prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — ,, , jämte besittningar, , , ,, , , , ,och . Likställighet skall även gäUa beträffandeundersåte i tiU Brittiska riket hörande länder och andra områden samtmedborgare i stat, ansluten tiU den i den 20 jimi 1956 dagtecknadekonventionen om indrivning av underhållsbidrag i utlandet om han är kärandeeller sökande i mål eller ärende angående underhållsbidrag, vUket haranhängiggjorts genom förmedling enligt konventionens bestämmelser.Vidare föreskrivs i lagen (1969: 644) om vissa rättigheter för statslösapersoner och politiska flyktingar att om det i lag eller annan författnmg ärföreskrivet att viss rättighet tUlkommer utiändsk medborgare imderföratsättning av ömsesidighet i lagstiftningen eller att Kungl. Maj:t får underföratsättnmg av ömsesidighet förordna att viss rättighet skall tillkommautländsk medborgare, . Maj:t får förordna att sådan rättighet skaUtillkomma också statslös person eller politisk flykting. I fråga om annanrättighet än sådan som hänför sig till rättegång vid svensk domstol fårförordnande avse endast den som stadigvarande vistas i riket, om ej särskildaskäl föranleder annat. Rättighet som tUlkommer utländsk medborgare underförutsättning av ömsesidighet i lagstiftningen tillkommer dock ulan Kungl.Maj:ts förordnande statslös person eller politisk flykting som vislats i riketoavbratet under . Med stöd av denna lag har Kungl. Maj:t ikungörelsen (1969: 645) om vissa rättigheter för statslösa personer ochpolitiska flyktingar förordnat att i fråga om förmånen av fri rättegång den somär statslös eller politisk flykting, om han stadigvarande vistas här i riket,skaU vara likställd med svensk medborgare och annars med medborgare i den stat,där han stadigvarande vistas. Vid rättshjälp som lämnas av rätlshjälpsanstalteller genom jämtlandssystemet upprätthålls inte något krav att sökanden skallvara svensk medborgare. Frirättegång får endast bevUjas i mål vid allmän underrätt, krigsrätt,ägodelningsrätt, vattendomstol, expropriationsdomstol eller arbetsdomstol, vidförandersökning i brottmål och i ärende som avses i lagen (1946: 807) omhandläggning av domstolsärenden eUer eljest inte skaU handläggas i den förtvistemål eller brottmål föreskrivna ordningen. I sistnämnda ärenden får dockfri rättegång beviljas endast om förhandling utsatts i ärendet eller annarsmed hänsyn till ärendets beskaffenhet och omständighetema i övrigt särskUdaskäl föreligger. Målsägande i brottmål får, om brottet hör under allmänt åtal,inte fri rättegång i annat faU än då åklagaren väckt åtal för brottet. Har frirättegång bevUjats i underrätt åtnjutes förmånerna även i högre rätt om talanhar fullföljts. Fri rättegång kan också under vissa vUlkor beviljas av högrerätt för rättegången där. Enligtnormalreglementet för rättshjälpsanstaltema har anstalt att Prop.1972: 4 85 kostnadsfritttillhandagå mindre bemedlade i rättsliga angelägenheter och i sådant avseendebl. a. lämna råd och upplysningar samt hjälp med upprättande av handlingar,biträde vid tvisters bUäggande genom förlikning samt vid utförande av talan irättegång, anhängiggjord vid domstol inom anstaltens verksamhetsområde. Närdet gäller den verksamhet som bedrivs inom ramen för jämtlandssystemetföreskrivs i avtalen mellan landstingen och avdelningar attadvokaten skall meddela fri utomprocessueU rättshjälp. Häri innefattas biträdei rättsliga angelägenheter för vUket ersättning av allmänna medel inte utgårenligt LFR eller andra bestämmelser. Vissa uppdrag är undantagna från avtalelstillämpning, t. ex. uppdrag som boutredningsman, rättens ombudsman ellerförvaltare i konkurs, förmyndare och god man, bodelningsförrättare i vissafall, skUjeman och biträde vid upprättande av deklaration. Avser ärende framställning om socialhjälp eller om annan åtgärd som ankommer påprimärkommunal myndighet, skall advokaten i första hand hänvisa denrättssökande tUl den primärkommunala myndigheten. En särskUd form av begränsning med hänsyn tillärendets beskaffenhet finns i LFR. Det föreskrivs där att fri rättegång intefår beviljas part, där det måste anses vara av ringa betydelse för honom atthans talan vinner prövning, och iiite heller part vilkens talan grandar sig påöverlåtelse, som kan antas ha skett i syfte att därmed vinna fri rättegång. Irättshjälpsanstalternas reglementen saknas direkt motsvarighet till dennabestämmelse. De innehåller emellertid en föreskrift som också syftar till attförhindra att rättshjälp lämnas i fall där detta mte är påkaUat. skall framställning om rättegång som befinnes vara uppenbartogmndad eller gagnlös avvisas. När det gäller rättshjälp enligtjämtlandssystemet finns en regel som innebär att anspråk som gmndas påöverlåtelse, som kan antas ha skett i syfte att därmed erhålla rättshjälp,inte får föranleda biträde. Vidare gäller för denna form av rättshjälp attframställning om åtgärd, som finnes vara uppenbart ogrundad eller av ingeneller ringa betydelse för klienten skaU avvisas. övervägde i betänkandet SOU1958: 40 en utvidgning av den processuella rättshjälpen till vissa juridiskapersoner men fann inte tUlräckliga skäl föreligga för en sådan utvidgning. Vidremissbehandlingen av förslaget framfördes från flera håU erinringar motkommitténs ståndpunkt. I första hand ansågs det motiverat att överväga attinföra möjlighet, för dödsbo att få rättegångshjälp. Från något håll framhöllsatt behov av rättshjälp inte sällan föreligger för ideeUa föreningar. Utredningenom rättegångshjälp kom i sitt betänkande fram tUl att 1972: 4 86 rättegångshjälpborde kunna bevUjas dödsbo men inte annan juridisk person. Bestämmelser omrättshjälp åt dödsbo finns i 8 § förslaget till lag om rättegångshjälp. Avliderpart som åtnjuter rättegångshjälp är enligt förslaget dödsboet i rättegångenberättigat till samma förmån. Vidare föreskrivs att dödsbo även i annat fallkan erhåUa rättegångshjälp i sak som gäller tUlgång eUer skuld vid dödsfalleteller i anledning av dödsfallet. Som förutsättning uppställs att med hänsyntiU boets ställning måste bedömas alt boet inte har möjlighet att betala vadsom kan beräknas gå åt för rättegången samt skäligen inte kan fordras attkostnaden skaU bestridas av delägare i boet. Utredningens förslag om rättegångshjälp åt dödsbotillstyrks eller lämnas utan erinran av samtiiga remissinstanser som yttrat sigi denna fråga. I några yttranden görs dock uttalanden som går ut på att deföreslagna bestämmelserna beträffande dödsbo blivit alltför restriktivtutformade. I ett par yttranden tas frågan upp om rättshjälp åt andra juridiskapersoner. SärskUt anses skäl föreligga att bevUja handelsbolagrättegångshjälp. föreslog inte någon annanändring i förhållande tiU LFR i fråga om den nya lagens tiUämpningsområde änatt rättegångshjälp skulle kunna meddelas i mål och ärenden vid hovrätt ochhögsta domstolen även om sådan hjälp inte är tUlåten i första instans, t. ex.hos inskrivningsdomare eller överexekutor samt att rättegångshjälp inte skullefå bevUjas i mål om betalningsföreläggande med mindre målet hänskjutits tillrättegång. Vid remissbehandlingen godtogs förslaget i dessa delar i allmänhet.Från många håU förordades emellertid att rättshjälp skulle kunna bevUjas i måloch ärenden hos administrativa myndigheter. Utredningen om rättegångshjälp föreslog i fråga ommålsägande brottmål att målsäganden i mål om brott som hör imder aUmänt åtalinte skulle kunna få rättegångshjälp för talan om ansvar för brottet, I övrigtföreslog utredningen ingen ändring i förhållande tUl rättegångskommitténsförslag. Även utredningens förslag godtogs i allmänhet vid remissbehandluigen.Endast två remissinstanser hade någon erinran mot den föreslagna begränsningenav målsägandens rätt tUl rättegångshjälp. Liksom vid remissbehandlingen av 1958års förslag uttrycktes i många yttranden önskemål om att rättegångshjälp skullekunna bevUjas för mål och ärenden vid administrativa myndigheter. Den särskUda begränsning med hänsyn tUl ärendetsbeskaffenhet som innebär att fri rättegång inte får bevUjas bl, a, där detmåste anses av ringa betydelse för part att hans talan vinner prövning upptogsoförändrad i de båda utredningsförslagen och 1965, Beträffande förarbetenatUl bestämmelsen i LFR kan följande nämnas. För att förebygga missbmk av denfria rättegången upptogs i det sakkunnigförslag, som låg tUl grand för LFR, enregel att fri rättegång inte skulle få be- 1972: 4 87 vUjaspart, om dennes talan var uppenbart ogrundad. De sakkunnigas förslag godtogsinte i propositionen. Departementschefen anförde bl. a, att en sådan prövningmåste bli av summarisk beskaffenhet och därför mindre tillförlitlig och attvådan av ett felaktigt bedömande av partens talan vid en förprövning fickbetraktas som så mycket större, som det inte var uteslutet att förprövningen ioch för sig kunde vara ägnad att medföra en rabbning i förtroendet för domarenseller rättens opartiskhet i målet. Enligt departementschefens uppfattningsyntes vidare förprövningen, lagd i domarens eller rättens hand, lätt kunna geanledning till en känsla av rättsosäkerhet och godtycke för den fattige somsökte få ut sin rätt. godtog departementschefens uppfattning ochiagen kom tUl en början att sakna annan föreskrift om förprövning än att frirättegång inte skulle få beviljas part, vUkens talan grundade sig påöverlåtelse, som kunde antas ha skett i syfte att erhålla fri rättegång. Genom lagändring infördes en bestämmelseatt fri rättegång inte fick beviljas part, om det måste anses vara avsynnerligen ringa betydelse för honom att hans talan vann prövning. Är 1944ändrades bestämmelsen såtillvida alt ordet "synnerUgen" uteslöts.Bestämmelsen avser inte frågan om partens talan synes mer eller mindrevälgrundad och aUtså kan anses ha utsikt att vinna bifall ulan frågan huruvidapartens intresse av att få sin sak prövad objektivt sett måste betecknas somringa. Som exempel på sådana faU anfördes under förarbetena att en person viUeföra process om ett krav mot någon, som ostridigt saknade utmätnmgsbaratUlgångar, eUer att part av uppenbar trakasserUusta drevs att processa (jfrprop. 1929: 191 s. 22), uttalar i SOU 1958: 40 att deskäl som vid tillkomsten av LFR anfördes mot en i domstolens hand lagd förprövningom partens talan är mer eller mindre välgrundad alltjämt gäller. Det är enligtkommitténs mening lika oförenligt med den nya rättegångsordningens principersom det var med den äldres, att domstolen skulle i förväg, innan parten fåttutföra sin talan och lägga fram sin bevisning, söka bedöma, hur stora partensutsikter kunde vara att vinna bifaU tUl sin talan. Kommittén avvisar därförbestämt denna form av förprövning vid domstol. En annan möjlighet är enligtkommittén att, som i främmande lagstiftning ofta är fallet, uppdraga en förprövninghuravida partens talan är ogrundad åt något utomstående organ. Därvid kunde t,ex, rättshjälpsanstalt eller särsldld nämnd komma i fråga. Mot en sålundaanordnad förprövning synes belänklighetema från vissa synpunkter vara mindre änmot en förprövning genom domstolens försorg. Dock skulle en förprövning genomett utomstående organ i viss mån äventyra rättegångshjälpens syfte att göra detmöjligt för envar att oberoende av sina ekonomiska villkor tillvarata sina intresseninför domstol, I varje fall synes en förprövning av förevarande slaginte kunna införas utan alt möjlighet öppnas för sökanden att i högre instansöverklaga en prövning som gått honom emot. På så sätt skulle man, innanprocessen började eller jämsides därmed, i själva saken få en särskUd processinför andra organ än domstol. Denna process skulle dessutom grunda sig på ettofullständigt processmaterial. En sådan ordning skulle inte varatUlfredsstäUande från principiell synpunkt och skulle medföra tidsutdräkt.Ytterligare måste beaktas svårigheterna, särskUt i glesare bebodda trakter avlandet, att anordna något organ, som skulle vara lämpligt att verkställaprövningen. Kommitténföreslår således ingen prövning i förväg huravida parts talan är ograndad.Utöver den förprövning som f. n. finns enligt LFR och de bestämmelser kommitténföreslår om skyldighet att erlägga kostnadsbidrag och omåterbelalningsskyldighet till statsverket anser kommittén inte ytterligareåtgärder behövliga för att motverka missbrak av rättegångshj alpen. Utredningen om rättegångshjälp föreslog som nämntsingen ändring i förhåUande tUl kommittéförslaget. Båda förslagen godtogs aUmäntvid remissbehandlingen, Rättshjälp bör enligt promemorian i princip kunnabeviljas i varje rättslig angelägenhet där behov av rättshjälp föreligger.Vidare bör rättshjälp stå öppen för var och en oberoende av ekonomiska förhållanden.Sökandens ekonomiska belägenhet får i stället inverka vid fastställande avbidraget tUl kostnaderna för rättshjälpen. Rättshjälpen får sålunda en mycketvidsträckt omfattning. I den mån rättshjälpen medför en ekonomisk subventionhar den emellertid karaktär av en social förmån. Det synes därför rimligt alträttshjälp liksom hittUls i princip utgår endast tUl fysiska personer.Avsteg från denna princip bör endast komma i fråga beträffande sådana juridiskapersoner som av sociala skäl bör jämställas med fysiska personer. Så är falletbeträffande dödsbo. Rättshjälp bör sålunda som även utredningen omrättegångshjälp föreslagit kunna beviljas dödsbo. En annan kategori juridiskapersoner som bör särskilt uppmärksammas i detta sammanhang är ideellaföreningar. Dessa bedriver verksamhet som i allmänhet inte föranleder någotstörre behov av biträde i rättsliga angelägenheter. De är å andra sidanberoende av medlemsavgifter och inte sällan ekonomiskt stöd från det allmänna.Det kan därför finnas skäl att låta ideella föreningar, åtminstone i begränsadutsträckning, komma i åtnjutande av rättshjälp. Eftersom rättshjälp för ideellaföreningar inte är motiverad av sociala skäl bör den inte innebära någonekonomisk subvention. Ävennär det gäller kategorin fysiska personer bör vissa begränsningar imöjligheterna att få rättshjälp uppställas med hänsyn tUl rättshjäl- penskaraktär av social förmån. Omkostnader i näringsverksamhet synes mot dennabakgmnd inte böra innefattas i det allmännas rättshjälp, I affärslivet ärkostnader för biträde i rättsliga angelägenheter ofta en normal företeelsejämförbar med andra driftskostnader som kan påverka verksamhetens resultat.Det framstår därför som naturligt alt näringsidkare håller en viss ekonomiskberedskap även beträffande sådana kostnader. De är också avdragsgilla vidtaxering. På grand av det anförda bör rättshjälp inte utgå för näringsidkare ifråga om kostnader för rättshjälp i fråga om angelägenhet som har samband medhans näringsverksamhet. Beträffande näringsidkare kan dock i vissa undantagsfaUsociala skäl åberopas för rättshjälp. Detta gäller främst sådana gränsfall dären näringsidkare praktiskt sett står löntagarna nära eller där sambandet med deprivata förhållandena är sådant att rättshjälp inte bör vägras. kan deekonomiska förhållandena vara sådana att det kan framstå som stötande att vägrarättshjälp. Beträffandefrågan om rättshjälp åt utlänning framhåUs i promemorian att motiveringen förden gällande ömsesidighetsregeln är att man därigenom kan tUlförsäkra svenskamedborgare i den stat med vilken överenskommelse träffas motsvarande förmån iden staten. I promemorian anförs vidare att flertalet utländska medborgare ärberättigade till rättshjälp på grund av olika konventioner. Den nu aktuellareformen av rättshjälpen innebär att rättshjälpen får en påtaglig karaktär avsocial förmån. De skäl som föranlett alt sociala förmåner i aUmänhet oberoendeav internationella överenskommelser utgår även tiU utlänningar gäller sålunda ihuvudsak även beträffande rättshjälp. För utlänningar finns det uppenbarligenett speciellt behov av hjälp i rättsliga angelägenheter. Åtskilliga av deproblem som möter invandrarna torde röra deras kontakt med myndigheter avolika slag. Det finns aUtså skäl att utvidga rättshjälpen till utländskamedborgare. En fömtsättning bör dock vara att vederbörande är bosalt här iriket och fråga är om angelägenhet som har anknytning hit. En sådan ordningöverensstämmer i huvudsak med vad som gäller för statslösa och politiskaflyktingar. Möjligheterna all tUlförsäkra svenska medborgare motsvarandeförmåner i andra stater torde inte i nänmvärd grad påverkas av den föreslagnaordningen. Ipromemorian tas vidare upp frågan om begränsningar bör införas med hänsyn tiU ärendenasbeskaffenhet. I detta hänseende anförs i promemorian bl, a, följande. Ensärskild grupp av ärenden för vilka det kan övervägas att införa genereUbegränsning av rättshjälpens tillämpningsområde är sådana som kan betecknas sommassärenden, t, ex, inskrivningsärenden och bouppteckningar. Skälet för attutesluta sådana ärenden från liUämpningsområdet skulle vara att de genom sintalrika förekomst skulle kunna utgöra en aUtför stor belastning pårältshjälpsorganisationen. ärdessa ärenden i allmänhet av så enkel beskaffenhet att de kan utanbiträde. Starka skäl talar emellertid mot att generellt utesluta rättshjälp idessa ärenden. Även om de i allmänhet är av enkel beskaffenhet kan inte sällankomplikationer inträda som gör att rättsligt biträde är påkallat. För mångamänniskor medför just denna typ av ärenden ett viktigt behov av rättshjälp.Särskilt för personer i små omständigheter skulle det framstå som en brist irättsskyddet om rättshjälp inte kunde komma i fråga i denna typ av ärenden. Farhågornaatt massärendena skulle medföra en alltför stor belastning pårältshjälpsorganisationen bör inte överdrivas. När det gällerinskrivningsärenden torde även i fortsättningen behovet av rättshjälp ihuvudsak komma att tillgodoses genom banker och kommunalkontor samt genom denverksamhet som sedan gammalt bedrivs av nämndemän och andra förtroendemän. Idessa frågor lämnas också råd och anvisningar från domstolamasinskrivningsavdelningar. Även när det gäller bouppteckningar kan man räkna medatt det huvudsakliga rättshjälpsbehovet kommer att tUlgodoses i traditionellaformer. I fråga om bouppteckningar torde dock behovet av biträde i relativtstor utsträckning få tillgodoses genom rätlshjälpsmyndigheterna. Inte minst isådana faU när behållningen är obetydlig och det saknas nära anhöriga somombesörjer utredningen är det av värde även från aUmän synpunkt altbouppteckning ombesörjs av rättshjälpsmyndigheten. Efterfråganpå biträde för ifrågavarande slags ärenden är givetvis i hög grad beroende avvUka avgifter som skall utgå för detta biträde. Behovet av begränsning itUlströmningen av ärenden synes i stort sett kunna tUlgodoses vid utformningenav reglerna om avgift för rättshjälpen. En i princip obligatorisk grundavgiftför all rättshjälp utgör en betydelsefull spärr mot missbruk av rättshjälpen ihär avsedda ärenden. EmeUertid är det nödvändigt att införa en ytterligaregaranti mot att rältshjälpsorganisationen belastas alltför hårt av dessaärenden. Det synes därför påkallat att införa en regel av den innebörden attKungl. Maj:t får förordna att rältshjälpsavgiften i massärenden skall motsvararättshjälpskostnaden. De ärenden som närmast kan komma i fråga för sådantförordnande är t. ex. bouppteckningar, inskrivningsärenden, namnärenden ochbesvär över aUmän fastighetstaxering. Entyp av massärenden som särskUt bör uppmärksammas i detta sammanhang ärsjälvdeklarationerna. Även när det gäller att upprätta självdeklarationerfinns det uppenbarUgen ett behov av biträde. Härom vittnar den rikaförekomsten av privata deklarationsbyråer. Det kan sålunda åberopas skäl föratt lämna rättshjälp även i dessa ärenden. Med hänsyn tiU mängden av ärendenoch koncentrationen till , skuUe det emeUertid medföraavsevärda organisatoriska svårigheter om rättshjälpsmyndighetema skulle biståmed upprättande av självdeklarationer. Dessa ärenden bör sålunda undantas frånrättshjälpens tUlämpningsområde, I fråga om massärenden bör sålunda införasbegränsning av möjUghetema tiU rättshjälp endast när det gäUer upprättande avsjälvdeklarationer, Häratöver bör också övervägas om det i övrigt finnsanledning att införa några begränsningar av rättshjälpen med hänsyn tiU ärendenasbeskaffenhet. I fråga om mål och ärenden som tillhör domstolseUer inskrivningsdomares eller konkursdomares prövning bör någon sådanbegränsning inte komma i fråga. Närdet gäller förvaltningsärendena kan det finnas anledning att skUja på sådanaförvaltningsärenden där det föreligger ett motparts-förhåUande, sådanaförvaltningsärenden som innebär tvångsåtgärder mot enskUda, skatteärenden ochövriga ärenden. Den förstnämnda kategorin av förvaltningsärenden kan utgöras avt. ex, utsökningsmål som handläggs av kronofogde eller överexekutor, hyresmålsom handläggs vid hyresnämnd, expropriationsansökningar, vissa förköpsfrågoreUer vissa fastighetsbUdningsärenden, Den prövning som i dessa faU sker inomramen för förvaltningsförfarandet är av den karaktär att rättshjälp framstårsom i huvudsak Uka befogad som i mål eller ärende inför aUmän domstol.Detsamma kan sägas gälla sådana ärenden som innefattar prövning av frågor omadministrativa tvångsåtgärder. Det kan här vara fråga om t. ex.frihetsberövande beträffande bam, alkohoUster eUer psykiskt abnorma.Rätlsskyddsbehovet är i dessa fall påtagligt och kan jämföras med vad som vidaUmän domstol gäller i brottmål. När det gäller skatteärenden bör uppmärksammasatt rättshjälp enligt vad som tidigare förordats i allmänhet inte utgår tUI näringsidkarebeträffande rättsliga angelägenheter i näringsverksamheten. I övrigt torderättsskyddsbehovet i skatteärenden vara sådant att det inte bör komma i frågaatt utesluta dem från rättshjälpen. Kategorin övriga förvaltningsärendeninnefattar ärenden av mycket skiftande slag, främst olika slags ansökningar tUlförvaltningsmyndigheter. Förvaltningsmyndigheterna har själva en viss servicei dessa frågor. Det torde därför i praktiken inte bli vanligt att rättshjälpbegärs i sådana ärenden. En spärr mot missbruk ligger, som tidigare nämnts,också i den grundavgift som skaU utgå för aU rättshjälp. Vad som har anförts har tagit sikte på ärendensom hör under allmän domstols eUer förvaltningsmyndighets prövning. I sammanhangetbör emeUertid uppmärksammas de faU när en tvist på grand av skUjeklausul harundandragits domstols prövning. I dessa fall kan det finnas ett niinst likastort behov av rättshjälp som om tvisten skall handläggas vid domstol. Tvistersom tUlhör skUjemäns prövning bör sålunda inte undantas från rättshjälpen.Rättshjälpen avses dock inte täcka kostnaderna för skiljemännen. Beträffande frågan om en intresseprövning av denrättssökandes talan bör äga ram anförs i promemorian följande. föregåendebÖr rättshjälpsreformen leda tiU en betydande utvidgning av rättshjälpen iförhållande tUl vad som gäller. Den kommer alt omfatta aUa rättsligaangelägenheter som berör den enskUdes privata förhållanden. Den täcker bådejudicieUa och administrativa frågor och detta oavsett om saken anhängiggjortsvid domstol eller annan myndighet eller behandlas utan dess medverkan. Denföreslagna reformen innefattar alltså en betydande satsning från det allmännassida i syfte att öka rättsskyddet och tryggheten i rättsliga angelägenheter.Det är mot den bakgranden naturligt att begränsa rättshjälpen så att obefogadeeUer oväsentliga anspråk inte kan drivas med stöd av det aUmänna. I samband med tidigare förslag pårättshjälpsområdet har ingående diskuterats om en förprövning bör ske av attdet rättsliga anspråk som rättshjälpen avser inte är uppenbart ogrundat. Detskäl som åberopats för att införa bestämmelser om förprövning har varit att ensådan ordning skuUe utgöra ett effektivt hinder mot att rättshjälpen missbm-kasoch leder tiU oöverlagda och onödiga processer. Att sådant hindras kan sägasvara ett intresse inte enbart för statsverket utan också för sökanden själv ochhans motpart.