prop · FV03122 · 1972-12-31 00:00:00 — Kungl.Maj.ts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Maj :ts proposition med förslag till lag om ändring i ; givenStockholms slott . Maj:l vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över justiiieärenden, föreslå riksdagenalt bifalla del förslag om vars avlåtande lill föredragande departementschefenhemställt. EnligtVårt nådiga beslul: I propositionen föreslås att bestämmelsen i 16 kap.13 § om straff för djurplågeri utvidgas till atl omfatta inte barauppsåtligt brott ulan också gärning som begås av grov oaktsamhet. Härigenom förordnas,alt 16 kap. 13 § skall ha nedan angivna lydelse. Om någon,genom misshandel,överansträngning eller vanvård eller på annal säll, olillböriigen utsätterdjur för lidande, dömes för d jurplåge-r i till böter eller fängelse . Om nägon uppsåtligen ellerav grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning eller van vård eller påannal sätt, olillböriigen utsätter djur för lidande, dömes för djurplågeritill böter eller fängelse i högsl . Dennalag träder i kraft den . Utdrag av protokollet överjustitieärenden, hållet inför Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådetpå . Närvarande: Statsministern ,ministern för ärendena , statsråden , ,, , , , , , , ,. Chefen för justiliedeparlementel,statsrådet , anmäler efler gemensam beredning med statsrådets övrigaledamöter fråga om ändring i bestämmelserom djurplågeri ochanför. Om någon, genom misshandel,överansträngning eller vanvård eller på annal sätt, otillbörligen utsätter djurför lidande, dömes for djurplågeri till böter eller fängelse i högsl två år.Denna bestämmelse finns i 16 kap. 13 § (BrB). För straffbarhelkrävs enligt en allmän regel i 1 kap. 2 § första stycket BrB all gärningenbegås uppsåtligen. I har del under .senareår i motioner och enkla frågor påtalats alt djurplågeriparagrafen intetillämpas effektivt beroende framför allt på svårigheter alt bevisa allgärningsmannen haft uppsåt atl tillfoga djuret lidande. Vid riksdaguttalade tredje lagutskottet i sill av godkända utlåtande (3LU1970:15) atl skäl förelåg att undersöka möjligheterna atl utvidgalagstiftningen om djurplågeri till att avse även vårdslösa handlingar. Fråganbehandlades också vid riksdag, då jordbruksutskottet (JoU 1971:15)anförde all en prövning av frågan om uppsåtet vid djurplågeri torde komma tillstånd i samband med översyn av 16 kap. 13 § BrB. Inom justiliedeparlementel har ijuli 1972 upprättats en promemoria (Ds Ju 1972:21) om straff för djurplågeri. Ipromemorian föreslås all djurplågeriparagrafen utvidgas lill all omfatta ävengärningar som begås av grov oaktsamhet. Straffskalan föreslås bli oförändrad. Efler remiss har yttranden överdepartementspromemorian avgetts av riksåklagaren (), ,, lanlbruksstyrelsen, länsstyrelserna i , ,, och . Föreningarna Sverigeslingsrällsdomare, statsåklagare, polismästare och åklagare. brukarnas riksförbund, . RÅ har bifogat yttranden fränlänsåklagarna i , och . redogörelser för gällande svensk, dansk, finsk och norsk rätt och förfrågans tidigare behandling. I en av bilagorna till promemorian redovisas någradomstolsavgöranden i mål om ansvar för djurplågeri. Del i promemorian framlagdaförslaget lill ändrad lydelse av 16 kap. 13 § BrB finns i bilaga 4 tillpromemorian. Departementspromemorian torde fåfogas vid statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga. 3.1 Allmänna synpunkter på förslaget Promemorians förslag all utvidgastraffansvaret för djurplågeri lill alt omfatta också gärningar som har begåttsav grov oaktsamhet tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtligaremissinstanser utom Föreningen . Några remissinstanserföreslår en ylleriigare utvidgning av kriminaliseringen. Därjämte framställs ien del remissyttranden erinringar mol vissa enskildheter i förslaget. RÅ anser alt införandel av eltoaktsamhetsbroll avseende djurplågeri är ägnat atl åtminstone på längre siktminska antalet fall i vilka djur olillböriigen åsamkas lidande. uttalar atl förslaget synes i och för sig väl ägnat att ökamöjligheterna atl beivra l.ex. underlåtenhet all vårda eller all behandlasjuka eller skadade djur. hälsar förslaget medtillfredsställelse och anser all del öppnar möjlighet lill en säkrare och meradifferentierad bedömning av frågor om åtal och straff för djurplågeri. Fleraremissinstanser framhåller alt förslaget lorde leda till ell bättre djurskydd. Föreningen ullalaratt kriminalisering eller utvidgning av del kriminaliserade området börtillgripas först när andra sanktioner än brottspåföljd framstår som klartotillräckliga. Kravet på restriktivitet är särskill framträdande då del gällerkriminalisering av oaktsamhelshandlingar inom den allmänna straffrättensområde. Föreningen ifrågasätter därför om ändringsförslaget i promemorian börgenomföras. 3.2 Graden av oaktsamhet Förslaget atl straffbestämmelsenskall omfatta endasl sådan oaktsamhet som är atl bedöma som grov har iallmänhet godtagils av remissinstanserna. Sålunda biträder RA den ipromemorian intagna ståndpunkten angående avgränsningen lill fall av grovoaktsamhet. All kravet på grov oaktsamhet är en väl motiverad begränsning avdel straffbara området och utgör en lämplig avvägning framhålls uttryckligenockså av flera andra remissinstanser, bl.a. , länsåklagarna iJönköpings och . Några remissinstanser anseremellertid att en utvidgning av del straffbara området till grov oaktsamhettroligen endasl kommer alt få en begränsad effekt. Föreningen förmodar all ändringen inle kan antas få nämnvärd praktiskbelydelse. Föreningen framhåller som sin uppfattning att i fråga om kanskeflertalet av de i promemorian särskilt redovisade exemplen del synestvivelaktigt om fällande dom kunnat påräknas även om den föreslagnautvidgningen av straffbestämmelsen hade varil genomförd. Föreningen anför atl man genom att utvidga del kriminaliserade området tillalt omfatta också vissa former av oaktsamt djurplågeri troligen uppnår endaslmyckel marginella effekter och att vinslen av den föreslagna reformen därförframstår som tvivelaktig. Man slipper visserligen den svårighet som ligger ialt styrka förhandenvaron av uppsåt hos gärningsmannen men drar påsig den inle mindre grannlaga uppgiften all fastställa gränsen mellan vanligoch grov oaktsamhet. Föreningen om inle risk finns all den föreslagna utvidgningen av delstraffbara området blir mindre än man från början avsett och om inte därföräven sådan oaktsamhet som ej är grov bör kunna bestraffas. Enligt föreningenborde del straffbara området kunna konstrueras på sätt som skett i l.ex. I §lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. anserall inte bara grov oaktsamhet utan varje form av oförsvarlig behandling av djurborde medföra straff enligt djurplågeriparagrafen. Om inle varje form avoaktsamhet straffbeläggs finns del enligt kennelklubben risk för all man inleuppnår den åsyftade effekten, nämligen ell bättre djurskydd. Elt närmare klarläggandebeträffande frågan om gränsdragningen mellan grov oaktsamhet och sådanoaktsamhet som faller utanför del straffbara området önskas avlantbruksstyrelsen. , veterinärförbund.Svenska jägareförbundet och . Graden ochvaraktigheten av ell djurs lidande är svårbedömda förhållanden som inle börläggas lill grund för en sådan gränsdragning, anser lanlbruksstyrelsen ochvelerinärförbundel. Prop.1972;122 6 lanlbruksstyrelsen bör del räcka med förutom all övrigarekvisil är uppfyllda all ell lidande har förekommit. Likaså finner velerinärförbundeldet felaktigt atl antalet djur som orsakats lidande skall nämnvärt påverkabedömningen huruvida en visad oaktsamhet skall betecknas som grov.Lantbrukarnas riksförbund önskar etl närmare klarläggande av ändringsförslagelskonsekvenser för exempelvis animalieproduktionen, häslsporten, jakt, innehavareav sällskapsdjur etc. Förbundet anser det ytterst angelägel all den teknik somanvänds inom jordbrukels animalieproduktion fyller alla krav som kan ställasfrån djurskyddssynpunkt, något som även torde vara en förutsättning för att manpä lång sikt skall kunna uppnå ell gott produktionsresultat. bör ny teknik på detta område inle inlroduceras förrän den harblivit prövad från nu berörd synpunkt. De fiesla remissinstanser somuttalat sig i denna fråga instämmer i promemorians förslag. Sålunda godlar RAde i promemorian gjorda övervägandena angående straffskalan. Länsåklagaren iSkaraborgs län finner promemorians motiveringar för en gemensam slraffskalaövertygande. Också har uppfattningenatl en ändring av straffsatserna inle är behövlig. Enligt bör, om del anses nödvändigl all kriminalisera också oaktsamtdjurplågeri, i vart fall en särskild slraffskala införas för sådant brott. Engemensam slraffskala för uppsåtlig och oaktsam brottslighet sägs nämligenutgöra undanlag från de grundläggande principema i . Föreningenhar svårl att tänka sig alt någon domstol kan finna anledning all döma ul högrestraff än l.ex. fängelse för oaktsamt djurplågeri hurkvalificerad oakl-samhetenänär. 3.4 Uttrycket'otillbörligen' Enligt gällande lydelse avdjurplågeriparagrafen krävs för straffbarhel alt djur 'otillbörligen' harutsatts för lidande. Några remissinstanser anser all delta rekvisil bör ulgå urlagtexten. Sålunda menar all 'otillbörligen' intefyller någon funktion i lagtexten ulan tvärtom inbjuder lill subjektivatolkningar i samband med åtal och straffmätning. Föreställningen att djur undervissa omständigheter 'lill-böriigen' skulle kunna tillfogas lidande bör enligtföreningens uppfattning principiellt inte accepteras. De fall där del kantänkas vara nödvändigl all utsätta djur för lidande, exempelvis för all räddaeget, djurels eller andras liv, lorde vara så få alt en rättvis bedömningskulle kunna säkerställas genom uttryckliga undantagsbestämmelser. Också anser att 'otillbörligen' bör utgå ur lagtexten. En annan uppfattning har FöreningenSveriges statsåklagare, som anser atl del bästa sättet atl materiellt kommalill rätta med missförhållandena på djurplågeriområdel sannolikt är atl se lillatl begreppet 'otillbörligen' får elt annal innehåll än del har . För dellabehövs enligt föreningen ingen lagändring, ulan del lorde vara tillräckligt meden mera noggrann tillämpning av djurskyddslagen och andra bestämmelser om hurdjur skall behandlas. Problemet är enligt föreningens uppfattning sålunda meraen tillsynsfråga än en lagstiftningsfråga. tar i sittyttrande upp frågan om konkurrens mellan djurplågeriparagrafen i dessföreslagna lydelse och vissa bestämmelser i jaktlagstiftningen. Förbundet erinrar om atl del enligt24 § 2 mom jaktstadgan (1938:279) åligger den som kolliderat med älg, hjorteller rådjur all underrätta närmaste polismyndighet. Sammanstötningarmed slörre tamdjur eller hundar bör enligt förbundels uppfattning föranledamolsvarande rapportering. 1 de fall djur påköres och föraren underlåter atlvidta någon åtgärd i anledning därav, anser förbundet atl föraren i de falldjuret inte dött bör kunna åtalas för brott motdjurplågeriparagrafen i dess föreslagna lydelse. Enligt 32 § 4 mom. jaktstadganbestraffas den som underlåter alt lämna underrättelse om alt han kolliderat medälg, hjort eller rådjur med böter, om gärningen inle är belagd med straff ilagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Förbundet föreslår, all 32 §4 mom. jaktstadgan kompletteras på sådant sätt all del klart framgår altunderlåtenhet att fullgöra rapportering enligt 24 § 2 mom. jaktstadganalternativt även kan straffas enligt 16 kap. 13 § . Förbundet finner atl även andraföljdändringar i jaklförfattningarna bör övervägas, om den föreslagna ändringeni 16 kap. 13 § genomföres. Enligt 3 § jaktstadgan får jakt ejbedrivas så, alt villebrådet onödigtvis tillfogas lidande; har villebråd såralseller skadats, är den jagande skyldig att ulan dröjsmål vidtaga de åtgärder sombehövs för atl djuret skall kunna uppspåras och avlivas. I 29 § 1 mom.jaktstadgan sägs atl den som bryter mol 3 § samma stadga dömes till böter, omgärningen ej är belagd med straff i . Hänvisningen lillbrottsbalken avser djurplågeriparagrafen. Del subjektiva rekvisilel enligtnämnda bestämmelser i jaktstadgan anses vara oaktsamhet, som ej är ursäktlig.Etl visst utrymme för felbedömning, ouppmärksamhel osv. I praktiken lorde därför den oaktsamhet som krävs för straffbarhelenligt jaktstadgan närma sig den svårhetsgrad som brukar beleck- nas som grov. De nu nämnda bestämmelserna i jaktstadganskall jämföras med 16 § och 33 § första stycket lagen (1938:274) om rätt tilljakt. Har någon vid lovlig jakt sårat älg, hjort eller rådjur och har djurettagit sin tillflykt lill annans jaktområde, är den jagande pliktig atlskyndsamt lämna underrättelse om detta förhållande lill jakträttsinnehavareneller den som innehar marken eller någon av deras folk. Försummelse altfullgöra underrättelseplikten straffas med dagsböter. Försummad underrättelsepliktkan straffas endast om uppsåt föreligger, om inte försummelsen också ulgörförseelse mol 3 § andra punkten jaktstadgan, något som enligt förbundet kanantas vara förhållandevis vanligt. atl framställa någol bestämtyrkande ifrågasätter förbundet om del efler ändring av 16 kap. 13 §brottsbalken enligt promemorieförslagel är meningsfullt all ha kvarstraffsanktionen i 29 § 1 mom. jaktstadgan, såvitt avser föreskriften i 3 §försia punkten samma stadga. Oaklsamhels-rekvisiten enligt de bådastraffbestämmelserna kommer all ligga varandra myckel nära. Någon påtaglig skillnadmellan ullrycken 'onödigtvis' och 'otillbörligen' lorde knappast finnas. Om i29 § 1 mom. jaktstadgan vad beträffar jaktens bedrivande endast hänvisas till16 kap. 13 § åstadkommer man också att alla djur likställs iförevarande hänseenden. Förbundet anmärker i delta sammanhang atl dödande avhund enligt 22 § jaktlagen och av kall enligt 23 § samma lag ej är jakt, varfördel i dessa fall endasl kan bli fråga om straff enligt djurplågeriparagrafen.Belräffande förseelse mot 3 § andra punkten jaktstadgan anser förbundetslutligen alt den nuvarande straffbestämmelsen bör kvarstå. En bestämmelse om straff fördjurplågeri har funnits i svensk rätt , då bötesstraff infördesför den som visade uppenbar grymhet mot husdjur. Sedermera skärptesbestämmelsen dels genom alt fängelse infördes i straffskalan och dels genom alltillämpningsområdet utvidgades till atl avse alla slags djur. Den nu gällande straffbestämmelsenom djurplågeri finns i 16 kap. 13 § BrB och avser den som olillböriigenutsätter djur för lidande, genom misshandel, överansträngning, vanvård eller påannat sätt. Straffet är böter eller fängelse i högsl . Av intresse fördjurplågeriparagrafens tillämpningsområde är den allmänna regeln i I kap. 2 §försia stycket BrB om krav på uppsåt hos gärningsmannen. Enligt denna regelskall gärning som beskrivs i BrB anses som brott endasl om den begåsuppsåtiigen, om inte annat sägs. Eftersom 16 kap. 13 § BrB inte anger attoaktsamhet är straffbar, kan gärning som objektivt sett innebär djurplågeri men som skett avoaktsamhet f.n. inte bestraffas. Kravet på uppsåt innebär i fråga omdjurplågeri i princip alt gärningsmannen skall ha insett att djuret åsamkadeslidande. I rättstillämpningen skiljer man mellan tre uppsåtsformer. Vilken somhelst av dessa tre former av uppsåt är tillräcklig för straffbarhel. Uppsåt altutsätta etl djur för lidande föreligger givetvis främst när lidandel är deneffekt som gärningsmannen vill åstadkomma eller när del ulgör ell genomgångsledtill del mål han önskar uppnå (direkl uppsåt). Vidare anses uppsåtskraveluppfyllt, när djurets lidande visserligen inte är någol som gärningsmannen villåstadkomma men, enligt vad han förslår, är en nödvändig följd av hans handling(indirekt uppsåt). Slutligen anses uppsåt föreligga, när gärningsmannen inseralt djuret löper risk alt tillfogas lidande genom hans handlande och det medvisshet kan sägas att han inle skulle ha handlat annorlunda ens om han varilsäker på att djuret skulle komma att lida (evenluelll uppsåt). Djurplågeriparagrafen har undersenare år krUiserals framför allt under hänvisning till alt uppsåtskravelställt åklagare och domstolar inför stora svårigheter när del gällt attåsiadkomma och bedöma bevisning om atl gärningsmannen insett alt han åsamkatdjur lidande. Delta har ansetts medföra atl bestämmelsen inle har kunnattillämpas på elt effektivt och tillfredsställande sätt. Kritik av sådaninnebörd har framförts bl.a. i motioner och enkla frågor i . vid riksdag och jordbruksutskottet vid riksdaghar med anledning härav uttalat sig for en översyn av djurplågeriparagrafen,innefattande frågan om en utvidgning av dess tillämpningsområde lill att avseockså vårdslösa handlingar. Dessa utskoltsutiåtanden har godkänts av . Inom harsedermera upprättats en promemoria (Ds Ju 1972:21) om straff för djurplågeri.Promemorian har fogats till detta protokoll som bilaga. I promemorian föreslåsall djurplågeriparagrafens tillämpningsområde utvidgas till att omfatta ocksågärning som begås av grov oaktsamhet. 1 övrigt förordas inga ändringar iparagrafen. Förslaget innebär därför bl.a. att del inte skall finnas någonsärskild straff skala för oaktsamhelshandlingar. Vid remissbehandlingen avpromemorian har förslaget att utvidga straffansvaret för djurplågeri till grovoaktsamhet godlagUs av praktiskt laget samlliga remissinstanser. Den allmännauppfattningen är att den föreslagna lagändringen är ägnad all förbättradjurskyddet genom alt möjlighelerna all ingripa mol bl.a. försumliga djurägareökar. Några remissinstanser ifrågasätter dock om lagändringen är tillräckligtlångt gående för alt en sådan effekt skall kunna uppnås och föreslår därför enytterligare utvidgning av det straffbara området, så att även lindrigare formerav oaktsamhet skall kunna bestraffas. Bestämmelsen om straff fördjurplågeri har, som jag nämnde och som närmare belyses idepartementspromemorian, skärpts genom straff höj ningar ochutvidgning av tillämpningsområdet. Syftet härmed har givelvis varit alt skapaförutsättningar för ell alll bättre djurskydd genom att öka möjligheterna allingripa mol missförhållanden på della område. Den nu föreslagna lagändringenulgör ytterligare etl sleg i denna rikining. Remissutfallet visar alt förslagethar ett starkt stöd i den allmänna uppfattningen hos myndigheter ochorganisationer som befattar sig med djurskyddsfrågor. För min del anser jag i likhet medflertalet remissinstanser alt en utvidgning av straffansvaret till fall av grovoaktsamhet är nödvändig för all komma lill rätta med vissa missförhållandeninom djurskyddsområdet. En utvidgning av straffansvaret för djurplågeri böremellertid inte göras mera omfattande än som framstår som oundgängligenpåkallat. Man bör sålunda enligt min uppfattning fortlöpande söka åstadkommabättre förhållanden för djuren snarare genom ökad upplysning och förbättradeföreskrifter än genom en vittgående kriminalisering. Jag kan därför intebiträda de förslag som har förts fram av några remissinstanser om alt utvidgastraffansvaret också till lindrigare former av oaktsamhet. Jag är emellertid angelägen om atlframhålla alt begreppet grov oaktsamhet inte bör tolkas alltför snävt. Denuppfattning som kommer lill ullryck i t.ex. Föreningen yttrande kan jag således inle dela. Del synsätt somframträder där innebär en enligt min mening alltför slor restriktivitet vidgränsdragningen mellan grov och annan oaktsamhet. Några allmängiltiga kriterierpå grov oaktsamhet vid djurplågeri kan visserligen inle anges. Jag villemellertid här beröra några omständigheter som enligt min mening bör beaktasvid den bedömning som i varje särskill fall måsle ske vid avgörande av fråganom grov oaktsamhet skall anses föreligga. För straffbarhet krävs enligtdjurplågeriparagrafens ordalydelse alt djur har utsatts för lidande. Däremoi ärdel i och för sig ulan betydelse på vad sätt gärningsmannen har framkallatlidandet. Jag bortser i detta sammanhang från kravet atl gärningen skall haskett 'otillbörligen', vilkel begrepp jag skall återkomma lill i det följande.Del är således tillräckligt för ansvar atl elt lidande faktiskt har tillfogalsdjuret. Lagtexten innehåller ingen närmare bestämning av 'lidande'.Användningen av delta ord lorde emellertid få anses utmärka atl den plåga somdjuret utsatts för har haft en inte blott obetydlig intensitet och varaktighet.Någon ytterligare gradering av lidandel eller bedömning av dess varaktighetbehöver inle företas för alt avgöra om rekvisitet lidande skall anses uppfyllt.Den föreslagna lagändringen är inte avsedd alt innebära någon ändringhärvidlag. Grov oaktsamhet kan således länkas föreUgga även om djurets lidandehar varit varken höggradigt eller långvarigt. Inte heller bör avgörande viktfästas vid om lidandel har drabbat flera eller endast ell djur.Givetvis kan inle bara större djurbesättningar ulan även enstaka djur bliutsatta för vanvård och andra försummelser i sådan grad eller under sådanaförhållanden alt grov oaktsamhet måsle anses föreligga. Jag instämmer således ide synpunkter som i dessa avseenden framförts i lanlbruksstyrelsens ochvelerinärför-bundels yttranden. redovisade principiellasynpunkter hindrar enligt min mening inte all del i vissa fall kan finnas skälall beakta ifrågavarande faktorer vid bedömningen av om grov oaktsamhetföreligger. Det kan l.ex. framstå som uppenbart all grov oaktsamhet föreliggernär etl djur till följd av vanvård eller annan försummelse har utsatts försådant lidande genom skada eller sjukdom att del dött eller måst nödslaklas.Och även om en vårdslös behandling inle har fåll så svåra följder kan den åandra sidan ha drabbat ell så slort antal djur under en så relalivl lång tidall handlingssättet därigenom framstår som grovt oaktsamt. Alt alltid krävautredning om graden av lidandet och om deltas varaktighet i oaktsamhelsfall äremellertid inle avselt. lar isill remissyttrande upp frågan om lagändringens inverkan på bl.a. jordbruketsanimalieproduktion. Jag vill gärna instämma i förbundels uttalande alt nyteknik på della område inte bör införas utan att den har blivit prövad frändjurskyddssynpunkt. Enligt min uppfattning bör den föreslagna lagändringen göradet möjligt atl i slörre utsträckning än f.n. ingripa mot missförhållanden pådetta område inle bara när djur har utsatts för lidande som följd av altutfärdade föreskrifter har åsidosatts utan också vid användning av oprövadteknik som orsakar lidande. Vad beträffar den föreslagnalagändringens inverkan på andra områden av djurhållning torde lill en börjankunna konstateras atl straffrättsliga ingripanden bör kunna göras i störreutsträckning än t.ex. när djur har förorsakals lidande genom alt deallmänna bestämmelserna i djurskyddslagen eller lill denna anslutandeförfattningar har åsidosatts. Slörre krav bör därvid kunna ställas pä den somyrkesmässigt eller eljesl mera varaktigt handhar djur. Därmed är dock inte sagtall den som är okunnig eller ovan att sköta djur inle skulle kunna straffasenligt djurplågeriparagrafen i dess föreslagna vidgade lydelse. Del bör istället kunna krävas att den som är okunnig om djurskötsel eller ovan althandha djur inte försätter sig i situationer som han, enligt vad han börförslå, inte har förutsättningar att bemästra ulan risk för all tillfoga djurlidande. Detla äger exempelvis tillämpning när någon utsätter djur för lidandegenom all söka avliva del på oskickligt sätt. Vidare bör framhållas atldjurplågeriparagrafen är tillämplig och all straff för djurplågeri som skett avgrov oaktsamhet kan komma i fråga även om särskilda djurskyddsföreskrifter intehar åsidosatts. I sådana fall får i stället handlingssättet hos erfarna och omdömesgilla personer tas till utgångspunkt vidbedömningen av frågan om straffbar oaktsamhet skall anses föreligga. I fråga om straffskalan godtar jagde överväganden som gjorts i departementspromemorian och som biträtts av bl.a.RÅ. Någon särskild straffskala för fall av grov oaktsamhet finner jag såledesinte påkallad. Några remissinstanser har framförtönskemålet alt uttrycket 'otillbörligen ' bör ulgå ur lagtexten.