prop · FV03122 · 1972-12-31 00:00:00 — 9 §, ovarsam utsaga enligt 15 kap. 3 §, vårdslös försäkran enligt 15 kap.10 § andra stycket, m.fl.). Flera av BrB:s oaktsamhetsbestämmelser saknar docksådan begränsning (vållande till annans död enligt 3 kap. 7 §, vållande till kroppsskadaeller sjukdom enligt 3 kap. 8 §, bokföringsbrott enligt 11 kap. 5 §,allmänfariig vårdslöshet enligt 13 kap. 6 §, m.fl.). De under senare lid från skildahåll framförda förslagen om en utvidgning av straffbestämmelsen fördjurplågeri lill gärningar som sker av oaktsamhet synes närmast avse fall ivilka gärningsmannen visal grov oaktsamhet. En kriminalisering av alla formerav oaktsam behandling som inneburit lidande för djur skulle sannolikt få tillföljd att etl förhållandevis stort antal fall som kan le sig föga straffvärdablev belagda med straff. Tillämpningsområdet för en ny straffbestämmelse lordedärför böra begränsas till all avse endasl fall av grov oaktsamhet. Mol bakgrund av vad som har sagtsförut om svårigheterna atl tillämpa uppsåtsrekvisitet på broilsbeskrivningenskrav alt gärningsmannen skall ha utsatt djuret för lidande är del uppenbart allelt oaktsamhelsrekvisit bör ersätta kravet pä uppsåt i detla avseende. Övrigaobjektiva rekvisil för djurplågeri är dels arten av den behandling som orsakatlidandel, dels kravet alt denna skall ha skett 'otillbörligen'. Gärningensolillbörlighet behöver, enligt vad som har nämnts lidigare, inle omfattas avgärningsmannens uppsåt på annat sätt än all han skall ha varil medveten om deomständigheter som medför att gärningen kan betecknas som otillbörlig. 1 frågaom den behandling djuret har utsatts för kan denna ske på vilkel säll som helstoch således även genom sådana i gmnden culpösa förfaranden som försummelser iolika avseenden, felbedömning eller okunnighet. Oaktsamhetsrekvisiiel lordedärför böra omfatta brotlsbeskrivningen i dess helhet och inte begränsas tillrekvisitet lidande. Del kan bereda svårigheter all göraen gränsdragning mellan fall där gärningsmannen genom ell egentligen culpösiförfarande, l.ex. försummelse alt ulfodra djur, visal sådan likgiltighet fördjurets vård atl han kan anses ha handlat med uppsåt all utsätta djuret förlidande och fall i vilka uppsåt inte kan konstateras ulan endasl culpa kananses föreligga. Från djurskyddssynpunkt är denna gränsdragningsfråga tämligenlikgiltig, eftersom i båda fallen del lidande som djuret utsatts för kan havarit av allvarlig art och ha drabbat många djur. Dessa omständigheter, liksomdet förhållandel alt endast sådan oaktsamhet som kan betecknas som grov börfalla under den föreslagna straffbestämmelsen, talar för alt man inte börinföra en särskild straffskala för oaktsamhetsfallen. Straffskalan i förslagetbör sålunda vara densamma, böter eller fängelse i högsl , oavsett omuppsåt eller grov oaktsamhet föreligger. Del kan anmärkas alt dennaslrafflalilud gäller för bl.a. framkallande av fara för annan, förgöring samlvårdslöshet med gift eller smittämne (3 kap. 9 § resp. 13 kap. 8 § och 9 §BrB). Ett slraffmaximum av fängelse i högsl gäller vidare för bl.a.vållande till kroppsskada eller sjukdom saml allmänfarlig vårdslöshet (3 kap. 8§ resp. 13 kap. 6 §). En bestämmelse om straff fördjurplågeri som skett av grov oaktsamhet lorde kunna komma lill användningframför alll när någon har utsatt djur för lidande genom alt åsidosätta deallmänna reglerna i djurskyddslagen eller med stöd av lagen utfärdadetillämpningsföreskrifter om behandling av djur. Del bör kunna förutsättas altden som handskas med djur på ett säll som klart avviker från någon av desålunda givna grundreglerna på della område i varje fall haft anledning all larisken för djurels lidande i beräkning som en av följderna av den behandlinghan utsatt djuret för. Vidare måsle givetvis oaklsamheten framstå som grov medhänsyn även lill övriga förhållanden i det enskilda fallet. Vid bedömningenhärav inverkar en mångfald omständigheter. Särskill kan nämnas graden ochvaraktigheten av del lidande som tillfogats djuret, antalet djur som orsakalslidande samt möjlighelerna för gärningsmannen att bedöma följderna av denbehandling han utsatt djuret eller djuren för. Större krav bör sålunda kunnaställas på den som yrkesmässigt handhar djur eller eljesl på grund av sinulbildning eller erfarenhet är förtrogen med skötseln av sådana djur som det ärfråga om. Förslag lill ändring avstraffbestämmelsen i 16 kap. 13 § BrB i enlighel med här redovisadeöverväganden bifogas denna promemoria som bilaga 4. Statistiska uppgifter ang. mål om ansvar för djurplågeri 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 27 32 22 16 28 18 26 8 23 ') Uppgifterna hämtade ur den officiella statistiken. ") Åtalet helt ogillat i mål vari djurplågeriutgjort s. k. huvudbrott. Uppgifterna lämnade av . Här återges i sammandrag innehålleti några domar som belyser bl.a. frågan om den tilltalades uppsåt atl tillfogadjur lidande. / Hovrättens för Nedre dom (utförligare referat av detlafall finns i 1968 rf s. 1.1 U nderrättens dom Allmänne åklagaren yrkade vidÅngermanlands norra domsagas häradsrätt ansvar å A för olovlig jakt,djurplågeri och överträdelse av jaktstadgan, varvid åklagaren anförde: Den 28och bedrev A jakt på annan tillhörig mark, varvid han dödadetre rådjur. Vid jakten förföljde A på skidor djuren i meterdjup lössnö under sålånga sträckor alt de genom utmattning eller överansträngning kunde av Aupphinnas, fasltagas och brytas omkull, varefter han med handkraft knäcktedjurens nacke, vilkel alll förorsakat djuren otillbörligt och onödigt lidande. A erkände alt jakten hade tillgåttså som åklagaren påstått. Han bestred emellertid åtalet och gjorde gällandebl.a. all djuren inte hade åsamkats vare sig otillbörligt eller onödigtlidande. I domskälen anförs bl.a.: Genom altpå sätt i målet utretts ha skrämt djuren ul i djup snö och sedan åkt ifatt democh dödat dem med sina händer måsle A anses hava orsakat djuren onödigtlidande. Han har därmed åsidosatt föreskriften i I § jaktstadgan. Däremotfinner härads-rätlen icke styrkt all lidandel varit otillbörligt, varför åtaletför djurplågeri icke kan bifallas. A dömdes jämlikt jaktlagen ochjaktstadgan för olovlig jakt och tillfogande av onödigt lidande för villebrådlill 60 dagsböter om . Häradsrättens ordförande varskiljaktig och anförde bl.a.: A har tillfogat djuren onödigt lidande därigenom,all han förföljt dem pä skidor. Han har också utsatt dem förotillbörligt lidande genom alt i slutskedet av jakten hetsa dem en längresträcka genom djup snö, kasta sig över dem och gripa dem med händerna ändalills han slutligen lyckats döda dem. A har därmed objektivt sett åsidosattföreskrift i 1 § jaktstadgan och slraffbudel i 16 kap. 13 § BrB. Han kansvåriigen ha undgått alt förstå, all han orsakat djuren onödigt ochotillbörligt lidande. I vart fall är uppenbart att han varil så likgiltig för lidandet, atl även fullvetskap därom icke skulle ha hindrat honom från all fullfölja brottet. Han hardärmed förutom olovlig jakt gjort sig skyldig till förseelse mol 1 §jaktstadgan och till djurplågeri. -Ordföranden ville döma A för olovlig jakt,tillfogande av onödigt lidande för villebråd och djurplågeri till fängelse tremånader. I domskälen anförde hovrättenbl.a. : Genom de upplysningar som i målet lämnats av veterinärstyrelsen ochövriga sakkunniga finner HovR:n ådagalagt all A genom att avsevärda sträckor idjup och lös snö förfölja och slutligen med händerna gripa och dödaifrågavarande 3 rådjur utsatt dem för otillbörligt lidande. A måste ha insettatt han åsamkat djuren otillåtet lidande av avsevärd styrka. Han är därförförfallen till ansvar för djurplågeri. Vid sådant förhållande skall han ickeför samma gärningar fällas lill ansvar jämlikt 29 § I mom. jaktstadgan. Hovrätten dömde A för olovlig jaktoch djurplågeri till fängelse en månad. Referenten i målet var skiljaktigsåtillvida att han ansåg all straffet borde beslämmas lill 100 dagsböter om tiokronor. Allmänne åklagaren yrkade vidGollands domsagas häradsrätt ansvar å P för djurplågeri och anförde: Den 14januari 1965 avhämtades vid P:sgård för slakt en honom tillhörig omkring elloch etl halvt år gammal slut av SRB-ras. Överveterinären vid konlrollslakteriel i sluien ifråga ochkonstaterade då liksom bilägaren . som utförde transporten avdjuret all sluien hade elt sår i nacken, där en bit av en kätting sattfastvuxen. Obduktion , dvs. , visade att slutenhade elt långt, och cirkafem centimeter djupt, tvärgående, vargörande och illaluktande sår i nackencirka bakom nackkammen, att i sårets längdriktning var fastvuxenen kätting av den typ som vanligen användes ikalvbindslen, att genom tre av källinglänkarna ärrvävnad vuxil upp så att cirkavalnölsstora nybildningar uppkommit ovanför länkarna samt att såret var avkronisk nalur och minsl gammall. Djuret, som hos ägarenvarit bundel med delta fastvuxna bindsle, har härigenom orsakats otillbörligtlidande. P har genom vanvård utsatt djuret för della lidande. P förnekade vad åklagaren ladehonom lill last och uppgav bl.a. följande: Han levererade omkring 50 nötkreaturoch 300-400 grisar per är lill slakt. I ladugården hade varje djur sill bås. Ivarje bås fanns en fastanbragl kätting, som lades om djurets hals. Kedjansomkrets reglerades efter omkretsen på djurets hals. Under halsen skall kedjanha ett spelrum på . Någonregelbunden ryktning av djuren förekom inle och ej heller med jämna mellanrumsärskild besiktning av dem. Den ifrågavarande stulen hade stått i sill bås . hade sluien avhämlals för slakt. Då källingenrunt djurels hals skulle lossas upptäcktes, alt den vuxit fasl i nacken påsluten. Samtliga närvarande personer, djur-hämlaren, dennes biträde och P hadeansett, all ett lossliiande av källingen skulle ha förorsakat djuret onödigtlidande. Källingen hade därför avklippts pä ömse sidor om det ställe, där denvuxil fasl. Djuret hade därefter skickats lill slakt. P hade aldrig lidigareobserverat något liknande på någol av sina djur. Den i målet aktuella stulenhade icke på någol sätt uppfört sig avvikande. Den hade ätit normall och varvid normall hull. Om P tidigare hade upptäckt, atl kedjan vuxU fast i djuretsnacke, hade han, om djuret då varit slaklmogel, sänt det lill slakt. Om så ickevaril fallet hade han vidtagit åtgärder för att avhjälpa den uppkomna skadan. och hördes som vittnen. I domskälen anförde häradsrättenbl.a. :Väl får genom vittnesmål anses utrett, alt ifrågavarande sluttillfogats visst lidande. Emellertid framgår av vittnesmålet med , somvarje vecka hämtar djur hos P, all dennes djur äro välskötta. Med hänsyn tillHanssons mångåriga erfarenhet av djur måste han anses vara i besittning av godförmåga atl bedöma djurs allmäntillstånd. Vidare har såväl somHansson vittnat därom, atl någon anmärkning icke kunnat riktas mol den aktuellaslutens hull och kondition i övrigt. Den sålunda och i övrigt i målelförebragta ulredningen lyder på, alt P icke ådagalagt likgiltighet för djurensvård. Med beaktande härav är icke styrkt, atl P uppsåtiigen utsatt stulen förlidande. Åtalet skall förty icke vinna bifall. I domslutet ogillade häradsrätten åtalet. 2.2 Hovrättens dom Hovrätten fannej skäl göra ändring i häradsrättens dom. 3 och Järrestads häradsrätts dom den 12september 1966 Åklagaren åtalade P för djurplågerioch anförde: vid II-tidenförde P två kvigor på . Kvigorna var bundna efter en vagn, som drogs aven traktor, körd av P. Från sin plats på traktorn hade P inte uppsikt över mer än den ena kvigan. Under transporten föllden andra kvigan omkull och släpades liggande på vägen efter traktorn en sträckaav , varunder den erhöll sä svåra skador, all den måste slaktas.P har pä så sätt utsatt kvigan för otillbörligt lidande och gjort sig skyldiglill djurplågeri. P bestred åtalet och uppgav bl.a.:Från sin plats på traktorn kunde han bara se den ena kvigan, men han stannademed jämna mellanrum och gick runt ekipaget. Därvid kunde kan konstalera, allkvigorna var lugna och all alll förlöpte normall. Då han efter atl ha stannat 4eller 5 gånger körde vidare, blev han av en bilist uppmärksamgjord på att denkviga, som han inte kunde se, fallit omkull och släpade efter vagnen. Hanämnade stanna för atl ånyo verkställa kontroll. Han vitsordade, altkvigan åsamkats avsevärt lidande genom vad som inträffat, men han bestred, althan förfarit på etl sådant sätt atl han kunde dömas lill ansvar fördjurplågeri. Häradsrätten fann inte styrkt, attP uppsåtligen tillfogat kvigan otillbörligt lidande, och ogillade därföråtalet. 4 rådhusrätts, nionde avdelningen, dom den 8juni 1967 Åklagaren åtalade N för djurplågerioch anförde: N har i avsikt all fånga måsar agnat enmetkrok med elt slrömmingshuvud och därefter hängt ul kroken i en lina utanförsin bostad. Under den påföljande natten har en mås fastnat i kroken. avlivade N fågeln. Genom sitt förfarande har Nuppsåtligen utsatt måsen för otillbörligt lidande. N bestred åtalet och uppgav bl.a.:Den 4 juli var han ute och fiskade. lade han fiskrensel ochsirömmingsavfall, som han haft som agn, i en plastpåse. Då han har svårigheteralt förflytta sig och bor fyra trappor upp, hängde han ut påsen utanför ettlägenhetsfönster för att slippa gå ned lill soplunnan med skräpet och förluktens skull. 1 påsen hade han också några tafsar med krok på och en nylonrev.Denna drog han ur påsen och slog den runt påsen för all inte innehållet skullefalla ur. därpå fann han, alt en mås fastnat i en krok, somtydligen suttit kvar i nylonreven. Måsen hade hackat hål på påsen ocholyckligtvis fått kroken i sig. N hade inte haft nägon tanke på att försökafånga någon fågel med fiskrensel och krokarna, som låg i påsen, och han hadeinte reflekterat över risken för en olycka av detla slag. Rådhusrätten ansåg, alt N :suppgifter inte kunde lämnas utan avseende och all del därför inle kunde ansesutrett atl N uppsåtiigen utsatt måsen för oiillböriigi lidande. 5 och Älvsby tingslags häradsrätts dom den 26november 1969 Åklagaren yrkade ansvar på L fördjurplågeri och anförde: L har vid 07-liden fäst sin hund iell koppel av 2,3 meters längd i skidslället till sin personbil, då hantillfälligt uppställt bilen på en parkeringsficka vid väg 4. L har härefterkört sin bil efler E 4 i sydlig riktning med en hastighet som uppgåtttill i limmen med hunden först springande i cirka 50meter och därefter släpande i . L har därvid genom misshandelutsatt djuret för otillbörligt lidande. L bestred åtalet och uppgav bl.a.:Han stannade bilen på parkeringsplatsen med anledning av all motorn krånglade.Hunden, som befann sig i bilen, ville ut. Han släppte ut hunden att rastas ochfäste den vid takräcket baktill på höger sida av bilen. Då han efter omkring 10minuter körde från platsen glömde han helt bort att hunden var fäst vid bilen. Häradsrätten: Av utredningen imålel framgår all händelseförloppet varit del av åklagaren angivna. Mot L:sbestridande och med hänsyn tiU de uppgifter han lämnal kan emellertid ickeanses visat, all han handlat i medvetande om atl hunden var fäst vid bilen. Vidsådant förhållande kan någon form av uppsåt icke anses föreligga och åtalet skalldärför lämnas utan bifall. 6 Orusts, Tjörns och Inlands domsagas häradsrätts domden Åklagaren anförde: H är delägare ien jordbruksfastighet och har hand om skötseln av gårdens djur. Någon dag ibörjan av fick H se atl en av gårdens kvigor hade en skada på högerframben. Genom alt icke utan dröjsmål vidtaga erforderliga åtgärder för vård avdjuret i anledning av skadan utsatte H kvigan för otillbörligt lidande.Åklagaren yrkade ansvar jämlikt 16 kap. 13 § BrB samt 2 och 5 §§ lagen omdjurskydd för djurplågeri. H bestred ansvar och anförde bl.a.:Kvigan var ungefär elt år gammal och var avsedd för slakt. i börjanav fann han alt kvigan i sitt bås fält en kätting, medvilken hon var bunden, virad runt del högra frambenel strax ovanför kotleden.Källingen hade stramat ål med påföljd all benet var något ömt och svullet. Ellmindre sår fanns även. H hade lidigare haft dylika skador på sina djur ochskadorna hade alllid efter omvårdnad gått till läkning. H bedömde därför allkvigans skada inte var så farlig. Såret behandlades med Desivon och sårpuder.Något brott på benet märkte han ej. Kvigan kunde dock ej stödja ordentligt påbenet. Då kvigan ännu icke var återställd, rådfrågade sin broder, som ansåg atl nekros (vävnadsdöd)förelåg. H beslöt då att kvigan skulle slaktas och beställde transport avkvigan till slakteri. Då kvigan fördesin in transportbilen, haltade hon men stödde på alla fyra benen. Kviganställdes mellan två slörre djur där den skulle slå stadigt. Vad som hände undertransporten, visste man ej. : Med iransporlbil anlände lill slakteriet H:s skadadekviga. Höger framben var av från klöven räknai. Slumpen var omlindad medgasbinda. Då bindan togs bon märktes en sur, slinkande lukt. Djuret hade ickefeber. Då kvigan leddes upp på lastbilen för transporten lill slakteriet, måslebenet ha varil av och slumpen hållits kvar av skinnet. Kvigan led av nekros.Innan vävnaderna voro avdöda, borde kvigans lidande ha varit avsevärt. Om hanrådfrågats innan kvigan fördes lill slakteriet, skulle han ha föreskrivitnödslaklning. I domskälen godtog häradsrätten H:suppgifter och fann del icke visal, atl H underlåtit atl vidtaga erforderligaålgärder för vård av kvigan och atl han därigenom otillbörligen utsatt djuretför lidande. Häradsrätten anförde vidare, att omständigheterna ej hellerföranledde till anlagande all H insett att kvigan genom hans förfarandeåsamkades lidande. Häradsrätten lämnade åtalet utan bifall. Exempel på fall vari åtal inte väckts kalladespolismän till en hyresfastighet i Göleborg. En kvinna hade anmält alt hon hörten hund yla på gården och sell tre män vid några soptunnor, varifrån ylandetkom. Polismännen fann i en av soptunnorna en hund, som var svårt skadad menalltjämt levde. Den hade skador i huvudet och etl slorl köttsår i ena sidan. Enav polismännen avlivade hunden genom att skjuta den med sin tjänslepislol. De tre männen hördes. Av derasberättelse framgick bl.a. följande. De hade varit överens om all döda hunden,som var gammal, blind och sjuklig. Den tillhörde modern lill en av männen.Hunden hade först bedövats med slag i huvudet med den trubbiga delen av en yxa.En av männen hade därefter med en kniv skurit etl snitt vid strupen så attblodet kunde av. Hunden hölls därvid i bakbenen över en av soptunnornapå gården. Slutligen hade hunden med kniven tillfogats ett s.k. 'samestick',dvs. kniven hade stuckits in i nacken på hunden. Den hade sedan lagts i en avsoptunnorna. Den döda hunden besiktigades avveterinär som intygade bl.a. att de skador hunden företedde åsamkat hundenstort lidande. Åklagaren fattade följande beslut;Enär det ej kan utrönas vem av de tre misstänkta som försökt taga hunden avdaga och ej heller kan styrkas alt denne okände har haft uppsåt tilldjurplågeri, skall förundersökningen nedläggas. Lag om ändring i Härigenom förordnas, all 16 kap. 13 § brottsbalkenskall ha nedan angivna lydelse. 16 kap. 13 § Om någon,genom misshandel, överansträngning eller vanvård eller på annat sätt,otillbörligen utsätter djur för lidande, dömes för djurplågeri till bötereller fängelse i högst . Om någonuppsåtligen eller av grov oaktsamhet, genom misshandel, överansträngning ellervan vård eller på annal sätt, otillbörligen utsätter djur för lidande, dömesför djurplågeri lill böter eller fängelse i högsl . Denna lag träder i krafl den