prop · FV03146 · 1972-12-31 00:00:00 — Av del anförda framgår alt det i vissa hänseendenfinns stora likheter mellan de nordiska länderna i fråga om utformningen av destraffprocessuella frihetsberövandena. I samlliga länder finns ocksåbestämmelser om alt lid under vilken en dömd person har varit berövad friheteni samband med rättegången skall kunna tillgodoräknas vid verkställighet avfrihetsstraff. Det föreligger emellertid, som den lämnade redogörelsenvisar, väsentliga skillnader mellan länderna, särskilt i fråga om den omfaitningi vilken avräkning sker. Det nordiska samarbetet på straffverkställighetensområde förutsätter en belydande grad av överensstämmelse i fråga omlagstiftning och rättstillämpning i de olika länderna. Alltför storaskillnader försvårar samarbelel på del praktiska planet. För dem som fårstraffverkställigheten överförd lill annal land kan olikheter i lagstiftningoch rättspraxis i de nu aktuella hänseendena te sig svårförståeliga ochorättvisa. Dessa förhållanden har påtalats av bl. a. de nordiska kriminalvårdscheferna. Av betydelse i detta sammanhang är vidare atlulformningen av de svenska bestämmelserna synes ha lell till en varierandepraxis i fråga om tillämpningen av avräkningsreglerna i 33 kap. 3 § BrB. Attifrågavarande tillämpning ofta uppfattas som otillfredsställande framgår bl.a. av det betydande antal fall i vilka den som har dömts till frihetsstraffbegär all av nåd få tillgodoräkna sig den tid under vilken han varil häktad imålel. Att få en klar uppfattning om hur avräkningsreglernagenerellt till-lämpas av domstolarna är inte lätt. Endast sällan ges motiveringi dessa frågor. Det kan därför vara svårt att i efterhand säkert avgöra eftervilka grunder domstolen har beräknat avdraget eller av vilka skäl avräkninghar vägrats. Hell allmänt lorde emellertid kunna sägas atl en häklningstid anses motsvara vad som normall går åt för atl genomföra enrättegång och att en häktningstid av denna längd därför sällan anses motiveranågon avräkning. Om häktnings-tiden förlängs på grund av omständigheter somligger utanför den tilltalades kontroll, torde däremot den mot förlängningensvarande tiden regelmässigt tillgodoräknas den dömde. Häklningstid under vUkenden tilltalade har undergått rättspsykiatrisk undersökning torde regelmässigtavräknas i sin helhet, när så är möjligl. Det kan antas att domstolarna i viss utsträckningäven gör en indirekt avräkning genom att vid bestämmande av straffet ta visshänsyn till häktningstid före domen. Med hänsyn till frågans betydelse för samarbetet påstraffverkstäUig-hetens område har problemet om avräkning av straffprocessuellafrihetsberövanden tagils upp inom nordiska straffrättskommittén (NSRK).Konunittén har avgett betänkande (NU 1971: 9) om avräkning avhäklningstid m. m. NSRK anser det angelägel alt skapa enhetliga regler förNorden i fråga om avräkning av lid för straffprocessuella frihetsberövanden.Sådana regler bör enligt kommitlén grundas på principen alt tid i arrest ellerhäkte skall jämställas med frihetsstraff. NSRK anser att avräkning avstraffprocessuellt frihetsberövande före dom i princip bör göras vid varjepåföljd som är så bestämd till sitt mått atl del finns grund för all beräknaavdrag för häktningstid o. d. Del danska och norska systemet bör tas lUlförebild i detta hänseende. Avräkning bör vara möjlig förutom vid böter ochtidsbestämt fängelsestraff vid sådana relativt tidsobestämda påföljder somungdomsfängelse och internering. Avräkning bör i princip ske. även vidvillkorlig dom och skyddstillsyn. Avdraget kommer emellertid i sistnämnda fallinte att aktualiseras förrän påföljden undanröjs och ersätts med annan påföljd.Enligt kommittén bör inte endast häktningstid kunna avräknas utan även tidunder vUken någon varit anhållen och lid under vilken någon har varittvångsintagen för alt undergå rättspsykiatrisk undersökning. Kommilténförordar att avräkning skall vara obligatorisk med det enda undantaget atlanhåUande som varat än 24 limmar inle skall a-vräknas. I övrigtskall en dags frihetsberövande motsvara en dags straffverkställighet i anstalt.Kommitlén föreslår vidare att avräkning av häktningstid skall göras även ihögre instans efter samma grunder som gäller för avräkning i försia instansoch utan hänsyn lill resultatet av den fullföljda talan. Vad slutligen gällerhäktnmgstid efler dom som sedermera vinner laga kraft föreslår kommittén attsådan häklningstid skall få räknas den dömde till godo vid verksläUighet avstraffet. Som krav härför bör inte uppställas att den dömde avger bindandeförklaring atl han avstår från fullföljd i målet. Pågrundval av NSRK:s förslag har inom utarbetats enpromemoria (Ds Ju 1971: 22) om avräkning av häktningstid m. m. I promemorianhar lagts fram förslag lUl de lagändringar som behövs för svensk rätts del videtl genomförande av NSRK:s förslag. Enligt promemorian bör avräkning kunna ske förutom vid böter, fängelse , suspension och disciplinstraff även vid villkorlig dom, skyddstillsyn, ungdomsfängelse och internering.Förutom häktningstid bör även tid under vUken någon varil anhållen och lidunder vUken en misstänkt ha;r varil tvångsinlagen på rättspsykiatrisk klinik enligt9 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål kunna avräknas.Avräkning bör vara obligatorisk och tillämpas undantagslöst. Vid fullföljd avtalan mot underrätts dom bör häktningstid som infaUer efter underrättens domavräknas av högre instans efler samma principer som Prop.1972:146 ;,., 43 gällerför avräkning i försia instans och således utan hänsyn till utgången av denfullföljda talan. Även straffprocessueUa frihetsberövanden i utlandet bör iprmcip avräknas. Därvid bör enligt promemorian avräkning vara obligatorisk ifråga om sådana frihetsberövanden i annat nordiskt land som motsvararanhåUande, häktning och tvångsintagning på rättspsykiatrisk klinik, under detatt avräkning av straffprocessuellt frihetsberövande i utomnordiskt land börske i skälig omfattning. Vad slutligen angår häklningslid som infaller efterdom som sedermera vinner laga krafl föreslås atl sådan häktningslid skall fåavräknas genom alt strafftiden, oberoende av nöjdförklaring, räknas från domens dag. Huvuddragen i NSRK:s förslag och ipromemorieförslaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av så gott somsamtliga remissinstanser. Vissa enskilda punkter i förslagen har dockkritiserats under remissbehandlingen. TUl dessa punkter återkommer jag i det följande. I flera yttranden framhålls angelägenheten av attskapa så enhetliga regler som möjligt inom med hänsyn till delomfattande samarbetet på straffverkställighetens område. Enligt någraremissinstansers mening är det emeUertid en ännu angelägnare uppgift alt fåtill stånd en enhetlig tiUämpning av avräkningsbestämmelserna inom landet.Delta kan ske genom all avräkning görs obligatorisk. Deremissinstanser som ställer sig awisande till förslaget om obligatoriskavräkning anser atl NSRK och departementspromemorian inte lillräckligl harbeaktat häktningens funktion i del straffprocessueUa förfarandet. Denfakultativa avräkningen ingår i rådande system och bidrar till altupprätthålla effekten av häktningen som tvångsmedel. Vetskapen om althäktningstid inle alltid avräknas har enligt dessa remissinstansers meningvarit av stor belydelse när det har gällt atl få en misstänkt att medverka vidutredningen. Med obligatorisk avräkning riskerar man att häktningensanvändbarhet som tvångsmedel kommer atl försvagas eller helt försvinna.Särskilt gäller detta i fråga om en del av det klientel som är svårt kriminelltbelastat. Häktning och andra straffprocessuella frihetsberövandenhar främst till syfte att underlätta ulredning om brott saml att säkerställakommande rättegäng och straffverkställighet. Åtgärdema är alltså inte avseddaatt utgöra påföljder för brott. Delta förhåUande har självfallet påverkatulformningen av de olika instituten. Även om syftet således i försia hand äratt tillgodose straffprocessens behov, saknas dock inte aUmänl kriminalpolitiskainslag i systemet. Hit hör bl. a. häklningsgrunden "fara för fortsattbrottslighet". Man kan i detta sammanhang även nämna bestämmelsen i 24kap. 1 § tredje stycket RB enligt vilken häktning normalt skaU ske om förbrottet inle är stadgat lindrigare straff än fängelse . Oavsett vad syftet med ett straffprocessuelltfrihetsberövande är i det enskilda fallet, lorde det, med hänsyn lill sambandetmed brottet ochformerna för verkställigheten, av den dömde i aUmänhet uppfattas som en del avbrottspåföljden. För att samhäUets reaktioner mot brott skall kunna tjäna sittsyfte krävs bl. a. att såväl de dömda som andra uppfattar dem som rättvisa. Detavgörande är därvid inte bara den slutligen ådömda påföljden utan den samladereaktionen, således även de straffprocessuella frihetsberövandena. Dessaförhållanden bör tUlmätas avgörande vikt vid ulformningen avavräkningsbestämmelserna. Det framstår sålunda som angeläget all dessabestämmelser utformas så alt tUlämpningen av dem leder till att rätlvisekravetså långt möjligl tillgodoses. Bestämmelserna bör därför bidra till altundanröja de skillnader i fräga om den lotala frihelsförluslen som beror påall dömda får utstå straffprocessuella frihetsberövanden av olika längd. De börockså såvitt möjligl bidra till att minska de skUlnader som uppstår mellan demsom under rättegången är berövade friheten och dem som är på fri fot. 1 vissutsträckning kan dessa önskemål liksom f. n. tillgodoses genom bestämmelser omfakultativ avräkning. Man kan också tänka sig att domstolen vid straffmätningentar hänsyn till de frihetsberövanden som har förekommit i målet. Mot nuvarande bestämmelser om fakultativ avräkninghar invänts atl de leder till en oenhetlig praxis. Det torde också varaofrånkomUgt att en tiUämpning av regler, som ger utrymme för skönsmässigaöverväganden, ibland kan komma atl uppfattas som mer eller mindre godtycklig.Motsvarande kritik skulle utan tvivel komma atl riktas mol en allmänbestämmelse om hänsynstagande lUl straffprocessuella frihetsberövanden vidstraffmälningen. För atl avräkningsbestämmelserna skall kunnatillgodose de syften som jag har angett, krävs enligt min mening attavräkning av straffprocessuella frihetsberövanden sker obligatoriskt och såvittmöjligt fullständigt. I , och har elt sådantav-räkningssystem prövats utan att några väsentliga olägenheter har uppstått.I likhel med NSRK och en nästan enhaUig remissopinion anser jag därför atlmolsvarande system nu bör införas även i . Under remissbehandlingen av promemorieförslaget harfrån några håll framförts farhågor för att en ordning med obligatoriskavräkning kommer att försvåra utredningen av brott genom att den misstänkte imedvetande om rätten tUl avräkning låter bli atl lämna sin medverkan. Del ärsvårt att bedöma i vad mån sådana farhågor är berättigade. Med hänsyn tiU denintressekollision som här föreligger har de processuella föreskriftemautformats så att den misstänkte inte har ålagts någon skyldighet alt medverkavid utredningen om brott. Inte ens direkl oriktiga uppgifter medför någrapåföljder för den misstänkte. Mot denna bakgrund kan del enligt min mening intevara rikligt att använda reglerna om avräkning av straffprocessuellafrihetsberövanden som ett medel att belöna medgörlighet eller bestraffaunderlåtenhet atl medverka vid brottsutredningen.Inte ens om den misstänkte aktivt har motarbetat ulredningen bör avräkningvara utesluten. NSRK:s förslag och promemorieförslagel innebär enväsentlig utvidgning av tillämpningsområdet för avräkningsbestämmelserna.Bortsett från den avräkning som enligt bestämmelsen i 22 § behandlingslagensker i vissa fall, då häktad som undergått rältspsykialrisk undersökning dömtstUl ungdomsfängelse eller internering, är avräkning f. n. utesluten vid andrapåföljder än fängelse, böter, suspension och disciplinstraff för krigsmän. Idepartementspromemorian föreslås alt avräkning skall ske även vid de relalivltidsobeslämda påföljderna ungdomsfängelse och internering. Förslaget har i dennadel lämnats utan erinran av remissinstanserna. Ungdomsfängelse och internering har på grund av desyften som dessa påföljder är avsedda atl tjäna utformats som inom vissagränser lidsobestämda påföljder. Frihetsberövandets längd beror i princip pådet individuella behandlingsbehovet. Del skulle därför kunna anföras betänkligheterav principiell nalur mot atl införa en regel som innebär atl en bestämdtidsperiod skall kunna avräknas. Det är emellertid uppenbart alt det nuvarandehindret mot avräkning i dessa fall kan leda lill stora skillnader i fråga omden totala tid under vilken olika intagna kommer all vara berövade sin frihet.Delta medför att många som är dömda lill ungdomsfängelse eller interneringkänner sig orättvist behandlade. I viss utsträckning torde domstolarna tahänsyn till häktningstid vid bestämmande av minsta tiden för behandling ianstalt. Ungdomsfängelse-resp. interneringsnämnden kan vidare beaktahäklningstidens längd vid bestämmande av tidpunkten för övergång till vård utomanstalt. ändring i 22 § behandUngslagen är som jag harnämnt avräkning i viss utsträckning obligatorisk beträffande den som efler attsom häktad ha undergåtl rättspsykiatrisk undersökning dömts till ungdomsfängelseeller internering. Det nu anförda ger vid handen att ungdomsfängelseoch internering redan nu i viss mån jämställs med tidsbestämt frihetsstraff ifråga om möjUgheterna alt beakta häktningstid. De principiella betänkligheternahäremot måste anses ha minskat i belydelse i motsvarande grad. Jag har i fråga om avräkning av häktningstidvid dom på fängelse framhållit att det för att tUlgodose rättvisekravet behövsen regel om obligatorisk och fullständig avräknmg. Enligt min mening gör sigsamma krav gällande beträffande ungdomsfängelse och intemering. Med hänsyn tillangelägenheten av atl komma till rätta med de olägenheter som nuvarande systemger upphov tiU, bör de principieUa betänkligheterna få vika. Jag ansluter migdärför lill förslaget att de nya avräkningsbestämmelserna bör vara generellttillämpliga även vid ungdomsfängelse och internering. Avräkningsregeln bör gesden utformningen alt den tid som skall avräknas skall anses som lid under vUkenpåföljden har verk- Härigenom kommer avräkningen i första hand att inverka för vård i anstalt. Avräkningen kommer emellertid även att inverka påövriga verkslällighetstider, t. ex. maximitider för vård i anstalt. Ipromemorian föreslås vidare att slraffprocessueUl frihetsberövande som harföregått viUkorlig dom eller skyddstUlsyn skall tiUgodoräknas, om påföljdenundanröjs och ny påföljd av annan arl ådöms i stället. Enligt förslaget skallredan i den vUlkoriiga domen eller i domen på skyddstillsyn anges hur lång tidsom skall räknas lill godo om domen sedermera undanröjs. Detta förslag godtasav flera remissinstanser. Förslaget har emellertid också mött kritik. Elt parremissinstanser anser atl en lagstiftning enligt förslaget skulle leda till atlhäktnmgstid före vUlkorlig dom eUer skyddstillsyn ofta bUr dubbelttiUgodoräknad. Man syftar då på fall när domstolen just på grund av delstraffprocessuella ingripandet ansett sig kunna välja påföljden vUlkorlig domeller skydds-tillsyn. En av dessa remissinstanser förordar all avräkning idessa fall görs fakultativ. Hovrätten över och godlar i och försig att frihetsberövande före villkorlig dom och skyddstillsyn skall få tillgodoräknasmen vänder sig bestämt mot den metod för genomförandet av denna ordning somföreslås i promemorian. Hovrätten anser det vara ett psykologiskt missgrepp atldomstolen i omedelbar anslutning till den positiva bedömning av risken föråterfall, som ofta ulgör förutsättningen för villkorlig dom ellerskyddstiUsyn, skall bestämma hur avräkning skall göras, om domen undanröjs.Något sådant beslut bör inle meddelas förrän elt undanröjande blir aktuellt. För egen del kan jag ansluta mig till förslaget altstraffprocessuellt frihetsberövande som har föregått villkorlig dom ellerskyddstillsyn skall få tUlgodoräknas. Det kan visserligen inle bestridas atldomstolen i en del fall just på grund av frihetsberövandet anser sig kunnavälja en påföljd som innebär kriminalvård i frihet. I viss mening kan del sägasatl den dömde därigenom har fåll räkna frihetsberövandet sig till godo. Häravföljer emellertid enligt min uppfattning inte atl frihetsberövandet skall anseskonsumerat, om domstolen sedermera undanröjer den tidigare påföljden enligt 27kap. 7 §, 28 kap. 9 § eUer 34 kap. 1 § 3 BrB och dömer lUl påföljd av annanart. Sådan påföljd lorde oftast innebära ett frihetsberövande. När dom påskyddstillsyn undanröjs, skall domstolen vid den nya straffmätningen ta skälighänsyn lill vad den dömde har undergått till följd av den undanröjda domen. Detskulle måhända ligga nära tUl hands att i sådana faU låta domstolen påmotsvarande sätt i skälig omfatlning beakta även de straffprocessuellafrihetsberövanden som har föregått den tidigare domen. En sådan lösning tillgodoseremellertid inte kravet på likformig behandling. Jag förordar därför en regelom obligatorisk avräkning av tid för straffprocessuellt frihetsberövande förevUlkorlig dom eller skyddstUlsyn. Frågan om tillgodoräknande av häktningslid ochannat frihetsberövande som har föregått villkorlig dom eller skyddstUlsyn börinle kunna aktualiseras förrän påföljden undanröjs. Det bör sålunda inte kommaifråga att medge avräkning på sådana böter eller sådan anslallsbehandlingenligt 28 kap. 3 § BrB som domstolen av särskUda skäl ansett böra förenas medden villkorliga domen eller skyddstUlsynen. I och för sig skuUe domstolen redani det första målel kunna bestämma hur som skall tUlgodoräknas vid etteventuellt undanröjande. Ett sådant system har vissa fördelar. Underlaget föravräkningen är aktuellt för domstolen, och för den dömde kan del ha ett värdeatt i domslutet få fastslaget hur stort avdraget kommer att bli. Denna lösning har emellertid också påtagliganackdelar. Som hovrätten över och har påpekat hyser såväldomstolen som den dömde oftast den uppfattningen all den vUlkoriiga domen ellerskydds-tillsynen skall leda lill åsyftat resultat och atl etl undanröjandedärför inle skall bli aktuellt. Del kan i en sådan situation vara psykologisktolämpligt atl meddela beslul för den händelse etl undanröjande likväl kommertUl stånd. Även på det praktiska planet skulle problem uppstå. Om domstolenredan i det försia målet genom särskUt beslut skall fastställa hur somkan få avräknas, måste man sålunda göra det möjligt för den dömde att föratalan mot beslutet. Detta påverkar i sin lur frågan om verkan av nöjdförklaringbeträffande den ådömda påföljden. Enligt min mening talar övervägande skäl mol den ipromemorian föreslagna lösningen. Bestämmelsen om tillgodoräknande av häktningstidsom har föregått villkorlig dom eller skyddstUlsyn bör i stället utformasefter mönster av gällande dansk och norsk rätt. Detla innebär att avräkningskall beslutas först när den villkorliga domen eUer skyddstillsynen undanröjsoch ersätts av annan påföljd. Det är angelägel att tid för frihetsberövande somkan komma att avräknas i en senare dom blir dokumenterad på etltillfredsställande sätt. Delta synes lämpligen kunna ske genom att domstolen iden försia domen anger arten av och tiden för frihetsberövandet. Principen om obligatorisk och fuUständig avräkningav lid för straffprocessueUa frihetsberövanden kan inle tillämpasundantagslöst belräffande samtiiga påföljder. I fråga om påföljderna böter,suspension och discipUnstraff är det knappast möjligt alt ange hur stort avdragsom skaU anses motsvara viss tids frihetsberövande. Jag förordar därför ilikhet med vad som har föreslagits i departementspromemorian atl avdraget frånnu nämnda påföljder skall bestämmas med hänsyn till vad som i varje särskUtfall är skäligt. innebär atl nuvarande regler behålls oförändrade i frågaom dessa påföljder. I departementspromemorian föreslås all tillämpningsområdetför avräkningsbestämmelserna skall uividgas till alt omfatta vissa andra frUietsberövandenän häktning, nämligen anhållande, tvångsintagning på rättspsykiatrisk klinikenligt 9 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål och sådanövervakning enligt 24 kap. 3 § RB som sker i anstalt. Enligt promemorian böranhållningstid avräknas även om anhållandet inte har följts av häktning. Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget atltid för anhållande skall avräknas. I några yttranden föreslås emellertid vissabegränsningar. Ett par remissinstanser anser att anhållandetider som understiger24 timmar inte skall få avräknas. En remissinstans föreslår att tid föranhållande i delta sammanhang skall räknas efter anhållningsbesluteteller den dag då beslutet verkställs. avstyrker förslageti denna del. Antalet beslut om anhållande är förhållandevisstort. Det är emellertid mycket vanligt att den anhållne friges efter endastetl kortare frihetsberövande, ibland efter anhållningsbeslutet.Långt ifrån alla anhållanden leder sålunda till häktning. En bestämmelse enligtvilken även tid för anhållande skall avräknas leder under sådana förhållandentill att antalet avräkningsbeslul kommer alt öka kraftigt som det kanförväntas att det praktiska resultatet av avräkningen i de flesta fall kankomma alt uppfattas som jämförelsevis betydelselöst i förhållande tiU denutdömda påföljden. Dessa omständigheter gör det tveksamt om fördelarna medförslaget verkligen uppväger de praktiska svårigheter i tillämpningen som manmåsle räkna med. Man kan emellertid inte bortse ifrån att anhåUandeoch häktning företer stora likheter i flera hänseenden. Föratsättningama för användningenav de båda instituten är i stort sett lika. För verkställigheten gäller sammabestämmelser. Även om tiden för anhåUande vanligtvis är kort, kan den i vissafall gå upp till nära . Den anhållne har små möjligheter att påverkaanhållningslidens längd. Vid införandet av en bestämmelse om obligatorisk ochfuUständig avräkning av häklningslid skuUe det under sådana förhållanden varainkonsekvent att inte låta även anhållningstid omfattas av bestämmelsen. Någotprincipiellt hinder mol att jämställa anhållande och häktning iavräknings-hänseende finns inle. Jag förordar därför att tid för anhällandp,skall avräknas på samma sätt som häklningstid. Denna ordning synes emellertidinte böra gälla utan undantag. Inte minst praktiska skäl lalar sålunda mot attden föreslagna regeln om obligatorisk och fullständig avräkning även skallomfatta del betydande antal faU då det straffprocessuella frUielsberövandelhar varit mycket kortvarigt och där resultatet av en avräkning inte skulleframstå som påtagligt betydelsefull för den dömde. En lämplig begränsninglorde, som NSRK har framhållit, kunna åstadkommas genom alt anhåUandetid somunderstiger inte avräknas. Jag förordar därför atl det iavräkningsbestämmelsen görs ett undantagav sådan innebörd. Uppgår anhållandeliden till 24 limmar eller längre bör helatiden avräknas. Följs anhållande av häktning bör vid beräkning av tiden hänsyntas lill den sammanlagda tiden för frihetsberövandet. I departementspromemorian föreslås alt lid undervilken en misstänkt har varil Ivångsintagen enligt 9 § lagen omrättspsykiatrisk undersökning i brottmål skall få avräknas på samma sätt somanhåUande och häktning. Förslaget har inte mött någon erinran underremissbehandlingen. En remissinstans anser emellertid alt lagtexten i 33 kap.3 § BrB inte bör tyngas med en bestämmelse i ämnet utan alt frågan bör reglerasgenom ett tiUägg till 9 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål. Den form av frihetsberövande som det här är frågaom används i ytterst ringa omfattning. I det fåtal fall som kan bli aktuella ärdet emellertid angeläget att avräkning kan ske av den lid som den undersöktehar varit berövad friheten. Jag biträder därför promemorieförslaget i dennadel. Av systematiska skäl bör den aktuella bestämmelsen lämpligen föras in iBrB. 1 departementspromemorian föreslås också alt sådanövervakning som enligt 24 kap. 3 § RB kan ersätta häktning och som sker ianstalt skall få avräknas.