prop · FV03116 · 1972-12-31 00:00:00 — Från företagets synpunkt blir konsekvenserna avsamhälleliga styrelserepresentanter ökad risk för konflikter inom styrelsen.Utredningen anför att även om djupgående konflikter mellan ensamhällsrepresen-tant och övriga ledamöter i ett företags styrelse inte blirvanliga bör risken för motsättningar inte förbises. De företagsmål som ägarnaoch av dem utsedda styrelserepresentanter vanligen är eniga om bästa möjligautvecklmg för företaget är åtminstone inte på kort sikt alltid förenliga medsamhällets intressen. Motsättningarna skulle kunna leda till attsamhällsrepresentanten blir isolerad i styrelsen med påföljd att han varkenfrån samhällets eller företagets synpunkt kan fullfölja sin uppgift på ettmeningsfullt sätt. Från företagshåll har framförts åsikten att storrisk för irritation och osäkerhet skulle föreligga om samhällsrepresentantenförde eller misstänktes föra konfidentiell information vidare tillutomstående. Utredningen konstaterar att detta knappast skulle innebära någotprincipiellt nytt. Samhällsrepresentanter kan sägas komma att dela dennasituation med åtskilliga andra styrelseledamöter, t. ex. ledande bankmän. Från den utsedda samhällsrepresentantensutgångspunkt innebär konflikter inom styrelsen inte att han har någraspeciella möjligheter att mot majoritetens eller ägarnas vilja genomdriva ettvisst beslut eller hindrar ett oacceptabelt beslut. Vad han kan göra är attargumentera för sin uppfattning, reservera sig till protokollet och somyttersta utväg avgå ur styrelsen. Även om de formella möjlighetema att påverkabesluten är begränsade finner utredningen att de befintiiga maktmedlen kanvara nog sä effektiva genom styrelsemajoritetens önskan att i det längstaundvika den uppslitande publicitet som en öppen brytning skulle kunna ledatill. Samhällsrepresentantens ställning är för övrigt densamma som övrigaicke-ägande styrelseledamöters. Utredningen nämner i detta sammanhang också delojalitetskonflikter en samhällsrepresentant kan försättas i vid motsättningarmellan samhällets och företagets intressen. I avsaknad av närmare praktisk erfarenhetfinner utredningen det svårt att uttala sig om hur besvärande sådana konflikterkan bli. Beträffande konsékvensema från samhälletsutgångspunkt konstaterar utredningen att flertalet informativa önskemål kantillgodoses med andramedel än styrelserepresentation. Mycket kan uppnås med hjälp avöverenskommelser, rapportsystem, speciella kontaktorgan etc, men det blir närdet gäller planerade åtgärder i sista hand företagen som avgör om och närinformationen skall lämnas. Styrelserepresentation skulle därför kuima vara eltlämpligt komplement till de övriga föreslagna medlen för information ochsamarbete. Utredningen anser dock att man inte kan bortse frånatt nackdelarna med styrelserepresentation kan bli betydande från samhälletssynpunkt. Detta sammanhänger med praktiska svårigheter att utse lämpliga styrelseledamöter,att utan brott mot sekretessbestämmelser sörja för erforderliga kontakter mellanrepresentant och dem som utser dessa etc. Utredningen finner emellertid att detborde vara möjligt att organisera kontaktema mellan de utseddasamhällsrepresentanterna och dem som utser vederbörande utan risk för brott moten nödvändig sekretess. Utredningen konstaterar att man här i landetpraktiskt taget helt saknar erfarenhet av offentlig styrelserepresentation ienskilda företag och att det därför är vanskligt att med bestämdhet uttala sigom hur för- och nackdelama med styrelserepresentation för det allmänna kommeratt fördela sig i praktiken. Utredningen erinrar om de av Kungl. Maj:t utseddaförsäkringslagarrepresentanterna i försäkringsbolagens styrelser och om attåtskilliga företrädare för näringslivet förklarat sig acceptera offentligastyrelserepresentanter såvida dessa integes en speciell ställning. Mot dennabakgmnd föreslår utredningen en begränsad försöksverksamhet med statiigstyrelserepresentation i ett antal aktiebolag. Utredningen förordar sålunda att Kungl. Maj:t gesrätt alt i tillhopa högst 20 aktiebolag utse en ledamot i respektive styrelse(offentliga styrelseledamöter). Denna rätt bör lämpligen omfatta enfemårsperiod. Representationen bör komma ifråga i bolag av olika typer, i olikabranscher och med olika ägarförhållanden och även i ett antal affärsbankernanärstående holding- och investmentbolag. Utredningen anser att det lika litetsom i fråga om samhällsrepresentationen i affärsbankerna i detta fall börläggas närmare fast hur de offentliga styrelseledamöterna skall arbeta. Offentiig styrelseledamot bör enligt utredningen iförsta hand få till uppgift att tillföra bolagets styrelse samhälleligasynpunkter på ärenden som tas upp i styrelsen och att verka för att dessasynpunkter beaktas. Samhällets intentioner i sådana frågor bör han lämpligenkunna delges vid de kontakter med Kungl. Maj:t som synes vara en nödvändig förutsättningför att styrelserepresentalionen skall få reellt innehåll. Vid dessa kontakterkan det av sekretesskäl inte bli fråga om att ta upp enskilda styrelseärendentill behandling, vilket dock inte torde hindra att offentligstyrelseledamot delger Kungl. Maj:t synpunkter och erfarenheter från sitt uppdragsom samhällsrepresentant. Offentliga styrelseledamöter bör utses blandpersoner med stort företags- och allmänekonomiskt kunnande och med godkännedom om de samhällsekonomiska målsättningarna främst inom näringspolitiken.Samma kvalifikationskrav och bestämmelser i övrigt i fråga om exempelvistystnadsplikt, mandattid etc. bör gälla för offentiig styrelseledamot som förannan ledamot. Före beslut om tillsättande av offentlig styrelseledamot börifrågavarande bolag beredas tillfälle att framlägga sina synpunkter ochönskemål beträffande personvalet. Arvode till offentlig styrelseledamot börutbetalas av berört bolag. Storleken bör däremot bestämmas av Kungl. Maj:teller av myndighet som Kungl. Utredningen framhåller att en utvärderingav verksamheten med offentlig styrelserepresentation bör ske mot slutet avfemårsperioden. Utvärderingen bör avse erfarenheterna från respektiveföretagens, styrelseledamöternas och det allmännas utgångspunkt. I fråga om förslaget om offentiigastyrelseledamöter delar inte majoritetens mening utan avgersärskild reservation. I denna framhålles beträffande de ideologiskamotiven att det är principiellt felaktigt att via de enskilda företagensstyrelser föra in en statiig styrning och kontroll. Statiiga styrelseledamöteri privata företag är inte en förutsättning för en fungerande demokrati. Dennaform av myndighetsutövning kommer ej till uttryck i några rättsregler. Fältetär därmed i princip fritt för godtycke, vilket strider mot en grundläggandeprincip i varje demokratiskt rättssystem. Beträffande de pragmatiska effektivitetspolitiskamotiven finner inte reservanten att förslaget medför några fördelar förföretagen. Erforderliga informationer och kontakter kan bättre erhållas påannat sätt. Beträffande de intressebevakande motiven sägerreservanten att de brister i informationen mellan samhälle och företag som kanfinnas bör kunna bli avhjälpta med det föreslagna informationssystemet. Behovelav informalion på central nivå vilket är ett av motiven för styrelserepresentationtillgodoses redan nu genom verkställande direktör och/ eller styrelsensordförande och en informationskanal vid sidan härav skulle skapa en ohållbarsituation. Styrelser med statiig representation riskerar vidare, enligtreservanten, alt förlora sin handlingskraft och hindra det förtroendefullasamarbetet som vanligen råder inom styrelsekretsen. På denna grund reserverarsig mot majoritetens förslag om offentiiga styrelseledamöter. 2.4Offentlig styrelserepresentation i stiftelser I enlighet med sina direktiv har utredningenuppmärksammat det inflytande över näringslivet som kan ulövas av s. k.allmännytliga stiftelser. Det står enligt utredningen klart att stiftelser sombyggts upp kring dominerande aktieinnehav i ett antal betydelsefulla företagspelar en inte oväsentlig roll vid kontrollen och styrningen av det enskildanäringslivet. Stiftelsernas styrelser behärskas av personer, som är släkt medstiftarna, varigenom vissa familjer och intressegrupper får möjligheter tillinflytande över näringslivet. Det allmännas insyn i och inflytande över dessastiftelser är å andra sidan begränsat. Enligt nuvarande förhållanden ärstiftelseinstitutet i vårt land inte närmare reglerat genom civilrällsliglagstiftning ulan har utformats pä grundval av juridisk doktrin och praxis. Föratt en stiftelse skall föreligga krävs att medel ställts under särskildförvaltning för att tjäna visst ändamål. Stiftelsens förvaltning ankommer i regel på enstyrelse. I och med att styrelse utsetts och åtagit sig att handha stiftelsensangelägenheter och verka för dess ändamål på föreskrivet sätt anses kravet påsärskild förvaltning uppfyllt. Stiftelsen blir därigenom en självständigjuridisk person. Regelmässigt har stiftaren i själva stiftelseförordnandeteller i särskilda stadgar gett närmare föreskrifter om hur stiftelsens ändamålskall tillgodoses och medlen förvaltas. Styrelseni de största allmännyttiga stiftelserna har i regel endast ett fåtal ledamöter.Inslaget av personer med släklanknytning till stiftarna är markant. Styrelsernaförnyar sig i allmänhet själva. I stadgarna finns ofta bestämmelser av innebördatt viss befattningshavare i ett stiftelsen närstående förelag eller person medviss ställning i en släkt med anknytning till stiftelsen obligatoriskt skallvara ledamot i stiftelsens styrelse. De allmännyttiga stiftelserna har enligtutredningen en privilegierad ställning i skattehänseende. Sålunda utgår intenågon arvs- eller gåvoskatt om medel avsätts till stiftelse som främjarförsvarsändamål eller utan begränsning till viss familj, vissa familjer ellerbestämda personer verkar för uppfostrings- eller utbildningsändamål ellerutövar hjälpverksamhet bland behövande eller främjar vetenskaplig undervisningeller forskning. Dessa slag av stiftelser torde också i de flesta fall varahelt eller delvis fria från inkomst- och förmögenhetsskatt. Genom att stiftelser används som förvaltningsformkan enligt utredningen förmögenheter skyddas mot beskattning och motuppdelning mellan olika arvtagare i samband med generationsskiften. Förmögenhetsmassankan därigenom, framhåller utredningen, uppnå en snabbare genomsnittiigtillväxt än andra förmögenheter. Att koncerner och andra större enheler inomnäringslivet på detta sätt hålls samman kan i vissa fall vara ett allmäntintresse, framhåller utredningen. Motiven för styrelserepresentation för det allmännai aktiebolag äger enligt utredningens mening också ss giltighet beträffande deallmännyttiga stiftelser som genom aktieinnehav utövar inflytande över väsentligadelar av svenskt näringsliv. Härtill kommer, framhåller utredningen, att redanden ekonomiska förmån, som stiftelserna åtnjuter genom skattebefrielse,motiverar att det allmänna får ökad insyn i hur stiftelserna disponerar sinaekonomiska resurser. Styrelserepresentation skulle därför kunna uppställas somett villkor för skattefrihet, anser utredningen. En styrelserepresentant fördet alhnänna skulle kunna se till att vid dispositionen av stiftelsens avkastningde allmännyttiga ändamål tillgodoses som motiverar skattefriheten. Denväsentligaste uppgiften och den som framför allt motiverar representation fördet allmänna i stiftelsernas styrelser är dock enligt utredningens meningdeltagandet i beslut i samband med placering av stiftelsens tQlgångar. Dessabeslut kan få synnerligen vittgående konsekvenser både för det allmänna och förett stort antal människor. Mot bakgrund av dessa överväganden föreslårutredningen att Kungl. Maj:t ges rätt att i fråga om allmännyttig stiftelse somhar mera betydande tillgångar utse en ledamot av stiftelsens styrelse. Dennarätt anser utredningen dock lämpligen böra begränsas till de stiftelser varstillgångar överstiger . Med tillgångar avses då de samladetillgångarnas bokförda värde som de upptagits på aktivsidan i stiftelsensbalansräkning. Utredningen anser att styrelserepresentation fördet allmänna bör kunna komma i fråga även i det fall att en stiftelse stårunder tillsyn enligt lagen (1929: 116) om tillsyn över stiftelser, eftersomtillsynen inte i samma utsträckning som styrelserepresentation medger insyn istiftelsernas verksamhet och möjlighet att påverka beslut. Utredningen uppskattar antalet av de stiftelser somi praktiken skulle komma att beröras av förslaget om styrelserepresentationtill högst 1520. Utredningen föreslår att styrelserepresentationen istiftelser liksom det allmännas representation i affärsbankerna fårpermanent karaktär. Den osäkerhet beträffande värdet av styrelserepresentationför det allmänna som föranlett utredningen att i fråga om aktiebolag föreslå entidsbegränsad försöksverksamhet har, framhåller utredningen, inte på samma sättgjort sig gällande vid prövningen av frågan om styrelserepresentation istiftelser. Eftersom styrelsen regelmässigt är det enda organet i en stiftelseoch dess verksamhet dessulom i regel är av begränsad omfattning den torde iallmänhet avse endast förmögen-hetsförvallning och fördelning av avkastning bör enligt utredningens uppfattning ledamot i stiftelses styrelse kunna följaoch ta del i stiftel- sensverksamhet på ett annat sätt än en sådan ledamot kan göra i ett störreaktiebolags styrelse. Inte heller torde sekretessproblemen för stiftelsernasdel bli särskilt framträdande. De offentliga styrelseledamöterna bör enligtförslaget ha samma ställning och vara underkastade samma ansvar som övrigastyrelseledamöter och utses bland personer med erfarenhet av ekonomisk förvaltningav den art som ankommer på större stiftelser. Innan offentlig ledamot istiftelsens styrelse utses bör företrädare för stiftelsen ges tillfälle attyttra sig över personvalet. Ersättningen till offentiig styrelseledamot börenligt ulredningen bestämmas efter samma regler i stiftelser som i aktiebolag. 3 Remissyttranden över samarbetsutredningens förslag 3.1 Allmänna utgångspunkterm. Samtiiga remissinstanser som yttrar sig över fråganinstämmer i utredningens uppfattning att det behövs ett ökat samarbete mellanföretag och samhälle. , , planverket och bostadsstyrelsenliksom bl. a. länsstyrelserna i , , och Norrbottenslän uttalar sig sålunda i denna riktning. Även andra instanser såsom kommunförbundet,landstingsförbundet, , , KF och gemensamt SAF,gros-.sistförbundet och industriförbundet instämmer i behovet av samarbete. KFanför på denna punkt att förbundet helt kan ansluta sig till utrednmgensallmänna utgångspunkter. Enligt förbundets uppfattning måste företagen ses somintegrerade delar i ett totalt samhällssystem, vars övergripande mål måstevara att med iakttagande av kraven på jämlikhet och medinflytande beredamedborgarna trygghet, lämplig sysselsättning, en tillfredsställande miljö ochtillgång till varor och tjänster, som är väl ägnade att tillgodose deras behov.Andra mål är att betrakta som delmål i syfte att realisera det övergripandemålet. Med denna utgångspunkt finner förbundet det synnerligen angeläget attlämpliga former utvecklas för en effektiv samverkan mellan företag ochkommunala samt regionala och centrala statliga organ. SAF, och industriförbundetförklarar sig ha en klart positiv inställning till ett ökat samarbete mellanföretag och myndigheter. Formerna måste dock enligt organisationema varaförankrade i en principiell syn på ansvarsfördebiing mellan partema. Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig allmäntom behovet av selektiva medel för att påverka företagen. Länsstyrelserna i och län instämmeri utredningens äconstaterande att det inte är tillräckligt med generella medelför att uppfylla de samhälleliga mål som uppställts. Även LO instämmer iutred- ningensuttalande på denna punkt och framhåller att målen för sysselsättningspolitiken,den ekonomiska balansen och tillväxten kräver att samhällets möjligheter attutöva inflytande genom selektivt insatta åtgärder utvecklas. KF uttalar attdet synes alltmer nödvändigt att för samhället viktiga beslut inom de enskildaföretagen på ett mer direkt sätt kan bli föremål för påverkan från samhälletssida. SAF, och industriförbundetdeklarerar en motsatt uppfattning. Enligt organisationernas uppfattning börhuvudprincipen vara att samhällets inflytande över företagens beslut i störstamöjliga utsträckning sker i form av generella regler, inom vilka företagens beslutkan fattas fritt och på eget ansvar. 3.1.2 Nuvarandeinformation och samarbete Endast ett fåtal remissinstanser har särskiltkommenterat utredningens redogörelse i denna fråga. Några statliga organredovisar särskild organiserad informationsverksamhet i anslutning tillorganens specifika verksamhet. M. anför att företagelsnyetablering av verksläder i inte ringa mån underlättats av den samverkan somägt rum mellan bolaget å ena sidan och centrala och regionala statiigamyndigheter samt kommunalförvaltningar å den andra. Utredningens analys och bedömning kommenterasendast i begränsad omfattning. Flera remissinstanser instämmer i utredningenskonstaterande om företagens egna stora behov av planering men också om planeringensosäkerhet. I detta sammanhang redovisar vissa myndigheter och företag även sinegen planering. Hovrätten över och , länsstyrelsernai och samt hör till de instanser somframhåller den begränsade användbarheten hos den information som företagen kanlämna. 3.1.4 Behovetav inforniation och samarbete Beträffande behovet av information och samarbeteutvecklas och exemplifieras detta av olika remissinstanser. Flera statliga myndigheter, bl. a. SJ,lantbruksstyrelsen och , redovisar behov av bättre informationoch samarbete såväl i allmänhet som beträffande den enskilda företagsamhetensplaner särskilt i det medellånga planeringsperspektivet. Samtliga länsstyrelser framhåller behovet av bättreinformation ocb samarbete. Detta aktualiseras särskilt av de nya och utvidgadeplaneringsuppgifter i samband med utarbetandet av särskilda länsprogram,kooununernas ekonomiska långtidsplanering (KELP) och annan länsplanering somåläggs länsstyrelserna. sålundaatt det nuvarande informationsutbytet inte kan vara tillräckligt förbedömningar i samband med den långsiktiga samhällsplaneringen eller för deninformation företagen behöver för att bedöma sina utvecklingsmöjligheter.Länsstyrelsen i framhåller att de regionala organensställnmgstaganden i lokaliserings- och planeringsärenden ofta grundas på alltförsvagt faktaunderlag framför allt i fråga om näringslivets utveckling. Detorganiserade informationsflödet från företagen är av ganska ringa omfattningoch saknas så gott som helt när det gäller företagens planermg på medellångsikt. Flera länsstyrelser framhåller värdet av den nuvarande informellainformationsförmedlingen men finner det med anledning av de ökade kraven nödvändigtmed en reglering och systematisering av informationen. finner att den nuvarandeinformationen om exempelvis företagens planer om utbyggnad ochdriftsinskränkningar är otillfredsställande på många platser och att åtgärdererfordras. framhåller även kommunernas och landstingensbehov av information rörande företagens utveckling liksom företagens behov avuppgifter om samhällets dispositioner. TCO finner det alltmer nödvändigl attför samhället viktigare beslut inom de enskilda företagen på ell mer direktsätt kan bli föremål för påverkan från samhällets sida. LO redovisar en särskild principiell synpunkt idetta sammanhang. Organisationen anser sålunda att de anställda genom sinafackliga företrädare bör ha full insyn i det informationsutbyte som skall skemellan företag och samhälle samt att de också bör ha rätt att delta i överlägg-nmgarnamellan företagen och olika samhällsorgan. TCO och SSU anför liknandesynpunkter. Även olika bransch- och företagareorganisationeransluter sig till utredningens bedömning rörande behovet av ökatinformationsutbyte i planeringsfrågor mellan företagen och samhälletsplanerande myndigheter. SAF, och industriförbundet anslutersig i sitt gemensamma yttrande till utredningens synpunkter i denna fråga ochdeklarerar i detta sammanhang att det för företagen måste vara en naturlig ochangelägen uppgift att lämna sådan information om företagets situation ochutveckling som kan underlätta och förbättra samhällsplaneringen. Andraorganisationer såsom och anför liknandeuppfattning. Även enskilda företag deklarerar en positiv instäUning tiU ettökat informationsutbyte. säger att lagen om uppgiftsskyldigheti vissa planeringsfrågor kan få en positiv effekt. Erfarenhetema har visat attett nära samarbete mellan bolaget och myndigheterna är av stort värde för bådaparter. Industrivärden anför en reservation i frågan då företaget säger attför att ett samarbete skaU bli meningsfyUt och leda tUl positiva resultatfordras inte endast ömsesidig information utan även ömsesidigt förtroende. Informationsskyldighetenbör därför uite omfatta annat än sådant som harbetydelse för det avsedda samarbetet och detta bör ej ges sådana former som tersig motiverade mera av önskan om insyn än önskan om gemensamt arbete motgemensamt mål. När det gäUer den allmänna frågan om vUket slag avinformation och i vilka konkreta frågor samarbete behövs är remissinstansernasdiskussion knapphändig. I några remissvar sägs dock att utredningens analyspå denna punkt är otUlräcklig. Statskontoret anser sålunda att införandet avdet föreslagna informationssystemet bör föregås av en noggrann analys av olikasamhällsorgans informationsbehov i syfte att åstadkomma ett rationeUtinformationssystem med utnyttjande av möjligheterna tUl integreraddatabearbetning och rapportgivning. Även anför liknandesynpunkter. I allmänhet synes dock flertalet remissinstanseracceptera utrednmgens analys och inventering av de aktuella informations- och samarbetsfrågorna.Olika statliga myndigheter understryker behovet av information omnäringslivets planering och utveckling, dvs. företagens etablering ochnedläggning, utvidgning och inskränkning, förändringar i sysselsättning. SJ,lantbruksstyrelsen, och överstyrelsen för ekonomiskt försvar exemplifierarbehoven i detta avseende. AMS som konstaterar behovet av ytterligare ochbättre information tiU och från arbetsmarknadsverket pekar särskilt på behovetav uppgifter om den mera långsiktiga personalplaneringen inom företagen.Länsstyrelsen i framhåller att företagens planering endast avserde närmaste åren medan planering ofta avser 515 årsperiodervarför prognosarbetet måste inriktas på att studera företagens strukturellaoch branschmässigä sammansättning, utvecklingstrenden ochutvecldingsbe-tingelser inom olika branscher och orter etc. SAF,och industriförbundet exemplifierar företagensinformationsbehov med tillgången på mark och bostäder, transportmöjligheter ochoffentlig service. SHIO framhåller särskilt behovet av bättre långsiktigplanering av den offentiiga sektorns olika delar. 3.1.5Sekretessfrågor m. m. När det gäller utredningens behandling avsekretessfrågan generellt berörs denna endast av ett fåtal remissinstanser.Hovrätten över och säger att sekretesskydd inte skapas enbartgenom bestämmelser om tystnadsplikt och sekretess. Av betydelse är framförallt hur omfattande den faktiska spridningen av en uppgift är. När uppgiften ärkänd av många är risken för fortsatt spridning så stor att det ter sig tämligenmeningslöst att tala om sekretesskydd. Särskilt om en uppgift, t. ex. omdriftsinskränkning eller nedläggning, medför åtgärder av oUka myndigheter,torde sekretessen enligt hovrätten inte kunna upprätthållas. Även ochSCB framhåller betydelsen av restriktivitet när det gällerinformationsspridningen. Denna restriktivitet bör enligt SCB även gällaspridningen till berörda offentiiga organ av till inkomnauppgifter. Betydelsen av sekretessen understryks av flera länsstyrelser.Länsstyrelsen i finner dock att företagens information om denlångsiktiga planeringen i många fall bör kunna ske på ett öppnare sätt än somnu är fallet utan att därför företagens intressen skadas. SSU anser att den nuvarande sekretesslagstiftningenär tvivelaktig.