prop · FV0358 · 1972-12-31 00:00:00 — Medden av utredningen förordade utformningen av beskattningsområdet blir detaktuellt att beskatta endast införsel av skattepHktiga reklamtrycksakereftersom beskattningen i övrigt föreslås utformad som en skatt pä mediakostnadérna,dvs. pä offentliggörandet här i landet. Detär enligt utredningen naturligt att importen av skattepliktiga reklamtrycksakerbeskattas i samband med införseln och att skatten därvid tas ut av isamma ordning som gäller för tull. Detta innebär att skyldigheten att erläggareklamskatt vid införsel åläggs den som i tullhänseende är att anse som vamhavare.I princip betyder detta en till reklamköparna knuten skattskyldighet. Utredningenanser att skatt av praktiska skäl bör tas ut vid import oberoende av omimportören själv är skattskyldig inom landet. Beskattningen av importeradreklam bör, menar utredningen, Hksom indirekt beskattning av importerade varori allmänhet, grundas på tullvärdet, dvs. i princip df-värdet. Detta ger enanknytning till framställningskostnaden. Härigenom kan dock, med hänsyn tillutredningens förslag om beskattning inom landet av reklamtrycksaker, uppkommaen högre beskattning av importerade reklamtrycksaker. Utredningen anser därföratt huvudregeln om en importbeskattning på grundval av tullvärdet bör kompletterasmed en regel av innebörd att skatt får beräknas pä ett lägre värde äntullvärdet, om det kan visas att skatten annars skulle bli högre än omreklamtrycksaken framställts här i landet. Närdet gäller beskattning av reklamtrycksaker, som införs som postpaket, synesnågra praktiska svårigheter inte föreligga. kan ta ut reklamskattensamtidigt med tull och andra införselavgifter, t. ex. mervärdeskatt, närpaketet lämnas ut till adressaten. Normalt torde adressaten i dessa faU varareklamköpare eller ombud för denne. Reklamtrycksakerinkommer emellertid från utlandet även som brev eller som trycksak (posttiycksak).När det gäller reklamtrycksaker, som skickas såsom brev, är det i regel intefråga om massändningar, i varje fall inte mera betydande sådana. a. med hänsyn till posthemligheten att beskatta dessaförsändelser föreligger inte. En beskattning av reklamtrycksaker, som skickasfrån utlandet med posten, måste därför ta sikte på massändningar avposttrycksaker. Kan en beskattning av sådana sändningar ske uppnås enligtutredningens mening det väsentligaste syftet. 1972: 58 49 Detsvenska postverket är enligt världspostkonventionen inte skyldigt att här ilandet distribuera posttrycksaker, som lämnats in i utiandet av person ellerföretag med hemvist i för befordran hit med post, om det gäller ettstörre antal eller inlämningen skett i utlandet i avsikt att draga fördel avlägre porton. Poststyrelsen har meddelat Världspost-unionens intemationeUa byråatt det svenska postverket ämnar strikt tillämpa världspostkonventionensbestämmelser på denna punkt. I den mån distribution likväl sker, bör sändningarav detta slag enligt utredningen beskattas. uppfattning bör såsom massändning betecknas sändning omfattandeminst 500 trycksaker. Det bör ankomma pä postverket och att isamråd meddela här erforderliga tillämpningsföreskrifter. Utredningenhar erfarit att sådana massändningar brukar inkomma från ett relativt begränsatantal länder, huvudsakligen från avsändare som år bearbetar densvenska marknaden med här åsyftade reklamtrycksaker. Utredningen anser att deti regel inte föreligger större praktiska svårigheter att vid postbehandlingenidentifiera sådana masssändningar. Detär emeUertid i praktiken inte möjligt att beskatta de enskUda försändelsernaoch ta ut skatten av varje adressat för sig. Det är också antagligt attadressaten i flertalet fall skulle föredra att låta försändelsen bli behandladsom obeställbar framför att betala skatten. För att införsel av reklam i formav massändning skall kunna medges och genomföras på ett för avsändaren meningsfuUtsätt är det därför, framhåller utredningen, nödvändigt att skatten erläggs avavsändaren i stället för av adressaterna. Dettavillkor kan uttryckas antingen som en formell skyldighet för avsändaren attbetala skatten eller också på så sätt att avsändaren erbjuds möjlighet attfrivilligt i eget intresse erlägga skatten i stället för adressaterna.Utredningen lämnar öppet vilken utformning av bestämmelserna som bör gesföreträde och menar att det bör ankomma på Kungl. Maj:t att efter denytterligare utredning, som kan krävas i berörda avseende, meddela erforderligabestämmelser. Föratt underlätta genomförandet av beskattningen bör vidare poststyrelsenhemställa att Världspostunionens internationella byrå i sin cirkulärsamlingtar in ett meddelande om beskattningens huvudsakliga innebörd. Detta ledertill att unionens medlemsländer inför meddelandet i sina respektive posttaxor.Poststyrelsen bör vidare hos postförvaltningarna i de länder, varifrån företagerfarenhetsmässigt brukar skicka massändningar tUl vårt land, begära attförvaltningarna särskilt underrättar nu avsedda företag om den svenskareklambeskattningen och dess praktiska tillämpning. Utredningentillägger att den föreslagna beskattningen av posttrycksa- 4 1972.1 saml. Prop.1972: 58 50 kerkan praktiskt genomföras utan att den lagfästa posthemligheten och den för postpersonalengällande tystnadsplikten vid behandlingen av försändelser behöver i någotavseende åsidosättas. Utredningentar upp också det förhållandet, att det enligt gällande bestämmelserföreligger frihet frän tull och annan införselavgift i viss utsträckning förmaterial, som inkommer speciellt för här i landet anordnad mässa ellerutställning. TiU material hänförs vissa reklamtrycksaker. Utredningenförutsätter att denna särskilda frihet frän tull och införselavgift omprövasvid införandet av en reklamskatt. Utredningenföreslår en utformning av det praktiska förfarandet för reklamskatten i näraöverensstämmelse med vad som gäller fÖr mervärdeskatten och annonsskatten. Förstörre delen av den indirekta beskattningen gäller i olikatillämpningshänseenden m. m. förordningen (1959: 92) om förfarandet vid visskonsumtionsbeskattning (förfarandeförordningen). Så är fallet i fråga omannonsskatten och utredningen finner det lämpligt att knyta även reklamskattentill nämnda förordning. Den föreslagna beskattningsmyndigheten, ,är redan beskattningsmyndighet i fråga om ett flertal indirekta skatter förvilka förfarandeförordningen gäUer. AnknytningentiU förfarandeförordningen innebär, att de bestämmelser som där meddelas ifråga om skattekontroll, besvärsrätt, påföljd m. m. kommer att gälla ävenreklamskatten. Förordningen är utformad med tanke på beskattning av i förstahand varor. För att dess bestämmelser skall kunna tillämpas på reklamskattenföreslår utredningen vissa ändringar i förordningen. Utredningensförslag innebär vidare, att registrering av de skattskyldiga skall ske ienlighet med motsvarande bestämmelser för annonsskatten. Skatten skallredovisas för bestämda redovisningsperioder om fyra kalendermånader, nämligenjanuariapril, majaugusti och septemberdecember. Den som har en lågskattepliktig omsättning skall dock enligt mönster från mervärdeskatten färedovisa skatt för helt kalenderår. Det bör ankomma på beskattningsmyndighetenatt meddela beslut härom. Man bör försöka undvika att skattskyldig får redovisaskatt för löpande redovisningsperioder trots att hans årliga omsättning i efterhandvisar sig understiga . Skulle detta ändå ske , t. ex. därföratt en skattskyldig upphör med sin verksamhet, får redan erlagd skattåterbetalas. DeklarationskaU enligt förslaget lämnas som gäller i fråga ommervärdeskatt och annonsskatt, dvs. den femte i andra månaden efter utgången avden period deklarationen avser. skall skatten betalas genominsättning pä särskilt postgirokonto. Deklaration och inbetalningskort börutformas som en handling. Utredningen har upprättat förslag tUl förordning omreklamskatt och förslag till ändring i förfarandeförordningen. I fråga om dessatorde få hänvisas tiU betänkandet. Utredningen har gjort uppskattningar av reklamkostnadernaför att fä fram ett ungefärligt mätt på det sammanlagda beskattningsunderlaget.Uppskattningarna har gjorts på basis av utredningens undersökning av 1967 årsreklamkostnader med beaktande av den föreslagna utformningen avbeskattningsområdet och av den föreslagna gränsen för redovisningsskyldighet. Värdena har framräknats 5 1/utifrånuppskattade ökningstakter för respektive kostnadsslag, räknade i löpandepriser. Uppskattningen förutsätter att /73 i konjunkturavseendekan betraktas som ett normalår. Den årliga tillväxttakten har antagils utgöra 4o/o för annonsering i populär- och fackpress, 9,5 "lo för trycksaker, butiksreklam,reklambyråtjänster, egen reklamavdelning och 8 "/o för övrig reklam. Med hänsyn tiU skattens förväntade volymeffekt harbeloppen /73 i fråga om reklam, som omfattas av skatteförslaget,därefter reducerats med 5 o/o. Beräkningama redovisas på följande sätt. Uppskattadekostnader för olika reklammediä /73 samt beskattningsunderlagvid reklamskatt enligt utredningens förslag. Belopp i milj. kr. Reklamkostnader1967 enligt reklamutredningens undersökning Totalreklam- därav be kostnad skattnings- 1972/73 underiag I. Mediagrupper, som helt faUer inom beskattningsomrädet: Film-, utomhus- och traflkreklam II.Mediagrupper,som delvis faller inom beskattningsområdet: Mässor och utställningar samt butiks-och återförsäljarmaterial ' Endast A- och B-media enligt IntemationellaHandelskammarens indelningsschema. Med ett bottenavdrag om högst 3 milj. kr. per tidningeller motsvarande allmänna produktionsbidrag minskar de effektivabeskattningsvärdena till ca 415 milj. kr. för dagspress och 175 milj. kr. förpopulär- och fackpress. Prop.1972: 58 52 slag, som helt faller utanför beskatt- 'Demonstrationer, varuprover, gåvo- och presentreklam, reklamundersökningar samtPR och goodwillskapande åtgärder. Dereklamkostnader, som skall beskattas enligt utredningens förslag beräknas avutredningen uppgå till 1330 milj. kr. för /73. Vid skattesatsen10 "lo skuUe bruttointäkterna av reklamskatten därför uppgå till 133 milj.kr. för helt är räknat. Reklamskattensinverkan på pressens ekonomi Utredningenframhåller, att presspolitiska frågor faller utanför utredningens ram menfinner det ändock angeläget att diskutera säväl verkningarna för pressen av denföreslagna skatten som tänkbara kompenserande åtgärder. Det är enligtutredningens uppfattning nödvändigt att vidta sådana åtgärder av något slagsärskilt med tanke på dagspressen. Utredningensskatteförslag innebär, jämfört med annonsskatten, att beskattningsområdetbegränsas till enbart kommersiell annonsering och att skattesatsen fördagspressannonsering höjs från 6 "lo till 10 "lo. Därtill kommerfrågan om reklamskatten skall inrymma en motsvarighet till den återbetalning(bottenavdrag), som enligt den nuvarande annonsskatten för varje tidning kanuppgå till skatten på en omsättning om högst 3 milj. kr. Den icke-kommersiellaannonseringen svarar enligt utredningen för i genomsnitt 18 "lo avdagspressens totala reklamintäkter. I flertalet dagstidningar är andelenomkring 16 "lo, i kväUstidningarna endast några procent. I några av destörsta storstadstidningarna utgör andelen omkring 25 o/o. Utredningenhar som nämnts beräknat skatteunderlaget til! ca 1 330 milj. kr. för idet fall bottenavdrag inte tillämpas för någon reklamform. Skatteunderlagetför enbart pressen (kommersiell annonsering) utgör knappt 900 milj. kr., varavi runt tal tvä tredjedelar faller pä dagspressen. Vid en 10-procentigreklamskatt utan bottenavdrag skulle skattebeloppet för pressens del utgöra ca 88 milj. kr.,fördelat med 61 milj. kr. på dagspressen och 27 milj. kr. på populär- ochfackpressen. Om den nu gäUande annonsskatten (med bottenavdrag) tillämpades under1972 på beskattningsunderlaget enligt reglerna för annonsskatten, skuUeskattebeloppet uppgå till något över 50 milj. kr. Ombottenavdrag motsvarande det nu gällande medges för alla tidningar, kan dettotala reklamskattebeloppet 1972 beräknas bU ca 60 mUj. kr.,varav ca 42 mUj. faller pä dagspressen och 18 milj. kr. pä populär- ochfackpressen. Den reella skattebelastningen skulle i genomsnitt för samtligadagstidningar motsvara ungefär 7 0/0. För enskilda tidningar skulle dockbetydande variationer föreligga kring detta genomsnitt. Omläggningens konsekvenser för dagstidningarna Utredningen anför att dagstidningarnas situation påannonsmarknaden påverkas inte enbart av den skattehöjning som förslagetinnebär utan också av de ändrade skatteregler, som skulle gälla för konkurrerandereklammedia. Det är svårt att bedöma i vad mån en skatteskärpning förkonkurrerande media ger dagstidningarna ökade möjligheter att övervältra egnakostnadshöjningar utan att annonsvolymen minskar. För attkunna belysa skatteomläggningens inverkan pä olika dagstidningarsannonsintäkter har utredningen för ett urval dagstidningar inhämtat uppgifterom intäkter från kommersiell och icke-kommersiell annonsering.Uppskattningarna betraktas som mycket osäkra vad gäller enskilda tidningar. Deanses dock kunna användas för att illustrera vissa huvudtendenser, som skulleuppkomma för olika kategorier av tidningar som följd av de aktueUa åtgärderna. Uppskattningarnavisar att kombinationen av minskat skatteunderlag och höjd uttagsprocent fördagspressen som helhet innebär en genom-snittiig skatteskärpning för annonserom om bottenavdrag medges. Till övervägande del drabbardenna skattehöjning storstadstidningarna. med annonsintäktersom avsevärt överstiger bottenavdraget på 3 milj. kr. och som har relativt lågandel icke-kommersiell annonsering möter dock, uttalar utredningen, särskildasvårigheter. Reklamskattenskulle för andratidningar i landsorten och andra mindre dagstidningar inteinnebära en försämring jämfört med situationen vid nuvarandeannonsbeskattning. Däremot kan ett visst bortfall av annonsintakter uppkommaför större tidningar, särskilt kvällstidningar. För populärpressen och fackpressenskulle med de givna fömtsättningarna inget intäktsbortfall ske. Ombottenavdrag inte medges, uppkommer en ytterligare skatteskärpning om igenomsnitt 23 "lo. Skatteskärpningen i detta fall skulle drabba olikatidningar mycket ojämnt eftersom bottenavdraget har myc- Prop.1972: 58 54 ket varierande betydelse för tidningar i olikastorleksklasser. De mindre tidningarna drabbas jämförelsevis hårt. För demindre landsortstidningarna rör det sig här om en minskning avannonsintäkterna på 69 0/0. Antagandet om att priset inklusive skatt inte skullepåverkas bedöms av utredningen som mindre realistiskt. Skattehöjningen kommersäkerligen till en del att övervältras pä annonsörerna genom höjda annonspriser.Detta torde å andra sidan medföra visst volymbortfall, och det är inte troligtatt tidningarna helt kan kompensera sig för skatteomläggningens effekt genomatt anpassa priserna. Detta anges i synnerhet gälla för det fall attbottenavdrag inte medges. Utredningen påpekar att den eftersträvatkonkurrensneutralitet mellan reklammedia. 1 fråga om andra reklammedia änpressen föreslås inga bottenavdrag. Utredningen har trots detta ansett detmotiverat att överväga ett alternativ med bottenavdrag för pressens del. Somskäl härför anförs bl. a. att reklamskatten kan hårdare drabba annonsering änreklam i andra media, beroende på att en större del av de totala kostnadernaför produktion och distribution ingår i beskattningsunderlaget vid annonsering.Vidare anförs, att konkurrensförhållandena inom pressen kan förändras ombottenavdraget bortfaller, eftersom tidningar av olika storlek skulle drabbas ohkahårt av omläggningen. Utredningen ifrågasätter ändå om inte ett allmäntbottenavdrag för pressens del skulle innebära ett avsteg från den eftersträvadekonkurrensneutraliteten och skisserar som alternativ tUl ett bottenavdrag enkomplettering av det produktionsbidrag, som utgår till andratidning-arna.Detta skulle kunna ordnas sä, att bottenavdraget byts ut mot ett allmäntproduktionsbidrag knutet tUl mängden redaktionell text och beräknat t. ex. päpappersförbrukningen. Utredningen pekar därvid på att de s. k. annonsbladen,som får bottenavdrag vid annonsbeskattningen, skulle få bidrag som avserenbart den redaktionella texten i tidningen. För enbart dagstidningarna beräknar utredningen att detkompletterande produktionsbidraget troligen skulle uppgå till ca 20 milj. kr.per år. Om också övriga pressorgan skulle beröras uppgår beloppet till ca 30milj. Utredningen tar inte ställning till vilket av alternativensom är att föredra. Sluthgen berör utredningen också frågan om en omprövningav det nuvarande selektiva produktionsbidraget. Man nöjer sig dock med attkonstatera att den kombinerade effekten av skatt och stöd ej bör leda till enförsämring av de ekonomiska villkoren för dagspressens opinionsbildandeverksamhet. Prop.1972: 58 55 Reservationer och särskilda yttranden Flera av ledamöterna i utredningen redovisar avvikandeuppfattning i olika frågor. Tvä reservationer och fem särskilda yttranden haravgivits. Ledamötema , Gerentz, Wiege och Winqwist anför igemensam reservation att reklamskatten bör utformas med samma bottenavdragför pressen som gäller beträffande annonsskatten. Winqwist anför i reservation att utredningen inte bortlägga fram delbetänkande om reklamskatt eftersom dels detta inte krävts avutredningen, dels utredningens arbete inte slutförts. ställer sig i särskilt yttrande starkt kritiskmot tanken på ett befrielseinstitut, men uttalar också stark sympati föralternativet omkostnadsavgift därför att den läggs direkt på företagen och kanbegränsas till endast stora reklamköpare. En omprövning av pålagans form bördärför ske efter förslagsvis . Gerentz och anför i gemensamt yttrande, attutredningen inte beaktat reklamens faktiska utveckling och därförräknat med för höga reklamkostnader. Är 1971 bör de beräknas uppgå tiU ca 1800 milj. kr. hävdar i annat särskilt yttrande bl. a. att detskulle strida mot konkurrensneutraliteten att tillämpa bottenavdrag för pressenmen ej för andra reklammedia. Om sådant avdrag införs för pressen är det avskattetekniska skäl motiverat att trycksaker, mässor och utställningar undantasfrån beskattningen. anför i särskilt yttrande att alternativetomkostnadsavgift är att föredra framför en punktskatt därför att avgiften kankoncentreras till stora reklamköpare, kan utvecklas till ett effektivtinstrument för styrning av reklamens innehåll och kan utvidgas till att omfattaandra kostnadsslag och bearbetningsmetoder än de som kan fångas in vidpunktskatt. Författningsförslag rörande omkostnadsavgift finns intaget iyttrandet. Wiege framhåller i särskilt yttrande att reklamtrycksaker utom annonser däri bör undantas från beskattning bl. a. med hänsyn tillden grafiska branschen och den tyngre industrin. Beträffande importbeskattningenanförs betänkligheter med hänsyn till posthemligheten och sam-färdsmeddsfriheten.Ytterligare åberopas administrativa svårigheter vid beskattningen. Ombeskattning ändå skall ske bör denna träffa distributionen av trycksaker tillkonsumenterna. Utredningens förslag om införande av en reklamskattgrundad på reklampolitiska överväganden har mött omfattande kritik. Positivaröster saknas dock inte och flera remissinstanser har på åtskilliga punkter uttrycktsitt gUlande av utredningens synpunkter och förslag. Prop.1972: 58 56 Kritik har anförts mot att utredningen över huvudbehandlat frågan om reklamskatt och i några fall har utredningens kompetens i ämnetifrågasatts. Man finner det otillfredsställande att utredningen avgett ettförslag till en reklampolitisk åtgärd innan någon egentlig analys av mål, medeloch verkningar kunnat genomföras. Sådana synpunkter framförs av handelskammareni , , handelskammaren för och Västmanlandslän, , , Svenska reklambyrå förbundet, ,grafiska arbetsgivare- och industriorganisationer, , och . a. att skatteförslaget inte underbyggs genom redovisning avresultaten från någon insamling, bearbetning och analys av data beträffandereklamens roll, mål, medel eller utvecklingstendenser. Betänkandet kan därförinte läggas tiU grund för en beskattning. Liknande åsikter framförs av och handelskammaren i . handelskammare menar att det ärförkastligt att ersätta den provisoriska annonsskatten med en mer långtgåendereklamskatt av provisorisk karaktär. Flera remissinstanser understryker att reklamen fyller enviktig funktion. a. anser det nödvändigt attföretag och konsumenter kan fritt och utan onödiga hinder kommunicera medvarandra, bl. a. genom reklam. Denna är en del av tiUverknings-ochförsäljningsprocessen och kan inte betraktas som en särföreteelse. Sistnämndauppfattning delas av Svenska annonsörers förening och köpmannaförbund.Enligt LO har reklamen en ganska betydande roll. Informativ reklam utgör ettlegitimt sätt för säljare av varor och tjänster att meddela sig med köpare. NOmenar i likhet med Svenska annonsörers förening att reklam kan bidra till attöka omsättningen och därmed, genom att sprida de fasta kostaadema på flerproduktenheter, leda tUl lägre pris per sådan enhet. NO framhåller dock attreklamkostnaderna i vissa marknadssituationer kan bli så höga attstordriftsfördelarna uppvägs. pekar på att reklamenhar en klart angiven sändare och är ute i ett klart angivet ärende. Den kandärför vara mindre försåtlig än argumentation från anonyma sändare med förmottagaren okända värderingar och syften. Flera remissinstanser har kritiserat utredningensberäkningar av reklamvolymen och dess tUlväxt fram . anför, att , som utredningen använt som basår för framskrivningen,var ett extremt högkonjunkturår. Denna omständighet leder till felslut, somsnedvrider prognosen. Därtill kommer att utvecklingen åren 19671971karakteriseras av en dämpning av reklamvoly- Prop.1972: 58 57 Dämpningen förstärktes är 1971 avlågkonjunktur och annonsskatt. Samma synpunkter förs fram av ochSödermanlands handelskammare. Affischeringsföretagens föreni-ng, KF, ,Svenska reklambyrå förbundet, grafiska arbetsgivare- ochindustriorganisationer, , ochTU. Några menar att man bör räkna med reklamvolym fram till år 1975under det att andra instämmer i den av två ledamöter av utredningen gjordaberäkningen av reklamvolymens storlek till 1 800 mUj. TU utvecklarsina synpunkter på tiUväxten, framför allt i pressen, och menar att pressreklamenuppvisar ingen eller obetydlig tillväxt. Märkesvaruannönseringen har under åren19621971 stagnerat i storstadspressen och ökat i någon mån i landsortspressen.Senare delen av uppvisar en icke obetydlig minskning. Remissinstanserna tar i allmänhet också upp frågan omreklamvolymen generellt eller på särskilda punkter kan anses vara för hög ochdärför motivera införandet av dämpande åtgärder. Kammarrätten i anser det vara svårt att bestridaatt en del av den reklam som förekommer inte syftar till att ge konsumenten denbästa och mest adekvata informationen. En viss dämpning av sådan reklam måsteanses i och för sig önskvärd. att träffa riktigaval bör därigenom förbättras eller i vart fall underlättas. , , statens institutför konsumentfrågor. och LO kritiserar användandetav stora reklaminsatser för att öka avsättningen av en bland flera synonyma ochprismässigt ungefär likvärdiga varor pä de övrigas bekostnad. Detta är ettsamhällsekonomiskt slöseri med resurser. KoUegiet anför dock att detta slöseripä kort sikt allmänt anses acceptabelt sä länge konsumenternas intressen pälängre sikt gagnas. Ätskilliga remissinstanser anser att påståendet om attreklamvolymen är för stor inte styrkts. menar dessutomatt det inte kan påvisas att hög reklamintensitet allmänt bidrar till höjdapriser. Enligt TU är det också felaktigt att påstå, att det skulle råda obalansmellan reklam och annan information. TU pekar särskilt på den starka ökningenav information via radio, TV, tidningar, tidskrifter och böcker. framhåller, att reklamvolymen redan begränsas genomreklamförbudet i radio och TV. KO anför att reklamvolymen visserligen kan behövabegränsas men hävdar att utredningens material inte visar att reklamen behöverdämpas i alla branscher och hos alla företag.