prop · FV0338 · 1972-12-31 00:00:00 — Reglerna om tankarrangemang ochtankstorleksbegränsningar i tankfartyg är av teknisk natur, framhåller verket,och lämpar sig därför inte för reglering i lag. Lagen bör bemyndiga Kungl.Maj:t eller myndighet som Kimgl. Maj:t utser att meddela föreskrifter. I likhetmed vad som gäller enhgt lagstiftningen om säkerheten på fartyg börsjöfartsverket meddela föreskrifterna. Lagen bör föreskriva krav på certifikatför tankfartyg och rätt att a-wisa utländska fartyg som saknar certifikat.Straffbestämmelse bör ges för överträdelse av föreskrift om tankstorlek ellertankarrangemang och av föreskrift om certifikat. Lagändringen bör sättas ikraft möjligt efter riksdagsbehandlingen av lagförslaget. Remissinstansernatillstyrker i huvudsak lagförslagen eller lämnar dem utan erinran. Omdet inte är möjligt att åstadkomma ett internationellt beslut om att 1962 årssärskilda förbud mot utsläpp för större fartyg återinförs tillsammans med 1969års ändringar, innan dessa träder i kraft, bör motsvarande svenska bestämmelseändå behållas, anser oljeskyddsunionen. Isitt yttrande över förslaget tUl lagstiftning med anledning av 1969 årskonventionsändringar anför , att i likhet medUSA bör överväga att påskynda tUlämpningen av de nya reglerna genom att ändraden nationella lagstiftningen så snart har ratificeratkonventionsändringarna. 1972: 38 31 Remissinstansernasövriga synpunkter på utformningen av lagreglerna redovisar jag i speciahnotiveringen. Mottagningsstationer,skärpt kontroll och påföljder . Imotioner tiU riksdag (I: 420 och II: 528)hemställdes att hos Kungl. Mäj:t skuUe begära förslag om sådanändring av straffbestämmelsema lag, att straffmaximum höjs från fängelsei högst tUl fängelse i högst . Motionärerna hemställde ocksåatt hos Kungl. Maj:t skulle anhålla om utredning av föratsättningamaför att införa en bestämmelse om att fartygsbefäl, som åsidosätter förbudet motoljeutsläpp, skall kunna mista sin behörighet till tjänst på fartyg. Ianledning av motionema understirök (3LU 1968: 49, rskr 1968: 233)angelägenheten av att man möjligt kommer till rätta med det avmotionärerna aktualiserade problemet att förbättra efterlevnaden av 1956 årslag. fann emellertid att i första hand åtgärder bör vidtas somsyftar till att anordna och förbättra mottagningsstationer för oljerester ochdär ge fartygen tillfredsställande service och vidare att införa skärptkontroU. Om resultatet av dessa åtgärder inte inom skälig tid skulle visa sigtillräckliga bör det dels övervägas att skärpa påföljderna i den riktningmotionärerna anfört, dels utredas möjligheterna att vidta vissa avriksåklagaren i remissyttrande över motionema anvisade åtgärder av ekonomiskoch försäkringsmässig natur. Vidare hänvisade till att fråganhuruvida befäl skall kunna mista sin behörighet till tjänst på fartyg på grundav att han har åsidosatt förbud mot oljeutsläpp skulle tas upp inom IMCO. Ivissa remissyttranden över förslag till ändringar i 1956 årslag i anledning av konventionsändringar och över verkets förslag tUlinförande av bestämmelse som öppnar möjlighet att meddela förbud ellerföreläggande för att begränsa eller hindra oljeutsläpp har frågorna ommottagningsstationer, skärpt kontroll och därtill anknutna problem berörts. Rederiföreningenför mindre fartyg påpekar vikten av att man genom mottagningsanordningar ihamnama sörjer för att fartygen på ett enkelt, snabbt och bUligt sätt skallkunna bli av med oljerester och oljeförorenat barlastvatten. Enligt är reglema om förbud mot vattenförorening svåra attfölja på grund av brister i mottagningsförhållandena i ett flertal svenskahamnar. För att i möjligaste mån eliminera riskerna för oljeutsläpp måste man iförsta hand ålägga hamn-förvaltningama att håUa betydhgt effektivareanordningar för mottagning av oljehaltigt vatten och oljerester från fartyg.Fartyg måste lätt och till skälig kostnad kunna lämna oljerester i hamnama.Stockholms Prop.1972: 38 32 handelskammaremenar att det allmänna bör underlätta de praktiska svårigheterna förrederierna. Det kan inte vara realistiskt att räkna med en omfattandeefterlevnad av ändringarna i konventionen om inte mot-tagningsmöjhghetema blirsådana, att mottagning av olja kan ske effektivt och till rimlig kostnad.Kommerskollegium delar handelskammarens synpunkter. erinrar om att både tankrengöringssta-tioner med tillräcklig kapacitetoch stationer för mottagning av barlastvatten som har förorenats av kemikaliersaknas i . Enligt är det nödvändigt atten tankrengöringsanläggning kommer tiU stånd inom . Iflera remissyttranden ägnas uppmärksamhet åt svårigheterna att identifierafartyg som släppt ut olja och i anslutning därtill påföljdsfrågor ochkontrollfrågor i övrigt. Det är en utbredd uppfattning att alla kontrollmöjligheterbör tillvaratas. Flera remissinstanser önskar också skärpta påföljder. Generaltullstyrelsenframhåller att nya tekniska hjälpmedel är under utveckling och att effektivareövervaknings- och identifieringsmetoder sannolikt kommer att finnas inom enrelativt snar famtid. uttalar sig för ett vidare ansvar förbefälhavaren och anför i sammanhanget att den nuvarande bestämmelsen (7 §tredje stycket lag) om att fartygets redare kan dömas till ansvar omutsläpp av olja skett med hans vetskap och vilja saknar praktisk betydelse.Rikspolisstyrelsen berör även svårigheterna att med säkerhet fastställaorsaken till oljeutsläpp och att avgöra vem som är ansvarig för utsläppet.General-tullstyrelsen, som delar uppfattning om ett vidareansvar för befälhavaren, anför att ansvarsbestämmelserna tolkas så snävt attendast den som direkt har orsakat ett oljeutsläpp åtalas och döms. Oljeskyddsunionen anserdet vara en vinst att konventionsändringar ger klarare bestämmelserom oljedagboken. Unionen uttalar i sammanhanget att det också behövs mycketeffektivare övervakning och beivrande av underlåtenhet att föra oljedagbok ochbrister i bokens förande. Enligt unionens uppfattning saknar åtskilliga fartygoljedagbok eller har ytterst bristfälliga anteckningar i boken. Unionen uttalarsig för stränga och kännbara straffpåföljder vid underlåtenhet att föra oljedagbokoch för falska och vilseledande anteckningar däri. Befogenhetför myndighet att meddela förbud eller föreläggande Iskrivelse föreslog , som förut nämnts, att i1956 års lag införs regler om befogenhet för tillsynsmyndighet att meddelaförbud eller föreläggande som är nödvändigt för att Prop.1972: 38 33 hindraotiUåtet utsläpp av olja från fartyg. I detta avsnitt redovisas verketsallmänna överväganden i ämnet. De konkreta åtgärder i fråga om beslut ellerföreläggande som verket föreslår och remissinstansernas inställning därtiUkommer att redovisas i specialmotiveringen (1114 §§). Sjöfartsverketframhåller att, om löskommen olja alls kan bekämpas, kostnadema forbekämpningen ofta blir mycket stora även om omfattningen av oljeutflödetframstår som ringa. Med hänsyn härtill och till den alltmer ökande oljetrafikeni svenska farvatten framstår det som särskilt angeläget att söka hindraförorening av vatten och kuster genom olja. Isvenska farvatten härrör .oljeföroreningar tUl sjöss huvudsakligen från fartygfrån vUka olja eller oljehaltig blandning släpps ut avsiktligt eUer kommer löspå grund av olyckshändelse. Sjöolyckormed tankfartyg, som får oljetankar uppslitna, framstår som det allvarligastemiljöhotet. Som ett led i strävandena att minska riskerna förfartygskollisioner ingår åtgärder att förbättra farlederna ochderas säkerhetsanordningar, att åstadkomma säkrare sjömätningar och bättresjökort med bl. a. tungtrafikkorridorer utmärkta, att verka för att tankfartyganlitar lots även utom lotsningsområdena och att ge särskilda trafikregler förtankfartygs färd i svårnavigabla farvatten. Vidare har skyldighet införts förvissa oljefartyg att anlita lots i vissa farvatten. Betydelsefulltför att förebygga att olja kommer lös är vidare arbetet inom IMCO påintemationella överenskommelser om fartygs konstruktion och utrustning ochsättet att använda både fartyget och utrustningen. Utbildningen av deombordanställda och bemanningen av tankfartyg med kvalificerat befäl är ocksåviktig. Behovhar nu uppkommit av möjlighet att meddela föreläggande eller förbud som ärnödvändigt för att hindra uttömning eller utsläpp av olja från fartyg. Behovetbelyses av med några exempel och kommentarer i anslutning tUldem. Vidett tillfälle bogserades skadade fartygsdelar från ett förlist tankfartyggenom med oljeskador som följd. Åtgärder motvattenförorening hade bort vidtas före bogseringen. Förebyggande åtgärder kanockså behöva vidtas mot fartyg som t. ex. på grund av skada läcker olja närfartyget kommer in i hamn eUer redan när det går mot hamn. I fråga om fartygmed skrovskada eller nedsatt manöverförmåga kan en lämplig åtgärd vara attföreskriva biträde av lots eller assistans av bogserbåtar. Påett utländskt fartyg iakttogs stora mängder beständig brännolja imaskinriunmets länsgropar. Oljan kom dit på grund av bl. a. läckor ibränslesystemet. DriftförhåUandena ombord gjorde det nödvändigt att groparnalänsades med jämna mellanram. Befälhavaren följde inte uppmaningar attavlägsna oljan genom att låta tömma den i en tankbil 1972: 38 34 medanfartyget låg i hamn. Det fanns därför sannolika skäl att misstänka att utsläppskuUe komma att ske mom vattenområde där utsläpp var förbjudet. Liknandeomständigheter har iakttagits på andra fartyg. Uttalande av omlämphg åtgärd i fall som det nu angivna återges i specialmotiveringen. Påett svenskt fartyg iakttogs oljeblandat vatten i länsgroparna.Läns-vatteorenaren var ansluten tiU länspiunpen, men den förbindande rörledningenvar stadigvarande tUlsluten. Vattenrenaren hade därför sannolikt ej använts.Vid bunkring av ett annat fartyg hade en rörända, som ej skuUe användas,försetts med en tiUslutningsanordning som emellertid stod öppen. När oljasläpptes in i röret, strömmade den ut på fartyget och vidare ned i vattnet. Iett annat fall var bultarna till tUlslutnings-anordningen inte åtdragna medpåföljd att olja rann ut. I flera fall har oljeutsläpp berott på att ventilerhar ställts fel. Oljeutsläpp av denna typ kan imdvikas om handhavandet avutrastningen övervakas och om försiktighetsåtgärder vidtas, t. ex. attavloppsöppningar från fartygsdäcket sluts tiU. Kännedom om de åtgärder som börvidtas ingår i det yrkeskunnande som bör finnas ombord. hargett ut en handledning om åtgärder tiU förebyggande av vattenförorening genomolja från fartyg. Handledningen behandlar frågor om tillsyn av installationerm. m. ombord, åtgärder vid bunkring, lastning och lossning av petroleumprodukter,barlastning, åtgärder under resa samt hantering av oljerester ocholjeförorenat vatten. En förrättningsman bör ha möjlighet att ge föreläggandeom nödvändiga försiktighetsåtgärder. Vidolyckor kan det vara av stor betydelse att åtgärder sätts in snabbt, t. ex.länsning av en skadad oljetank. Det har förekommit att åtgärder har blivitfördröjda på grund av bl. a. långdragna förhandlingar mellan det skadadefartygets ägare och bärgare. I sådana situationer bör myndighet kunna åläggasnabba åtgärder som är skäliga. Ivissa fall kan det, som berörts, vara nödvändigt att åtgärder för atthindra utflöde av olja vidtas utan dröjsmål. Ätgärdema bör därför kunna utförassom tvångsverkstäUelse. Risken att fartyget vid utebliven åtgärd håUs kvartorde ej vara tiUräckligt påtryckningsmedel i de fall då särskild skyndsamhetär nödvändig. Kostnaderna för verkställandet bör läggas på redaren eUer den somi redarens ställe brakar fartyget. Defrågor som kan komma upp till bedömning i fall som avses är huvudsakligen avfartygsteknisk och navigatorisk art, dvs. frågor i vilka harsärskild sakkunskap. Uppgiften att meddela föreläggande och förbud bör, iöverensstämmelse med tidigare meddelade tUlsynsuppdrag lag,anförtros tillsynsmyndighet enligt lagen om säkerheten på fartyg. Iförslaget hänvisas vidare tiU bestämmelserna i lagen om säkerheten på fartyg omvUka som får fatta beslut om förbud mot fartygs nyttjande, underställning avbeslut, beslutets innehåll, delgivning med vissa 1972: 38 35 myndigheter,besvär, åtgärder för att hindra fartygs avgång samt ersättning för skada somhar vållats av förbud. förevarande ärenden bör handläggas i samma ordning.En bestämmelse bör ges om påföljd för den som bryter mot förbud ellerföreläggande. Attbefogenhet bör tiUskapas för tillsynsmyndighet att meddela förbud ellerföreläggande i det syfte som anges av tillstyrks i princip ellerlämnas utan erinran av alla remissinstanser. Svenska sjöfolksförbundetansluter sig helt tUl motiveringar tiU ändringar för att göraskyddet mot oljeskador mera effektivt. Enligt fiskeriintendenten i Västerhavetsdistrikt är de av föreslagna bestämmelserna i hög gradpåkallade. Fiskeriintendenten i distrikt finner att de föreslagnabestämmelserna är ägnade att ge ökade möjligheter att hindra oljeutsläpp. Enligt polismästaren iVisby distrikt kommer möjligheter att meddela förelägganden eller förbud attinnebära en avgjord förbättring i syfte att minska skaderiskema. För några årsedan låg ett holländskt fartygsvrak vid norra . Vraket släppte under långtid ifrån sig en mängd olja i avvaktan på att äganderätten tUl vraket utreddes.Med den föreslagna ändringen i lagen torde myndigheterna i sådant fall kunnameddela föreläggande eller på bekostnad av redaren eUer den som i redarensställe bnikar fartyget -vidta nödvändiga åtgärder för att undvika oljeskador. iGöteborg anför att de flesta oljeutsläppen inom hamn har varitöverpmnpningar som har berott på oaktsamhet såsom bristande passning av tankaroch felställning av ventUer. I många fall har den överpumpade kvantiteten oljavarit så ringa, att utsläppet i hamnbassängen hade kunnat hindras helt omsjöfartsverkets anvisningar hade följts, t. ex. genom att spygattema hadetätats. Ofta kärmer befälhavaren på de mindre tankfartygen inte tillanvisningarna. Fartygsinspektörerna behöver hjälp med övervakningen. Det böringå i uppgifterna för hamnservicepersonal och säkerhetsvakter som övervakarlastning, lossning och bunkring att medverka till att anvisningarföljs, åtminstone i fråga om sådana detaljer som inte fordrar något teknisktkunnande för att konstatera brott mot anvisningarna. har i princip ingen erinran mot att den av sjöfartsverketföreslagna rätten införs. Andra åtgärder än de av föreslagna äremellertid enligt föreningens mening långt mera angelägna. Sålimda är detnödvändigt att verket utan dröjsmål med kraft arbetar på att få framändamålsenliga bestämmelser om fartygs konstraktion och på att skapamöjhgheter tUl lämplig utbUdning av de ombordanställda, allt med sikte på attoljeutsläpp från fartyg skall 1972: 38 36 Även finner angeläget att också andraåtgärder vidtas. Oljeskyddsunionenfinner det påkallat med en utvidgning av skyldigheter ochbefogenheter med avseende på efterlevnaden av lag. Det är nödvändigtatt genom skärpt tillsyn och strängare åtgärder söka begränsa en praxis somlänge har bidragit till den svårartade förorening som vållats genomoljeutsläpp tUl sjöss. Fastän de föreslagna åtgärderna inte kan hindraavsiktliga utsläpp, som förmodligen utgör huvudparten av föroreningsfallen,torde en större aktivitet från sjöfartsinspektionens sida i förening med denstörre vaksamhet över fartygens förehavanden ute till havs som kan väntas tillföljd av åligganden, kunna utöva ett återhållande infljrtandeäven på de avsiktliga utsläppen, särskilt om oljedagböckerna ägnas en mera närgångengranskning och de ombordvarande i samband därmed erinras om sina skyldigheteroch om påföljderna i händelse av lagöverträdelse. Generaltullstyrelsendelar helt uppfattning om behovet att skärpa och kompletteralagbestämmelserna till förebyggande av oljeutsläpp från fartyg. Av en inomstyrelsen uppgjord statistik över oljeutsläpp till sjöss och 1970 framgår att antalet utsläpp som uppenbarligen korrimer frånfartyg till sjöss är anmärkningsvärt stort medan de största skadorna harberott på oljeutsläpp i samband med tankfartygshaverier inomskärs. Rederiföreningenför mindre fartyg tillstyrker förslag men framhåller att fråganendast är en mindre del av hela nedsmutsningsfrågan. Fartygen bör därför intepåläggas mer rigorösa bestäminel-ser än som svarar mot reglerna om utsläpp avolja och fett till lands. Det är endast med stor tvekan som i nuvarande läge ansluter sig tiU sjöfartsverketsförslag. Fartygens tekniska utrustning samt kvantitativa och kvalitativapersonella resurser är inte till fyllest, när det gäller att vidta nödvändigaåtgärder ombord för att förebygga vattenförorening genom olja. Befogenhetatt meddela föreläggande eller förbud bör enligt general-tullstyrelsentillkomma såsom tUlsynsmyndighet enligt lagen om säkerheten påfartyg samt i fråga om åtgärder som påverkar genomförande av nödvändigaoljebekämpnLngsåtgärder den myndighet som har ansvaret för oljebekämpning tUlsjöss och i kustvattnen, dvs. tuUverket, efter samråd med sjöfartsverket.Beslut som meddelas av bör inte imderställas förgodkännande såsom föreskrivs i lagen om säkerheten på fartyg. godtar de föreslagna ändringarna som ett medelatt hindra eller begränsa oljeutsläpp från fartyg men framhåUer att deifrågasatta åtgärdema innebär ett allvarligt ingrepp i skötseln av berördafartyg. Det är därför angeläget, att tydliga anvisningar utarbetas förtillsynsmyndigheten i fråga om de olika före- 1972: 38 37 läggandenoch förbud som kan komma att utfärdas. Garantier måste skapas att de åtgärdersom åläggs redaren är riktiga och rimliga och att tvångsåtgärder utförs på ettriktigt sätt av kunnig och erfaren personal. bör medrepresentanter för bl. a. redare, oljebolag och as-suradÖrer diskutera förslagtill anvisningar för personalen. Åtgärd som är påkallad för att undvikavattenförorening kan medföra sjövärdighetsrisker av annan allvarlig art. I detenskilda fallet bör myndigheten därför samråda med rederiet och assuradören omutformningen och utförandet av en åtgärd. Föreningen anser vidare att lagtextenbör utformas så, att det klart framgår att skadeståndsbestämmelsen i'8 kap. 4 §lagen om säkerheten på fartyg omfattar även fysisk skada på eller förlust avfartyg orsakad av föreläggande eUer förbud eller av tvångsåtgärd och att sanunaansvar skall gälla för skada som vållas tredje man. Skadeståndsbestämmelsenavser skada som uppkommer om fartygs avgång hindras av ett felaktigt förbud ochförefaller ta sikte på fraktförlust. Fysiska skador av stor omfattning kanemellertid uppkomma t. ex. genom att fartyg föreläggs att använda en farledmed otillräckligt djup. Förslaget synes innebära att skadeståndsbestämmelsernainte blir tilllämpliga när tvångsåtgärder vidtas. Stora skador kan emellertiduppkomma, om tvångsåtgärd utförs felaktigt av icke kompetent personal. Toalettavfalloch annat avfall från fartygs drift som ej är olja Enligt3 § lag får Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t Utsermeddela bestämmelser för visst svenskt vattenområde för att förebygga attvattnet förorenas genom sådant avfall från fartyg som inte är olja. I denna delgår lagen utanför oljeskyddskonventionens ram. EnUgt tiUämpningskungörelsenfår länsstyrelse efter samråd med , och chefenför marinen meddela sådana bestämmelser. För kustlänen och länen vid vårastörre insjöar har länsstyrelserna förbjudit uttömning av skadeverkandevätskor samt sot, aska, sopor, glas, köksavfall och liknande föremål som kankomma att flyta på vattnet. Förbud gäller dock inte mot utsläpp avtoalettavfall. Medanlednmg av motioner till riksdag (I: 913 och II: 1070)med begäran om en översyn av lag med hänsyn särskilt till toalettanordningarför olika fartygstyper och fritidsbåtar och till mottagningsanordningar ihamnarna uttalade (3LU 1970: 68, rskr 1970: 358) att en översyn avlagstiftningen bör övervägas för reglering av utsläpp av toalettavfaU. I frågaom fritidsbåtarna hänvisades dock till fritidsbåtutredningen (Jo 1970: 33) somenligt sina direktiv har att överväga åtgärder för att motverka föroreninggenom toaletta-vfall. 1972: 38 38 allmänna övervägandena heter det till en början att de höga krav på sanitäraanordningar som gäller vid bebyggelse i land illa rimmar med detförhåUandet att toalettavfall får tömmas i vattnet från fartyg och båtar. Isynnerhet då fråga är om passagerarfartyg eller eljest fartyg med ett stortantal ombordvarande är det helt oreglerade bruket av toalettanordningar, även ihamnar och i skärgårdsområden, i längden inte godtagbart. Särskilt betänkligtär det att sjöfarten tillåts förorena inom vattenområden som är vattentäkter,exempelvis och . Anledningen till att vattenförorening genomtoalettavfall regelmässigt har undantagits i de förbudsbestämmelser somhittills har meddelats med stöd av lagstiftningen torde bl. a. vara atttekniska förutsättningar för att behåUa toalettavfall ombord har saknatstidigare. Vidare förekommer i landet bara ett fåtal hamnar medmottagningsanordningar för latrin, vilket får ses mot bakgrund av bl. a. attolika slags båttoaletter förutsätter olika metoder för omhändertagandet. Föratt det skall bli möjligt att klara mottagningen av avfallet i landär det följaktligen nödvändigt att man får till stånd någon form avtypgodkännande för båttoaletter. härmed synes arbetet med attplanlägga ett system av mottagningsstationer böra påbörjas. I fråga ompassagerarfartyg samt last- och fiskefartyg synes numera goda tekniskalösningar finnas för att behålla toalettavfall . Avkonkurrens- och rättviseskäl är det önskvärt att förbud mot att i svenskavattenområden använda fartygstoaletter med avlopp direkt i sjön inte begränsas tiUsvenska fartyg. För utländska fartyg kan emellertid tvingande föreskrifterinte meddelas om beskaffenheten av deras toalettanordningar. Har utländsktfartyg inte slutet toalettsystem, kan ett förbud att använda befinthgatoaletter medföra att fartyget inte alls har möjlighet att anlöpa svensk hamn.I remissyttrande till har anfört, att en sådanreglering skulle få svåra konsekvenser för landets import och export, som istor utsträckning sker med utländska fartyg, liksom för turismen. Riksdagenstryker under vikten av intemationella överenskommelser på området ochtillägger att förutsättningar synes finnas för en sådan överenskommelse,eftersom frågan om utsläpp av toalettavfall från fartyg har tagits upp av IMCO.Otvivelaktigt kommer det dock att dröja länge innan internationellt godtagnaregler för utsläpp av toalettavfall föreligger. Med hänsyn tiU attföroreningsläget inom många vattenområden inger oro är det angeläget att redannu åtgärder vidtas för att man skall komma till rätta med förekommandeolägenheter. Av remissvaren till framgår att ochsocialstyrelsen samt lanssty-relsema och hälsovårdsnänmdema har uppmärksamhetenriktad på problemet. Initiativ har också tagits, bl. a. av ,för att hindra eller minska pågående vattenförorening. Att det härvid intebefunnits möjligt att ens för särskilt utsatta vattenområden tillämpa 1956 årslag- Prop.1972: 38 39 stiftningom åtgärder mot vattenförorening från fartyg visar att denna inte på etttillfredsställande sätt gör det möjligt att vidta skähga hygieniska åtgärder.På grund härav anser att en översyn av lagstiftningen bör övervägas. Riksdagenhar också senare behandlat frågor om avfall från fartyg, se JoU 1971: 17. Iskrivelsen finner angeläget att 1956 årslag ses över. Verketuttalar att omfattningen och arten av de sanitära olägenheter som vållas genomtoalettutsläpp från fartyg av olika skäl är svåra att ange. En beräkning avföroreningen i personekvivalenter för all den trafik som sker inom landetsvattenområden synes vara tämligen meningslös. Utsläpp till havs och påbetryggande avstånd från land utgör således från allmän föroreningssynpunktinte något allvarligt problem. Även i ett så livligt trafikerat område somÖresund har toalettutsläppen från fartyg ringa betydelse förvattenbeskaffenheten jämfört med nuvarande kommunala och industriellaavloppsutsläpp. Olägenheterna blir emellertid inte minst frän estetisksynpunkt synnerligen framträdande vid hårt trafikerade farleder inomskärs ochnära badstränder.