prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 479 endast leda tUl att planeringen fjärmade sig från denverkliga utvecklingen så att köproblemen skärptes ytterligare. Det bör nämligen håUas i minnet attstorstadsområdena fyller en viktig funktion även i vår framtida regionalastruktur. kommer alltjämt att vara huvudstad med de funktioner somföljer därav. Alla de nuvarande storstadsområdena kommer givetvis ocksåframdeles att vara betydande landsdelscentra i fråga om mycket kvalificeradservice. Man får därför räkna med att de tre storstadsområdena ävenfortsättningsvis blir lokaliseringsorter för mycket specialiseradeverksamheter. En dämpning av tiUväxttakten istorstadsområdena får, som berörda länsstyrelser och kommuner har påpekat, inteleda till att de sociala förhållandena och servicen i storstadsområdenaförsämras. Stora delar av befolkningen kommer vilken politik som än förs attleva och verka i dessa områden. Ett fortsatt högt bostadsbyggande är därförnödvändigt och det är angeläget att förbättra servicen, framför allt inomsektorer där köproblem finns . Näringslivets tUlväxt istorstadsregionerna har medfört en betydande befolkningsökning där under enföljd av år. skedde emellertid en markant omsvängning. IStockholms län ökade befolkningen mycket litet detta år. Tillgängligauppgifter tyder på att ökningen också har varitsvag. Ett samband mellan befolkningsomflyttningar och konjunkturförändringarhar observerats för en lång följd av år och nuvarande utveckling har troligensamband med konjunkturnedgången. 1 en konjunkturuppgång kanbefolkningsthlväxten åter skjuta fart. Åtgärder behöver därför vidtas även ifortsättningen för att dämpa tUlväxttakten i storstadsregionerna. Sådanaåtgärder bör dock användas med försUctighet i dämpade konjunkturlägen. Med hänsyn tUl den skiftandenäringshvsutveckhngen i storstadsområdena bör inriktningen avdämpningsåtgärder vara något olika i de skilda områdena. I Stockholmsregionenbör dämpningen avse framför allt service och administrativ verksamhet, medandet i är önskvärt att tUlväxten begränsas framför allt inomden tunga industrin. Expansionstendenserna i har så allmänkaraktär att dämpningsåtgärder där bör ha mera genereU inriktning. Jag har i det föregående utvecklatskälen för att vi bör söka bygga ut ett antal väl differentieradearbetsmarknader i skilda delar av landet. För att åstadkomma stödjepunkter förutvecklingen även i befolkningsmässigt svaga regioner och för att ge dem, somblir nödsakade att flytta, så korta flyttningsvägar som möjligt bör vi spridasådana stödjepunkter så jämnt som möjligt över landet. Orter av detta slag, sombör fungera som huvudorter för service och näringsliv utanförstorstadsområdena, angavs av flertalet länsstyrelser redan i länsplanering1967. Statsmakterna uttalade att sådana orter borde kunna fungera somalternativ till storstäderna. På grundval av bl. a.undersökningar inom ERU, vilka har bearbetats inom , synesde regioner som bäst uppfyller kraven på storstadsalternativ vara sådana som f.n. har minst 100 000 invånare i Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 480 lokalt befolkningsunderlag, dvs. inom pendhngsavstånd frånhuvudorten. Det är uppenbart att regioner av detta slag fyller högt ställdakrav i fråga om arbetsmarknad och serviceutbud. a. länsstyrelserna iKronobergs och påpekar i sina länsprogram finns detemellertid flera orter med lägre befolkningsunderlag som fyller lika höga ellerhögre krav i fråga om serviceutbud och arbetsmarknad. Att somstorstadsalternativ välja enbart de tätast befolkade regionerna skulle enligtmin uppfattning leda till en olämplig geografisk fördelning. Jag anser migdärför inte böra förorda att en storleksgräns av detta slag läggs till grundför angivande av huvudorter för service och näringsliv utanförstorstadsområdena. Länsstyrelserna har ilänsprogrammen föreslagit att inte mindre än 22 orter anges somstorstadsalternativ och har fått stöd härför av en betydande majoritet avkommunerna i resp, län. Jag kan ansluta mig till länsstyrelsernas uppfattning,att det är nödvändigt att näringslivet i de angivna ortema utvecklas för attkvalificerad arbetsmarknad och service skall kunna erbjudas i de skilda länen.Det är emellertid enligt min åsikt inte möjligt att utveckla alla dessa orterså att de blir verkliga alternativ till storstäderna. Den troliga framtidabefolkningen kommer inte att räcka till för detta, inte heller behövligaresurser av annat slag. Slutsatsen härav blir enligt min uppfattning att någraegentliga storstadsalternativ inte bör utses. Den grupp av orter som det här ärfråga om vill jag beteckna primära centra. Flertalet primära centrakarakteriseras av att de är centralorter för hela län, i några fallcentra åtminstone inom någon samhällssektor även för en hel landsdel. Derasarbetsmarknad är i regel förhållandevis väl differentierad men motsvarar oftainte utbudet av kvalificerad arbetskraft och av kvinnlig arbetskraft.Serviceutbudet är i allmänhet brett och den erbjudna servicen av hög kvalitet.Orterna är centra för kommunikationerna i län eller landsdelar. Normalt ärmiljöproblemen mindre än i storstadsregionerna. Om de primära centra skall kunnautvecklas så att en ökande del av ofrånkomliga befolkningsomflyttningar kan gåtill dessa orter i stället för till storstadsområdena, måste näringslivetbyggas ut så att framför allt kvinnor och arbetskraft med längre utbildning fårökade sysselsättningsmöjligheter. En första åtgärd i denna riktning ärbeslutet om omlokalisering av central statlig förvaltning från tillfrämst sådana orter. Även enskild central förvaltning bör genom lokaliseringsstödpåverkas att flytta till orter av detta slag. 1 övrigt bör medlen för attutveckla dessa primära centra bestå huvudsakligen i en utbyggnad av merakvalificerade samhällsfunktioner i fråga om bl. a. kommunikationer, utbildningoch sjukvård. Kommunikationsmöjligheterna är i delta sammanhang särskiltviktiga. De primära centra inom stödområdet är relativt små i förhällande tillomlandens storlek och sysselsättningsproblemen där. Särskilda krav ställsdärför på utbyggnaden av dessa orter. För att stimulera till utveckling avnäringslivet där bör liksom lokaliseringsstöd komma i fråga. Prop.1972:111 BUaga 1 481 Primära centra bör i allmänhetkunna erbjuda i stort sett likartad service som storstäderna. Däremot kommerarbetsmarknaden i flera av dem inte att kunna byggas ut så att den får sammarika differentiering som storstadsområdenas. Utvecklingen i ohka primära centramåste självfallet ske efter olika mönster allt efter de skilda orternas näringsgeografiskaoch andra förutsättningar. Det blir en huvuduppgift för samhällsplaneringenunder att närmare klarlägga dessa förutsättningar medhänsynstagande tUl såväl regionalpolitiska som miljövårdspolitiska och andrasträvanden. Speciellt angeläget finner jag det vara att skUdautvecklingsmöjligheter belyses på ett mera allsidigt sätt än hittiUs i fråga omfördelningen av befolkning och näringsliv m. m. mellan storstäderna ochstorstadsnära primära centra. Utanför storstäder och primäracentra kan särskiljas två huvudtyper av orter som jag betecknar regionalacentra och kommuncentra. Med regionala centra avser jagorter som har betydelse i fråga om sysselsättningen och serviceförsörjningeninte bara för den egna kommunen utan också för en eher flera omgivandekommuner. Hur stort omland en sådan ort skall betjäna beror bl. a. på vUketunderlag som behövs för skilda serviceaktiviteter. I vissa fall är redan denegna kommunen så stor att den bildar tillräckligt underlag för ett regionalt centmm.Det är fallet t. ex. beträffande . 1 vissa glesbygdskommuner kanavståndet tUl andra regionala centra motivera att ett regionalt centrumutvecklas inom kommunen. Som exempel kan nämnas kommun. I det systemför ortsklassificering som behandlades av riksdag kallades dessa orterregionala tillväxtcentra. Prioriteringar av sådana orter har länsstyrelsernaredovisat i länsprogram 1970. Förutsättningarna för näringslivetsutveckling är tämligen goda i flertalet av de regionala centra som anges ilänsprogrammen. Sysselsättningen inom både industri och servicenäringar visarpositiv utveckling, men de servicegrenar som expanderar kraftigast i landet somhelhet förekommer i allmänhet i ganska liten omfattning. Ofta har orternas omlanden negativ utveckling inom jord- och skogsbruk. I allmänhet innebär dennuvarande utvecklingen emellertid inte risker för deras möjligheter attfullgöra funktionen som regionalt centrum. Variationerna mehan de angivna regionala centra är stora ifråga om arbetsmarknaden. I regel är arbetsmarknaden så relativt liten att denär känslig för störningar. En viss differentiering förekommer, men utbudet avsysselsättning för kvalificerad arbetskraft är ofta otillräckligt.Sysselsättningsmöjligheterna för kvinnor är inte sällan otillfredsställande.Regionalpohtiska insatser i fråga om dessa orter bör syfta till att så långtmöjligt bygga ut arbetsmarknaden och öka dess differentiering. Behovet avsådana insatser är enligt min uppfattning störst i regionala centra inom detinre stödområdet. Särskilda åtgärder i form av t. ex. förhöjt lokaliseringsstödkan övervägas för regionala centra inom detta område, och de industricentra som kan komma att upprättas bör Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 482 Som jag skall beröra senare kan stödjandeåtgärder vara motiverade i vissa regionala centra även utanför allmännastödområdet. Trots de förbättringar av arbetsmarknaden som kan åstadkommashärigenom blir arbetsmarknaden i flertalet regionala centra emellertid även iframtiden relativt liten och utrymmet för yrkesval i allmänhet snävare än iprimära centra. 1 fråga om serviceförsörjningenfinns det enligt min uppfattning större förutsättningar än i fråga omarbetsmarknaden att åstadkomma likartade förhållanden i de orter som börfungera som regionala centra. Den typ av service som enligt min uppfattning kanvara aktuell i sådana centra motsvarar i huvudsak vad glesbygdsutredningen hardefinierat som regional service. Som exempel på servicefunktioner av detta slaghar utredningen nämnt varuhus, gymnasiala skolor, lasarett och advokatkontor.En utbyggnad av samtliga funktioner som är hänförliga till regional service ialla regionala centra ter sig dock inte möjlig under den nu aktuehaplaneringsperioden. Flertalet regionala centra somanges i länsprogrammen kan bl. a. genom den offentliga sektorns expansion ochgenom det stöd tUl näringslivet som jag har berört väntas utvecklas så attde kan upprätthålla en god service utan särskUda servicestödjandeåtgärder. 1 enstaka fall kan särskilda åtgärder emellertid bli nödvändiga. Förvissa orter bör samhället enligt min mening tUlhandahålla regional offentligservice i rimlig omfattning, även om utvecklingen blir sådan att underlaghärför saknas enligt genereht godtagna normer. De åtgärder som kan bh aktuellabör fortlöpande omprövas i den rullande planeringen med hänsyn tiUutvecklingen. Med hänsyn tih möjligheterna attutveckla regionala centra i enlighet med vad jag nu har anfört kan jag biträdalänsstyrelsernas förslag till urval av sådana orter, dock med några undantagsom jag skaU beröra i det följande. TUl gruppen kommuncentra hänför jagi detta sammanhang kommuner med sådana centralorter vUkas funktioner ärbegränsade huvudsakligen till invånarna i den egna kommunen. Ett stort antal avdessa orter, i synnerhet i , ligger nära sådana centra som jag harbehandlat i det föregående och ingår då i dessas arbetsmarknader. Bedömningenav vUka åtgärder som behöver vidtas inom sådana arbetsmarknader skall enligtmin mening inte vara en uppgift för den regionalpolitiska riksplaneringen. Denbör ske på länsplanet. Det finns anledning att specielltuppmärksamma vissa kommuncentra med mer isolerade lägen i glest befolkade delarav landet, främst inom skogslänen. Invånarna där får i stor omfattning litatill den service och arbetsmarknad som erbjuds i den egna kommunen.Arbetsmarknaden är ofta hten. Jord- och skogsbmk spelar i allmänhet fortfarandestor roll för sysselsättningen. Efterfrågan på utbildad arbetskraft är starktbegränsad. Sysselsättningsmöjligheterna för kvinnor är klart otillräckliga ochundersysselsättning förekommer även i övrigt. Sysselsättningsmöjligheterna i kommuncentra i glesbygdernabör i viss Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 483 utsträckning kunna förbättras genom regionalpolitiskt stöd.I en del fah torde det härutöver bli nödvändigt med särskilda åtgärder för attbereda lokalt bunden arbetskraft sysselsättning. Trots sådana åtgärder tordearbetsmarknaden i sådana kommuncentra vara så begränsadatt den ger små möjligheter för människorna att välja sysselsättning. Alla kommuncentra av detta slag hargrundskolans högstadium och enligt vad glesbygdsutredningen har konstaterat enväl utbyggd dagligvaruservice och service. I flertalet fall ökarsysselsättningen i själva centralorten i kommunen, men tillväxten är oftastavsevärt mindre än minskningen inom omlandet. Ett antal av dessa orter kommerdärför troligen att i ett längre perspektiv få alltför litet befolkningsunderlagför flera väsentliga servicefunktioner. Frånvaron av sådana servicefunktionerskulle bli mycket kännbar för befolkningen på grund av att avstånden tillalternativa serviceorter i allmänhet är stora. Viss förbättring avserviceunderlaget i dessa kommuner uppnås genom den stimulans till näringslivetsom insatser i form av bl. a. lokaliseringsstöd och sysselsättningstöd kan ge.Men i vissa fall kan direkt servicestödjande åtgärder blinödvändiga, om nuvarande servicefunktioner skall kunna upprätthållas. 1 såvällänsprogrammen som glesbygdsutredningens betänkanden förordas sådana åtgärder.Enligt min mening bör åtgärderna utformas så, att invånarna i dessa kommunerfår en rimlig service även , dvs. i huvudsak den service somglesbygdsutredningen har betecknat som lokal. Utöver de ortstyper som jag harbehandlat i det föregående finns givetvis ett stort antal andra orter inomkommunerna som fyher viktiga funktioner för invånarna. Eftersom denövergripande statliga regionala planeringen har de nya kommunerna som minstaplaneringsenheter, finns det emellertid i allmänhet inte anledning attinnefatta dessa orter i denna planering. Undantag härifrän kan emellertidbehöva göras i fråga om vissa till ytan stora och glest befolkade kommunerframför allt i det inre stödområdet, där åtgärder liknande dem som jag harberört kan behöva knytas till vad som kan betecknas som kommundelscentra. Förurvalet av sådana centra krävs enligt min mening fortsatt planering i samverkanmellan kommuner och länsstyrelser. 1970:75 uttalade jag atthuvuddelen av de offentliga investeringarna och i stor utsträckning även delokaliseringspolitiska stödåtgärderna borde koncentreras till de ortstyper somjag här har betecknat primära centra och regionala centra. Detta innebär inte,vilket har framgått av den beskrivning av den framtida regionala strukturen somjag har lämnat, att näringslivets utveckling i övriga ortstyper inte skahbeaktas. Tvärtom vill jag starkt betona att initiativ tUl utveckling avnäringslivet där bör understödjas med lokaliseringsstöd och andra samhälleligaåtgärder, om utbyggnaden svarar mot ortens storlek, serviceutrustning ochförutsättningar i övrigt. 1 den regionala struktur jag harförordat kompletterar de olika orterna varandra. Det innebär att positivaåtgärder i en ort i många fall får Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 484 positiva effekter också på andra håll. Avgörande härför äratt det finns goda kommunikationer mellan orterna. Eventuella brister i detta hänseendeklarläggs i den pågående regionala trafikplaneringen. Jag kommer i det följande attbehandla frågan om åtgärder till stöd för den förordade ortsstrukturen. Förstora delar av landet ger emellertid ortsstrukturen uttryck för ettställningstagande endast i fråga om inriktningen av samhällsutbyggandet och denöversiktliga planeringen härför. Givetvis måste liksom hittUls särskUdaöverväganden föregå varje enskUt investerings- och lokaliseringsbeslut även iframtiden. Sammanfattningsvis vill jag på nytterinra om att de förslag tUl regional struktur i länen som har redovisats ilänsprogrammen bygger på de allmänna riktlinjer för den framtida ortsstrukturensom drogs upp i prop. Jag vUl i detta sammanhang gärna uttala attlänsstyrelserna i allmänhet på ett förtjänstfullt sätt har tUlämpat dessariktlinjer vid planeringen i länen. Länsstyrelsernas förslag har fått stöd aven betydande majoritet av kommunerna. Förslagen är enligt min mening på dethela taget väl ägnade att läggas till grund för en konkret plan för utvecklingav den regionala strukturen. Vissa justeringar bör dock göras med hänsyn tihvad jag har anfört i det föregående. Sålunda bör de orter som enligtlänsprogrammen betecknas storstadsalternativ i stället hänföras tUl primäracentra. I länsprogrammet för har - vid sidan av somstorstadsalternativ betecknats som primärt centrum. Med hänsyn tUlde funktioner jag knyter tUl gruppen primära centra bör betraktassom regionalt centrum. 1 gruppen regionala centra innefattar jag det storaflertalet av de i länsprogrammen angivna regionala tUlväxtcentra jämte ett parserviceorter med regional betydelse. I fråga om primära centra omfattarförslagen i länsprogrammen ofta flera kommuner. Det gäller den ortsgrupp som iprogrammen betecknas storstadsalternativ. 1 län föreslås sålunda helasödra delen av länet och i hela länet utgöra storstadsalternativ.Stora skillnader föreligger inom de olika delarna av ettvart av dessa stora områden.För de mest avlägsna kommunblocken finns inte möjligheter att pendla tillhuvudorten. I fråga om framstår vissa orter som relativt självständigacentra i förhållande till den största orten. Jag anser att ett sådantsammanförande av kommuner inom en relativt stor yta inte ger tUlräckligvägledning för inrUctningen av samhällsbyggandet i dessa delar av landet. Inomden föreslagna bör och kommuner betraktas somsjälvständiga planeringsenheter och deras huvudorter hänföras tUl kommuncentra,medan /blir primärt centrum. I bör Karlskronabetraktas som primärt centrum. I fråga om övriga sådana primära centra somenligt länsprogrammen består av flera kommuner vUl jag framhålla vikten av atten rimlig funktionsuppdelning mellan olika delcentra i sådana regioner görs iplaneringen på länsnivå. Därvid bör speciellt förutsättningarna att utvecklakommunikationerna beaktas. I ligger huvudorterna ,och i skilda län, de båda 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 485 förstnämnda i och den sistnämnda i Göteborgsoch län. Jag delar de båda länsstyrelsernas uppfattning att en samordnadregional planering bör komma tUl stånd inom denna region. Vid denna planeringbör även beaktas sambandet meUan dessa tre orter och LysekUsregionen, vUket harkommit till uttryck bl. a. vid ställningstagandet tUl en industriell utbyggnadi LysekU. Beträffande regionala centra är detenligt min mening nödvändigt med vissa justeringar av länsprogrammen för attplaneringen i de skilda länen skall grundas pä enhetliga förutsättningar. Ivissa län har en del orter klassificerats annorlunda än jämförbara orter iandra län. 1 den mån dessa orter saknar regionala funktioner bör de betraktassom kommuncentra. Det gäller i . i ,i samt , , och i Jämtlandslän. i länskiljer mellan två nivåer av regionala tillväxtcentra. Sålunda har tUl en nivå2 hänförts några kommunblock vUkas huvudorter är av en typ som i de flestaövriga län betecknas kommuncentra. För att få jämförbarhet med andra län börenligt min mening endast tillväxtcentra som enligt länsprogrammet hänförs tihnivå 1 betraktas som regionala centra. Om de principer som har väglettövriga länsstyrelser tillämpas på den regionala strukturen i bör,vid sidan av som utgör primärt centrum, och utgöraregionala centra. Enligt länsprogrammet för Älvsborgslän utgör kommunerna Ämål/ , och regionala tUlväxtcentra.Även förutsätts fungera som regionalt tillväxtcentrum. Enligt minbedömning bör, förutom de övriga nämnda kommunerna i länet, Alingsåshänföras tUl gruppen regionala centra. I några fall hänförs ilänsprogrammen orter som har regionala funktioner tUl serviceorter. Orter avdet slaget bör enligt min uppfattning räknas thl regionala centra. Det gällerTorsby i och VUhelmina i . Vissa regionala centra, somkompletterar varandra, ligger i skUda län, t. ex. och samtÅmål och . Det är en uppgift för länsstyrelserna att i sådana fallsamordna övervägandena i den fortsatta planeringen. 1 en del regionala centra blir detenligt min mening nödvändigt att samhället vid behov gör särskilda insatser föratt sådan service som jag i det föregående har betecknat regional service skallvara tillgänglig. Insatser av detta slag kan f. n. bedömas komma att bliaktueha beträffande ett antal regionala centra inom eller i anslutning till detinre stödområdet, nämligen , , , , ,, , , SoUefteå, Ange, , och . Detankommer på länsstyrelserna att följa utvecklingen i regionala centra och ianslutning tih den fortsatta regionala utvecklingsplaneringen bedöma behovet avsådana insatser. Också i en del kommuncentra främst inom det inrestödområdet Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 486 kan enligt min mening särskUda insatser i framtidenbehövas för att vad glesbygdsutredningen har betecknat som lokal service skaUkunna upprätthållas. I huvudsaklig överensstämmelse med förslagen i länsprogrammenanser jag att sådana insatser kan behöva övervägas i följande kommuner:Jokkmokk, , , och i ,, , , och i , ,, och i . , ochÄlvdalen i samt Åriäng i . Åtskilliga länsstyrelser har pekatpå problem med serviceförsörjningen även utanför de områden som jag nu harberört. Jag anser det väsentligt att länsstyrelserna noga följer förändringarnai bl. a. servicetUlgången i sådana problemområden. Särskilt vill jag nämna nordöstradelarna av län, södra delarna av , , delar avDalsland och de nordöstligaste delarna av . Eftersomavståndsförhållandena i dessa områden emellertid är relativt gynnsamma börtUlgängliga resurser för särskilda servicestödjande åtgärder tills vidareförbehåUas skogslänen. En typ av orter som särskilt haruppmärksammats i flera länsprogram är orter med ensidig lokal arbetsmarknad.Sådana orter finns inom alla de orts- och regiontyper som jag har beskrivit i detföregående. I vissa fall bUdar en ensidig ort tUlsammans med en eller fleranäriiggande orter och regioner en relativt väl differentierad arbetsmarknad. Iandra fall kan förbättrade kommunikationer bidra tiU sådana kompletteringar.Men som jag har sagt i det föregående kan ett ensidigt näringsliv inteavhjälpas överallt genom sysselsättningsökning. Det är särskilt i sådana fallsom företag på orten har ett ansvar för att rekryteringsunderlaget förverksamheten kan breddas, bl. a. genom förbättring av arbetsmiljön. Vad jag har anfört i fråga omortsstrukturen innebär att tiU gruppen storstäder hänförs Stockholms-,Göteborgs- och /Lund-regionerna. TUl primära centra, regionala centra ochkommuncentra hänförs enligt mitt förslag de orter som anges i följandesammanstäUning. Härvid bör uppmärksammas att förslaget grundar sig på dekommunindelningsplaner som f. n. gäller och att namnen på kommun centra i denya kommuner som ännu inte har färdigbUdats är endast arbetsnamn. Mitt förslaginnebär således inte ett ställningstagande tih frågan om namnen på de nyakommunerna eller till vilken ort inom resp. kommun den kommunala förvaltningenskall förläggas. Prop.1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet rt J) t'! J äO>, "rt : 00 H > O :o :0 .C O. 00 D. ca D. rt'S .- > !£ ;0 3 :« S > c c o a: > "2 2 -2 - '=5 n :2 Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet rt :o -a »T t/5 a> 1 a «i 3 t/J :2;= «, S ,S o£> o S Z 00 S " J2 -a « ,S X -J J2 "rt OO ..- S rt (U -t 2\:< 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 489 Länsplanering 1967 och länsprogram1970 har haft karaktär av försöksverksamhet.