prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Däremot kanallmän rättshjälp beviljas i resningsärenden. När det gäller resnings-förfarandeutomlands bör i undantagsfall bistånd kunna lämnas den som avtjänarfrihetsstraff vid begäran om resning. En föratsättning är dock att bistånd"är erforderligt för att bereda honom ett tUlfredsstäUande rättsskydd.Häri får bl. a. anses ligga ett krav på att resningsansökningen är sakligtunderbyggd. Vad angår bistånd i brottmål åt den som inte äranhållen eller häktad vill jag särskilt framhålla att en fömlsättning för attbistånd skall lämnas är att den tilltalade riskerar att drabbas av en meraingripande påföljd. Kan påföljden väntas bli ett bötesstraff, bör däremotbistånd i allmänhet inte komma i fråga. Ifräga om återbetalning av bistånd i brottmål råder f. n. viss osäkerhet. Ipromemorian föreslås utförUga lagregler på denna punkt. De anknyter delvis tillbestämmelserna i om återgäldande av koslnader i brottmål (31 kap. 1 § RB) såsom dessa utformats i samband med rättshjälpsreformen. Förslaget innebärsålunda i fråga om hjälp i brottmål att återbetalning till statsverket skallske då vederbörande döms för brottet. Skyldigheten kan jämkas eller efterges,om skäl föreligger med hänsyn till hans brottslighet eller personUga ochekonomiska förhållanden. Som anges i promemorian kan det undantagsvis komma ifråga att efterge krav på återbetalning när det trots fällande dom råder tvivelom vederbörandes skuld eller när vederbörande dömts för en gäming, som detenligt vår rättsuppfattning är stötande att bestraffa. Vid frikännande domskall någon återbetalning inte ske. Från denna bestämmelse föreslås dock ettundantag. Om särskUda skäl föreligger, skall återbetalning utan hinder avfrikännande dom kunna beslutas efter en skälighetsbedömning. a. tUlämpas i fall då biståndstagaren genom vårdslöshet eller försummelsevållat särskUd kostnad i rättegången. Även den omständigheten attadvokatkostnaden uppgår till myckel höga belopp anges undantagsvis kunnamedföra att frikänd åläggs återbetalningsskyldighet. Avbrytsbrottmålsförfarande utan att dom har meddelats, skallåterbetalningsskyldigheten bedömas efter vad som med hänsyn tillomständigheterna är skäligt. Kostnader som uppstått annat än underförundersökning eller i rättegång skall återbetalas om det bedöms skäligt. Promemorieförslaget har i aUmänhet godtagits avremissinstanserna. Några remissinstanser har dock gjort invändning mot attfrikänd skall kunna åläggas återbelalningsskyldighet. Den föreslagna ordningen i fråga om återbetalningav det allmännas kostnader för bistånd i brottmål bör enligt min mening godtas.Det innebär att bortsett från de awikelser som betingas av rättsväsendetsskiftande beskaffenhet i olika länder de bestämmelser som införts iRB kommer att gälla också beträffande bistånd utomlands. När det gäller den föreslagna möjligheten attålägga frikänd person återbetalningsskyldighet är det enligt min meninguppenbart att kostnader som beror på vårdslöshet eUer försummelse bör fåkrävas åter även vid frikännande dom. En sådan ordning överensstämmer också medvad som gäller enligt RB. Även i andra faU bör emellertid enligt min me- ningåterbetalningsskyldighet undantagsvis kunna komma ifråga, exempelvis omutlandsmyndigheten erbjuder en försvarare som är fullt kompetent och lämpligmen den biståndsberättigade ändå kräver att få en långt dyrare advokat. Harförsvararen däremot föreslagits eller utan vidare godtagits avutlandsmyndigheten, bör statsverket i allmänhet bära kostnaderna vidfrikännande dom. Vad jag nu sagt berör frågan om vilka formella kravsom bör ställas på försvararen. Denna fråga måste i varje särskilt fall bedömasmot bakgmnd av att bistånd skall lämnas i den utsträckning som erfordras föralt biståndstagaren skall beredas ett tUlfredsstäUande rättsskydd. Samtidigtskall utlandsmyndigheterna självfaUet sträva efter att begränsa kostnaderna igörligaste mån. När det gäller administrativa förfaranden har ipromemorian föreslagits en bestämmelse enligt vUken frågan omåterbetalningsskyldighet får avgöras med beaktande av omständighetema i varjesärskUt faU. Jag vill i det sammanhanget erinra om att jag i det föregåendeförordat att återbetalningsskyldighet beträffande kostnaderna för offentligtbitr"äde inte skall föreligga i något fall. När det gäller förfarandeutomlands är emellertid förhållandena så skiftande att vissa möjligheter börfinnas att förordna om återbetalningsskyldighet. Jag ansluter mig sålunda tiUpromemorieförslaget i denna dei. Det allmänna ekonomiska biståndet regleras f. n. av35 § IFUR och 35 § AFUR. Enligt dessa bestämmelser skall utlandsmyndighet undervissa fömtsättningar ekonomiskt bistå svensk medborgare som råkat i nöd ellerannan svårighet. I betydande utsträckning skall dock utlandsmyndigheten, innanbistånd lämnas, inh"ämta bemyndigande från . Enligtpraxis vägras bistånd ibland av det skälet att den nödställde redan tidigarehar missbrukat möjligheten att erhålla ekonomisk hjälp avutrikesförvaltningen. Svenskar som är bosatta i utlandet har mera begränsademöjligheter att erhålla bistånd i ett tUlfälligt nödläge men kan, om de pågrund av ålder, sjukdom eller andra omständigheter är ur stånd att försörjasig, efter beslut av understödsnämnd erhålla periodiskaunderstöd. I promemorian föreslås inte någon ändring i sak avvad som sålunda gäller i fråga om biståndets art och omfattning. Inte hellerjag anser någon ändring påkallad i denna del. F. n. lämnas biståndet i form av försträckning,medan promemorieförslaget innebär att återbetalningsskyldigheten blir lagfäst.Någon återbetalningsförbindelse skall alltså inte längre fordras. Under remissbehandlingenhar framförts farhågor för att denna ordning kan komma att medföra, att biståndbeg"ärs i onödan. Aterbetalningsförbindelse och skriftiig ansökan bordedärför bibehållas. Jag vUl då först i anslutning till promemorianframhålla de fördelar som följer av att återbetalningsskyldigheten grundas direktpå lag. ensådan lösning väljes, kan det å andra sidan inte gärna komma i fråga alt ifortsättningen behålla ordningen med återbelalningsförbindelser. Däremot anserjag det lämpligt att också framgent fordra skriftiig ansökan. Denna tordeockså böra innefatta en kvittering av biståndsbeloppet och i ö\Tigt kunna gesen sådan utformning att riskerna för missbrak av biståndsmöjligheternabegränsas. Promemorian bygger på att återbetalningsskyldighetockså fortsättningsvis skall föreligga. LUiSom nu skall dock jämknmg ellereftergift kunna komma i fråga, om särskilda skäl föreligger med hänsyn tillden återbetalningsskyldiges ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter.Några remissinstanser har berört frågan humvida den praxis som tillämpas närdet gäller återbetalning för utgiven socialhjälp bör gälla också för eftergiftenligt den föreslagna lagen. Som jag tidigare nämnt är det dock här fråga omolika typer av bistånd. Bistånd av utlandsmyndighet avser sålunda i de aUraflesta faU hjälp i en tillfällig nödsituation och utgör inte socialhjälp iegentiig mening. Det saknas därför enligt min mening skäl att låta praxis påsocialhjälpsområdet vara vägledande när det gäller återbetalning av belopp somutgetts enligt den föreslagna lagen. Flera remissinstanser reagerar mot förslaget attvårdnadshavare skaU åläggas återbetalningsskyldighet för bistånd som lämnatsbam under . a. föreslås att åldersgränsen sätts tUl 15 eller 16 år.Jag vill emellertid erinra om att vårdnadshavare har ett särskilt ansvar förunderårigs handlande. Åldem framstår numera som en betydelsefull gräns ifråga om underårigs rättsliga handlingsförmåga. I regel måste det därför ansesrimligt att vårdnadshavare åläggs återbetalningsskyldighet för bistånd somuigått tUl bam under . I faU där någon försummelse inte liggervårdnadshavaren tUl last bör dock eftergift kunna ske. Bestämmelsen omvårdnadshavarens ansvar bör i princip gälla både den som är vårdnadshavareenligt lag och den som i egenskap av särskilt förordnad förmyndare ärvårdnadshavare. De skäl som talar för eftergift av återbetalningsskyldighet kandock ibland vara särskilt starka i fråga om särskilt förordnade förmyndare. En remissinstans har tagit upp frågan om skyldighetför psykiskt sjuka samt alkohol- och läkemedelsmissbrukare att återbetalakostnad för hemtransport o. d. Med anledning härav viU jag framhåUa att jaginte finner någon särbestämmelse påkallad för dessa fall men att självfalletifrågavarande personers tillstånd kan beaktas vid bedömningen av frågan omeventuell eftergift av deras återbetalningsskyldighet. Jag ansluter mig till förslaget i promemorian attgarantiförbindelse i princip inte vidare skall begäras. I promemorian försemellertid ett resonemang som innebär att förmåner utöver dem som följer avlagen skulle kunna utgå mot utfärdande av särskild garantiförbindelse. Även omförbindelsen i och för sig endast borde avse skUlnaden mellan det utgivna ochdet lagstadgade biståndet, t. ex. prisskiUnaden meUan tåg- och flygbiljett,kunde det ibland av praktiska sk"äl vara motiverat att låta garantiförbindelsenomfatta hela biståndet. Ett par remissinstanser opponerar sig mot atl låtagarantin täcka mer än mellanskUlnaden. För egen del anser jag det givet att i den mån denbiståndssökande själv har medel tillgängliga, dessa i första hand bör tas ianspråk. Anledning saknas att lägga andra synpunkter på sådana medel somtUlhandahålles eller för vilka garanti lämnas av återbetalningsskyldigvårdnadshavare. Föreslår vårdnadshavaren att hemresa sker med flyg i sfäUetför tåg, bör han bli ansvarig för hela biståndsbeloppet. Fråga om begränsningav garantin kan sålunda endast uppkomma när garantin ställs av någonutomstående. Jag anser emellertid att man inte heller i detta fall bör göraskUlnad på medel som den biståndssökande själv disponerar och sådana som ställstiU hans förfogande av annan person. I båda fallen bör medlen tas i anspråk sålångt de räcker innan det allmänna träder in. Någon begränsning avgarantifästelsen till att enbart gälla förmåner som inte utgår enligt lag bördärför i allm'änhet inte godtas. Undantagsvis kan dock omständigheterna varasådana att det ter sig skäligt att godta en garanti för ett belopp avseende ensärskUd kostnad som faller utanför det bistånd som kan lämnas av allmännamedel. Enligt promemorian skall fråga om eftergift ellerjämkning kunna tas upp ex officio. Skulle prövningen i sådant faU leda till attfordringen inte anses böra efterges eller jämkas, föreslås att något formeUtbeslut inte meddelas. Indrivningsverksamheten fortsätter som om inget beslutfattats. Några remissinstanser finner denna ordning olämplig.En kammarrätt framhåller bl. a. all skyldighet torde föreligga att fatta ettformligt beslut och i övrigt förfara enligt reglema i FL. Jag vill för min del framhålla följande.Understödsnämnden ges enligt den föreslagna lagen en möjlighet att utan ansökanta upp ett ärende om jämkning eller eftergift av statsverkets fordran. skall begagna sig av denna möjlighet förs naturligen införnämnden av någon av de tjänstemän som inom sysslar medåterkrav av utgivet bistånd. Anser n"ämnden i sådant fall alt det intefinns fog för att ta upp saken uppkommer inte något ärende hos nämnden.Beslutar å andra sidan nämnden i ett sådant fall att ta upp frågan om eftergifteller jämknmg bör handläggningen av det ärende som därmed blir anhängigt följaFL:s bestämmelser. Dessa innebär bl. a., att den enskilde bör lämnas tUlfälleatt yttra sig i ärendet såvida det inte utan vidare står klart att beslut omeftergift eller jämkning skall ges (15 § FL). Vid sidan av möjligheten att efterge eller jämka enfordran enligt den bestämmelse jag nu berört finns enligt allmänna reglermöjlighet att skriva av statsverkets fordran. Avskrivning är en intern åtgärdsom inteberör beståndet av fordringen mot biståndstagaren. I flera fall tordeavskrivningsförfarandet kunna med fördel användas i stället för att mantillgriper en formell prövning av frågan huruvida eftergift eller jämkning börmedges. Någon anledning att lämna biståndstagaren underrättelse omavskrivningsbeslulel finns i aUmänhet inte. Någon talerätt mol beslutet börinte föreligga. Närmare föreskrifter i nu berörda frågor torde få lämnas avKungl. En särskild återkravssituation kan uppkommabeträffande sjömän och andra som är anställda ombord på svenskt fartyg. I vissafall är nämligen redaren enligt sjömanslagen eller kollektivavtal skyldig attbekosta sjukvård, underhåll eller hemresa. Underlåter han att fuUgöradenna skyldighet, kan utlandsmyndighet bli tvungen att bistå denombordanställde enligt förevarande lag. I sådant fall bör emellertidåterbelalningsskyldighet åvila redaren, och en särskUd föreskrift härom böringå i lagen. Uppgiften att avgöra om återbetalning av utgivetbistånd skall ske har i promemorian fördelats meUan chefen förutrikesdepartementets rättsavdelning och departementels understödsnämnd. Denförre har att pröva frågan om återbetalning av ekonomiskt bistånd i brottmålmedan nämnden prövar frågan om eftergift eller jämkning av återbetalningsskyldighetenbeträffande allmänt ekonomiskt bistånd. Kompetensfördelningen grandar sig påavgörandenas skUda art. Flertalet remissinstanser har godtagit förslaget idenna del eller lämnat det utan erinran. I några yttranden framförs andraförslag, t. ex. att prövningen helt förläggs till understödsnämnden eller atträttsavdelningschefens beslut inte görs exigibelt men att det vid bristandeefterföljd underställs nämndens prövning. En remissinstans föreslår att beslutanderättenföriäggs tUl . För egen del är jag beredd att ansluta mig tUlpromemorieförslaget. Talan mot beslut av rättsavdelningschefen ochunderstödsnämnden bör i enlighet med vad som föreslagits få föras i kammarrätt.Även beslut av utlandsmyndighet i biståndsärende föreslås skola överklagas tiUkom-marrätt, och jag ansluter mig till detta förslag. Jag avser att senareanmäla sådan ändring i kungörelsen (1971: 1200) om kammarrätternas domkretsarm. m. att besvär i alla dessa fall skall tas upp av samma kammartätt. Lagen föreslås träda i kraft . Ifråga om lämnat bistånd skall äldre bestämmelser gälla. De nyabestämmelserna om jämkning eUer eftergift av aUmänt ekonomiskt bistånd bör dockkunna tillämpas även i fråga om bistånd som lämnats före ikraftträdandet. Ifråga om sådant beslut bör regehi om fuUföljd till kammarrätt motunderstödsnämndens beslut tiUämpats. 14 1972.1 saml Nr 132 Utredningen har på gmndval av vissa beräkningarantagit alt antalet fall av förordnande av offentligt biträde inle kommer attöverstiga 2 000 och att kostnaden bör kunna uppskattas tUl meUan 0,5och 1 milj. kr. Departemenlsförslaget innehåller vissa utvidgningarav tiUämpningsområdet för offentiigt biträde. Sålunda föreslås bl. a. attoffentligt bilräde skall kunna förordnas i ärenden om försöksutskrivnmg enligtPsykL och OmsorgsL. På utiänningslagstiftningens område skall offentligt biträdekunna förordnas även vid tagande i förvar under längre lid än istället för en månad som utredningen föreslagit. Dessa utvidgningar tordemedföra att offentligt biträde kommer att förordnas i ytteriigare ett partiotal faU . När det gäller barnavården innebärdepartementsförslaget atl offentligt biträde skall kunna förordnas även vidbandläggningen i av ärenden angående omhändertagande församhällsvård ellei utredning och angående samhällsvårds slutliga upphörande. Vidareföreslås att offentligt biträde skall kunna förordnas i ärende hos allmän förvaltningsdomstolom intagning i ungdomsvårdskola. När det gäller ärendena hos barnavårdsnämndtorde ur kostnadssyn endast ärenden angående omhändertagande för samhällsvårdenligt 29 § BvL eller för utredning vara av betydelse. Det totala antaletärenden av ifrågavarande slag i kan uppskattas tUl omkring 3500 och antalet förordnanden av offentligt biträde i sådana ärendentorde inte komma alt överstiga 500. Antalet förordnanden i ärenden om intagningi ungdomsvårdskola kan uppskattas till ett tiotal. Enligt departementsförslaget skall vidareoffentligt biträde kunna förordnas i vissa ärenden inom kriminalvården,nämligen förverkande av villkorlig frihet från fängelse och återintagning ianstalt vid ungdomsfängelse och internering. Det totala antalet ärenden pådetta område där offentiigt biträde kan komma i fråga enligtdepartementsförsiagel uppgår till omkring 350. Antalet biträdesförordnanden kanuppskattas till ett femtiotal. Slutiigen omfattar tiUämpningsområdet föroffentligt biträde enligt departementsförslaget även sterilisering ochkastrering. Förordnande av offentligt biträde på detla område lorde komma attbli mycket sällsynt. Sammanfattningsvis kan sägas att de utvidgningar avtUlämpningsområdet för offentligt biträde som förordats idepartementsförslaget torde komma att medföra en ökning av antaletförordnanden, vUken kan antagas ej överstiga 600 . Med tUlämpning avutredningens beräkningsnormer medför detta en kostnadsökning istorleksordningen . Förslaget att utredningskostnad iförvaltningsärenden skall ersättas vid allmän rättshjälp kan inte utgöra någonpost av betydelse i kostnaderna för denna reform. Som jag anfört i detföregående "är det här i allmänhet endast fråga om mindre utredning såsomläkarintyg o. d. Den föreslagna ersättningen för inställelsekostnad begränsarsig till elt fåtal myndigheter och medför inte några kostnader av betydelse.Totalt torde de nu angivna kostnaderna kunna uppskattas lill . De föreslagna bestämmelserna om ekonomiskt biståndtUl svenska medborgare i utiandet ansluter i allt väsentligt tiU vad som g'ällerf. Några kostnadskonsekvenser av belydelse torde sålunda inte föranledas avdetta förslag. Utredningen har föreslagit att vissa bestämmelserom offentligt biträde tas in i de särskilda lagarna angående tvångsåtgärder medanvissa gemensamma bestämmelser om offentligt biträde tas upp i en särskild lagom offentligt biträde. Utredningen har diskuterat att föra in bestämmelser omoffentligt biträde i rättshjälpslagen men ansett att en sådan lösning skullegöra rätlshjälpslagen svåröverskådlig. Under remissbehandlingen harutredningens förslag godtagits av flertalet remissinstanser. Från flera hållhar dock den av utredningen föreslagna metoden kritiserats. För egen del viU jag framhålla alt institutetoffentiigt biträde sådant det utformats både enligt utredningens förslag ochenligt departemenlsförslaget till sin rättsliga karaktär närmast är attjämföra med institutet offentiig försvarare. ingår irättshjälp åt misstänkt i brottmål men regleras i sin helhet i samband med RB:sregler om brottmålsförfarandet med endast en hänvisning i rätlshjälpslagen.Även of-fentnigt biträde bör enligt min mening ses som en form av rättshjälp.Förfarandet i de mål och ärenden där offentiigt biträde kan förekomma äremellertid inte enhetiigt reglerat. Bestämmelser härom förekommer i FPL, FLoch i de särskilda lagarna om tvångsåtgärder. En uppdelning av reglema omoffentligt biträde på de särskUda lagarna och dessutom en särskild lag omoffentligt biträde medför enligt min mening en alltför splittrad bild av dennaform av rättshj'älp. Jag förordar därför att bestämmelserna om offentiigtbiträde tas upp som ett särskilt avsnitt i r"ättshjälpslagen tmderrubriken genom offentligt biträde. Härigenom uppnås också en klararegränsdragning i förhåUande till andra former av rättshjälp. I likhet med vadsom gäller i fråga om allmän rättshjälp och rättshjälp åt misstänkt i brottmålinnefattar den nya formen av rättshjälp en exklusiv reglering inom sitttUlämpningsområde. Allmän rättshjälp kan sålunda inte Tåmnas inomtiUämpningsområdet för Prop, 1972:132 212 rättshjälpgenom offentligt biträde. Bestämmelsema om rådgivning är d"åremot intebegränsade till något visst tUlämpningsområde utan kan förekomma inomtillämpningsområdet för samtliga rättshjälpsformer. I rättshjälpslagens avsnitt om offentligt biträdebör räknas upp de områden där offentligt biträde kan förordnas. Vidare bördetta avsnitt innehålla reglerna om förutsättning för förordnande av offentligtbiträde, förordnande myndighet, ers"åttning tUl offentligt biträde, befogenhetalt föranstalta om utredning och ersättning tUl den som medverkat vid sådanutrednmg. De regler om ersättning för mställelsekostnad som jag förordat i detföregående är däremot av samma karaktär som ersättningsregeln i 15 § FPL ochbör tas in i de särskUda lagarna om tvångsåtgärder. Med den av mig förordade lösningen kan diskuterasom de särskilda lagar som reglerar förfarandet i mål eller ärenden omtvångsåtg"ård bör innehåUa någon hänvisning till reglerna irätlshjälpslagen om offentiigt biträde. Någon motsvarande hänvisning har inteinförts i RB eller andra lagar som reglerar förfarandet i sådana mål eUerärenden där allmän rättshjälp eller rättshjälp åt misstänkt i brottmål kankomma i fråga och jag anser inte heller någon hänvisning erforderlig när detgäller offentligt biträde. Frågan om ekonomiskt bistånd åt svenska medborgareskall enligt departementsförslaget regleras i en särskUd lag. Som jag nyssanfört bör frågan om offentligt biträde regleras i rättshjälpslagen. Deföreslagna reglerna om ersätlning för utredningskostnader i förvaltningsärendenskall givetvis också tas in i rättshjälpslagen medan bestämmelserna omers"ättning för inställelsekostnad i vissa fall enligt vad jag anförtbör tas upp i respektive speciallag, nämligen PsykL, OmsorgsL, UtiL ochUtlämnL. H"äratöver medför den föreslagna lagstiftningen behov avföljdändringar i flera olika lagar. I enlighet med det anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ekonomiskt bistånd tUlsvenska medborgare i utlandet m. m., 2. lag om ändring irättshjälpslagen (1972: 429), 3. lag om ändring igiftermålsbalken, 4. lag om ändring iföräldrabalken, 5. lag om ändrmg i lagen (1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar, 6. lag om ändring i lagen (1946:817) om bevisupptagnmg vid utländsk domstol, 7. lag om ändring i utiänningslagen(1954: 193), 8. lagom ändring i lagen (1957: 668) om utiämning för brott. 9. lag om ändring i lagen (1958; 642) angåendeblodundersökning m. m. i mål om äktenskaplig börd eller vid utredning av faderskapet till barn utom äktenskap, 10. lag om ändring i lagen (1959;254) om utlämning för brott lill , , och , Iag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkstälUghetav straff m. m., 12. lag om ändring i lagen (1964;450) om åtgärder vid samhäUsfarlig asocialitet, 13. lag om "ändring i lagen(1966: 293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, 14. lag om ändring i lagen (1967;940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, 15. lag om ändring i lagen (1969:644) om vissa rättigheter för statslösa personer och politiska flyktingar, 16. lag om ändring i lagen (1970:375) om utiämning tUl , , eller för verkställighetav beslut om vård eller behandling, 17. lag om ändring i lagen (1971:494) om exekutiv försäljning av fast egendom, 18. lag om ändring i lagen (1971:495) om ändring i utsökningslagen (1877: 31 s. 1), 19. lag om ändring i lagen (1971: 500)om exekutiv försäljning av luftfartyg m. m., 20. lag om ändring i lagen (1972:260) om internationeUt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Förslagen torde få fogas till statsrådsprotokolleti detta ärende som bilaga 4. Enligt förslaget skall rättshjälp i vissa mål ochärenden som angår den personliga rörelsefriheten eller integriteten ellernågons avlägsnande ur riket kunna utgå som offentUgt biträde. Detta gäller ihuvudsak följande områden. Offentligt biträde skall kunnaförordnas för prövning hos utskrivningsnämnd eUer psykiatriska nämnden avfrågor om intagning eller kvarhållning i sjukhus för sluten psykiatrisk vårdeller av frågor om utskrivning, slutiigt eller på försök, från sådant sjukhus.I huvudsak skall samma regler gälla när ärenden om vård i vårdhem ellerspecialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda prövas hos beslutsnämnd ellerpsykiatriska nämnden. I ärenden hos dessa nämnder skall reglema om offentligtbiträde vara tillämpliga även n"är fråga är om placering avsärskolpliktigt barn i annat hem än det egna.