prop · FV03138 · 1972-12-31 00:00:00 — Denna tiUrättavisningsform torde vara den enda, som ungefär lUcaeffektivt kan användas under alla förhållanden. Disciplinbotsstraffet har enligt utredningensmening inte någon nämnvärd betydelse under frontförhåUanden. Dådet gäller att bedöma fängelsestraffets användbarhet som påföljd för krigsmänför brott som begåtts under krigsförhållanden framhåller uttedningen att devanligaste brotten under krig utgörs av de fall, då den felande på elt ellerannat sätt söker undfly de plikter, som åvUar honom som soldat. Han visarfeghet eller gör sig skyldig tiU desertering, självstympning, myteri etc. Om påett dyUkt brott under krig följer ett långvarigt frihetsstraff, uppnår denbrottsUge genom straffet på sätt och vis just det han eftersträvat med brottet.Odiskutabelt är nämligen att vistelsen i straffanstalten är mera skyddad än utei eldlinjen. Som straff kvarstår sålunda endast den skam, som den brottsligehar att utstå. Men erfarenheterna från under det senaste världskrigetvisar att många ansåg att den kroppsliga integriteten gick före den vanära deådrog sig genom brotten. I syfte att effektivisera fängelsestraffet underkrig har i tUl-lämpats elt system med uppskov av verkstäUigheten avådömt fängelsestraff. efter rättegången återvände den dömde tUlfronten menvar medveten om, att verkställigheten av det ådömda straffet väntadehonom , om han inte utmärkte sig i så hög grad att förmannen gjordeframställning om straffets undanröjande genom benådning. Utredningen anför att inte något av de länder, varsmUitära strafflagstiftning utredningen tagit del av, har några särskilda förkrig avsedda militära straff och disciplinmedel. Samtiiga dessa länder, utomSchweiz, har deltagit i det senaste världskriget och har haft anledning attnoga överväga hithörande frågor. Utredningen har för sin del inte kunnat finnapå något nytt, för användning under krig lämpligare straff eller disciplinmedelän dem som vi redan har för fredstid. Något förslag om särskilda straff ochdisciplinmedel för krig läggs därför inte fram. Vad angår dödsstraffet, som endast är tillämpligt ikrig, har utredningen mycket allvarligt övervägt om det skulle kunnaavskaffas. Länder med krigserfarenhet har emellertid ansett sig inte kunnaundvara dödsstraffet. Utredningen anser det vara svårt att hävda en annan ståndpunktäven om den inte vill underlåta att uttala att den principiellt är motståndaretill detta straff. Om vi i vårt land skulle avskaffa dödsstraffet, torderisken vara stor att vi i händelse landet drogs in i krig skulle bli nödsakadeatt på nytt införa detta straff, och då genom en lagstiftning med retroaktivverkan. Det senare skuUe strida helt mot våra rättsprinciper påstrafflagstiftningens område. Utredningen föreslår därför inte någon ändringbeträffande vår lagstiftning om dödsstraffet. TiU detta ställningstagande har ihög grad bidragit att i såväl utdömandet av dödsstraff somverkstälUgheten därav kringgärdas av ett flertal från fredstidarättegångsordning avvikande bestämmelser tiU förekommande av missbruk. 5 Remissyttrandena 5.1 Arreststraff Utrednmgens förslag att arreststraffet skaUbehållas t. v. för värnpUktiga godtas av det stora flertalet remissinstanser,nämligen RÄ, de två hörda hovrätterna, ÖB, de tre försvarsgrenscheferna,försvarets civilförvaltning, försvarets sjukvårdsstyrelse, de sexmilitärbefälhavarna, chefen för militärpsykologiska institutet, överåklagaren iStockholm, länsåklagarna i , och ,domareföreningen. RA framhåUer att den mUitära verksainheten bedrivs även i fredstid under så speciella förhåUanden att man inte kan i fullutsträck- ninganlägga vedertagna kriminalpolitiska synpunkter på beivrandet av brott sombegås av krigsmän. Även om arreststraffet helst borde avskaffas, är de avutredningen anförda skälen för behållande t. v. av detta straff övertygande.Hovrätten över och håller för troligt att minskningen i anlaletarreststraff huvudsakligen beror dels på alt disciplinbot visatsig vara användbart i en del fall då arrest tidigare tiUämpades, dels på att devärnpliktiga numera begår färre brott som är av den karaktären att arrest ärden vanliga påföljden. liksom vid tUlkomsten av lagstiftning ärdet andra faktorer än bestraffningshotet som i första hand inverkar pådisciplinen inom krigsmakten. Ä andra sidan får man enligt hovrättens meninginte se bort från det förhåUandet att mUitärutbildningen skapar en så specieUmiljö att man måste vara i viss mån försiktig när man bedömer möjligheten avalt slopa arreststraffet helt. De flesta värnpliktiga lämnar under tjänstgöringensin vanliga miljö och står då inte längre under samma sociala tryck som där.Arreststraffet kan inte anses vara så avseväri mer inhumant än de andra formerav frihetsberövande som vår lagstiftning känner alt del enbart av dennaanledning bör slopas hell. Chefen för armén framhåller att det finns eller kanfinnas krigmän som söker sabotera anda, ordning ochdisciplin eller i övrigt motverka fullgörandet av krigsmaktens uppgift. a.med hänsyn härtill är det angeläget alt militär chef förfogar över disciplinäramedel som kan tillgripas snabbt. Genom sin blotta förefintlighet kan dessamedel ha en inte obetydlig brottsavhållande och disciplinfrämjande effekt samtmotverka etl uppsåtligt åsidosättande av order och föreskrifter. Enligt militärbefälhavarenför Övre militärområde har många värnpliktiga framför allt underförsta tjänstgöringen mycket svårt att finna sig till rätta med de militäraförhållandena. Så länge denna situation inte påtagligt har förbättrats, behövsett korrektionsmedel som kan verka påtagligt avskräckande. Arreststraffet måstedärför behållas. ÖB, som anser övervägande skäl tala för attarreststraffet tills vidare bör behållas, erinrar om ett av lagrådet år 1961gjort uttalande att "otill-räcldigt underbyggda och förbereddareformåtgärder kan få långvariga följder som svårligen låter sig upphäva".Det torde enligt ÖB också vara välbetänkt alt avvakta resultatet avämbetsansvarskommitténs arbete. Om arreststraffet behåUs t. v., bör vissasärskilda regler iakttas bl. a. i fråga om läkarundersökning av arrestant samtnär del gäller utformningen av arrestlokalerna. Försvarets sjukvårdsstyrelseanser att sådana regler är en förutsättning för arreststraffets behållande. Bl.a. framhålls att arrestlokalerna i den mån så inte redan skett måste upprustasså att de fyller de anspråk som nutida rättsvård kräver. Försvarets civilförvaltning hyser den principieUauppfattningen att de särskilda militära straffen och disciplinmedlen böravskaffas hell. Det av utredningen presenterade materialet kan emellertid inteläggas tUl 3 1972.1 saml Nr 138 grundför ett ställningstagande i denna fråga. En särskild ulredning torde därförkrävas för att bl. a. få klarlagt vilka ändringar eller tillägg som ett sådantslopande kan föranleda i BrB och med följdförfattningar. De fåtaliga remissinstanser som föreslår attarreststraffet helt avskaffas för de värnpliktiga är försvaretspersonalvårdsnämnd (majoriteten), försvarsstabens personalvårdsbyrå,ämbetsansvarskommittén, , och . Länsåklagaren iÖstergötlands län är tveksam i frågan. vill understrykaförsvarets integrerade ställning i den samhälleliga, verksamheten.Särbestämmelser för det mUitära livet måste vara särskUt motiverade ochanpassas så långt möjligt till de normer och regler som tillämpas i övrigsamhällsverksamhet. Utifrån detla synsätt awisar nämnden förslaget att behållaarreststraffet. Den humanisering av lagstiftning och behandlingsformer sompräglar den civila verksamheten och som bl. a. återspeglas i strävandena attinte lösa problem genom frihetsberövanden, måste åtföljas av motsvarandeåtgärder inom försvaret. Arreststraff kan knappast få någon annan effekt än ettolyckligt avbrott i den enskUdes möjligheter till resocialise-ring. Det bästasättet att lösa disciplinproblem m. m. under värnplikten torde i stället varaatt satsa kraftigare på personalvårdande åtgärder. Försvarsstabenspersonalvårdsbyrå anser att som ersättning för arreststraffet bör i BrBinföras en motsvarande form av korttidsstraff av frihetsberövande natur. Dettastraff bör prövas av allmän domstol och avtjänas utanför försvaret.Ämbetsansvarskommittén som förordar en samlad översyn av hela ansvarssystemetför krigsmän anser att det skuUe vara en värdefull delreform att redan nuhelt avskaffa arrestslrsif-fet. Denna strafform kontrasterar mot detpåföljdssystem som i övrigt gäller för medborgarna. Kommittén är kritisktinställd till förslaget att pröva en inskränkt rätt atttillämpa arreststraff. Det är alltför möjligt att prövningen inte kommer attvisa mer än att inga märkbara olägenheter uppstår vid en sådan begränsning avarreststraffets användning. Efter prövningen skulle i allt väsentligt finnaskvar problemet att väga intresset av arreststraffets avskaffande mot behovet aveffektiva medel för att upprätthålla disciplin och lydnad inom krigsmakten.Otvivelaktigt lalar vissa skäl för att arreststraffet behålls vid vissa brotteller i varje fall om möjligt ersätts med annat sanktionsmedel. Delvis bördessa skäl få vika vid intresseawägningen, delvis kan de bemötas med införandetav det föreslagna fritidsstraffet. TCO framhåller att frågan omarreststraffets avskaffande bör behandlas lika för samtliga kategorierkrigsmän, såväl värnpliktiga som anslällda. Under krig har arrest knappastnågon användning. I fred är strafformen förlegad. Arreststraffetbör därför utmönstras ur det mUitära straff- och discipUnsystemet. Vidarebor tillsättas en särskUd utredning med uppgift att företa en genomgripandeöversyn av det militära straff- och disciplinsystemet. En sådan reform bör tasikte på att avskaffa disciplinstraffen och den militära bestraffningsrätten idisciplmmål. De remissinstanser som godtar förslaget attarreststraffet skaU behållas t. v. för de värnplUctiga tillstyrker i allmänhetockså förslaget att detta straff skall få användas bara i starkt begränsadomfattning. Länsåklagaren i anser att begränsningen börklargöras tydligare än vad som skett i den föreslagna lagtexten. Kanske skuUedet vara bättre att föreskriva att "arrest får användas endast då det finnesav särskilda skäl påkallat". Hovrätten över och anser attdå det gäller att avgränsa det område inom vilket arreststraffet alltjämt skallfinnas kvar det bör finnas ett visst utrymme även för ett hänsynstagande tillindividualpreventiva synpunkter. a. av detta skäl bör 15 § DL behållas menundergå den jämkning som föranleds av att en ny form av disciplinstraffinföres. Enligt statsåklagareföreningens mening bör antalet arreststraffminskas betydligt kraftigare än vad utredningen har fömtsatt. Arreststraffetstillämpningsområde bör kunna inskränkas till att omfatta främst sådanbrottsUghet som består i att krigsman drar sig undan verkställighet av utdömtfritidsstraff samt därutöver den brottslighet som är så svår att gränsen tiU fängelsestrafftangeras. Enligt militärbefälhavaren för Västra militärområdet bör det klartanges att arreststraff kan användas för att hindra upprepade förseelser avmindre allvarligt slag. Chefen för militärpsykologiska institutet framhålleralt begränsningen i användningen av arreststraffet är avhängig av möjligheternaatt komplettera disciplinstraffen med en ny strafform av lägre valör änarreststraffet. Militärbefälhavaren för övre Norrlandsmilitärområde synes avstyrka en minskad användning av arreststraffet. Flertalet av de remissinstanser som anser attarreststraffet bör behållas t. v. för de värnpliktiga har den uppfattningenatt detta straff bör behållas också för de krigsmän som är fast anställda.Till denna grupp hör hovrätten över och , ÖB, cheferna för arménoch flygvapnet, försvarets sjukvårdsstyrelse, militärbefälhavarna för Södra,Västra, Östra, Bergslagens och Nedre militärområden, överåklagaren iStockholm, länsåklagarna i och . FöreningenSveriges auditörer, statsåklagareföreningen och förbefälsutbildning. Chefen för militärområde finner det åena sidan rimUgt och naturligt att sträva efter likställighet mellan den fastanstäUda personalen inom krigsmakten och övriga statstjänstemän bl. a. i frågaom bestraffningar. A andra sidan är förhållandena inom krigsmakten spe- cieUa.Under varje slag av tjänstgöring gäller det all med all kraft svetsa ihopmeniga och befäl, värnpliktiga och fast anställda till enheler, starka nog atttåla påfrestningarna under tjänst i fält. Därför ter det sig slötande om inomkrigsmakten ett och samma brott som begåtts under likartade förhållanden av enfast anställd och en värnpliktig skulle bedömas efter olika grunder. Medhänsyn tUl krigsmaktens särpräglade karaktär bör likställigheten mellanpersonalen inom krigsmakten tillmätas större belydelse än likställighetenmellan fast anställda krigsmän och övriga statstjänstemän. Likartadesynpunkter anförs av de nyssnämnda militärbefälhavarna och ÖB. Sistnämndainstans tillägger atl frågan kan komma att påverkas av ämbetsansvarskommitténsbetänkande. Några av de remissinstanser som anser attarreststraffet bör behållas t. v. för de värnpliktiga har å andra sidan denmeningen att arreststraffet bör avskaffas för de fast anställda. anser sålunda att del saknas anledning alt på de fastanställda krigsmännen tillämpa andra lagförings- och påföljdsregler än somgäller för annan statligt anställd personal. Militärbefälhavaren för övreNorrlands militärområde, som har samma uppfattning, menar att frågan om arreststraffför värnpliktigt befäl bör utredas ytterligare. Chefen för militärpsykologiskainstitutet förklarar att varje straff i regel innebär betydligt svårarekonsekvenser för en fasl anställd än för en värnpliktig. I fråga om vämpliktigastår det klart att etl undergånget arreststraff inte i någon högre grad läggsden felande till last sedan han återgått till civil verksamhet. Denna skillnad,som i praktiken innebär en olikhet inför lagen, talar jämte en del andra skälför att arreststraffet bör las bort för fast anslällda. Länsåklagaren iSkaraborgs län anför liknande synpunkter. Skulle det inte anses möjligt attskilja på värnpUktiga och fast anställda bör detta vara ett avgörande skäl föratt arreststraffet slopas helt. Även anser altarreststraffet bör avskaffas för de fast anställda krigsmännen. RÄ, som är tveksam lill förslaget att behållaarreststraffet för de fast anstäUda krigsmännen, kan inte inse alt det avhänsyn lill de värnpliktiga skulle vara nödvändigt alt behålla denna påföljdför ifrågavarande personal. Principen om likhet inför lagen synes snarare talaför att den personal inom krigsmakten som inte är tagen i anspråk med tvångutan är verksam på grund av tjänsteavtal i förevarande hänseende likställs medcivila statstjänstemän i motsvarande tjänsteställning. Därav följer enligt RÄ:smening den självklara slutsatsen atl vämpliktiga officerare, underofficerareoch underbefäl av furirs grad skall jämställas med övriga värnpliktiga ochsåledes kunna ådömas arreststraff. Även chefen för marinen ifrågasätter om inte arreststraffetbör kunna avskaffas för de fast anställda krigsmännen. Inte hellerdomareföreningen synes främmande för en sådan lösning. >Jfr not sid. 29. Hovrätten för fäster väsentlig viktvid att det numera inte kan sägas föreligga någon avsevärd skUlnad mellan decivila statstjänstemannen och de militära befälsgrupperna när det gällerarbetsförhållandena i fredstid. Arrest synes böra behållas för de fastanstäUda krigsmännen endast när med hänsyn lUl krigslydnaden eller eljest särskildaskäl föreligger. Rikshemvämschefen anser att arreststraff inte börvara tillämpligt på hemvärnspersonal. De remissinstanser som ullalar sig för atlarreststraffet bör tas bort för de värnpliktiga anser självfallet att dettaockså bör gälla de fasl anställda. I denna grupp ingår försvaretspersonalvårdsnämnd och ämbetsansvarskommittén. TCO framhåUer att det snarastbör övervägas att inordna de militärt och civUnaililärt anstäUda tjänstemänneni det regel-syslem som gäller eller kommer att utformas för civilastatstjänstemän. vill peka på de problem som en särbehandling av olikapersonal-gmpper inom krigsmakten skulle medföra. Att t. ex. behandla fast anställdaoch värnpliktiga officerare olika i disciplinärenden ter sig helt orimligt.Till den förevarande gmppen remissinstanser hör också Sve-riges advokatsamfund.Även om arreststraffet skulle i princip behållas, bör det enligt samfundet intevara tillämpligt på anställt militärt och civilmilitärt befäl. 5.1.3Särskilda frågor om arrest Förslaget att höja minimitiden för arreststraffetfrån tillstyrks av hovrätten för , ÖB,cheferna för armén och flygvapnet, försvarets sjukvårdsstyrelse, chefen förmilitärpsykologiska institutet, militärbefälhavarna för östra och NedreNorrlands militärområden, länsåklagaren i , domareföreningen . Militärbefälhavaren för övre Norrlandsmilitärområde, som menar att fylleriförseelser också i fortsättningen måslebestraffas med arrest, föreslår att den nuvarande mininutiden behålles. Sammauppfattning om minimitiden har . Delsamma gällermilitärbefälhavaren för Västra militärområdet, som dock möjligen kan tänka sigen höjning till fyra eller . Hovrätten över och samtmilitärbefälhavaren för Södra militärområdet förordar en minimitid av femdagar. Militärbefälhavaren för Bergslagens militärområde och FöreningenSveriges auditörer föreslår . Enligt föreningen framstår det somonödigt strängt att reagera med arreststraff i i fall dåfritidsstraff har överträtts exempelvis genom övemattning i hemmet. Hovrätten över och vill attmaximitiden för arreststraffet sänks från 30 . Som skäl härföranföres, att de verk-ställighelsförhållanden som står till buds i regel måsteanses otiUfreds- ställande,att effekten av arreststraff närmast ligger i påföljden som sådan och inte iarreststraffets längd samt att bestraffningsberättigad befälhavare kanhandlägga alla faU där påföljden bör bU arrest. Förslaget att sänka gränsen för arrest utan tjänstgöringfrån tillstyrks av hovrätten över och ,hovrätten för , cheferna för marinen och flygvapnet,inilitärbefälhavaren för Bergslagens miUtärområde, ochdomareföreningen. Detsamma gäller militärbefälhavaren för Nedre Norrlandsmilitärområde, som dock kan länka sig en sänkning ända lill . ÖB ochförsvarets sjukvårdsstyrelse anser att vissa skäl talar för att helaarresltiden förenas med tjänstgöring men biträder ändå förslaget. Några remissinstanser, nämligen militärbefälhavarnaför Västra och Östra militärområdena, försvarets civilförvaltning,försvarsstabens personalvårdsbyrå och länsåklagaren i förordaratt hela arresltiden förenas med tjänstgöring. Ingen erinran görs mot förslaget att löneavdraginte längre skall ske då arrestant deltar i tjänstgöring.Förslaget tUlstyrks uttryckligen av hovrätten för , ÖB, chefernaför marinen och flygvapnet, samtliga militärbefälhavare, och domareföreningen. Hovrätten över och anseratt löneavdraget bör avskaffas helt. Förslaget alt höja maximitiden för uttagande avdisciplinbot lämnas ulan erinran av remissinstanserna.Detsamma gäller i slort sett förslaget att fritidsstraffet skall kunnakombineras med disciplinbot. Hovrätten för är dock tveksam isistnämnda fråga och framhåller att förslaget innebär att två straff medhuvudsakligen allmänpreventivt syfte skall kunna ådömas för sammabrott. utgör ett avsteg från huvudregeln i svensk rätt att flerapåföljder inte får ådömas för samma brott. Rikshemvämschefen anser att disciplinbot intelämphgen bör tUlämpas på hemvärnspersonal. Flertalet remissinstanser tiUstyrker helt eUer iprincip förslaget att införa ett nytt disciplinstraff i form av s. k.fritidsstraff. Till denna grupp hör RÅ, de två hörda hovrätterna, ÖB, de treförsvarsgrenscheferna, försvarets sjukvårdsstyrelse, militärbefälhavarna förÖstra och Nedre militärområden, överåklagaren i ,länsåklagarna i , och ,ämbetsansvarskommittén, . åklagareföreningen,TCO, och VärnpUktiga underofficerares riksförbund. har från systematisk synpunktvissa erinringar mot utredningens förslag. Fritidsslraffet är avsett att skiljasig från tillrättavisningsformen utegångsförbud (landgångsförbud) endast genomingripandets varaktighet. I båda fallen är det fråga om ett"kasernförbud". Det kan enligt föreningen ifrågasättas om man skallha olika benämningar för samma ingripande beroende endast på längden av detta.Det ler sig också egendomligt att disciplinbotsstraffet kommer att ligga mitt iskalan för ett "kasernförbud". Enligt hovrätten över och finns detanledning överväga om det finns behov av atl dela upp de specifikt militärareaktions-formerna i disciplinstraff och tillrättavisningar, särskilt motbakgmnden av utredningens förslag att tUlämpningsområdet för tUlrättavisningarskall bestämmas annorlunda än . Rimligtvis bör domstol ha samma möjlighet sombestraffningsberättigad militär befattningshavare att till-lämpa de nuvarandetillrättavisningsformerna utegångsförbud och extratjänst. Den skillnad i frågaom registrering som föreligger mellan disciplinstraff och tillrättavisningtorde kunna behållas även om man använder disciplinstraff som en samlandebeteckning på alla former av militära reaktionsmedel. Eventuellt kan övervägasatt ha kvar uttrycket tillrättavisning som benämning på de fall då lägrebefälhavare än den som äger bestraffningsrätt i disciplinmål får ålägga visstslag av disciplinstraff. Enligt ämbetsansvarskommitténs mening kan vissafrågetecken resas inför fritidsstraffets lämplighet. Kommittén anser detemeUertid inte väga alltför tungt att fritidsslraffet svårligen låter sigtillämpas på fast anställda som har egen bostad. Avgörande betydelse synes inteheller böra tillmätas den omständigheten att det för anställda krigsmän iövrigt endast i undanlagsfall kan anses föreligga något behov av den nyastrafformen. Det är betydelsefullt nog att den ter sig som en för majoritetenav krigsmän, de värnpliktiga, godtagbar ersättning för arreststraffet. I ochför sig skulle kunna övervägas att inle göra fritidsstraffet tillämpligt på deanställda krigsmännen. Emellertid bör frågor som rör dessa personersjämställande med värnpliktiga eller med civila statstjänstemän lösas i sambandmed en total reform av det mUitära ansvarssystemet. När det gäller möjlighetenatt genomföra en sådan reform synes elt införande nu av den nyasanktionsformen knappast böra ses som ett försvårande moment. Även i ettreformerat system finns anledning anta att det kommer att finnas enmotsvarighet till utegångsförbud och fritidsstraff, vare sig det blir fråga omett straff-rättsligt institut eller om en sanktion som utkrävs icivilprocessuell ordning. Eventuellt bör enligt kommitténs mening maximitidenför det föreslagna fritidsstraffet förlängas något. Några av de postilivt inställda remissinstansernabehandlar frågan humvida fritidsstraffets verkställande kommer att medföraövervakningssvårigheter. Överåklagaren i uttalar att detnaturligtvis kan uppslå svårigheter att kontroUera verkställigheten av fritidsstraffetmen att samma problem föreligger i nuvarande läge såvitt rör tillrättavisning iform av utegångs- och landgångsförbud. Hovrätten för villunderstryka att den nya strafformen bör ses som något av ett experiment ochomprövas om det skulle visa sig att kontrollmöjligheterna inte blirbetryggande. Chefen för armén anför att övervakningen av straffet kommer attmedföra inte oväsentiigt ökade arbelsuppgifter för främst dagbefäl ochvaktchefer. Med hänsyn till det befälsläge som kommer att råda underöverskådlig tid medför varje ökning av arbetsuppgifterna svårigheter. EnUgtchefen för marinen kommer kontrollsvårigheter att föreligga med hänsyn bl. a.till införda föreskrifter om bärande av civil klädsel inomkasernområden m. m. Militärbefälhavaren för Östra militärområdet framhållernödvändigheten av atl övervakningsresurserna blir betryggande. ÄvenVärnpliktiga underofficerares riksförbund pekar på övervakningssvårigheterna. Föreningen ifrågasätter om intefritidsstraffet bör utformas fastare än vad som kan anses påkallat när detgäller molsvarande form av tUlrättavisning. Sålunda bör övervägas att låtafritidsstraffet i regel innebära förbud för den felande att på fritid vistasutom sin förläggning, varmed skall förstås kompanilokaler och motsvarande.