prop · FV03131 · 1972-12-31 00:00:00 — Verksamheten har pågått så atten namnändring måste bli kopplad till en rätt omfattande informationskampanj.Det skulle i stället vara önskvärt att marknadsrådet avsatte eller begärdemedel för en brett upplagd information om marknadsrådets egentliga funktion ochstatus och om de regler som gäller vid handläggning av ärenden i rådet. KO har till uppgift att övervaka marknaden och sökaundanröja sådana marknadsföringsåtgärder eller avtalsvillkor som han anservara otillbörliga. Han skall därvid i första hand försöka att på frivillig väggenom förhandlingar med näringsidkaren komma till rätta med otill- Om KO ej kan få en rättelse till stånd på detta sätt kan han föratalan hos marknadsrådet om förbud mot viss marknadsföringsåtgärd eller visstavtalsvillkor. I fall som inte är av större vikt kan dock KO själv meddelanäringsidkaren förbudsföreläggande. Om detta godkänns av näringsidkaren, fårdet samma verkan som ett av marknadsrådet meddelat förbud. Innan KO vidtar någon åtgärd enligt MFL eller OAL,gör han en utredning i ärendet. Han bör därvid i regel höra den somanmärkningen riktas mot och försöka få denne att frivilligt avstå från detklandrade förfarandet. 1 praktiken har det visat sig att denna ordning i detstora hela fungerat väl. Således har flertalet företag ingått i förhandlingar,som i regel lett till tillfredsställande uppgörelser. Det har emellertid förekommit att företagare vägratsvara på brev eller telefonsamtal från KO eller utan synbar orsak avbrutitinledda förhandlingar. KO har inga medel att ta till för att tvingaföretagare att ingå i svaromål. Hans enda möjlighet i dessa fall är att föraärendet till marknadsrådet, som kan förelägga företagaren att yttra sig. KO som anser att marknadsrådet inte bör utnyttjas som utredningsinstans på dettasätt föreslår att han får rätt att vid vite förelägga näringsidkare attinkomma med yttrande eller upplysning i ärenden enligt MFL eller OAL. Endast ett fåtal remissinstanser avstyrker ellerställer sig tveksamma till KO;s framställning. Som huvudsakligt argument anförsatt en vitesbestämmelse knappast torde ge det resultat som eftersträvas. I likhet med KO och flertalet remissinstanserfinner jag det otillfredsställande att företagare genom passivitet kanförsvåra och fördyra KO;s utredningsarbete eller rentav förhindra önskvärdarättelser av marknadsföring eller avtalsvillkor. Att hänskjuta utredningen avdessa fall till marknadsrådet anser jag inte särskilt lämpligt. Jag förordardärför att KO i dessa situationer får använda vitesföreläggande som tvångsmedel,om inte näringsidkaren på begäran inkommer med yttrande eller upplysning. Viddetta ställningstagande beaktar jag särskilt de positiva erfarenheterna avvitesbestämmelsen i lagen (1956; 245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- ochkonkurrensförhållanden. SPK har aldrig behövt tillämpa denna bestämmelse utanredan den omständigheten att vitesmöjligheten föreligger har lett till att SPKfått de uppgifter som begärts. Denya bestämmelserna bör lämpligen införas som 6 a § i MFL och som 3 a § i OAL.De bör fastslå, att näringsidkare är skyldig att i ärende om tillämpning av 1§ MFL eller ärende enhgt OAL på anmaning av KO inkomma med yttrande ellerupplysning. Vidare bör bestämmelserna innehålla att KO om anmaningen inteföljs får förelägga näringsidkaren vid vite att fullgöra sin skyldighet.Syftet med bestämmelserna är främst att få till stånd ett menings- utbytemellan KO och näringsidkaren. Några särskilda krav på innehållet i vadnäringsidkaren anför eller de upplysningar han lämnar behöver inte uppställas.Jag vill erinra om att näringsidkaren i ärenden enligt 1 § MFL har bevisbördanför att en framställning inte är oriktig eller vilseledande. Om näringsidkareni sådana ärenden visserligen inte medverkar i utredningen i önskvärdutsträckning men ändå yttrar sig till KO, bör inte förelagt vite ansesförsuttet eller nya vitesförelägganden utfärdas. I stället kan näringsidkarensbristfälliga medverkan i utredningen medföra att ärendet kommer att avgörastill hans nackdel. Beträffande yrkeshemlighet av teknisk natur innebärhär angivna tillämpning av de föreslagna bestämmelserna att näringsidkaren inteär skyldig att röja hemligheten i och för sig för KO men att han måste ange sinståndpunkt, t. ex. att fråga är om en teknisk yrkeshemlighet som han ej villavslöja. Svarar näringsidkaren ingenting alls, bör vitet anses försuttet oaktatfråga är om sådan yrkeshemlighet. Något behov av att föreskriva uppgiftsskyldighetför annan än näringsidkare torde inte föreligga. Bestämmelserna bör därföravse endast näringsidkare och inte annan som kan drabbas av förbud enligt 1 §MFL eller 1 § OAL. Några höga viten torde inte behövas för att syftetmed de föreslagna bestämmelsema skall uppnås. Jag förordar därför attvitesbeloppet begränsas till högst . Av praktiska skäl föreslår jag vidare att ettbeslut av KO om vitesföreläggande inte skall kunna överklagas. En regel avdenna innebörd bör inte möta betänkligheter, om vitesbeloppet begränsas enligtvad jag har anfört. Jag vill även erinra om att frågor om utdömande avvite, som föreläggs i samband med förbud enligt 1 § MFL eller OAL, prövas avallmän domstol. Samma regler avses gälla viten av den karaktär som härföreslås. Vad härefter angår frågan om marknadsrådets namn villjag understryka att rådet i mycket har en ställning som dömande organ. I sambandmed reformen på förvaltningsrättskipningens område uttalade också lagrådet,att de uppgifter som anförtrotts marknadsrådet i allt väsentligt är av sammanatur som de som brukar tillkomma domstolar och att marknadsrådet ej bordebetraktas som en förvaltningsmyndighet på vilken förvaltningslagen blevtillämplig. Lagrådets uppfattning rörande marknadsrådets ställning godtogs vidförvaltningsrättsreformens genomförande. På grund härav anser jag i likhet medövervägande antalet remissinstanser att marknadsrådets namn bör ändras i enlighetmed rådets framställning. Den föreslagna namnändringen medför ändringar avväsentligen formell natur i ett flertal författningar av vilka några harbeslutats med . I enlighet med det anförda har inomhandelsdepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen(1970:412) om otillböriig marknadsföring, 2. lag om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot otillböriiga avtalsvillkor, 3. lag om ändring i lagen (1970;417) om marknadsråd m. m., 4. lag om ändring i lagen (1953;603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet, 5. lag om ändring i lagen (1937;249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar. I fråga om förslagen under 2 och 5 har samråd ägtrum med chefen för . Jag hemställer att Kungl. Maj;t föreslår riksdagenatt antaga förslagen. Medbifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övrigaledamöter hemställt förordnar Hans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten att tillriksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokollutvisar. 1 97» 720498