prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Tyngdpunkten ligger i båda fallen i mitten avstorleksskalan. För undervisning och kommunalförvaltning är bUderna helt olika. Den största relativa ökningen inomundervisning skedde i de större kommunblocken, medan denkommunala förvaltnmgen expanderade snabbast i de minsta kommunblocken. Vadangår undervisningssektorn kan sysselsättningsförändringen sägas återspeglatre tendenser. För det första slår den allmänna befolknmgsutveckhngen relativtsnabbt igenom i ett ökat eller minskat antal barn. För det andra harexpansionen inom undervisningen varit specieUt stark i fråga om längreutbildnhig. För det tredje har en regional utjämning av utbildnmgsfrekvensernaskett. De tvä första tendenserna har lett tih en snabbare expansion i de störrekommunblocken, medan den tredje faktorn bör ha verkat i riktning mot ensnabbare utveckling i de minsta kommunblocken. Inom ERU har på grundval avlönestatistUc för statstjänstemän bearbetats uppgifter om antaletstatsriänstemän uppdelade på s. k. kommunblocksgrupper. För avgränsningen avdessa hänvisas till bihang A. Delvis överensstämmer denna indelning med den itabellerna 3:29 och 3:30 använda storieksgrupperingen. Som framgår av tabeh 3 :3 1 har antalet statsriänstemänunder perioden 1972:111 Bilaga 1 61 19661970 ökat snabbast i de befolkningsmässigt störstaregionerna. Storstadsregionerna och Större städer har ökningstal överriksgenomsnittet medan Norra glesbygden ökning har endast hälften avrikets ökningstakt. Tabell 3:31 Antal statstjänstemän ikommunblocksgrupper enligt ERU.s indelning Antal statstjänstemän 1966 1970 och Större städer Norra tätbygden Norra glesbygden 93 000 44 000 93 000 50 000 31 000 15 000 107 000 51 000 106 000 55 000 34 000 16 000 + 15,6 + 17,8 + 13,4 + 11,5 + 9,9 + 6,3 Det I tabellen använda begreppet statstjänstemaninnefattar flertalet anställda vid de affärsdrivande verken. Eftersom detta ären vidare definition än den i tabellerna 3:29 och 3:30 använda, kan ingendirekt jämförelse göras med de där redovisade värdena. Kommunblocksgruppernassammansättning presenteras i bihang A. Lönestatistiken för statstjänstemänmedger en uppdelning efter lönegrad. Av ERU 3 material framgår attlönegradsgruppernas fördelning på kommunblocksgrupper är ojämn. 1 tabell 3:32redovisas antalet statstjänstemän uppdelade på tre inkomstgrupper.Endast har genomgående en större andel statstjänstemän änsom motsvarar befoUcningsandelen. SpecieUt stark är denna överrepresentationför tjänstemän på B- och C-löneplanerna. Tabell 3:32 Statstjänstemännens fördelning påkommunblocksgrupper enligt ERU.s indelning Totalt 100 100 100 100 För konimunblocksgruppens avgränsning jämför bihang A.Jämför även kommentar tiUtabeU3:31. De lokala arbetsmarknadernas näringsgrensfördelning år1970 1 avvaktan på resultaten från 1970års folkräkning har i det föregående de folkräkningsanpassadearbetskraftsundersökningarna för använts för att ge en aktuell bild avnäringsgrenarnas regionala fördelning. Möjligheterna att utifrån dessaundersökningar illustrera sysselsättningsförhållandena i olika ortstyper ärbegränsade, eftersom de baseras på stickprov. Vissa bearbetningar har kunnatutföras på grundval av folkräkning. Sålunda har ERU med utgångspunkt idetta material kartlagt näringsgrensfördelningen på lokala arbetsmarknader.Därmed avses arbetsområden där vägavstånden mellan bostad och arbetsplats ärhögst . 1 avsnitt 3.3.2 i det följande diskuteras avgränsningen avlokala arbetsmarknader närmare. Fig. 3:32 ad visar dessas näringsgrensfördelningär 1970. Fig. 3:32 a anger andelen sysselsatta inom jord- och skogsbruk av dettotala antalet sysselsatta, medan fig. 3:32 b visar motsvarande andel momindustrin. Fig. 3:32 c och d ger en bild av andelen sysselsatta inombyggnadsverksamhet resp. offenthg förvaltning och tjänster. Som framgår av fig. 3:32 auppvisade mland ahtjämt en mycket hög sysselsättningsandel förjord- och skogsbruk. av de förvärvsarbetande ägnade sig i dettaområde åt de areella näringarna. Storstäderna, det norrländska kustlandet ochbetydande områden i hade lägre andel sysselsatta inom jord- ochskogsbmk än riksgenomsnittet, som var . Industrisysselsättningen i störredelen av södra och översteg av totala antaletförvärvsarbetande (se fig. 3:32 b). Även för stora delar av Norrlandskustland gällde att industrins andel översteg detta värde. 1 medkringliggande bygder liksom i inland låg industriandelen under 22 %.Boråsregionen och vissa delar av Bergslagen hade med de högstavärdena. Som har konstaterats i tidigareavsnitt var skillnaderna mellan olika län 1970 inte specieht framträdande. De inre delarna avnorrlandslänen uppvisade dock höga värden. Detta illustreras i fig. 3:32 c. Enorsak till att dessa områden hade höga andelar för byggnadsverksamheten -överstigande - är det starka inslaget av kraftverks- och vägbyggande.Stockholms- och MalmÖ-områdena liksom Bergslagen och hade alla relativtlåga värden för byggnadsverksamheten. Offentlig förvaltning och riänsterutgjorde med drygt 840 000 sysselsatta en viktig del inom servicesektorn.Mellan åren 1965 och 1970 ökade denna sysselsättning med ca 65 000 personer.Stockholm och vissa orter i med mUitärförband uppvisade , somframgår av fig. 3:32 d, stora andelar sysselsatta inom den offentligaverksamheten - . inland och stora delar av södra i allmänhet sysselsättnmgsandelar för offentlig förvaltning och tjänstersom låg under riksgenomsnittets . K:m:'%,. :' i/- Figur 3:32 a Andel förvärvsarbetande inom jord- ochskogsbruk är 1970. Näringsgrenens procentuella.andel av totala sysselsättningenpå lokala arbetsmarknader. ''"ym 1200 1300 1i00 1500 1800 1700 Figur 3:32 b Andel förvärvsarbetande inombyggnadsindustrin är 1970. Näringsgrenens procentuella andel av totalasysselsättningen pä lokala arbetsmarknader. 1200 1300 1400 1500 Figur 3:32 c Andel förvärvsarbetande inomindustrin . Näringsgrenens procentuella andel av totala sysselsättningenpå lokala arbetsmarknader. 1200 1300 1400 1500 1600 1700 Figur 3:32 d Andel förvärvsarbetande inom offentligförvaltning och andra tjänster är 1970. Näringsgrenens procentueUa andel avtotala sysselsättningen på lokala arbetsmarknader. 3.3.2 De lokala arbetsmarknadernas stabilitet ochdifferentiering Av de ohka faktorer som är avbetydelse när det gäller att bedöma arbetsmarknadens funktioner har mkomstnivånoch dess regionala variationer behandlats utförligt i avsnitt 3.2.1. 1avsnitten 3.2.2 och 3.2.3 har de regionala variationerna i anställningstrygghetoch valmöjligheter belysts. 1 det följande redovisas vissa inominrikesdepartementet utförda analyser av några med anställningstrygghet ochvalmöjlighet förbundna egenskaper hos arbetsmarknaden. Större delen av dettamaterial redovisas också i bihang A på kommunblocksnivån. Med anstäUningstrygghet avses härgraden av säkerhet för den anställde att kunna behålla sitt arbete och hansmöjhgheter att få ett annat jämförbart arbete utan att behöva flytta. 1 avsnitt3.2.2 användes bl. a. arbetslöshets- och varselstatistik för att belysa deregionala variationerna i dessa avseenden. Med valmöjligheter avses denenskildes möjligheter att välja en sysselsättning inom de yrken tiU vilka hansutbUdning eUer övriga kvahfikationer normalt leder. Valmöjligheterna på enlokal arbetsmarknad ökar med en ökande bredd på urvalet av yrken.Yrkesverksamhetsgradens variationer och - för den yngre generationen -flyttnmgens omfattning har i avsnitten 3.2.3 och 3.2.4 setts som symptom påregionala olikheter i individens möjligheter att få arbete inom önskatyrkesområde. Anställningstryggheten ökar med denlokala arbetsmarknadens stabihtet och valmöjligheterna med dessdifferentieringsgrad. 1 varierande utsträckning beror både stabihteten ochdifferentieringsgraden på arbetsmarknadens storlek och på dess grad av ensidigtberoende av en enda bransch eller ett enda företag. Vidare' torde förekomstenav tiUbakagående branscher och andelen sysselsatta inom småindustri vara avbetydelse. De regionala variationerna hos dessa fyra faktorer kommer attbelysas i det följande. Vad speciellt gäller arbetsmarknadens differentieringhänger den samman också med bl. a. den teknik som utnyttjas inom närmgslivetsoch servicesysselsättningens storlek, kanske specieht sysselsättningen inomsamhällelig service. Näringslivets behov av högutbUdad arbetskraft kanungefärligt mätas med andelen förvaltningspersonal, vilket uppmärksammades iavsnitt 3.2.3, samt med den samhäheliga servicesysselsättningens omfattning somdiskuterades i avsnitt 3.3.1. De lokala arbetsmarknadernas storlek Med ökande storlek hos den lokalaarbetsmarknaden följer i de flesta fall att antalet arbetsställen ökar.Undantag från detta mönster förekommer dock. Så har t. ex. en mindrelokal arbetsmarknad än men avsevärt många flerarbetsställen. Förekomsten av många arbetsställen ger arbetstagaren ökadtillgång till alternativa sysselsättningsmöjligheter inompendlingsavstånd. ökar också individens valmöjligheter på grund avatt urvalet av yrken som står tih förfogande ökar. Den lokala arbetsmarknadens geografiskaomfattning varierar över landet, beroende på främst kommunikationernasskiftande utbyggnadsgrad men också skiftande bedömningar mellan regioner avvad som kan betraktas vara ett rimhgt pendlingsavstånd. Detta skiftar mellanolUta bebyggelsetyper och mehan olika kategorier av människor. I avsnitt 3.5,tas dessa frågor upp tih en mera ingående behandhng. I olika sammanhang har 35km vägavstånd motsvarande fågelvägsavstånd bedömts vara ett rimligtpendlinKsavstånd. I bihang A återges för landets kommunblock folkmängden inomdetta avstånd räknat från blockens centralorter. Eftersom intresset här närmastär inrUctat på skillnaderna mellan regioner i fråga om den lokalaarbetsmarknadens storlek, torde folkmängdsuppgifterna kunna användas som ett ungefärligtmått på variationerna i de lokala arbetsmarknadernas storlek. Det böruppmärksammas att det inom ramen för en och samma totalfolkmängd och därmed istort sett hka många sysselsatta i många fall finns avsevärda skihnader vadbeträffar både stabihtet och differentieringsgrad. Dessa reservationerutvecklas närmare i de följande avsnitten. Förekomsten av kommunblock med småbefoUtningsunderlag skiftar mellan olika delar av landet. I tabell 3:33 angesriksområdesvis hur stor del av totalfolkmängden som bor i kommunblock med olikastora lokala befolkningsunderlag. För att i någon mån iUustrera sambandet medarbetsmarknadens stabihtet anges för varje riksområde hur arbetslösheten underperioden 19691971 fördelade sig pä kommunblock med olika befolkningsunderlag. Vad först angår förhållandet mellanbefolkningens och arbetslöshetens fördelning kan för de flesta riksområden ettvisst omvänt samband konstateras mellan det lokala befolkningsunderlagetsstoriek och arbetslöshetens fördelning. 1 har kommunblockenmed det största befolkningsunderlaget (mer än 250 000) en märkbart lägre andelav arbetslösheten än av befolkningen. Även för kommunblocken i Övre Norrlandfinns ett markerat omvänt samband mellan befolkningsunderlagets och arbetslöshetensomfattning. Totalt för hela landet visar de kommunblock som har ett lokaltbefolkningsunderlag på mindre än 50 000 invånare har en högre andel avarbetslösheten än vad som motsvarar deras andel av totalfolkmängden.Förklaringen till sambandet mellan arbetslöshet och det lokalabefolkningsunderlagets storlek måste tUl en del sökas i olikheter i det lokalanäringslivets sammansättning med en större andel tillbakagående näringar ikommunblocken med små befolkningsunderiag. Över huvud taget är det angelägetatt starkt betona de svårigheter som föreligger att urskilja de regionalastabilitets- och differentieringsbristernas betydelse för bl. a.flyttningsrörelsernas omfattning och inriktning. Tabell 3:33 Folkmängden och i riksområden fördelad efter kommunblockens lokalabefolkningsunderlag (< ) 1 antal arbetslösa i kommunblock med -20 000 20 000- Uppgifterna om befolkningsunderlaget inom 30 km:s avståndär hämtade frän GEDAP (Geografiskt datapaket i ). En närmare beskrivning avdetta material lämnas i bihang A där också riksområden definieras. Förriksområdet Mellersta har det ej gått att fördela arbetslösheten påbefolkningsunderlagsgrupper. Det är endast i de nordligariksområdena som någon mera avsevärd del av befolkningen bor i kommunblock medmycket små lokala befolkningsunderlag (mindre än 20 000 invånare). Vart ochett av , och har mellan 70 000 och 80000 invånare i denna typ av block. 1 nästa storieksgrupp, 20 000-50 000invånare, har speciellt länen i Sydöstsverige en stor andel av sin befolkning.Så har t. ex. län 156 000 invånare eller av totalbefolkningen idenna typ av kommunblock. Även riksområdena och MeherstaNorrland har en stor del av befolkningen i kommunblock med ettbefolkningsunderlag 20 000-50 000 invånare. och länhar vardera nästan 150 000 invånare i denna storleksgmpp. 1 storleksgruppen 100000-250 000 invånare är endast orepresenterat. Den relativt lågaandelen inom denna grupp i Sydöstsverige förtjänar att uppmärksammas. 1 figur 3:33 visas för ortsklasserenligt länsstyrelsernas modifierade förslag hur kommunblocken ortsklassvisfördelar sig på lokalt befolkningsunderlag. För att kommunblocken inomstödområdet skall kunna urskiljas har dessa i figuren markerats med ofylldapunkter. 1 figuren har endast ett fåtal kommunnamn som exempel kunnat sättasut. De orter som enhgt länsstyrelsernasmodifierade klassificering har förts till gmppen primära centra, uppvisar enavsevärd spännvidd mellan minsta och största orten. har endast ca 50000 invånare inom 30 km:s radie mot mer än 200 000 invånare inom motsvarandeavstånd i , , , och i södra mindre än 100 000 invånare, vUket även , , och Luleåhar i norra . De flesta regionala centra harmellan 30 000 och 100 000 invånare i det lokala befolkningsunderlaget.Regionala centra med ett större invånarantal tar mestadels en del av sittunderlag från närbelägna primära centra, så är t. ex. fallet i fråga om de ifiguren utmärkta kommun-Figur 3:33 Lokalt befolkningsunderlag ikommunblock uppdelade efter ortsklass enhgt länsstyrelsernas modifieradeförslag * Finspéng Boras * o» , « oSS Skellefte« "J o t ".Vaggeryd -SS* it PC står i figuren för primära centra, RC för regionalacentra och KC för kommuncentra. Orter inom det aUmänna stödområdet har utmärktsmed ofyUda punkter. Jämför för övrigt med kommentar till tabell 3:33. Inom stödområdet har, medundantag för , inget regionalt centrum mer än 50 000 invånare inom 30kilometer. Det glesa bebyggelsemönstret inom stödområdet avspeglar sig i attregionala centra med mindre än 25 000 invånare endast återfinns där och attsamtliga regionala centra i , (med undantag förSkellefteå) och har mindre än 25 000 invånare inom det aktuellaavståndet. För kommuncentra gäller i de flestafall att det lokala befolkningsunderlaget innefattar också delar avbefolkningen inom närbelägna primära och regionala centra. Åtskilligakommuncentra inom stödområdet ligger dock så långt från större centra attbefolkningsunderlaget blir mycket litet. Av ca 30 kommuncentra inom stödområdethar endast sju mer än 30 000 invånare och så många som 18 har mindre än 10 000invånare som lokalt befolkningsunderlag. Även utanför stödområdet finns ettantal orter med ett htet befolkningsunderlag, så har t. ex. Tingsrydskommunblock 30 000 invånare inom . 1 det följande behandlasbranschensidighet endast inom industri. Ensidigt beroende av sysselsättninginom jord- och skogsbruk har behandlats redan i avsnitt 3.1 och 3.3.1. Det börvidare uppmärksammas att för vissa kommunblock med relativt liten industriandelen viss branschensidighet spelar en obetydlig roll för blockets arbetsmarknad. Ett ensidigt beroende av en enstakaindustribransch har ingen entydig betydelse för stabiliteten på en lokalarbetsmarknad. A ena sidan innebär lokal branschensidighet vid en mera allmänminskning av sysselsättningen i branschen att alternativa arbeten för defriställda inte står att få på den lokala arbetsmarknaden. Branschensidighetenkan å andra sidan ge företag ett konkurrensmässigt försteg i förhållande tillkonkurrenter i andra delar av landet bl. a. i form av tillgång på kunnigarbetskraft och specialiserad service samt genom ett gynnsamt företagsklimat.Ett exempel på detta utgör TEKO-företagens utveckhng iBoråsregionen, där sysselsättningen har kunnat hållas ganska stabil samtidigtsom den totala sysselsättningen i riket inom TEKO-branschen har minskat snabbt. Branschensidighet kan i det fall enbransch genomgår en struktur-omvandhng eller är utsatt för starkakonjunkturvariationer inverka negativt på en arbetsmarknads stabilitet. Störredelen av kommunblockets produktionsställen kan utsättas fördriftsinskränkningar, vilket försvårar för den friställde att få nytt arbete. Det finns stora skillnader mellanoch inom branscher i fråga om den stabilitet och yrkesdifferentiering somerbjuds. Sålunda har ett ensidigt beroende av textilindustri under 1960-taletgett helt andra resultat än motsvarande beroende av exempelvis elektrotekniskindustri, både vad angår stabilitet och differentiering. Detta hindrar dockinte att ett större filialföretag inom den elektrotekniska branschen kanerbjuda sämre differentiering än ett större moderföretag inom textilbranschen. I tabell 3:34 anges hur stor del av länensbefolkning som bor i Kriteriet påbranschensidighet har satts ohka högt för skilda branscher. Förverkstadsindustrin ställs krav på att , för övriga branscher av den totala industrisysselsättningen finns inoni den aktuella branschen. Tabell 3:34 Antal invånare i länen som bodde ikommunblock med branschensidighet inom industri Antal invånare i 1 000-tal 1 i kommunblock med branschensidighet inom skilda Andel av tot.bef. Tabellen grundar sig på sammanstälhiingar utförda Inominrikesdepartementet. KäUor är industristatistik ochfolkmängdsuppgifter för . En närmare beskrivning av materialet lämnas ibihang A. 1 , ,, och bor mer än två tredjedelar avbefolkningen i kommunblock som domineras av en bransch. SpecieUt stor ärbranschensidigheten i med av länets folkmängd ibranschensidiga kommunblock. Storstadslänen samt , , HaUandsoch har samtliga av befolkningen ibranschensidiga block. Totalt i landet skuUe med den använda definirionen påbranschensidighet av befolkningen bo i branschensidiga kommunblock. Prop.1972:111 Bilaga 1 69 Verkstadsindustrin har ettdominerande inflytande i , , och län.På grund av verkstadsindustrins varierande struktur och stora andel av dentotala sysselsättningen i landet måste ensidighet i denna bransch tolkas medförsiktighet. Metallindustrin har stor betydelse i och Gävleborgslän men spelar ganska hten roh för övriga län. Skogsindustrin har ettdominerande inflytande i kommunblock över hela landet med undantag för Syd- ochVästsverige och spelar, inom olika delbranscher, avgörande roll i framför alltNorrbottens och . Textil- och konfektionsindustrin har ettdominerande inflytande i . Inom övriga branscher har endastMalmöhus och något större antal boende i block med sådandominans. 1 rör det sig huvudsakligen om block med stor andelsysselsatta inom livsmedelsindustrin. 1 är det gruvindustrinsom dominerar inom av länet. Sysselsättning i industribranscher med en förutseddsysselsättningsminskning Uppskattningar som gjorts i 1970års långtidsutredning av sysselsättningsutvecklingen inom skUdaindustribranscher har i bihang A använts för att förvarie kommunblock beräkna hur stor del av industrisysselsättningen som finnsinom branscher med en förutsedd sysselsättningsminskning. Härvid har sjubranscher som beräknas minska med mer än I % särskiljts nämligen gruv-,varvs-, jord-och , trä-, livsmedels-, dryckesvam- och tobaks- samt textil-och konfektionsindustri. Dessa branscher svarade för av dentotala industrisysselsättningen i landet. beräkningargäller den riksgenomsnittliga sysselsättningsutveckhngen. Som framgått avavsnitt 3.3.1 har en ofördelaktig branschsammansättning i varje fall underslutet av inte nödvändigtvis inneburit en negativ faktisksysselsättningsutveckhng för länen. Regionala variationer i desysselsättningsmässigt Uhbakagående branschernas utveckhng måste förutsättasinträffa också . Detta torde framför aht bh faUet i debranscher där sysselsättningsminskningen är förenad med utprägladestrukturförändringar, dvs. där sysselsättningsminskningen sker genomnedläggning av hela arbetsställen. En hög andel sysselsatta inom branscher meden fömtsedd sysselsättningsminskning kan således inte tas som enprognos om sysselsättningsminskning. Härför talar också att långtidsutredningensuppskattningar måste betraktas som ungefärliga. I tabell 3:35 redovisas länsvis denandel av befoUtningen som bor i kommunblock med hög andel sysselsatta inomindustribranscher med fömtsedd sysselsättningsminskning. Sammanställningenavser kommunblock med av de industrisysselsatta inomsysselsättningsminskande branscher. Dessa kommunblock utgör avsamtliga men de har endast av landets befoUcning. Kommunblock med högandel sysselsatta inom ifrågavarande branscher är således i genomsnitt ganskasmå. Tabell 3:35 Antal invånare i länen som bodde ikommunblock med av de industrisysselsatta inom branscher medförutsedd svag sysselsättningsutveckling Tabellen grundar sig på sammanställningar utförda inominrikesdepartementet. Källor är industristatistik ochfolkmängdsuppgifter för . En närmare beskrivning av materialet lämnas ibihang A. har denstörsta andelen av befolkningen i kommunblock som domineras avsysselsättningsminskande branscher. har , men här rör det sig omendast ett kommunblock. , och län har samtligamer än av befolkningen i denna typ av kommunblock. Det är i Norrbottenslän gruvindustrins stora omfattning som föranleder länets höga andelstal. förutsedd sysselsättningsminskning inom gruvindustrinbehöver emellertid inte beröra just detta län. Länen i harsamtliga av befolkningen i block som domineras avsysselsättningsminskande industribranscher. , , ochVästernorrlands län har också låga andelstal. Liksom för branschensidigheten kanäven det ensidiga beroendet av ett enda företag på ohka sätt påverka enarbetsmarknads stabilitet och differentieringsgrad. Om ett lokalt dominerandeföretag råkar i svårigheter och måste inskränka verksamheten får dettaallvarliga konsekvenser för arbetsmarknadens stabilitet. Ä andra sidan ger i mångafall just företagets storlek en stabilitet som inte skulle finnas om den totalasysselsättningen inom branschen hade varit fördelad på ett flertal mindreföretag. Exempel på detta kan hämtas från strukturrationaliseringen inomsågverksindustrin, där produktionen till stor del har koncentrerats till redanstora sågverk. Ett större företag har också ofta en större del av produktutveckhngs-, marknadsförings- ochekonomifunktionerna inom det egna företaget, vilket ger utrymme för fleranställda med mera kvalificerad utbildning. Företagsensidighet kan sålunda imånga fall vara kombinerad med relativt hög andel förvaltningspersonal. 1 tabell 3:36 redovisas hur stordel av länens befolkning som bor i kommunblock, där industrisysselsättningdomineras av ett enstaka företag. Det finns inget tillgängligtkriterium för vad som skall karakteriseras som företagsensidighet. Här harvalts att benämna kommunblock med av de industrisysselsatta i ettoch samma företag som företagsensidiga. Med en sådan gränsdragning hör ca enfjärdedel av landets kommunblock till denna grupp. Eftersom dessa block är igenomsnitt ganska små, bor endast av landets befolkning i dessaföretagsensidiga block. Tabell 3:36 Antal invånare i länen som bodde iföretagsensidiga kommunblock Tabellen grundar sig på sammanställningar utförda inomInrikesdepartementet. Källor är 1969 åis industristatistik ochfolkmängdsuppgifter för . En närmare beskrivning av materialet lämnas ibihang A. Länen i riksområdet NorraMellansverige samt och bildar tillsammans det störstasammanhängande området med företagsensidiga kommunblock. Detta område utgörsamtidigt en del av där branschensidighet koncentrerad till metall- ochverkstadsindustri är speciellt vanlig. SärskUt påtagligt är beroendet av storaföretag i och .