prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag förordar därför att rättshjälp inte får lämnas för upprättandeav självdeklaration, I promemorian behandlas också frågan om enbestämmelse bör finnas som ger möjlighet att beträffande alla ärendegrupper setUl att missbmk av rättshjälpen inte sker, F, n, finns i LFR en bestämmelse somumebär bl, a, att fri rättegång inte får beviljas part, om det måste anses varaav ringa betydelse för honom att hans talan vinner prövning, Irältshjälpsanslaltemas reglementen finns en föreskrift som också syftar tUlatt förhindra onödiga rättegångar. Det föreskrivs där att framstäUning omrättegång, som befinns vara uppenbart ogmndad eUer gagnlös, skall avvisas. Förrättshjälpen enligt jämtlandssystemet gäUer att framställning om åtgärd, somfinnes vara uppenbart ograndad eller av ingen eUer ringa betydelse förklienten, skall avvisas. I promemorian framhålls att rätlshjälpsreformenleder till en betydande utvidgning av rättshjälpen i förhåUande till vad somnu gäUer. Det är därför naturligt alt begränsa rättshjälpen så alt obefogadeeller oväsentiiga anspråk inte kan drivas med stöd av det allmänna. Från dennautgångspunkt föreslås i promemorian regler om intresseprövning. Reglernainnebär dels att rättshjälp inte får bevUjas den som inte har befogat intresseav att få sin sak behandlad, dels att bevUjad rättshjälp regelmässigt skallupphöra om det under ett ärendes gång visar sig att sådant intresse inteföreligger. Vid remissbehandlingen har den föreslagnainlresseprövningen godtagits i ett mindre antal yttranden. I många remissvaruttalas emellertid mer eller mindre starka betänkligheter. Regeln i LFR om intresseprövning är av tämligen begränsadräckvidd. Den tar endast sikte på det fallet att det måste anses vara av ringabetydelse för parten att hans talan vinner prövning. Detta innebär emellertidinte att spärrar helt saknas mot obefogade anspråk. En spärt ligger iersättningsreglema i LFR som innebär bl, a, att biträde som fört en obefogadtalan kan förklaras sakna rätt till ersättaing, I fråga om rättshjälp vidrättshjälpsanstaltema eller enligt jämtlandssystemet finns regler som direktförbjuder biträdet att främja obefogade anspråk. 1972: 4 248 När nu ett enhetiigt syslem skaU etableras för allrättshjälp och när en betydande ökning av samhäUets insatser på områdetföreslås anser jag att aUa möjligheter måste tillvaratas för att förhindramissbruk av rättshjälpen. Att en intresseprövning i någon form måste finnashar inte heller bestritts från något håU, Däremot har delade meningar rått om ivUka faU rättshjälp bör vägras eUer upphöra och om hur prövningen skallutformas. För egen del anser jag att särskUda regler behövssom klargör att rättshjälp inte får utgå till den som inte har befogat intresseav att få sin sak behandlad. Beträffande reglernas närmare materiella innebördhar i promemorian angetts några typfall när rättshjälp bör kunna vägras. Ettsådant fall är när anspråket grundas på en klar felbedömning av gäUanderättsregler och ett annat när bevisläget är sådant att det framstår somutsiktslöst eller mycket osannolikt att anspråket kan drivas med framgång.Enligt min mening kan några bärande invändningar inte resas mot att rättshjälpvägras i sådana fall. Självklart är emellertid att bedömningen i fråga ombevisläget måste göras med försiktighet. Ofta torde säkert underlag för dennabedömning finnas först sedan viss rättshjälp har lämnats. I promemorian uttalas vidare att tvister elleranspråk som avser obetydliga ekonomiska värden jämfört med kostnaderna i regelinte bör få drivas med slöd av det allmänna. Även i sådana fall när ett i ochför sig befogat anspråk inte ens på kan realiseras därför attmotparten saknar tUlgångar bör rättshjälp kunna vägras. Enligt promemorian kandet också finnas skäl att vägra rättshjälp för en målsägande som vill föraansvarstalan för ett brott som ligger under allmänt åtal eller förärekränkning. Jag kan i princip ansluta mig tUl vad som anförts i promemoriani denna del men jag vUl särskUt understryka att det här är fråga om typfaU ochatt frågan om det finns ett befogat intresse måste bedömas med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet. Beträffande tvister eller anspråk somavser obetydliga värden viU jag tUlägga att en eventuell reform beträffandeförfarandet i sådana tvister kan komma att leda tUl ytterligare begränsningar irättshjälpens tUlämpningsområde. Det ligger i sakens natur att intresseprövningen ipraktiken kommer att åvUa det anlitade biträdel i första hand. När befogatintresse saknas torde det alltså få ankomma på biträdet att se till attklienten avstår från att driva sitt anspråk. Har rättshjälp inte sökts börbiträdet inte medverka tUl alt ansökan görs och har biträdet redan lagt nedvisst arbete, bör han söka förmå klienten att inte driva saken vidare. I regelbör han avstå från att utföra ytterligare arbete åt klienten. Handlar biträdet i strid med de nu angivnariktlinjema bör detta kunna föranleda ingripande från advokatsamfundet.Rätlshjälpsnämnden bör liksom domstolar och andra myndigheter övervaka 1972: 4 249 attmissbmk inte förekommer. Missbrak bör också kunna beaktas närbiträdesersättningen bestäms. Om regelsystemet utformas på detta sätt tordeytterligare spärtar mot missbmk inte behövas. Det bör alltså inte åläggasbiträdet skyldighet att i samband med ansökan om rättshjälp upplysarättshjälpsnämnden om eventuella betänkligheter mot att rättshjälp bevUjas, Ensådan ordning skuUe kunna bidra till att rabba för-troendeförhållandet mellanden rättssökande och biträdet. Hyser biträdet betänkligheter, bör han intemedverka till ansökningen. Inte heller bör biträdet om han, sedan rättshjälpbevUjats, kommer fram till att vidare rättshjälp inte bör komma i fråga,åläggas någon anmälningsplikt gentemot rättshjälpsnämnden. Han bör i en sådansituation i stället upplysa klienten om sin inställning och söka förmå denneatt avstå från sitt anspråk. Om han inte lyckas övertyga klienten, bör han iregel underlåta att ta vidare befattning med saken, Som jag har anfört skall den som fåtträttshjälp bidra tUl kostnadema för rättshjälpen i förhållande tUl sinbetalningsförmåga. Någon återbetalningsskyldighet för statsverkets kostnaderför rättshjälp skall däremot inte förekomma. Tanken att den som söker rättshjälp på förhandskall bidra tiU kostnaderna är inte ny. Den har tagils upp i förslagen frånrättegångs-kommittén och utredningen om rättegångshjälp. förslag skulle part, innan han fick åtnjutarättegångshjälp, erlägga kostoadsbidrag, om hans årsinkomst översteg 7 000 kr.Fullgjorde han underhållsskyldighet mot maka, barn eller annan skulle nämndabelopp ökas med , för envar sådan person, till vars underhåU hanväsentiigen bidrog. Kostnadsbidraget skulle bestämmas tiU belopp som motsvaradeen tiondel eller, om parten fullgjorde underhållsskyldighet, en femtondel avdel belopp, med vilket partens årsinkomst översteg förat nämnt gränsbelopp.Förslaget upptog en övre inkomstgräns för möjligheten att erhållarättegångshjälp. Enligt särskUda bestämmelser skulle på grand av förmögenheteller skuldsättning eller annan särskild omständighet avvikelse kunna skefrån de schablonbelopp som enligt de ovan angivna grandema skulle gälla förparts skyldighet att betala kostnadsbidrag och dettas storlek. Utredningen om rättegångshjälp föreslog regler sominnebar att schablongränserna för möjlighet att erhålla rättegångshjälp och förskyldighet att betala kostnadsbidrag gjordes indexreglerade genom att de skullebestämmas med användning av basbeloppet enligt lagen om aUmän försäkring.Prövningen av ansökan om rättegångshjälp skulle enligt utredningens förslag liksom enligt rättegångskommittén i första hand ske efter den årsinkomst somsökanden beräknades ha vid 1972: 4 250 Vid prövningen skulle vidare beaktas utgifter för att fullgöraunderhållskyldighet samt förmögenhet, skuldsättning m, m. Promemorieförslaget innebär att den som fårrättshjälp skall i mån av förmåga bidra tUl kostnadema för rättshjälpen genomatt erlägga rättshjälpsavgift. Systemet med rältshjälpsavgifter är i huvudsakutformat som ett system med maximiavgifter. Även om kostnaderna förrättshjälpen överstiger ett med hänsyn till den rättssökandes betalningsförmågabestämt maximibelopp, skaU högre rättshjälpsavgift inte tas ut än som motsvararmaximibeloppet. Är å andra sidan rättshjälpskostnaderna lägre änmaximibeloppet skall rättshjälpsavgiften motsvara dessa kostnader. Avgiftsreglema i förslaget bygger i storutsträckning på schabloner. Beträffande rättshjälpsavgiftemas storlek föreslåsi promemorian att den ekonomiskt sämst ställda grappen i samhället skall fårättshjälp mot en grandavgift som i princip är lika för alla. GrundavgiftenskaU dock kunna efterges eller sättas ned. Rättshjälpsavgiften för mellangruppentas ut enligt en stigande avgiftsskala. För de högre inkomsttagarna skallavgiften täcka kostnaderna för rättshjälpen. Vid remissbehandlingen har de i promemorian angivnaprincipiella riktlinjema för bidragsskyldigheten och avgiftssystemetsutformning allmänt godtagits. Det är enligt min mening angeläget alt utformabidragsskyldigheten så att den rättssökande på förhand kan avgöra vilket belopphan får betala i bidrag. Det säger sig självt att kostnademas storlek ofta är avväsentlig och inte sällan av avgörande betydelse för den som överväger attanlita juridisk hjälp i någon rättslig angelägenhet. Kan sökanden inte i förvägbedöma vilken kostnad han ådrar sig, leder detta till osäkerhet och kan medföraatt han drar sig för att göra sin rätt gällande av rädsla för de ekonomiskakonsekvensema. För att den rättssökande på förhand skall kunnaavgöra vilka kostnader han ådrar sig för rättshjälpen bör kostnadsbidragen iprincip konstraeras som ett system med maximibelopp. Därigenom får sökandenkunskap om vUket koslnadsbidrag han högst kan få betala. Storleken avmaximibeloppet bör motsvara sökandens aktueUa betalningsförmåga. Överstigerrättshjälpskostnadema maximibeloppet, bör det allmänna stå för dessaöverskjutande kostnader. Är å andra sidan rättshjälpskostnaderna lägre änmaximibeloppet, bör självfallet koslnadsbidraget motsvara dessa kostnader. Maximibeloppen bör vidare bestämmas så att denrättssökande lätt kan räkna ut vilket bidrag som gäller för honom. Bidragssystemetbör därför i största möjUga utsträckning bygga på schablonregler. Ett sådantsystem har också andra fördelar. En enhetiig praxis kan uppnås och prövningenav bidragsreglema kan förenklas, Schabloniseringen får dock inte drivas längreän att en ändamålsenlig differentiering av bidragsskyldigheten kan erhållas. Prop.1972: 4 251 Det nu anförda innebär att jag godtar de ipromemorian angivna principiella riktlinjerna för en reglering av derättssökandes bidragsskyldighet tUl rättshjälpskostnaderna. Även när detgäller bidragssystemets utformning i stort för de olika kategoriema kan jag ihuvudsak ansluta mig lUl förslagen i promemorian. Förslaget om en grandavgiftför den ekonomiskt sämst ställda grappen kan i förhållande till vad som nugäller för fri rättegång samt rättshjälp vid rättshjälpsanstalterna och enligtjämtlandssystemet sägas innebära en viss skärpning av de ekonomiska vUlkorenför rättshjälp. Det är också klart att vissa rättssökande inom denna kategoriinte har förmåga att lämna något bidrag tiU kostnadema eller i vart fall inteförmåga att betala mer än ett helt obetydligt belopp. För dessa bör somföreslås i promemorian gmndavgiften kunna efterges eller sättas ned. En särskUd anledning tUl att bidragsskyldigheten iprincip bör avse även de mindre bemedlade Ugger däri att de rättssökande med ensådan ordning utnyttjar rättshjälpsorganisationen bara i sådana fall där ettverkligt behov av rättshjälp föreligger. Visserligen skall opåkallade framstäUningarom rättshjälp kunna avslås på den grunden att den rättssökande själv kan tatUlvara sina intressen. Innan ett beslut om avslag kan meddelas måsteemellertid i allmänhet en viss genomgång av ärendet ske. Den arbetsbelastningdetta medför på rättshjälpsorganisationen torde väl i det enskUda fallet somregel bli ringa. Det finns dock en påtaglig risk att med det föreslagnarättshjälpssystemet de rättssökande, framför allt till en början, i storomfattning vänder sig till rältshjälpsorganisationen i enkla och okompliceradeärenden, som vederbörande antingen utan vidare kan klara själv eller som hankan klara av efter anvisningar från den myndighet där ärendet är anhängigteller skall anhängiggöras. En sådan ansvällning av rättshjälpsansökningar skulleinnebära en betydande arbetsbelastning på rättshjälpsorganisationen. På gmndhärav och då den föreslagna dispensmöjligheten tUlgodoser de mera ömmandebehoven bör förslaget om grundavgift kunna godtas. För meUangrappen bör, som föreslås i promemorian,maximibeloppen bestämmas efter en stigande bidragsskala som slår i förhållandetUl de rättssökandes ekonomiska vUlkor. Rättssökande i den ekonomiskt bästStäUda grappen bör däremot, som jag har anfört, inte kunna erhållarättshjälp. De i promemorian föreslagna bestämmelserna omavgränsningen av den ekonomiskt sämst stäUda gmppen och grandavgiften för dennagrupp innebär följande, överstiger sökandens inkomst inte ett gränsbelopp, sommotsvarar det vid årets ingång gäUande basbeloppet enligt lagen omallmän försäkring, utgår rättshjälpsavgiften med . Avgiften får sättas nedeUer efterges, om särskilda skäl föreUgger. Med inkomst förstås sökandensberäknade årsinkomst för ansökan. 1972: 4 252 TUl meUangrappen hänförs enligt promemorian sådanasökande, vars inkomst överstiger det nämnda gränsbeloppet Maximibeloppenutgör för dessa sökande en tjugondel av den del av sökandens inkomst som överstigerett gränsbelopp som motsvarar tre men inte fem gånger basbeloppet, en femtondelav den del av inkomsten som överstiger ett gränsbelopp som motsvarar fem meninte sex gånger basbeloppet, en tiondel av den del av inkomsten som överstigerett gränsbelopp som motsvarar sex men inte sju gånger basbeloppet och hälftenav den inkomst som överstiger ett gränsbelopp som motsvarar sju men inte åttagånger basbeloppet. Lägsta rältshjälpsavgiften är dock . Gränsen mot denekonomiskt bäst stäUda grappen föreslås gå vid en inkomst som motsvarar åttagånger basbeloppet. Har sökanden underhåUsskyldighet skall, om han iväsentlig omfattning bidrar tiU annans underhåU, de tidigare nämndagränsbeloppen ökas med ett belopp som motsvarar en tredjedel av basbeloppet förvar och en mot vUken sådan underhåUsskyldighet fuUgörs. En given utgångspunkt när det gäller att avgränsaden ekonomiskt sämst ställda grappen torde vara att de som f, n, kan få frirättegång eller rättshjälp vid rättshjälpsanstaltema bör anses hänförliga tUldenna grupp. Det bör m, a. o, inte komma i fråga att sätta gränsen mot mellangruppenlägre än vad som gäUer för möjligheterna att få sådan rättshjälp. Jaghar i det föregående utvecklat skälen för att reglerna om bidragsskyldighet istörsta möjUga utsträckning bör bedömas efter schabloner, I första hand bör dågivetvis gränserna mellan de olika kategorierna anges genom schablonregler.Det i promemorian föreslagna systemet för schabloniseringen, som bygger pårätlegångskommilténs och utredningens om rättegångshjälp förslag och somgenomgående har tillstyrkts eller lämnats ulan erinran vid remissbehandlingen,bör godtas. Man bör sålunda vid utformningen av schablonerna anknyta tUl deomständigheter som i allmänhet har den största betydelsen för den rättssökandesbetalningsförmåga. För de allra flesta torde inkomsten och försörjningsbördanvara de faktorer som är avgörande för deras möjUghet att betalarättegångskostnader. Gränserna mellan de olika kategoriema bör därför i förstahand anknytas tUl beloppet av den rättssökandes årsinkomst och tUlunderhåUsskyldighelen gentemot make, bam eller annan. Reglerna om hurförsörjningsbördan skaU beaktas bör så långt det är möjligt schabloniseras.Gränserna mellan de olika kategorierna bör vidare indexregleras i någon form.Anges gränsema i lag med fixa belopp medför förändringar i penningvärdet behovav återkommande lagändringar. Att, som föreslås i promemorian, bestämmagränsema i förhåUande till basbeloppet enUgt lagen om aUmän försäkring syneserbjuda en tillfredsstäUande lösning. Närdet gäUer att fastställa gränsen meUan den ekonomiskt sämst 1972: 4 253 StäUdagrappen och meUangrappen bör, som redan antytts, skillnad göras meUan ensökande utan underhåUsskyldighet och en sökande med sådan skyldighet. Förslageti promemorian innebär att gränsen för den som inte har någon försörjningsbördakommer att gå vid en årsinkomst som motsvarar basbeloppet, eller f,n, , FuUgör sökanden underhåUsskyldighet kommer gränsen att höjasgenom ett schablontiUägg, som föreslås uppgå till en tredjedel av basbeloppet,eUer f, n, , för varje person tUl vars uppehälle bidrag lämnas. Jag har tidigare anfört att det inte kan konima ifråga att sätta gränsen mot meUangruppen lägre än vad som gäller för möjUghetemaatt få fri rättegång eUer rättshjälp vid rättshjälpsanstaltema. Den ipromemorian föreslagna gränsdragningen för icke underhållsskyldiga medför attde som f, n, kan få fri rättegång eller rättshjälp vid rättshjälpsanstaltemakommer att i det nya rätlshjälpssystemet tUlhöra den kategori som enbart skaUbetala en grundavgift. Förslaget har vid remissbehandlingen genomgåendetillstyrkts eUer lämnats utan erinran och det innefattar även enligt minmening en lämplig gränsdragning. Förslaget i promemorian om schablontiUägg förunderhållsskyldig sökande har mötts med erinringar i åtskiUiga yttranden. Dessaremissinstanser anser allmänt att den belastning på en persons ekonomi somunderhåUsskyldighelen medför inte har beaktats tUlräckligt och förordar enhöjning av schablontillägget. Enligt ett par yttranden bör, om underhållsbidragutgår, underhåUsskyldighelen beaktas genom att gränsen höjs med detta belopp,medan man för övriga fall av underhållsskyldighet får använda sig av ettschablontiUägg. Det är naturligtvis en fördel om höjningen avschablongränsen för sökande med försörjningsbörda kan bestämmas enligt en föraUa olika faU gällande schematisk beräkningsgrund. Ju mer kostnadsbidragssysle-metkan schabloniseras, desto större blir möjligheterna för den rättssökande eUerhans ombud att på förhand fömtse bidragels storlek. Vidare underlättasprövningen för vederbörande myndighet. Det är emellertid svårt att finna enlämplig sådan beräkningsgrand. De rätlssökandes förhållanden är så skiftandeatt invändningar kan riktas mot varje beräkningsmetod som föreslås. Variationeri försörjningsbördan kan inte beaktas i full utsträckning och därigenom kommervissa sökande att gynnas medan andra missgynnas. Enordning med flera beräkningsgrunder leder inte heUer till tiUfredsställanderesultat. En sådan lösning skulle medföra att regelsystemet kompliceras utanatt man skuUe kunna täcka alla de olika under-håUssituationer som kan uppkomma. Enligt min mening måste fördelarna med en enhetiigschematisk beräkningsgrand anses väga tyngre än de därmed förenadenackdelarna. Jag förordar alltså en lösning med ett schablontillägg i enlighetmed 1972: 4 254 En förutsättning är då att tillägget blir så stort att det ihuvudsak täcker aUa fall av normal underhållsskyldighet. En annan fömtsättningär alt det finns möjUghet tUl avvikelse från schablonen i de fall där enonormalt tyngande försörjningsbörda föreligger, TUl sistaämnda frågaåterkommer jag i det följande. Vidunderhållsskyldighet mot make, föräldrar eller andra vuxna personer synesnormalkostnaden inte oväsentUgt överstiga det i promemorian föreslagnaschablontillägget. Det sagda torde i viss mån gäUa även vid underhåUsskyldighetmot bam. De tUlägg som vid prövning av ansökningar om fri rättegång och omrättshjälp vid rättshjälpsanstaltema görs för make och barn överstiger i vissafall väsentUgt det föreslagna schablontUlägget, Skall schablonliUägget ihuvudsak kunna täcka aUa faU av normal underhållsskyldighet bör det höjas iförhållande till vad som har föreslagits i promemorian. Schablontillägget börenligt vad som förordats av många remissinstanser kunna bestämmas tUl hälftenav basbeloppet. Dengrandavgift som sökande inom den ekonomiskt sämst ställda grappen skaU betalaför rättshjälp, bör självfallet bestämmas så att den i princip är överkomligför dessa rättssökande, Å andra sidan bör avgiften inte bestämmas tUl så lågtbelopp att dess preventiva effekt går förlorad. Promemorieförslaget om engrundavgift på . synes kunna godtas om, som jag har anfört,möjlighet finns att efterge eUer sätta ned avgiften. Bestämmelserna omnedsättning eller eftergift av grundavgift bör vid tUlämpningen ge utrymme fören relativt vidsträckt handlingsfrihet Iett hänseende vill jag emellertid göra avvikelse från förslaget i promemorian.För att undvika återkommande lagändringar vid förändringar i penningvärdetbör, som en del remissinstanser framhåller, grundavgiften inte irättshjälpslagen fixeras till ett visst belopp. I släUet bör någon form avindexreglering ske. Lämpligen kan även grandavgiften bestämmas i förhållandetUl basbeloppet. Grundavgiften bör då bestämmas tUl 1/125 del av basbeloppetmed avrandning nedåt tUl närmast lägre jämna tiotal kronor, vUket mednuvarande basbelopp på , gör en grundavgift på . Gränsenmot den kategori som inte skall kunna erhålla rättshjälp eller, annorlundauttryckt, den övre gränsen för mellangrappen bör som jag framhåUit fömt drasvid en inkomst som motsvarar åtta gånger basbeloppet Vid underhåUsskyldighetbör gränsen höjas enligt samma regler som gäller för gränsen meUan denekonomiskt sämst stäUda grappen och mellangruppen. Promemoriansförslag till bidragssystem för meUangrappen innebär att maximibeloppet skallutgöra viss kvotdel av skUlnaden mellan sökandens årsinkomst och gränsen motden ekonomiskt sämst ställda grappen. 1972: 4 255 Promemorian bygger i denna del på samma principersom rättegångskommitlén och utredningen om rättegångshjälp utgick från i sinaförslag tUl avgiftssystem för rättegångshjälp. Dessa principer har genomgåendegodtagits såväl vid remissbehandlingen av de båda tidigare utredningsförslagensom i yttrandena över promemorian. Även enligt min mening bör detta systemanvändas. TUlskillnad mot de tidigare utredningama har emeUertid i promemorianavgiftssystemet gjorts progressivt genom att olika kvotdelar använts för olikauikomstskikt I förhållande tiU de båda tidigare utredningsförslagen harkostaadsbidraget därigenom blivit lägre för de lägre inkomsttagama och högreför de högre inkomsttagarna. Vid remissbehandlingen har förslaget i allmänhetinte mötts med erinringar. En del remissmstanser är dock kritiska och anser attförslaget medför icke acceptabla tröskeleffekter, framför allt vid den gränsdär kvoldelen övergår från en tiondel till hälften av inkomsten och vid gränsenmot den ekonomiskt bäst ställda grappen. Progressionen i det föreslagna avgiftssystemetinnebär att olikheterna i ekonomiskt avseende utjämnas på ett effektivare sättän enligt de tidigare förslagen. En sådan ordning är enligt min meningnaturlig när del gäUer rättshjälpen, eftersom denna förmån enligt förslagetskall gälla för personer med mycket skiftande ekonomiska föratsättningar. Denomständigheten att vissa tröskeleffekter inte torde kunna undvikas i ett sådantavgiftssystem bör enligt mm mening inte tillmätas avgörande betydelse. SjälvfaUet skall gälla att de olika gränsema försökande med försörjningsbörda får höjas med det schablontiUägg förunderhållsskyldighet som har förordats. De föreslagna maximibeloppenvid ett basbelopp av . framgår av upprättad tabell, vUken torde fåfogas till delta protokoll som bilaga 3. Detsystem för kostnadsbidrag som jag nu har förordat bygger på schablonregler.Hänsyn tas tUl sökandens inkomst och försörjningsbörda. UnderhåUsskyldighelenbeaktas genom ett schablontillägg. Emellertid är det tydUgt att även andraomständigheter kan ha betydelse för sökandens ekonomiska ställning och därmedför hans förmåga att svara för kostnader i en rättslig angelägenhet.