eller på annatsätt kan förbättra reklamens kvaHtot och styra den så att den ger konsumenternainformation av större värde än som ofta är fallet. Denna fråga är emellertidföremål för utredningens fortsatta arbete. Frånkonsumentsynpunkt är alltså den dämpande effekt som den nuvarandeannonsskatten kan ha inte att betrakta som något negativt. En berättigadanmärkning mot annonsskatten är däremot, att den riktar sig 1972: 58 73 motett bland flera och sinsemellan konkurrerande reklammedel. Denna anmärkningkunde dock vid annonsskattens tillkomst bemötas med att frågan om en allmänreklamskatt skulle aktualiseras inom en relativt kort framtid. som gåttsedan annonsskatten behandlades och förslaget om en reklamskatt framlagts ochblivit föremål för en omfattande debatt har i sak inget inträffat som gett miganledning ändra uppfattning. Man har både nu och tidigare under denna periodofta framhållit, att annonsskatten i väsentlig grad varit orsaken till denannonsminskning som ägde mm . TUlgängligt material ger inte underlagför sådana slutsatser. En mera realistisk uppfattning är enligt min mening, attminskningen främst har sin orsak i de svagare konjunkturerna under år 1971.När man mäter nedgången i annonsering genom jämförelse mellan åren 1970 och1971 bör man dessutom beakta att var ett gott annonsår, kanskespeciellt för dagspressen, bl. a. beroende på en mycket omfattande annonseringinför allmänna val. Mycket av den kritik som anförtsmot utredningens betänkande gäller möjligheterna att styra reklamens innehållmed hjälp av ett i reklamskatten inbyggt befrielseinstitut. En delremissinstanser är bestämda motståndare tUl varje tanke på en sådan styrning.Andra efterlyser tvärtom styrningsmöjligheter och gör detta till ett villkorför att godta reklamskatten. Den debatten hänför sig emeUertid inte till detframlagda förslaget utan till nästa etapp i utredningsarbetet. Det finns tungt vägandeskäl som talar för att ett avgörande i frågan bör träffas . Att dämpareklamvolymens tillväxt är ett självständigt intresse oberoende av om man kananvända skatten också för att styra reklamens innehåU. Dessutom har vi redan nui annonsskatten en begränsad reklamskatt. Budgetläget är sådant attannonsskatten inte kan slopas. Det är emellertid uppenbart att det frånpressens synpunkt skulle vara olyckligt om man behöll skatten på annonser itidningarna utan att beskatta andra konkurrerande reklamformer. Dagspressentål inte i längden en sådan diskriminering. När beslöt attinföra annonsskatten skedde det också under den klart uttalade fömtsättningen,att ett förslag om allmän reklamskatt var att vänta tUl riksdag. Dagspressens situation äri dag i själva verket sådan att samhäUets presstöd måste kraftigtförstärkas, om inte monopoliserings-tendenserna helt skall ta överhanden påtidningsmarknaden. I en sär skild proposition, som jag anmäler , föreslåsockså att ytterligare 40 milj. kr. ställs till dagspressens förfogande genomhöjda produktionsbidrag och fördubbling av samdistributionsrabatten fördagstidningar. Om man väger samman både konsumentpohtiskaoch statsfinansiella synpunkter kan jag inte se någon bättre väg att finansieraett förstärkt 1972: 58 74 presstödän genom en utbyggnad av annonsskatten till en allmän reklamskatt.Anmärkningen mot annonsskatten att den träffar endast ett av flera reklammediabortfaller därmed. Annonsorganens ställning i konkurrensen på reklamområdet bördärigenom stärkas, i vart fall om, som jag finner angeläget, utvidgningen avbeskattningen inte medför en skatteskärpning för pressen. Utredningen har visat, attdess förslag till reklamskatt med en enhetlig skattesats om 10 0/0 skullebetyda viss skatteskärpning för dagspressen. För att undvika detta förordarjag, att annonsbeskattningen bibehålls i princip oförändrad och byggs ut meden skatt om 10 "lo på annan reklam i huvudsaklig överensstämmelse medutredningens förslag. Med hänsyn till vad anfört beträffandede praktiska problemen förordar jag dock att reklamskatten skall tas ut förstfr. o. m. . Den av mig i enlighethärmed förordade lösningen innebär ett bibehållande inte endast avskattesatsen 6 0/0 för annonser i dagspressen och ett bottenavdrag förannonsintäkter upp till 3 milj. kr. per är för såväl dagstidningar som andraperiodiska publikationer utan också en fortsatt beskattning av icke-kommersiellannonsering. Utanför beskattningen ställs även i fortsättningen annonser imedlemsblad och i periodiska publikationer som utgör organ för religiösa,nykterhetsfrämjande, politiska, idrottshga och försvarsfrämjandesammanslutningar samt för de handikappades intresseorganisationer. ÄtskiUiga remissinstanserhar anfört tryckfrihetsrättsliga synpunkter på möjligheterna att införa enreklamskatt. Med den uppläggning som jag här förordar inställer sig emellertidinte några andra tryckfrihets-rättsliga frågor än sådana som redantagit ställning till. Jag finner därför inte anledning att här närmare ta uppdetta ämne till behandling. Medutgångspunkt i nu redovisade principiella ställningstaganden skall jag i detföljande ta upp vissa, företrädesvis tekniska frågor. Vid den förordade, iprincip oförändrade annonsbeskattningen finns det anledning att ytterligarenågot beröra den tekniska utformningen av bottenavdraget. Detta utgör ipraktiken ett restitutionsinstitut som innebär att skatt skall redovisas ävenför annonsintäkter mellan frigränsen för redovisningsskyldighet, som för dennuvarande annonsskatten är , och gränsvärdet 3 milj. kr., varefterdet erlagda skattebeloppet återbetalas halvårsvis i efterhand. Reservanter inomutredningen föreslår, att bottenavdraget skall bestå men ändras sä att bådeinbetalning av skatt och därpå följande restitution undviks. Detta skullebetyda att bottenavdraget görs direkt i de löpande deklarationerna.Riksskatteverket framhåller, att den gällande utformningen av grundavdraget ärmindre tillfredsställande. Man kan komma i den situationen attindrivningsåtgärd kan få vidtas för skatt Prop.1972: 58 75 sominom snar framtid skall restitueras. Av de totalt ca 360 registrerade skattskyldigatill annonsskatt har inemot 300 annonsintäkter under 3 milj. kr. I samtligasistnämnda fall skall alltså all inbetald annonsskatt restitueras. Den gällandeordningen för bottenavdraget tillkom vid riksdagsbehandlingen av annonsskatteförslagetoch vidtogs i syfte att motverka att den skattefrihet som grundavdraget ipraktiken betyder skulle användas i direkt konkurrenssyfte. Detta förhållandeförtjänar aUtjämt beaktande, men inte minst praktiska skäl talar för att enuppmjukning av bestämmelserna bör göras. Jag förordar därför att möjlighet gesför att medge befrielse från skyldighet för utgivare av dagstidningeller annan periodisk publikation att inleverera reklamskatt på annonsering ipublikation, om den skattepliktiga omsättningen därav med säkerhet kan beräknasunderstiga 3 milj. kr. Dennuvarande annonsskatten är begränsad till annonser, som mot vederlag införs iperiodisk publikation.