prop · FV0392 · 1972-12-31 00:00:00 — Enligt utredningens mening är det angeläget att resenärenäven i här avsedda fall, om det inte är uppenbart att han kan vända sig mot anordnaren,skyddas mot ekonomiska förluster genom att också agenten får ställa garanti. Sådana agenter som det här är fråga om har vanligen inteställt säkerhet såsom anordnare av sällskapsresor. De kan emellertid ibland isin verksamhet komma att självständigt anordna enstaka gruppresor, som i lagensmening är att anse såsom sällskapsresor, t. ex. för en förening eller ettföretag. De har då rätteligen att ställa säkerhet såsom 1972: 92 12 Eftersom sådana gruppresor inte annonseras föreliggerknappast några praktiska möjligheter att utöva effektiv kontroll över attsäkerhet verkligen kommer att ställas. Enligt utredningen talar därför skäl föratt dessa anordnare redan i sin egenskap av agenter förpliktas ställa vissgaranti. Utredningenframhåller att garantibeloppet för agenterna i allmänhet torde när det inteär fråga om försäljning av utomlands anordnade resor kunna sättasförhållandevis lågt. Att ställa en mindre säkerhet bedömer utredningenknappast böra bereda dessa företagare nämnvärda svårigheter. De betänklighetersom från näringsfrihetssynpunkt kan hysas mot att även agent åläggs skyldighetatt ställa säkerhet torde därför minska i hög grad. Skyldigheten för agenternaatt ställa säkerhet kan även ha en viss branschsanerande verkan. Avagent ställd säkerhet skall enligt utredningens förslag få tas i anspråkendast när det inte finns någon arrangörssäkerhet att utnyttja. Medsällskapsresa avses enligt gällande lag resa, som utformjats för en underåtminstone någon del av resan sammanhållen grupp av resenärer. mening är denna bestämmelse väl ägnad att under lagen föra in allade slag av sådana gemensamma resor, vilkas deltagare bör åtnjuta skydd enligtlagen, nämligen inte bara de turist- samt vilo- och rekreationsresor av olikaslag, som väl närmast brukar hänföras under begreppet sällskapsresa, utan ocksåandra gruppresor som anordnas eller initieras av föreningar av olika slag,studentorganisationer etc. (s. k. slutna grupper). Enligtgällande lag omfattas ej individuella s. k. inclusive-tour-resor eller allt-i-ett-resorav skyldigheten att ställa resegaranti. Dessa resor står ofta vissa typer avsällskapsresor mycket nära, t. ex. sådana där deltagarna visserligen färdastill och från resmålet med ett gemensamt charterflygplan men påbestämmelseorten bor på olika hotell. Köpes allt-i-ett-resor gemensamt av engrupp människor torde det för övrigt kunna ifrågasättas, om inte ensällskapsresa föreligger. Det förekommer även att researrangörer anordnar delsresor som företas enskilt, t. ex. sådana resor som "på egenhand", dels alternativt något kostsammare sällskapsresor som skiljer sigfrån alit-i-ett-resorna endast däri, att resenären på bestämmelseorten fårdelta i vissa gemensamma arrangemang. Om en företagare, som sålt båda dessatyper av resor, inställer betalningarna, är det svårt att förstå, varför barade som köpt sällskapsresorna skall kunna göra anspråk på att få tillbaka sinaförskottsinbetalningar ur garantin. Av rättviseskäl bör därför enligtutredningens mening även individuella resor av här ifrågavarande slag omfattas av lagstiftningen, och utredningen föreslår 1972: 92 13 fördenskull att med sällskapsresa skall likställas annanresa, om i ett gemensamt pris för resan ingår förutom resekostnaderna även kostnaderför annat logi än på färdmedlet. Enligt nuvarande lag gäller, att säkerheten skall fastställastill det belopp, som kommerskollegium med hänsyn till reseverksamhetens art ochomfattning bestämmer, dock . Några större olägenheter kan ej anses ha uppstått tillföljd av bestämmelsen om visst minimibelopp. Utredningen yrkar därför inte attbestämmelsen om visst minsta belopp slopas eller att minimibeloppet sänks medavseende på de företagarkategorier lagen redan nu omfattar. Utredningenpåpekar att en anordnare av sällskapsresor också kan vara agent för andraarrangörer, såväl svenska som utländska. Vid fastställande av säkerhet för en anordnarebör därför också beaktas dennes åtaganden som agent. Detta är särskilt avbetydelse om han är agent . för en eller flera utländska arrangörer.Utredningens avsikt är däremot inte att säkerheter skall fastställas både förföretagarens verksamhet såsom anordnare och för hans verksamhet som agent. Detför en an-ordnares säkerhet angivna minsta beloppet . bör därför enligtutredningen gälla även för det fall att en anordnare är agent. Omväntbör gälla att om en företagare, som ställt säkerhet såsom agent, själv skulleanordna en resa utan att anmäla det till kollegiet säkerheten också fårgälla för hans förpliktelser i hans egenskap av anordnare. Den säkerhet, som utredningen föreslår att de agenter somförsäljer eller förmedlar här i landet anordnade resor skall ställa, avser atttäcka en ganska obestämd risk. Utredningen anser därför att säkerheten börsättas till ett förhållandevis lågt minsta belopp. Utredningen föreslår ettminsta belopp av . men kan även tänka sig ett lägre belopp. Enligt gällande bestämmelser äger kommerskollegium rättatt fastställa säkerheten till lägre belopp än minimibeloppet eller heltefterge kravet på säkerhet om synnerliga skäl föreligger. Utredningen anser attkollegiet bör få något friare händer än nu att frångå minimikravet. Utvidgasskyldigheten att ställa säkerhet till att alltid omfatta också agenterna blirdetta enligt utredningens mening av än större vikt. Utredningen föreslårdärför, att i den nya lagen orden "synnerliga skäl" bytes ut mot"särskilda skäl". Med beaktande av den erfarenhet kollegiet numeraförvärvat på detta område synes vid en sådan uppmjukning av stadgandet intebehöva befaras någon olämplig lagtillämpning, anför utredningen. 1972: 92 14 3.2.5 att ställa säkerhet villkor för charterflygning åligger det flygföretag, somerhållit tillstånd till sällskapsreseflygning, att ombesörja både uttransportoch hemtransport av sällskapsresedeltagarna. Om ett sällskapsreseföretagtvingas inställa betalningarna och nedlägga sin verksamhet, kan man därförräkna med att flygföretaget ombesörjer resenärernas hemresa utan kostnad fördem, oavsett om reseföretaget betalat hemtransporten i förskott eller ej. ställda säkerheten behöver i detta fall alltså intetas i anspråk för den kostnadsposten. Dentanken har därför väckts, att om flygföretagen frivilligt ställde säkerhet förresenäremas hemtransport, skulle den av sällskapsreseföretaget ställdagarantin kunna minskas med motsvarande belopp. I den mån flygföretaget ärkapitalstarkt och välkonsoliderat torde det kunna tänkas att det skulle ställasig billigare för detta företag att ställa denna del av säkerheten än försällskapsreseföretaget. I den mån en kostnadsminskning uppstår kunde detta bliav värde även från konsumentsynpunkt. Utredningen föreslår därför, att det iden nya lagen tas upp en bestämmelse av innebörd att om flygföretag, med vilketanordnare av sällskapsresa slutit avtal om transport av sällskapsresenärer,ställer säkerhet hos kommerskollegium för betalning av hemresa för de sällskapsresenärer,vilkas utresa företaget ombesörjt, den säkerhet som anordnaren annars skulleha ställt får minskas med motsvarande belopp. förslag skall sådan av flygföretag ställd säkerhet endast få tas ianspråk för betalning av hemtransport av de resenärer, vilkas utresa företagetombesörjt. Enligtgällande lag får säkerheten tas i anspråk för utbetalning endast i två fall,nämligen för återbetalning av medel som erlagts för sällskapsresa som blirinställd samt i fråga om sällskapsresa som påbörjats men inte slutförts för resenärernas uppehälle i utlandet och deras återresa. Vid avbrutensällskapsresa gäller i princip att säkerheten inte får tas i anspråk för attmöjliggöra för resenärerna att stanna kvar på den främmande platsen under heladen avsedda tiden, utan återfärden bör företas möjhgt med lämpligtfärdmedel. Gott-görelse utgår inte av garantimedel för att resan avkortats. Utredningenanser, att vid inställda resor återbetalning liksom bör ske av heladet belopp som inbetalats för resan. torde det förekomma attinbetalning, åtminstone av anmälningsavgift, kan göras för en resa som tillsvidare inte är slutligt bestämd av arrangören. För att även denna situation skalltäckas av bestämmelsen, anser utredningen att denna bör formuleras så att denavser även det fall, att en sällskapsresa icke kommer till stånd. Prop.1972: 92 15 Utredningen anför, att en orättvisa med gällande ordningär att deltagarna vid inställda resor får tillbaka hela det inbetalade beloppetmedan deltagarna i avkortade resor ej får gottgörelse för avkortningen. Dennaorättvisa bör enligt utredningen undanröjas. Utredningen föreslår därför attom en resa måste avbrytas, resenärerna skall med hjälp av garantimedlen iförsta hand få fullfölja resan, om detta kan ske till skälig kostnad. I andrahand, dvs. om resan ej kan fullföljas till skälig kostnad, skall resenärernaliksom tidigare få betalt för hemresa och uppehälle i väntan på denna mendessutom ersättning i pengar för värdet av de förmåner de gått miste om.Utredningen har funnit att det utvidgade skyddet i stort sett kan rymmas inomdet nuvarande säkerhetssystemets kostnadsram. Om en researrangör ej uppfyllt alla sina kontraktsenligaåtaganden gentemot resenären, kan denne vara berättigad till skadestånd. Dettaskadestånd kan fastställas genom frivillig överenskommelse eller genom domstolsdom. kan också i en rekommendation uttala sig omrätten till skadestånd och om beloppets storlek. Den enligt gällande lagställda säkerheten får inte tas i anspråk för sådana skadeståndsanspråk.Utredningen framhåller att det uppenbarligen ej heller står i överensstämmelsemed lagstiftningens allmänna syfte att säkerheten generellt skall få utnyttjasför betalning av skadestånd till resenär. Om emellertid en researrangör hardålig ekonomi och står inför ett ekonomiskt sammanbrott, föreligger, anförutredningen, uppenbarligen risk för att arrangören ej har förmåga eller viljaatt i alla detaljer uppfylla sina kontraktsenliga åtaganden. Försättesarrangören därefter i konkurs eller måste han på grund av inträffadeomständigheter antas vara på obestånd, har resenären små eller inga möjhgheteratt från arrangören få ut skadestånd. I en sådan situation ligger det enligtutredningens mening ganska väl i linje med lagens allmänna syfte att garantinfår tas i anspråk för att ge resenären gottgörelse. Utredningen föreslårdärför att för det fall en researrangör försätts i konkurs eller kan antas varapå obestånd garantimedel skall få användas också för betalning av skadestånd pågrund av att företagaren uppenbarligen brustit i fullgörandet av sinaåtaganden enligt reseavtalet. De utbetalningar av garantimedel det i dessa fallkan bli fråga om torde, framhåller utredningen, inte kunna förväntas bli såstora att de på något sätt bör kunna påverka kraven på garantibeloppensstorlek. Utredningen framhåller att dess förslag att säkerhetenskall få tas i anspråk för fullföljande av avbruten resa nödvändiggör att detpå platsen finns någon som kan hjälpa resenärerna till rätta, träffa överenskommelsemed hotellägare om gästernas kvarboende eller förflyttning till andra hotelletc. samt även eljest ombestyra alla de uppgifter, som handhafts av researrangörens platsrepresentant. Prop.1972: 92 16 torde den konsulära representationen ha möjlighet attåtaga sig alla dessa ofta mycket arbetskrävande uppgifter. Researrangörensanställda på orten kan knappast förväntas i allmänhet vara kvar där och kan förövrigt, om de fortfarande vill tjänstgöra, ibland antas få svårt att fylla sinanya uppgifter då förtroendet för researrangören och även hans anställda kan haförverkats. På grund härav föreslår utredningen att resegarantinämnden fårmöjlighet att, när sällskapsresa avbrutits och arrangörsföretaget försatts ikonkurs eller på grund av inträffade omständigheter måste antas vara påobestånd, förordna att garantin får tas i anspråk för bestridande av nödvändigakostnader för biträde åt resenärerna. har i samband med attsällskapsreseföretag inställt sin verksamhet vid fall av betalningsinställelseeller konkurs haft svårt att från företaget erhålla de uppgifter som krävs förutredning, kontroll och prövning av ärenden om ianspråktagande av säkerhet.Utredningen föreslår därför en bestämmelse om att när företag som ställtsäkerhet försatts i konkurs eller på grund av inträffade omständigheter måsteantas vara på obestånd, säkerheten får tas i anspråk för nödvändiga kostnaderför utredning i ärenden angående ianspråk-taoande av säkerheten. 4.1 Lagstiftningens allmänna uppläggning Remissinstanserna är eniga om att gällande lag har haftövervägande positiva effekter och att behov av fortsatt lagstiftning på områdetföreligger. Även i fråga om den principiella utformningen avlagstiftningen ansluter sig flertalet remissinstanser till utredningensförslag. I några remissyttranden görs dock invändningar mot förslaget. anser att summan av de garantier som f.n. ställs är så hög att den inte står i rimlig relation till de riskergarantierna avser att täcka. Man bör enligt kollegiet söka närmare klarlägga ominte systemet kan ändras så att en bättre balans ernås mellan säkerheter ochrisker. En ny utredning angående alternativa lösningar bör därför företas.Kollegiet lutar för sin del åt uppfattningen att en kombination av detnuvarande systemet med individuella säkerheter och av ett system med engemensam garantifond uppbyggd genom avgifter på resorna skulle vara attförorda. Sedan en gemensam fond uppbyggts skulle antagligen kostnaderna försäkerheterna kunna minskas betydligt. En gemensam garantifond skulle ocksåsannolikt minska de risker som föreligger för resenärerna i de emellanåtförekommande fallen då företagare underlåter att ställa säkerhet.Inställs eller avbryts re- 1972: 92 17 sorna i dessa fall innan säkerhet ställts kan resenärernakomma att bli utan ersättning. I avbidan på ytterligare utredning angåendesystemets utformning bör enligt kollegiets uppfattning nuvarande lag förlängasytterligare . Liknande tankegångar angående garantisystemets utformningframförs av SPK. Även 55 och Linjeflyg anser att man bör undersöka om intemindre kostsamma vägar att skapa ett effektivt konsumentskydd kan finnas ochföreslår därför att lagen ej görs permanent utan förlängs . Handelskammareni framhåller att man inte kan blunda för att nuvarande lag, även om dengett i stort sett goda erfarenheter, haft vissa negativa följder. Således harkostnaderna för säkerheterna bidragit till de resebyråkrascher, som inträffat.Därtill kommer att den ökade andel av den svenska sällskapsresemarknaden, somutländska researrangörer på de svenska företagamas bekostnad under senare årlyckats erhålla, främst i Syd- och men även i ,måhända har betingats av att lagen medfört ett försämrat konkurrensläge för desvenska företagarna. Handelskammaren anser att dessa frågor bör ytterligareutredas och att nuvarande lagstiftning i avbidan på denna kompletterandeutredning bör förlängas . Också NO är tveksam om den nya lagen bör göras permanent. understryker att detalternativa system som diskuterats inom utredningen och som bygger på försäkringstankentorde bli väsentligt dyrare för konsumenten än det föreslagna systemet. Förslaget att lagen skall omfatta även sällskapsresor inomSverige och övriga avstyrks av kommerskollegium, handelskamrarna i Malmöoch samt NO, medan luftfartsverket och SPK ställer sig tveksamma tillutvidgningen. Övriga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar detutan erinran. framhåller att det eftersom någrareseinställelser berörande de nordiska länderna inte inträffat är svårt att seatt något starkare behov av att utvidga lagstiftningen till att omfatta även denordiska länderna föreligger. En sådan utvidgning skulle medföra onödigtkrångel och kostnadsfördyringar. Möjligen kan det te sig befogat att behandlaså avlägsna resmål som och på samma sätt som utomnordiskaländer. Handelskammaren i uttalar att inga missförhållandenmed avseende på sällskapsresor inom försports. Behov av att utvidga 2 1972.1 saml. 1972: 92 18 lagentill att omfatta även sådana resor har icke styrkts, anser handelskammaren. NOpåpekar att av de klagomål som handlagts av undertiden 1.1.19681.12.1971 endast ett par har gällt egentliga sällskapsresor inomNorden och att endast i fråga om en enda arrangör klagomålen haft samband medbetalningsinställelse. NO kan därför ej tillstyrka att lagen blir tillämplig påsådana resor. I varje fall borde inte sällskapsresor inom omfattas avskyldigheten atl ställa säkerhet, om inte i resan ingår minst femövernattningar. SPK understryker att deskäl som vid lagens tillkomst anfördes mot att inbegripa de nordiska länderna iregleringen alltjämt förefaller gälla. Några missförhållanden i form avreseskandaler eller förluster på grund av inställda resor tycks knappast haförekommit. Önskemålet att icke onödigt belasta den statliga administrationenkvarstår oförändrat. Lagen har genom att undanta de nordiska länderna från regleringenlämnat nyetableringen fri inom denna mindre sektor. En duglig företagare medsmå ekonomiska resurser har då haft möjlighet att börja en verksamhet inom detfria området för att sedermera kanske bli kapabel att deponera säkerhet och startamera omfattande resebyråverksamhet. På detta sätt har ökad konkurrens inombranschen kunnat främjas. Enligt TCO är det önskvärtatt kommerskollegium kan koncentrera sina kontrolluppgifter till sådana företagdär en resekrasch kan väntas få mer betydande konsekvenser för resenärerna.Organisationen anser därför att det bör krävas att sällskapsresor inom Nordenomfattar minst fem övernattningar för att dessa resor skall omfattas av lagen. 4.3Agents skyldighet att ställa säkerhet EndastNO och handelskammaren i avstyrker förslaget att agent alltid skallställa säkerhet för de sällskapsresor han förmedlar. Scanair föreslår att agentskall ställa säkerhet bara i den mån säkerhet ej redan ställts av annan förifrågavarande researrangemang. Enligt NO har visserligenresegarantinämnden haft att ta ställning till en del besvärliga frågor avjuridisk natur vid sin bedömning huruvida resenär skall kunna kompenseras ur sällskapsreseanordnarensgaranti för resa som icke kommit till stånd på grund av bristande betalningfrån agenten till reseanordnaren. Bara i ett fall har dock resenärer ej kurmathållas skadeslösa ur garantin då de i ovetskap om och i strid mot en föreskrifti sällskapsresearrangörens allmänna resevillkor erlagt full betalning utöveranmälningsavgift till agent utan att i gengäld erhålla gällande färdhandlingar.Något egentligt behov av att utvidga garantiskyldigheten till att omfatta allaagenter synes därför inte föreligga. 1972: 92 19 anser det uppenbart att konsumentenhar samma behov av skydd oavsett om resan köps direkt av researrangör eller aven agent. Även KO och SPK finner utredningens förslag i denna del innebära enklar förbättring från konsumentsynpunkt. För enseriös agentverksamhet med ett välutvecklat förhållande till de arrangörer ochtrafikföretag, vilkas resor förmedlas genom agenten, torde utvidgningen avskyldigheten att ställa säkerhet till att omfatta även agenter inte komma attmedföra några problem, anför . Utvidgningen kandäremot få en starkt sanerande effekt på annan mindre välunderbyggdagentverksamhet. Förbundet finner därför förslaget i denna del riktigt ochangeläget. påpekar att skyldigheten föragent att ställa garanti kan innebära att dubbla garantier ställs och resulterai ökade kostnader för konsumenten. Ä andra sidan underlättas kommerskollegietsövervakning av att lagstiftningen följs. Ingen remissinstans har någon principiell erinran motutredningens förslag att s. k. allt-i-ett-resor likställs med sällskapsresor.SAS och Linjeflyg föreslår dock att garantiskyldigheten ej skall omfatta allt-i-ett-resorföretagna med reguljärt linjeflyg. Vidare påpekar SJ, resegaran-linämnden ochSvenska resebyråföreningen att endast sådana enskilda resor som programläggsoch marknadsförs i samma former som egentliga sällskapsresor torde börajämställas med dessa. För varje särskild resenär specialkomponerad "skräddarsydd" resa skall således inte omfattas av lagstiftningen. Flertalet remissinstanser ansluter sig till eller lämnarutan erinran utredningens förslag att säkerhet skall avse visst minimibelopp,och ingen remissinstans avstyrker förslaget att kommerskollegium skall fåvidgade möjligheter att fastställa säkerheten till lägre belopp än minimibeloppeteller att helt efterge kravet. Beträffande frågan om minsta belopp för agentsäkerhetifrågasätter kommerskollegium om inte . skulle vara tillräckligt,medan handelskammaren i , som har uppfattningen att agent icke alls skallställa säkerhet (avsnitt 4.3), anser att agentsäkerhet i vart fall icke bör sättashögre än . NOförordar att kommerskollegium ges frihet att med hänsyn till förhållandena idet enskilda fallet fastställa garantibeloppets storlek och att någotminimibelopp inte anges i lagen. SPKbetonar att det är av särskild vikt att, så länge det nuvarande garantisystemetbibehålls, kommerskolleguim får ökade möjligheter att 2t 1972.1 saml. Prop.1972: 92 20 underskridaangivna minimibelopp för säkerheternas storlek, eftersom gällande garantisystemsynes leda till att garantibeloppen blir högre än vad ett annat system skullekräva. En större flexibilitet på området är också önskvärd, om agenter blirskyldiga att ställa säkerhet. 4.6Rätt för flygföretag att ställa säkerhet Beträffandeförslaget att flygföretag skall få ratt att frivilligt ställa säkerhet förresenärernas hemtransport och att sällskapsreseföretagarens garanti skall fåminskas med motsvarande belopp råder delade meningar bland remissinstanserna.Flertalet remissinstanser ansluter sig dock till utredningens förslag ellerlämnar detta utan erinran. NO anför att förslagetligger helt i linje med hans uppfattning att man bör anpassa garantin till detenskilda företagets egna åtaganden och undvika kostsamma övergarantier med nyetableringshindrandeeffekt. SJ finner förslaget kunnage upphov till mindre önskvärda komplikationer i tillämpningen, framföralltnär det gäller att bestämma den omfattning i vilken arrangörens eller agentenssäkerhet kan tas i anspråk i enskilda fall. SJ förordar därför attflygföretagen såvitt gäller annan trafik än linjefart skall vara skyldiga attställa hemresegaranti. Även handelskamrarna i , och samtSvenska resebyråföreningen anser att flygbolagen bör vara skyldiga att ställagaranti för resenärernas hemtransport. Den garanti förhemtransport som charterbolagen måste lämna för att fåtillstånd till chartertrafik har, påpekar airways, inte någon plats idet skyddssystem för resenärerna som uppbyggts, eftersom resenärerna redanhar fullt tillräcklig säkerhet för återtransporten genom den garanti somarrangören måste ställa. Denna onödiga dubbla säkerhet undviks genomutredningens förslag med frivillig säkerhet. Ett bättre sätt att lösa problemetär dock, anser flygbolaget, att helt slopa charterbolagens skyldighet attgarantera återtransport. finner detmycket tveksamt om den föreslagna ordningen skulle få någon praktiskbetydelse. Resegarantinämndenframhåller, att om en del av den totala säkerheten får användas endast förbetalning av resenärernas hemresa, så måste kravet på den totala säkerhetensättas högre än om hela säkerheten får användas fritt. Man vet nämligen inte iförväg för vilka ändamål den ställda säkerheten behöver tas i anspråk. Det ärdärför inte möjligt, påpekar nämnden, att minska den säkerhet anordnare annarsskulle ha ställt med belopp "motsvarande" den av flygföretaget ställdasäkerheten. Inteheller kommerskollegium kan ansluta sig till utredningens för- 1972: 92 21 slag angående flygföretags rätt att frivilligt ställasäkerhet. Systemet skulle nämligen nödvändiggöra en detaljdestination avsäkerheterna och en fortlöpande uppföljning av samordningen som i hög gradskulle komplicera handläggningen av dessa ärenden hos kollegiet.