prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Denna uppräkning gör inte anspråk på fullständighet. Detkan inte uteslutas att ersättning för lidande bör utgå även vid andra brott ände här nämnda. Det får ankomma på domstolarna att med beaktande av grundernaför stadgandet och dettas lydelse avgöra hur långt man bör gå när det gälleratt genom skadeståndsansvar ingripa mot straffbara förfaranden, som innefattarangrepp på den personliga integriteten ocb därigenom bereder annan personligtlidande. Med anledning av vissa uttalanden av hovrätten över Skåneoch i dess remissyttrande vill jag framhålla, att bestämmelsen avserendast ersättning för icke-ekonomisk skada. Uppenbart är att den som genombrott av nu ifrågavarande slag har tillfogats personligt lidande också kan halidit ekonomisk skada. Frågan om den kränktes rätt till ersättning för sådanskada blir emellertid att bedöma enligt de bestämmelser som skadeståndslagen eller annan skadeståndsrättslig lagstiftning innehåller om ersättning förperson- eller sakskada resp. ren förmögenhetsskada. Majtts proposition nr 3 år1972 Några remissinstanser har uppehållit sig vid frågan omstorleken av ersättning för lidande enligt denna bestämmelse. Hovrätten överSkåne och har ifrågasatt om inte formuleringen i 6 kap. 3 § SL, sombetonar den kränktes subjektiva upplevelse, har bidragit till att skadestånd iallmänhet döms ut med påfallande låga belopp. Särskilt när kränkande uttalandehar spritts genom massmedia är det enligt hovrrätten befogat att skadeståndutgår med belopp som svarar mot den skada som härigenom har vållats. Detta börenligt hovrrätten särsldlt markeras genom en föreskrift av innehåll, att omkränkande yttrande fått stor spridning genom radio, television, tryckt skrifteller annorledes, detta skall beaktas vid bestämmande av ersättning. SACOanser att skadestånden i mål om brott mot person genomgående är oskäligt lågaoch vill ha ett auktoritativt uttalande om skadeståndsbeloppens beräkning.Organisationen anser att det annars föreligger risk för oenhetlighet eller föratt praxis alltför nära ansluter till den som hittiUs har tillämpats i mål ombrott mot person. Åtskilliga omständigheter inverkar på frågan omskadeståndets storlek. Gällande lag ger inte några anvisningar om vilka normersom skall ligga till grand för prövningen. I första hand blh det fråga om en skönsmässiguppskattning av graden av det lidande som har tillfogats den kränkte. Hänsynbör visserligen tas till intensiteten i dennes subjektiva upplevelse avkränkningen, men man måste i första hand lägga förhärskande etiska och socialavärderingar till grund. Det spelar en väsentlig roll under vilka omständigheterkränkningen har skett, exempelvis om den ägt rum offentUgen eller vid enskildsamvaro. Det finns vidare skäl att beakta om ett kränkande uttalande har vunnitstor spridning genom massmedia. Man kan räkna med att domstolarna redan nu tarhänsyn till omständigheter av detta slag, om också ersättningama hos oss iallmänhet bestäms till jämförelsevis måttliga belopp. Utvecklingen bland annatpå masskommunikationemas område bör otvivelaktigt medföra, att störreersättningsbelopp än döms ut när allvarliga kränkningar har sprittsgenom massmedia. Förhållandena kan dock vara mycket varierande, och det tordeinte vara möjligt att lagfästa generella normer eller göra mera preciseradeuttalanden om skadeståndens beräkning. Det bör i första hand ankomma på domstolamaatt sörja för att rättstillämpningen anpassas tUl tidens krav. Jag förutsätteratt de tar tiUbörlig hänsyn till penningvärdets utveckling och fortgåendehöjningar av den allmänna inkomstnivån. Vad jag nu har sagt gäller i principvare sig fråga är om den brottsliges personliga skadeståndsansvar eller enarbetsgivares principalansvar eller det allmännas ansvarighet vid mjmdighetsutövning.Jag vill särskilt erinra om att någon sådan bestämmelse om att det allmännaskall utge ersättning för lidande endast om synnerliga skäl därtill föreliggersom togs upp förslag (13 §) inte ingår i departementsförslaget (jfravsnitt 2,3.6.14,), I likhet med vad som f, n, gäller beträffande 6 kap, 3 §SL kan föreva- Maj.-ts proposition nr 1972 573 rande paragraf sättas ur spel genomtryckfrihetsförordningens exklusiva reglering i fråga om ersättningsskyldighetmed anledning av innehållet i tryckt skrift (se 11 kap, TF), Enligt 6 kap, 3 § andra stycket SL kan den som har gjortsig skyldig till ärekränkande gäming på den kränktes yrkande efter omständighetemaåläggas att erlägga kostnad tUl tryckning i allmän eller ortens tidning av dendom varigenom den kränkte vunnit upprättelse. har föreslagit att också dennabestämmelse överförs tiU den nya lagen men därvid ges en något vidgadinnebörd, dels genom att det inte föreskrivs som någon uttrycklig förutsättningatt målsäganden har vunnit »upprättelse» genom domen, dels genom att tryckningskall kunna ske i en eller flera tidningar. Förslaget har inte mött någrainvändningar under remissbehandlingen. Även jaggodtar i princip kommitténs förslag. Jag har tidigare intagit den ståndpunktenatt de nya principalansvarsreglerna och bestämmelsema om det allmännasskadeståndsansvar vid mjmdighetsutövning skall vara tillämpliga i fråga omersättning för sådant lidande som avses i första stycket av förevarandeparagraf. I konsekvens härmed bör nu ifrågavarande föreskrift utformas så, attäven den som enligt 3 kap, 1 eller 2 § jämförd med 5 kap, 1 § eller förstastycket av denna paragraf är skyldig att utge skadestånd med anledning avärekränkning e, d, kan åläggas att betala tryckningskostnad, Ikommittéförslaget preciseras inte närmare vem som skall framställa yrkande omtryckningskostnad. Enligt ordalydelsen av 10 § i kommittéförslaget kan yrkandeframställas inte bara av den kränkte själv utan ocksä av åklagare i de fall dåbrott av förevarande art Ugger under allmänt åtal, t.ex, när fråga är om förtaloch brottet har angetts tUl åtal samt åklagaren funnit allmänt åtal vara påkaUatur alhnän sjmpunkt eller när brottet utgör falskt åtal, falsk angivelse ellerfalsk tiUvitelse, I detta avseende avviker kommittéförslaget från gäUanderätt. Enligt min mening bör det dock tillkomma den kränkte själv att avgöra omdomen skall ges publicitet, och jag har därför stannat för att stadgandet börbegränsas att gälla fall då yrkande avseende tryckningskostnad framställs avmålsägande. I övrrigt bör stadgandet få en modern språkdräkt ochterminologin anpassas till första styckets lydelse. I enlighet med dessa överväganden föreskrivs i andrastycket av denna paragraf i departementsförslaget, att den som har gjort sigskyldig tiU ärekränkning eller dylik brottslig gäming eller som eljest ärskadeståndsskyldig med anledning av sådant brott kan på yrkande av målsägandei mål om 574 Kungl Maj:ts proposition nr 5 år1972 gärningen efter omständigheterna åläggas att bekostatryckning i en eller flera tidningar av dom i målet. Uttrycket »ärekränkning eUer dylik brottslig gärning» harhär samma innebörd som i paragrafens första stycke. Bestämmelsen är i första hand tillämplig på den som självhar gjort sig skyldig till brott av angivet slag. Det krävs dock inte attvederbörande blir eUer har blivit fälld till ansvar för brottet. Om den kränktenöjer sig med att föra skadeståndstalan, kan bestämmelsen tillämpas i fråga omdomen i skadeståndsmålet, under förutsättning att domstolen finner att svarandenär övertygad om sådan brottsUg gärning som avses i lagrummet. Om ansvarstalanförs, saknar det i och för sig betydelse humvida påföljd för brottet ådömes eUereventuellt bortfaller enligt bestämmelse i 34 kap. BrB, men det måstekonstateras att svaranden har begått gämingen. Att brottet är preskriberatutesluter inte att en skadeståndstalan prövas, och bestämmelsen kan sålunda blitiUämplig också i ett sådant faU. Om emeUertid även skadeståndsanspråket ärpreskriberat, lär domstolen inte gå in på någon prövming i sakfrågan, ochförutsättningar saknas då att tillämpa bestämmelsen. Däremot kan ett yrkandeom tryckningskostnad bifallas, även om ersättningsanspråket ogUlas på den grundatt man låter skadeståndet helt bortfalla, t. ex. med stöd av 2 kap. 3 §skadeståndslagen. Med uttrycket »den som eljest är skadeståndsskyldig medanledning av sådant brott» avses dels den brottsliges arbetsgivare, när denneenligt 3 kap. 1 § och antingen 5 kap. 1 § eller första stycket av förevarandeparagraf är skyldig att utge skadestånd till den kränkte, dels staten eller enkommun i fall då gämingen har begåtts vid utövming av offentlig myndighet ochstaten eller kommunen är skadeståndsskyldig enligt 3 kap. 2 § eUer enligtnämnda lagrum jämfört med första stycket av förevarande paragraf. Det är idessa fall lika Utet som när talan förs mot gärningsmannen själv någonförutsättning för bestämmelsens tillämpning att det framställs anspråk påersättning för lidande enligt första stycket. Bestämmelsen är tilllämpligockså när den kränktes talan avser enbart ersättning för ekonomisk skada. Iövrigt gäller i fråga om förutsättningama för stadgandets tillämpning i nuförevarande faU vad jag har anfört i fråga om de fall då talan förs motgärningsmannen. Som kommittén har anfört krävs det inte för bifall tiU ettyrkande om tryckningskostnad att den kränkte har vunnit upprättelse genom domen.Innebörden av detta uttryck i gällande rätt är f, ö. oklar. Förslaget förutsätteremellertid självfallet att talan i huvudsaken har helt eller delvis vunnitbifall. Uttrycket målsägande har här den innebörd som anges i 20kap, 8 § fjärde stycket RB, Det innebär bl, a. att när brottet består av förtalav avliden yrkande enligt förevarande bestämmelse kan framställas av sådananhörig Kungl Maj:ts proposition nr 1972 575 tUl den avlidne som enligt 5 kap. 5 § andra stycket BrB ärbehörig att väcka åtal. Bestämmelsenger visst utrymme för en diskrelionär prövning från domstolens sida. Dettakommer i lagtexten till uttiyck genom orden »efter omständighetema». Det ärinte nödvändigt att svaranden åläggs att betala kostnad för tryckning av domeni dess helhet, utan domstolen kan på grundval av en lämplighetsprövningbestämma att endast vissa delar av domen skall tryckas på svarandens bekostnad.Det bör påpekas att en begränsning i det hänseendet ju inte på något sättinskränker målsägandens möjligheter att på egen bekostnad ge publicitet åtdomen i övrigt. Tryckningskostnadkan avse domens publicering i en eller flera tidningar. Också i det hänseendethar domstolen en fri prövningsrätt. Med tidning avses inte endast dagstidning.I vissa faU kan det vara påkallat att tryckning sker också i annan periodiskskrift, t. ex. en facktidskrift. I motsats tUl vad som gäller f.n. råder enligtförslaget inte någon begränsning tUl tidning inom orten. Som kommittén haruttalat kan kostnad för tryckning i rikstidning dömas ut, något som kan vara särsldltpåkallat när en ärekränkande beskyllning e, 1. har vunnit spridning irikspressen. Å andra sidan kan det ibland vara lämpligt att domen trycks iflera ortstidningar. Hänvisningen i 6 kap. 3 § SL till »allmän tidning» harfått utgå, eftersom en tryckning i Post- och numera tordesakna praktisk betydelse. Det ärliksom enligt gällande rätt målsägandens sak att sörja för själva tryckningen.En dom varigenom någon med stöd av förevarande bestämmelse åläggs att bekostatryckning av dom medför givetvis ingen förpliktelse för målsäganden attombesörja tryckning och än mindre någon skyldighet för vederbörande tidning attlåta trycka domen. Som nämnts i anslutning till första stycket kan paragrafensättas ur spel genom exklusiv reglering i tryckfrihetsförordningen av ansvaretför innehållet i tryckt skrift, Förevarande paragraf innehåller föreskrift om vad som är ersättningsgiUskada när någon har tillfogats personskada. Den har sin motsvarighet i 6 kap. 2§ SL och i 8 § i skadeståndskommitténs förslag I. 1 6 kap.2 § SL föreskrivs, att i mål om kroppsskada skall under skadeståndet räknasinte endast läkarlön och annan kostnad utan även ersättning för hinder ellerbrist i den skadades näring, för sveda och värk samt för Ijrte eller annatstadigvarande men, om sådant tillfogats honom. Som jag har uttalat i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1.4.3.) skall i enlighet med vadskadeståndskommittén har föreslagit denna bestämmelse tas upp i den nya lagenutan sakliga ändringar. Härvid bör emellertid paragrafen underkastas vissaredaktionella jämkningar i syfte att bättre anpassa den 0.1..0.0. 576 Kungl Maj:ts proposition nr 5 år1972 till modernt språkbruk. Med hänsyn bl, a. till attuttrycket »personskada» eller liknande uttryck förekommer på åtskilliga hållinte bara i den nu föreslagna nya lagen (1 kap, 2 §, 2 kap. 1, 2 och 3 §§ samt3 kap. 1 och 2 §§) utan också i äldre lagstiftning synes det naturligt atttermen kroppsskada i 6 kap. 2 § SL på sätt som också kommittén föreslog ersätts med »personskada». Detta uttryck täcker också fall då någon avlidittill följd av kroppsskada eller sjukdom. Eftersom emellertid frågan om efterlevandesrätt till skadestånd som skall regleras i en särskild bestämmelse (5kap. 4 § departementsförslaget) bör nu förevarande paragraf ges en utformningsom klart anger att den reglerar endast frågan om skadestånd till den som självhar drabbats av personskada. Det är ioch för sig av betydelse att begrepp av typen »personskada» får ett preciseratoch entydigt innehåU, I gällande lagstiftning finns dock inte någon definitionav personskadebegreppet, som har fått sitt innehåll närmare bestämt genomdomstolarnas rättstillämpning. Frånvaron av en definition synes dock inte hagett upphov till olägenheter. Jag anser det därför inte möta hinder attuttrycket personskada används i den nya lagen utan att dess innehåll närmarepreciseras. Jag förutsätter härvid att frågan om den närmare avgränsningen avpersonskadebegreppet och om det eventuella behovet av en mera differentieradterminologi prövas av den nu sittande skadeståndskommittén under dessutredningsarbete avseende ersättning för förlorad arbetsinkomst och för förlustav försörjare. I enlighet med vad jag nu har sagt föreskrivs iförevarande paragraf i departementsförslaget, att i skadestånd till den som hartillfogats personskada inräknas ersättning för läkararvode och annan kostnadtill följd av skadan, för hinder eller förlust i den skadades näring, för svedaoch värk samt tör lyte eller annat stadigvarande men. Fråganvad som är att hänföra till personskada får i enUghet med vad jag har sagtsom avgöras i rättstillämpningen. Det torde i allmänhet vara klartvad som skall förstås med detta uttryck. Jag ansluter mig tillskadeståndskommitténs uppfattning att fall då en person drabbas av en psykiskchock utan att han i övrigt lider men bör jämställas med fall av kroppsskadaoch att i vissa fall ett frihetsberövande kan vara att analogivis jämställa medpersonskada, även om den drabbade inte har tillfogats någon kroppsskada.Personskada föreligger också när någons psykiska hälsa har skadats genomärekränkning e. d. Som kommittén i annat sammanhang har uttalat (Skadestånd II s. 80) kan över huvud taget såväl kroppsUgasom psykiska sjukdomstillstånd vara att räkna till personskada, vare sig de harframkallats med fysiska medel eUer på annat sätt. Förgiftning genom förtäringeller inandning av giftiga ämnen liksom s. k. strålningsskador orsakade genombestrålning från radioaktiva substanser är otvivelaktigt att hänföra tillpersonskada. Kungl Maj:ts proposition nr 1972 577 Också i frågan vad som är ersättningsgiU skada i hithörandefall överensstämmer paragrafen med gällande rätt. Som jag nämnde reglerashär bara den skadades ersättningsrätt. Frågan i vad mån annan än den som självhar drabbats av en personskada kan vara berättigad tiU skadestånd med anledningav skadan regleras såvitt gäller efterlevande tiU den som blivit dödad i 4 § iförevarande kapitel och får i övrigt avgöras med tillämpning av allmännagrundsatser om s. k. tredjemansskador. I det avseendet hänvisar jag tUl vad jagi skilda sammanhang har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 1.1.1.1.,2.1.4.3. och 2.3.6.5. 5.?.5.4. I denna paragraf tas upp bestämmelse om rätt förefterlevande tUl den som blivit dödad att få ersättning för mistat underhåU.Paragrafen motsvarar 6 kap. 4 § SL och har sin motsvarighet i 9 § i skadeståndskommitténsförslag I. Enligt 6 kap. 4 § SL gäller, att om någon som enligtstadgande i lag har rätt tUl underhåll av den som blivit dödad genom dennes frånfäUekommer att sakna erforderligt underhåU, skadestånd skall tUläggas honom eftervad som prövas skäUgt med avseende på den brottsliges tUlgångar och andraomständigheter samt att skadeståndet efter omständighetema kan sättas att utgåpå en gång eller på särskUda tider. I skrivelse tiU Kungl. Maj :t (nr 270)begärde revision av bestämmelserna om efterlevandes rätt tillskadestånd. Skrivelsen överlämnades tUl bUskadeutredningen för attdenna skuUe verkställa den begärda revisionen. Utredningen tog emellertid mte uppnågot utredningsarbete i saken och befriades utredningen fråndetta uppdrag. Skrivelsen har numera överlämnats till skadeståndskommittéför att beaktas under dess utredningsarbete rörande frågan om skadestånd tillefterlevande. Detta arbete pågår aUtjämt. Förslag I innebar att motsvarighet till 6 kap. 4 § SL skiUletas upp i en ny skadeståndslag utan sakliga ändringar. Bestämmelsen i 9 § iförslaget är utformad i enlighet härmed. Den avviker från den nu gällandeföreskriften i ämnet endast i redaktionellt hänseende. Under remissbehandlingen har framförts vissa önskemål omen revision av 6 kap. 4 § SL. Sedan frågan emellertid kommit under utredning iden nu sittande skadeståndskommittén, anser jag att man i avvaktan på resultatetav detta utredningsarbete inte bör vidta några sakliga ändringar i bestämmelsen.Denna bör därför tas upp i den nya skadeståndslagen utan andra ändringar änsådana redaktioneUa justeringar som är nödvändiga i samband med att stadgandetskall tas upp i en allmän skadeståndslag av civillags natur eller som påkallasav behovet att vinna en anpassning till modernt lagspråk. 37 Bihang till protokoll 1972. 1 scunl Nr 5 Maj:ts proposition nr 5 år1972 1 enlighet med det anförda föreskrivs i första punkten avförevarande paragraf, att den som enligt lag har rätt till underhåll av någonsom bUvit dödad skall, om ban till följd av dödsfallet kommer att saknaerforderligt underhåll, av den som är skadeståndsskyldig med anledning avdödsfallet erhålla ersättning efter vad som finnes skäligt med hänsyn tiUdennes ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrrigt. Enligt andrapunkten kan ersättningen bestämmas att utgå på en gång eller på särskildatider. Den nu gällande bestämmelsen i 6 kap. 4 § SL är enligt sinlydelse tUl-lämplig endast när dödsfallet har orsakats genom brott ochinnehåller därför en hänvisning till »den brottsliges» tillgångar. Paragrafentillämpas emellertid analogiskt inom hela den utomobligatoriskaskadeståndsrätten. Den nya bestämmelsen skall ha samma tiUämpningsområde. Dettakommer tiU uttryck genom föreskriften i 1 kap. 1 § departementsförslaget, attskadeståndslagens bestämmelser skall tillämpas, om ej annat är särsldlt föreskriveteller föranleds av avtal eller i övrrigt följer av regler om skadestånd iavtalsförhållanden. I enlighet med det sagda har uttrycket »den brottslige»ersatts med »den skadeståndsskyldige». Att ordet »tillgångar» har ersatts med»ekonomiska förhållanden» är betingat uteslutande av språkliga skäl. Under remissbehandlingen har uttalats önskemål omklarläggande uttalanden rörande bl. a. innebörden av uttrycket »erforderligt underhåU».Jag förutsätter emellertid att alla frågor av det slaget tas upp av skadeståndskommitténunder dess arbete på en saklig revision av bestämmelsen. Eftersom kommitténkan väntas lägga fram sitt betänkande redan innan den nya skadeståndslagenträder i kraft anser jag mig inte ha anledning att nu gå närmare in på frågorom tolkningen eller tillämpningen av förevarande paragraf. 5.7.5.5, 5 § Paragrafen innehåller en bestämmelse om vad som skallersättas vid sakskada. Den saknar motsvarighet i såväl gällande lag somkommittéförslagen. Begreppet sakskada förekommer inte i gällandelagstiftning. I den skadeståndsrättsliga lagstiftningen används i ställettermen »egendomsskada» eller liknande uttryck, I departementsförslaget användssakskada som synonymt med egendomsskada. Gällande lag innehåller inte heller några föreskrifter om vadslags kostnader eller förluster som är ersättningsgilla när någon hartillfogats en sakskada, I rättstUlämpningen har dock utbildats vissa regler idetta hänseende. Härvid har bl. a, fastslagits, att vid sakskada utgårersättning inte bara för det förmögenhetsvärde som går förlorat till följd avatt ett föremål skadas och för direkta utgifter eller kostnader med anledningav skadefallet utan också för sådan förmögenhetsförlust som utgör följdskada i förhållan- Kungl Majtts proposition nr 1972 579 de tUl den primära sakskadan, såsom t. ex, förlust avinkomst av rörelse vid skada på maskiner e, d. Principenatt sådan förmögenhetsförlust som utgör följdskada i förhållande till enprimär fysisk skada är ersättningsgiU har för personskadornas del kommit tilldirekt uttryck i 6 kap, 2 § SL, som i departementsförslaget får sinmotsvarighet i 5 kap, 3 §, har inte tänkt sig att i enskadeståndslag skall tas upp några motsvarande föreskrifter om vad som är ersättningsgUlkostnad eller förlust vid sakskada. Av skäl som jag har anfört i den allmännamotiveringen (avsnitt 2,1,4,9,) har jag emellertid ansett det påkallat attgrundsatsen om ersättning för s, k, följdskada blh lagfäst också försakskadornas vidkommande i samband med att grundläggande skadeståndsregler nutas upp i en skadeståndslag, Lagteknisktbör detta ske genom att i förevarande kapitel och efter mönster av stadgandeti 3 § om personskada tas upp en allmän bestämmelse om vad som är ersättningsgiUkostnad eller förlust vid sakskada. Vid bestämmelsens utformning bör beaktasatt den syftar endast tUl en kodifering av gällande rätt och att bestämmelsenlika litet som dess motsvarighet för personskadomas del skall hindra enfortsatt utveckling i rättstillämpningen av de grundsatser som hittUlsutbildats för bestämmande av sakskadeersätt-ningar. Ett stadgande i ämnet börsålunda utformas så att det inrymmer de poster som f, n, erkänns som ersättningsgillamen inte kan läggas till grund för motsatsslut. En sådan lagtekniköverensstämmer med den som använts såväl i 6 kap, 2 § SL som vid utformningenav motsvarande föreskrift i departementsförslaget, I 6 kap, 2 § SL och i 3 § av förevarande kapitel avdepartementsförslaget nämns särskilt läkarlön resp, läkararvode. Det motsvarasvid sakskada närmast av reparationskostnad, och sådan kostnad bör därförsärskilt nämnas i lagtexten, övriga av skadan dhekt föranledda utgifter bör härlika litet som i personskadeparagrafen specificeras närmare utan kan lämpligenanges helt allmänt såsom annan kostnad till följd av skadan. Att ersättningskall utgå för värdeminskning är av sådan praktisk betydelse att dennaskadeståndspost bör särsldlt omnämnas. Härtill bör fogas den principielltviktiga föreskriften om ersättning för följdskada. Det synes lämpligt attbestämmelsen i denna del utformas i nära överensstämmelse med motsvarandeföreskrift i personskadeparagrafen och sålunda tar sikte på »hinder ellerförlust i näring», 1 enlighet med dessa överväganden föreskrivs i förevarandeparagraf av departementsförslaget att vid sakskada inräknas i skadeståndetutgift för reparation ocb annan kostnad till följd av skadan samt ersättningför värdeminskning och för hinder eller förlust i den skadelidandes näring. Som skadeståndskommittén har anfört är till sakskada atthänföra i första hand genom fysiska medel direkt tillfogad skada på fysiskaföremål, var- Maj:ts proposition nr 5 år1972 med avses såväl lösa saker som fast egendom med tUlbehör.Till lös sak hör i detta sammanhang också pengar och vissa fordringsbevis, framföraUtde som har karaktär av presentationspapper, t. ex. checkar och aktiekuponger.Med skada på fysiskt föremål jämställs förlust av föremålet, även när förlustenär bara tillfällig.