prop · FV0369 · 1972-12-31 00:00:00 — Kapitalförsäkring meddelas av begravningskassor och sjuk-och begravningskassor. Som förut nämnts skiljer UFL på föreningar som meddelarförsäkring till högre belopp än . och övriga föreningar. Prop.1972: 69 33 förstnämnda föreningarna måste i princip ha minst 500medlemmar, de övriga minst 100 medlemmar. Av de 641 221 försäkrade medlemmarnavid utgång var 497 343 medlemmar i 53 föreningar som meddeladekapitalförsäkring till högre belopp än . och de övriga med- . lemmar iåterstående 201 föreningar. Flertalet föreningar meddelar renadödsfallsersättningar (begravningshjälpsförsäkringar), dvs. försäkring sombetalas ut vid medlems död eller ibland också vid dödsfaU inom medlemmensfamilj. Några av de större öppna föreningarna meddelar också s. k. sammansattaförsäkringar med utbetalning vid viss bestämd ålder eller vid dessförinnaninträffat dödsfall. Några föreningar meddelar dessutom olika typer avbarnförsäkringar. Kapitalförsäkring meddelas i regel med blygsamma belopp.Är 1969 var medelförsäkringssumman . i föreningar som fick meddela försäkringtill högre belopp än . i övriga föreningar. Omkring 79"la av de försäkrade var medlemmar i öppnabegravningskassor. De två största öppna begravningskassorna hade då 130 046resp. 74 059 medlemmar. , som ären sammanslutning av ett antal större begravningskassor, verkar sedan många årtillbaka för en än starkare centralisering inom de öppna kassorna. I sammariktning verkar försäkringsinspektionen genom att i de fall, därförvaltningskostnaderna framstått som oskäHgt höga, råda föreningarna attundersöka om inte det mest ändamålsenHga är att upphöra med verksamheten elleröverlåta den på annan förening. I många föreningars stadgar har tagits in bestämmelser omåterköp och fribrev enligt normalförslag som utformats av försäkringsinspektionenoch som är ägnade att tillgodose medlemmarnas rättigheter i dessa hänseenden.Ett fåtal föreningar har stadgebestämmelser om belåning av försäkringar, s. k.livlån. I syfte att klargöra inom vUka gränser verksamheten fårbedrivas utan att den kan anses som affärsmässig har tillsynsmyndighetenfastställt vissa regler. Sålunda får heltidsanställda agenter inte användas.Vidare gäUer att anskaffningsprovisionen inte får överstiga viss procent av detaktuella kapitalunderstödet. som enskilda föreningar har vid fleratillfällen ansökt om försäkringsinspektionens medgivande att få utfästa högrebelopp än . för en medlem. Bortsett från sådana kapitalförsäkringar,som meddelas i samband med pension, har medgivande lämnats i endast ett fallsom avsåg en sluten förening. Den frivilliga statsunderstödda försäkringen tillkom år1934. Försäkringen handhas av erkända arbetslöshetskassor som bildats avfackliga organisationer inom det yrkesområde som utgör resp. kassas verksam- hetsområde.Medlemmarna i dessa organisationer är i regel kollektivt anslutna tillarbetslöshetskassan, som dock också är öppen för ej fackligt organiserade inomverksamhetsområdet. Samtliga kassor är rikskassor och med ett undantag (enkassa för yrkesfiskare) avsedda för anställda. En kassa är öppen för anställdaoavsett yrkestillhörighet. var det totala antalet medlemmar2 279 000. Antalet kassor var 48 . Försäkringsersättningenutgörs av dagpenning och barntillägg. Det högsta daghjälpsbeloppet är sedan den1 september . BarntUlägg utgår för barn och är f. n. per barn och dag. Arbetslöshetskassornasverksamhet finansieras av medlemsavgifter, statsbidrag och räntor på fonderademedel. Avgifterna, som varierar starkt mellan såväl kassor som klasser beroendepå arbetslöshetsrisken och dagpenningens storlek, fastställs avtillsynsmyndigheten, dvs. Statsbidrag utgår efterolika grunder. Gmndstatsbidrag utgår med viss procent varierande mellan 35och 50 "la för de olika dagpenningklasserna av varje utbetalatdagpenningbelopp. Vid större arbetslöshet ökar detta bidrag. Dagpenningbidragutgår med visst belopp på den del av dagpenningen som inte täcks avgrundstatsbidraget. Barntilläggs-bidrag utgår med 75 "/o avbarntilläggskostnaden. Slutligen utgår också förvaltningsbidrag medmedlemsbidrag (. per årsmedlem) och bidrag för arvode tilltillsynsmyndighetens representant i kassas styrelse. 2.3Utvecklingen inom annan försäkringsverksamhet Ibetänkandet ges en översikt för utvecklingen , då UFL trädde i kraft,i fråga om dels den affärsmässiga försäkringsrörelsen, dvs. den verksamhet somdrivs av försäkringsbolagen, och dels den allmänna försäkringen och annansociallagstiftning (s. 5761). Vad gäller försäkringsbolagen innehållerbetänkandet vidare utförliga redogörelser för de i lagen (1948:433) omförsäkringsrörelse (FL) införda s. k. behovs- och skälighetsprincipema (s.8082 och 8790). Av framställningen i betänkandet i dessa delar skall härberöras endast vissa viktigare drag av den lagstiftning som genomförts förförsäkringsbolagen. FL reglerar den verksamhetsom får drivas av försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Iförhållande tUl tidigare lagstiftning för den affärsmässiga försäkringsrörelseninnebar FL en nyordning i viktiga avseenden. I fråga om koncessionsprövningen,som ligger hos Kungl. Majrt, kompletterades en i huvudsak formell prövning medviUkoren att den planerade rörelsen eller utvidgningen tUl ny verksamhetsgren måste vara behövlig och också i övrigt ägnad att främja en sund utveckling avförsäkringsväsendet. 1972: 69 35 s.k. behovsprincipen, som alltså innebär att prövningen skall gälla både enkvalitetsbedömning och en kvantitetsbedömning som avser att fastställa om detpå den svenska försäkringsmarknaden finns behov av det planerade bolaget ellerden tilltänkta vidgningen av verksamheten. I fråga om livförsäkringar infördesvidare i FL vid sidan av den redan tidigare gällande soliditetsprincipen somfrämst syftar till att trygga försäkringstagarna i fråga om företagenssäkerhet och förmåga att fullgöra sina förpliktelser en delvis nygrundprincip, den s. k. skälighetsprincipen. Denna princip innebär i huvudsakatt priset för en försäkring skall vara bestämt på ett skäligt sätt iförhållande till de förmåner försäkringen avser. Principen innebär också attlivförsäkringstagare skall ha rätt till återköp och fribrev och till återbäringav överskott på försäkringen. Genom FL vidgades vidare försäkringsinspektionensbefogenheter i fråga om tillsynen över försäkringsverksamheten. a. avsågsden praktiska tillämpningen av skälighetsprincipen bli föremål för en ökadgranskningsverksamhet. Genom ändring infördes i FL bl. a. regler omskälighetsprincipens tUlämpning också för annan försäkring än livförsäkring. Ar1958 tillsattes en utredning med uppgift att se över FL. Ändamålet medöversynen var att anpassa lagstiftningen till de ändrade förutsättningarna bl. a. genomförandet av den obligatoriska sjukförsäkringen och en förutseddallmän pensionsförsäkring på ett sådant sätt, att en från samhälleligasynpunkter ändamålsenlig reglering och tillsyn av försäkringsrörelsen blevmöjlig. Översynen ledde till att FL ändrades på olika punkter (prop.1961 r 171, 1 LU 51, rskr 388, SFS 1961r 610). 3 Alhnänna synpunkter på en ny lagstiftning 3.1 Den sakkunnige 3.1.1Behovet av ny lagstiftning Densakkunnige erinrar inledningsvis om den stora betydelse somunderstödsföreningarna i ett tidigare skede hade på det sociala fältet. Deunderstödsorganisationer som och senare växte framinom fackföreningar, skråsammanslutningar och inom olika ideellasammanslutningar gjorde sålunda en mycket värdefull insats när de skapade enordning där medlemmarna genom inbördes bistånd kunde bereda viss hjälp åt demsom drabbades av sjukdom eller invaliditet eller för vilka familjeförsörjarengick bort. Underde senaste årtiondena har intresset från allmänhetens sida förunderstödsföreningarnas verksamhet minskat. a. har följande tvåomständigheter bidragit till detta. För det första har det allmänna genomreformer på socialförsäkringens område i stor utsträckning över- Prop.1972: 69 36 tagit ansvaret för att medborgarna skall ha entillfredsställande ekonomisk trygghet vid sjukdom, invaliditet och vidfamiljeförsörjarens fränfälle. För det andra har utvecklingen inom denaffärsmässiga livförsäkringsrörelsen, dvs. livförsäkringsbolagen, inneburitatt det privata vinstintresse som förr låg bakom bolagens verksam.het ihuvudsak fallit bort. Den väsentliga ändringen härvidlag skedde genom 1948 årsreform av försäkringsrörelselagstiftningen. Ett tidigare betydelsefullt motivför att gå in i en på uteslutande ideell grund uppbyggd understödsförening i ställetför att ta en försäkring i ett försäkringsbolag har således i praktikenförsvunnit. I den av försäkringsinspektionen upprättade promemoriansom ligger till grund för utredningsuppdraget (angående innehållet i promemorianse betänkandet s. 6270) betonas att FL i många hänseenden tillgodoserförsäkringstagarnas intressen bättre än vad UFL gör. Det understryks därvid attdet är angeläget att i UFL införs motsvarigheter till de bestämmelser i somär ett uttryck för de s. k. behovs- och skälighetsprincipema samt att eneffektivare tUlsyn än f. n. genomförs. Den sakkunnige framhåller att omföreningsverksamheten styrs hårdare kan man knappast undvika en successivavveckling av sådana föreningar, som inte arbetar helt rationellt och som inteär helt bärkraftiga från allmänt försäkringsmässiga utgångspunkter. Man bör dåfråga sig om en sådart utveckling är ofördelaktig från allmänna utgångspunkter.Den sakkunnige anser att understödsföreningarna spelat ut sin mer betydanderoll som trygghetsförmedlare och att det för dessa föreningars del ifortsättningen inte kan bli fråga om annat än en ganska begränsad verksamhetvid sidan av de stora trygghetsförmedlarnas. Den sakkunnige delar försäkringsinspektionens uppfattningatt man vid en översyn av UFL i första hand bör söka tillgodose medlemsintresseti tillfredsställande utsträckning. En reform bör sålunda i väsentligahänseenden innebära att någon mer betydande skillnad från medlemssynpunkt intekommer att föreligga i förhållande till vad som gäller enligt FL. Meddenna utgångspunkt ställer den sakkunnige den principiella frågan om inteutvecklingen gått därhän, att UFL spelat ut sin roll. Är detta fallet kunde mantänka sig att ett antal stora, rationellt arbetande föreningar, framför allt vissabegravningskassor, förvandlas till försäkringsbolag. Vidare fick flertaletmindre begravningskassor och sjukkassor avvecklas i tvångsmässig ordning. EnsärskUd lösning kunde diskuteras i fråga om pensionskassorna. Arbetslöshetskassornaslutligen kunde regleras uteslutande av AKF. Den sakkunnige finner en lösningav så radikal art oantagbar såvitt avser huvuddelen av understödsföreningarna.Bl. a. pekar den sakkunnige på den rådande negativa inställningen till attkretsen av försäkringsbolag vidgas och på de stora praktiska problem som ärförknippade med en tvångsmässig snabb avveckling av de mindre föreningarna.Den sakkunnige finner det vidare mest ändamålsenligt med hänsyn till despecieUa former av försäkringsverksamhet av ej affärsmässigt slag som mångaföreningar driver att bestämmelserna om understödsföreningarna liksom f. n.tas upp i en särskUd lag och således inte förs in i den redan omfattande FL. Den sakkunnige har gjort en allmän översyn av de reglersom gäller för understödsföreningarna. Den sakkunnige har, som redan antytts,därvid i första hand sökt förbättra skyddet för föreningsmedlemmarnasintressen. Som den viktigaste nyheten i detta hänseende föreslår den sakkunnigeatt skälighetsprincipen skall införas för understödsföreningarna. Med hänsyntill de särförhällanden som kännetecknar dessa har den sakkunnige dockmodifierat principen något, så att den inte får samma stränga innebörd somenligt FL. Vidare föreslås principen utformad som en grundläggande norm för enförenings hela verksamhet och således inte som i FL formulerad som ett krav påatt premien skall utgöra ett skäligt pris på försäkringsförmånerna. Motbakgrund av skälighetsprincipen föreslår den sakkunnige i olika hänseendensärskilda regler som är ägnade att bättre tillgodose medlemsintresset ännuvarande regler. Förslaget tar bl. a. sikte på att förstärkaförsäkringstagarnas rätt till fribrev och till återköp av försäkring. Densakkunnige har också funnit det behövligt att förbättra försäkringsinspektionensmöjligheter att ingripa mot förening när anmärkning finns mot dess verksamhet.I överensstämmelse med förutsättningen att främst tillgodose medlemsintressethar den sakkunnige också övervägt i vad mån det är påkallat att begränsa envidgning av understödsföreningsväsendet genom att införa en motsvarighet tillden behovsprincip som gäller för försäkringsbolagen. Den sakkunnige föreslårhärvid ett generellt förbud mot nybildning av öppna föreningar. Förslagetmotiveras också med svårigheten att avgränsa sådana föreningars verksamhet motden affärsmässiga verksamhet som drivs av försäkringsbolagen. Den sakkunnige har emellertid funnit det behövligt attreformera UFL också i andra hänseenden än sådana som direkt tar sikte på attförbättra skyddet för medlemmarna. På det försäkringstekniska området föreslåsbl. a. en förenkling av de nuvarande tämHgen komplicerade reglerna omfondbildning. Vidare föreslås att placeringsbestämmelserna mjukas upp eftermönster av vad som gäller för livförsäkringsbolagen. Mot bakgrunden av att deassociationsrättsliga bestämmelserna i i viss utsträckning blivitföråldrade har den sakkunnige vidare sett över dessa regler. De förslag som idetta avseende läggs fram i betänkandet bygger väsentligen på de modernareregler som finns i FL och i lagen (1951: 308) om ekonomiska föreningar. Den sakkunnige föreslår en helt ny lag förunderstödsföreningarna. Detta motiveras med att de materiella ändringarna äromfattande och 1972: 69 38 rörväsentliga avsnitt i UFL och att övriga avsnitt i lagen behöver moderniseras. Detkan här slutligen nämnas att den sakkunnige föreslår, att förening i sittfirmanamn alternativt skall få använda beteckningen försäkringsförening istället för termen understödsförening. 3.1.2Gränsdragningen mot affärsmässig försäkringsrörelse samt behovsprincipen Densakkimnige tar först upp frågan om gränsdragningen till den affärsmässigaförsäkringsrörelsen, dvs. den verksamhet som drivs av försäkringsbolagen.Kriterierna på en understödsförening är enhgt UFL, att föreningen skall ägnasig åt personförsäkring för inbördes bistånd och att rörelsen inte skall drivasaffärsmässigt. De slutna föreningarna har i regel inte haft svårt att uppfyllakraven på att verksamheten skall vara för inbördes bistånd och inte får drivasaffärsmässigt. Administrationskostnaderna blir låga för dessa föreningar ochverksamheten har som helhet en ideell karaktär. Enligt den sakkunnige finnsdärför inget tvivel om att de normalt ägnar sig åt verksamhet som inte kananses som affärsmässig försäkringsrörelse. Ifråga om de öppna föreningarna är däremot gränsen mot den affärsmässigaförsäkringsrörelsen inte lika klar. Denna grupp av föreningar, som omfattarbl. a. de stora begravningskassorna och de största sjukkassorna, har oftaursprungligen haft en "sluten" karaktär åtminstone såtillvida attderas verksamhet varit geografiskt begränsad. har emellertid i allmänhetäven denna begränsning försvunnit och föreningarna konkurrerar numera i vissmån med varandra och försäkringsbolagen. De kan naturligtvis sägas verka"för inbördes bistånd" i samma mening som alla försäkringsföretagmen saknar enligt den sakkunnige ofta den speciellt ideella inriktning, som deslutna föreningarna har och som utgör grundvalen för lagstiftningen om understödsföreningarna.Detta beror främst på att det inte saknas affärsmässiga inslag i de öppnaföreningarnas verksamhet. Det är med hänsyn till bristen på självklarrekryteringsbas naturligt, att dessa understödsföreningar måste kämpa för attkunna fortleva och vidareutvecklas. Självfallet blir medlemsvärvningen då enmycket väsentlig angelägenhet. Den kan inte längre bedrivas på frivUlig ochkostnadsfri väg. Genom att tUlsynsmyndigheten sett sig nödsakad godta vissaprovisionsnormer för medlemsvärvning och inkassering av försäkringsavgifter,har man rent principiellt accepterat att understödsföreningsverksamhet inte kandrivas helt ideellt och utan affärsmässiga inslag. Densakkunnige framhåller svårigheten att bedöma om de existerande öppnaföreningarna, särskilt de större, på ett tUlfredsställande sätt uppfyUer dehuvudsakliga kriterier, som UFL ställer upp i fråga om Prop.1972: 69 39 verksamheten,dvs. kraven på verksamhet till inbördes bistånd och utan affärsmässig inriktning.Dessa kriterier får behållas för att även i fortsättningen ange den väsentligainriktningen av understödsföreningsverksamheten och ramen för lagstiftningenstillämplighet. Den sakkunnige anser emellertid att bör inteaccepteras, att nya understödsföreningar bildas utan att man med säkerhet kanräkna med att de kommer att uppfylla de i lagen uppställda förutsättningarna.Bl. a. på grund av kostnaderna för anlitad arbetskraft kan en ny öppen föreninginte börja att driva verksamhet utan att enskUt vinstintresse behövertillgodoses. Redan problemet med gränsdragningen mot den affärsmässigaförsäkringsrörelsen utgör enligt den sakkunnige ett tUlräckligt vägande skälför ett förbud mot nybildning av öppna föreningar. Densakkunnige finner ett förbud mot nybildning av öppna understödsföreningarmotiverat också från synpunkter som hänför sig tUl den s. k. behovsprincipen.Denna princip innebär enligt FL att vid koncessionsprövningen skall prövas, omden planerade rörelsen är behövlig och också i övrigt ägnad att främja en sundutveckling av försäkringsväsendet. Den sakkunnige menar att det med hänsyn tUlde redan existerande öppna föreningarna, vilka förutsätts få leva kvar, och medtanke på understödsföreningsrörelsens sunda utveckling är angeläget att hindraatt nya öppna föreningar kommer till. Den sakkunnige föreslår sålunda att nyaöppna föreningar i fortsättningen inte skall få bUdas. Ifråga om de slutna föreningarna gäller andra förhållanden. Ensamhörighetskänsla och vilja till inbördes bistånd är fortfarande väsentligamotiv när en särskUd grupp personer, t. ex. anställda vid ett företag ellermedlemmar i en ideell förening, vill ordna sina försäkringsfrågor genom attbilda en understödsförening. Gränsdragningen mot den affärsmässigaförsäkringsrörelsen utgör inte heller i övrigt samma problem som beträffandeöppna understödsföreningar. Som regel är förvaltningsarbetet i de slutnaföreningarna av jämförelsevis enklare beskaffenhet och mindre omfattning än ide öppna föreningarna. I många fall kan hjälp och bidrag till förvaltningenockså erhållas och medlemsrekryteringen vållar inte några särskilda utgifter.De samlade förvaltningskostnaderna kan därför hållas på en förhållandevis lågnivå. Med hänsyn till utvecklingen inom den affärsmässiga försäkringsrörelsenifrågasätter den sakkunnige trots detta om inte de tilltänkta medlemmarna imånga fall skulle vara bättre betjänta av en annan lösning av sinaförsäkringsfrågor än vad en understödsförening kan bjuda. Tillsynsmyndighetenskall nämligen vid sin behandling av en ansökan om registrering alltid pröva omstadgarna är betryggande för medlemmarna och övriga understödsberättigade.Denna prövning kommer med den sakkunniges förslag att i betydligt högre grad änf. n. direkt baseras på sådana överväganden som hänger samman med skälighets- Prop.1972: 69 40 Med hänsyn härtill och då de bakomliggandebevekel-segrundernE: för en önskan till samverkan inom understödsföreningensform kan växla i styrka från fall till fall, finns enligt den sakkunnigesmening inte tillräckliga skäl för ett generellt förbud mot nybUdning av slutnaunderstödsföreningar. Den sakkunnige anser inte heller attunderstödsföreningsväsendets framtida utveckling ger anledning till antagande,att det för sådana eventuella nybildningar finns behov av bestämmelser om ensärskild behovsprövning. För att hindra att förbudet mot nybildning av öppnaföreningar kringgås bör bestämmelser införas som begränsar möjligheten attbilda sådan förening, som kanske i formellt avseende kan betraktas som slutenmen i praktiken kan jämställas med en öppen förening. för enbart medlemmar i viss ideell förening föreslås därförett krav på att det skall finnas sådan intressegemenskap inom den ideellaföreningen, att också en samverkan för personförsäkring framstår som naturligför medlemmarna. Den sakkunnige betonar att försäkringsinspektionen inomramen för sin lagstadgade skyldighet att meddela råd och anvisningar när en föreningbildas bör beakta också synpunkter som närmast är förknippade medbehovsprincipen. Om de blivande medlemmarnas försäkringsproblem kan lösasbättre på en annan väg bör myndigheten således redovisa dessa överväganden förden planerade föreningen. Behovsprincipen i FL innebär också att ett bolag inte fårbörja driva verksamhet som koncessionen inte omfattar. Koncession för ny verksamhetsgrenges endast om denna framstår som behövlig och i övrigt ägnad att främja en sundutveckling av försäkringsväsendet. Det finns skäl anta att allt fleraunderstödsföreningar kan komma att överväga om de inte bör göraväsentliga omläggningar av sin verksamhet, t. ex. genom att införa någon nyverksamhetsgren som kan tänkas vara mer attraktiv än den ursprungligaverksamheten. Som exempel på understödsföreningar, där sådana tendenser redanvarit skönjbara och i fortsättningen eventuellt kan väntas bli än merförekommande, nämner den sakkunnige sjukkassorna. Genom de senast beslutadereformerna inom den allmänna sjukförsäkringen i förening med föreskrifter, somställts upp av hänsyn till risken för överförsäkring, har utrymmet för dessaföreningars verksamhet begränsats betydligt. Även andra understödsföreningarkan emellertid tänkas vara intresserade av att söka bryta en nedåtgående trendgenom en omläggning av verksamheten. Den sakkunnige menar att det inte kanuteslutas, att skälen för en ändrad rörelseinriktning i första hand kommer attbaseras på en önskan att bevara föreningar och endast i mindre grad pårealistiska överväganden eller hänsyn till samhällets krav på den samladeförsäkringsrörelsens ändamålsenliga utveckling. En i princip okontroUerad omvandling av föreningarnasverksamhet 1972: 69 41 kanså småningom leda tiU en alltför stark koncentration på någon eller någraspeciella verksamhetsformer. Härigenom skulle konkurrensen öka såväl mellanföreningarna inbördes som i förhållande tUl de alltmer högrationaliseradeförsäkringsbolagen. För understödsföreningarnas del skulle en sådan utvecklingpå kunna få mindre gynnsamma effekter, vUka i sin tur ytterstskulle gå ut över medlemmarnas intressen. Den sakkunnige föreslår att ensärskild bestämmelse införs i UFL som innebär att en registreradunderstödsförening inte utan försäkringsinspektionens tillstånd får ändraeller vidga sin försäkringsverksamhet så att denna får en väsentligt nyinriktning eller kommer att omfatta någon ny försäkringsgren. Inspektionen börfrämst pröva om den tUlämnade omläggningen av verksamheten tillgodosermedlemmarnas intressen och om den i övrigt är ägnad att främja en sund utvecklingav försäkringsväsendet. Vid denna prövning skall sålunda även de synpunkter somnormalt förknippas med behovsprincipen beaktas. Gränsdragningen mellan sådanaändringar som inte innebär att den ursprungliga rörelsens huvudsakliga ändamåleller inriktning rubbas och sådana ändringar, för vilka tillstånd enligt denföreslagna nya lagregeln krävs, bör lämpligen överlämnas åträttstillämpningen. Kravet på tillstånd bör gälla också slutna föreningar,trots den inkonsekvens som följer av att någon behovsprövning inte föreslås närdet gäller nybildning av sluten förening. EnHgt den sakkunniges mening finnsdet emeUertid inte anledning anta att en sluten förening, som vägrats tillståndtill att vidga sin rörelse, kringgår reglerna genom att bilda en ny slutenförening med samma medlemmar som i den äldre föreningen. Det avgörande skäletför den föreslagna lösningen är emellertid den lagtekniska konstruktion som densakkunnige valt.