prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Genomparagrafen görs vissa bestämmelser i förevarande kapitel tiUämpliga i fråga omersättning som bestäms i särskUd rättegång. Paragrafen motsvarar 54 § andrastycket ExL, Förslaget är inte avsett att innebära någon ändring i sak iförhållande till gäUande rätt. Bestämmelsen innebär bl,a, atl, om fastighetenhelt eUer delvis har tiUträtts eUer övergått på den exproprierande enligt 10 §i detta kapitel, ränta på sådan ersättning som avses i paragrafen skaU räknasfrån den dag då tUlträdet eller övergången skedde (jfr prop. 1949:184 s, 246),Har tUlträde inte skett före utgången av den tremånadersfrisl inom vUkenersättning som bestämts i del första målet skall betalas, räknas ränta frånfristens utgång, Särskilda bestämmelser Kapitlet innehåller beslämmelser om bl.a. ansvaret för expro- priationskostnad,förskoll på kostnadsersättning saml förundersökning med anledning avexpropriation. Motsvarande bestämmelser finns upptagna i 7 kap. ijustUiedepartementets promemorieförslag. Iavsnittet 8.3.2 i den allmänna motiveringen har jag anfört altåterlösningsinstitutet inle bör behåUas i den nya expropriationslagen. Debestämmelser om återlösen som har tagits upp i 7 kap. i promemorieförslagelhar därför inle någon motsvarighet i förevarande kapitel. Enligt66 § första stycket ExL är den exproprierande skyldig atl, i den mån ej annatföranleds av 18 kap. 6 och 8 §§ RB, vidkännas å ömse sidor uppkomna kostnader imålet vid fastighetsdomstolen, vid expropriationsersättningens fördelning ocheljest i anledning av expropriationen. Beträffande ansvaret för kostnad iexpropriationsmål i högre rätt gäller enligt 66 § andra stycket ExL, medtUlämpning i övrigt av 18 kap. RB, att den exproprierande, om ej annatförarUeds av 18 kap. 6 och 8 §§ RB, aUtid själv skaU vidkännas sina kostnaderoch dessutom kostnad som åsamkas motpart genom att den exproprierande fuUföljttalan. Denu berörda kostnadsreglerna får anses otvetydiga såvitt avser kostnaderna förrättegången i expropriationsmålet och vid expropriationsersättningensfördelning. Vad som skall gälla belräffande kostnaderna i ärendet omexpropriationstillstånd och kostnader som uppkommit innan rätt tillexpropriation bUvit sökt är däremot mera oklart. Av rättsfaUet NJA 1942 s. 727framgår att fastighetsägare inte i rättegången kan få ersättning för kostnaderi tiUslåndsärendet, såvida inte kostnaderna hänför sig tiU utredning i frågorsom prövats i rättegången. Rättsfallet utesluter emeUertid inte att rätt lUlsådan ersättning kan föreligga i själva tUlståndsärendet (se härom 3LU1959:18). Fråganom ersättning för expropriationskostnad har tagits upp av utredningen omrättshjälp i förvaltningsärenden. I betänkandet (SOU 1971:76) Offentiigtbiträde och kostnadsersättning i förvaltningsärenden uttalar utredningen somsin mening att den exproprierande bör vara skyldig att ersätta fastighetsägareoch annan sakägare för de utgifter de haft i tillståndsärendet. börenligt utredningen gälla också i sådana faU där ansökan om expropriation avslåseller återkallas av sökanden innan beslut i tillståndsfrågan meddelats samlsådana fall där expropriationstillstånd meddelats men sökanden inte fuUföljersaken tUl domstol. Enligt utredningens uppfattning torde det också förhålla sigså att sakägares kostnader i tillståndsärendet utgör kostnader 'i anledning avexpropriationen' och alt den exproprierande därför skall stå för dem. När ilagen inte anges hur anspråk på sådana kostnader skall framställas, får häravanses följa alt sakägaren har atl vända sig lill den exproprierande för att fåersättning för dem. Vid tvist torde anspråket enligt utredningensåsikt kunna prövas i särskild rättegång. Detsamma torde gälla beträffandesakägares kostnader vid fördelningen av ersättningsbelopp som nedsatts hoslänsstyrelsen. Utredningenpåpekar alt en sakägare kan ha åsamkats kostnader redan innan rätl tillexpropriation har blivit sökt. Kostnader kan t.ex, ha uppkommit vidförhandlingar meUan parterna i syfte all nå en överenskommelse. Att avgränsasådana kostnader från senare uppkomna torde ofta vara svårt. Oavsett dettafinner utredningen skäligt atl i elt ärende som lett lill expropriationsansökanden exproprierande ersätter motparten även kostnader som lagts ned i ett inledandeskede, i den mån dessa varit av betydelse för utförande av parternas talan ifortsättningen. Frånnu angivna fall bör skiljas det fallet att en planerad expropriation ställs inoch alltså inte resulterar ens i någon ansökan om expropriationstUlstånd,Enligt utredningens mening torde det inle finnas tillräckliga skäl för enlaglig reglering av kostnader, föranledda av elt sådant allmänt handlande. Att66 § ExL skulle ta sikte också på kostnader av denna aUmänna art finnerutredningen uteslutet. Eftersomviss oklarhet råder i fråga om omfattningen av den i 66 § ExL angivnaersättningsskyldigheten, anser utredningen att lagrummets bestämmelser börförtydligas. Det bör sålunda utsägas alt, om expropriationsrätt beviljats, denexproprierande skall svara även för kostnader i saken före rättegången iexpropriationsmålet. Vidare bör anges atl motsvarande ersättningsskyldighetföreligger när ansökan om rätt till expropriation avslås eller ansökningenåterkaUas. Slutiigen anser ulredningen att del bör föreskrivas att talan omersättning för annan i paragrafen avsedd kostnad än rättegångskostnad förs vidtingsrätt. I expropriationsmål bör dock fastighetsdomstolen av praktiska skälfå pröva fråga om ersättning för kostnad i saken före rättegången i målet. Vidsidan av frågan om ersättning för expropriationskostnad har utredningen tagitupp även frågorna om rättshjälp och offentligt biträde i expropriationsärenden.Vidare har utredningen behandlat frågor om kostnadsersättning m.m. i andratyper av ärenden som rör ivångsförfo-gande över fast egendom. Utredningen harhärvid gått genom bl.a, naturvårdslagen, lagen om byggnadsminnen, väglagen,lagen om enskilda vägar, BL och FBL, I fråga om naturvårdslagen,byggnadsminneslagen och de båda väglagarna föreslår utredningen bl,a, att, omersättning eller lösen utgår, sakägare skall få ersättning för sina kostnaderunder ärendets föregående handläggning hos vederbörande förvaltningsmyndighetoch besvärsmyndighel, om kostnaderna varit skäligen påkallade förtiUvaratagande av hans rätt, I övrigt skall sakägare kunna få ersättning försådana kostnader som nämnts i ärende som kan medföra rätt tUl ersättningeller lösen, i den mån det med hänsyn till omständigheterna framslår som oskäligt att kostnaderna bärs av sakägaren.1 fråga om BL och FBL föreslår ulredningen inle motsvarande möjligheter tiUkostnadsersättning. Ulredningen hänvisar därvid beträffande BL lillbygglagutredningens pågående arbele. Ulredningensbetänkande har remissbehandlats. De förslag som gäller ExL har därvid iallmänhet godtagils. Av de remissinstanser som har tiUslyrkt förslagen eUeruttryckligen lämnat dem utan erinran kan nämnas JK, statens vägverk,, länsstyrelserna i , , ,och , , , och ,. Hovrättenöver och gör erinran endast mot förslagel all talan om ersättningför kostnader i det administrativa förfarandet skall föras vid tingsrätt.Enligt hovrättens mening är det rimligt att fastighetsdomstolen, som besittersärskilt goda kunskaper i mål av förevarande art, handlägger även mål omersättning för kostnader i del administrativa förfarandet. Hovrättenför säger sig inte ha något att erinra mot utredningens förslag,såvitt gäUer kostnaderna i ärende om expropriationstillstånd. Vad gällerkostnadsfrågor som uppstår i samband med fördelningen avexpropriationsersättningen föreslår hovrätten att de skall prövas avlänsstyrelsen, hälsar med tillfredsställelse att fastighetsägare skallkunna få ersättning i ärenden om expropriationstillstånd. Förbundet framhålleratl kostnaderna på detta stadium kan uppgå till inte obetydliga belopp och altde ofla har ett nära samband med den därpå följande rättegången. delar utredningens uppfattning att sakägare bör ha rätt tUlersättning för de utgifter han haft för alt ta till vara sin rätl itillståndsfrågan. Utredningens konstaterande alt det f,n, inte är uteslutet attdomstolen kan döma ut ersättning för kostnader i tillståndsärendet finneremellertid förbundet felaktigt. Det bör därför enligt förbundels mening klartuttalas atl domstolen har både rätl och skyldighet att pröva yrkanden somframställs, även om kostnaden hänför sig tiU den administrativa delen. Såvällantmäteristyrelsen som bygglagutredningen ställer sig Iveksamma lill om detföreligger behov av kostnadsersättningsregler i den tvångsrättsligamarklagstiftningen. pekar bl,a, på att myndigheterna harskyldighet att tillhandagå med råd och upplysningar och sörja förtillfredsställande utredning i ärendena genom att t,ex. Sker detla, minskar behovet av utredning från den enskildessida. Utvidgas den genomförda rällshjälpsreformen, får dessutom de somhar svårast att ta tiU vara sin rättökade möjligheter härlUl. I varje faU anser bygglaguiredningen att frågan omkostnadsersättning inte bör avgöras förrän utredningen tagit ställning tUlhuvudprinciperna för en ny planlagsliflning, som kan komma atl inrymma delar avannan marklagstiftning än som förekommer i BL. Ävensiatens planverk finner all koslnadsersättningsfrågan när det gällerivångsförfogande över fast egendom bör anstå i avbidan på bygglagutredningensstäUningstaganden i marklagsliftningsfrågorna. Länsslyrelseni Slockholms län anser inle att det finns behov av regler om kostnadsersättningi expropriationsärenden. Prövningen hos tUlståndsmyndigheten går ut på attgöra en avvägning mellan en mängd olika ofla motstridiga intressen. Enligtofficialprincipen ankommer del på myndigheten atl bevaka att även enskilda intressentillbörligen beaktas. Under sådana omständigheter bör den enskilde enligtlänsstyrelsens uppfattning utan svårighet själv kunna la tiU vara sin rätt iexpropriationsärenden. Han bör också själv få slå för sina kostnader i sådanaärenden. Länsstyrelseni ställer sig tveksam till utredningens förslag och anser alt detbör övervägas ytterligare. Förmin del vill jag först konstatera att det givetvis finns skäl som talar för i elt sammanhang tar upp alla författningar som rör tvångsförfogande överfast egendom och gör en samlad bedömning av frågan om kostnadsersättning iadministrativa ärenden enligt dessa författningar. Från den utgångspunktenligger närmast till hands alt avvakta resultatet av bygglagutredningens arbete. Emellertidskiljer sig expropriationsärendena sakligt sett i flera avseenden från andraärenden som rör ivångsförfogande över fast egendom. Denna skUlnad meUan de bådaärendegrupperna har bl.a. lagit sig uttryck i att det redan i dagens lägegäller olikartade ersättningsregler. Av särskild betydelse är atl ExL, tiUskiUnad från andra liknande förfatlningar, innehåUer en bestämmelse som skullekunna innebära all det redan nu föreligger rätt till kostnadsersättning försakägaren i det administrativa ärendet. Som nämnts har utredningen omrättshjälp i förvaltningsärenden tolkat ExL på del sättet. På grund av detsagda anser jag att man , i samband med att förslag till ny expropriationslagläggs fram, bör ta upp samtliga frågor som rör ersättning för expropriationskostnad,således även frågan om kostnadsersättning i lUl-ståndsärenden. Övriga frågorsom har behandlats av utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden och somhar angetts i del föregående får anmälas för Kungl. Maj:t i annat sammanhang. Förmin del stäUer jag mig tveksam tUl om ExL:s bestämmelser om kostnadsersättningverkligen bör tolkas så som gjorts av utredningen om rättshjälp iförvaltningsärenden och all del alltså skulle föreligga en räll försakägare atl få ersättning för sina kostnader i tiUslåndsärendet. Oavsett hurgällande beslämmelser bör tolkas, finns det emellertid goda skäl för attsakägaren bör ha en sådan rätt. Visserligen åligger del naturligtvis i förstahand expropriationssökanden att införskaffa den utredning som behövs itillståndsärendet, vilket minskar sakägarens kostnader. Fastighetsägaren ochannan sakägare kan emellertid ibland ha behov av att verkstäUa kompletterandeutredning. Även om tillslåndsmyndigheten vid sin prövning har alt beaktasakägarens intressen, kan det i vissa fall föreligga behov för sakägare attkunna anlita biträde. Ifall som nämnts liksom i andra situationer när sakägaren har haft befogadekostnader i tUlståndsärendet bör han enligt min mening ha rätt tiU ersättningav motparten. Som framhållits av utredningen om rättshjälp iförvaltningsärenden är del otillfredsställande, om den som blir utsatt förexpropriation inte får den honom tillkommande ersättningen ograverad. Iblandhänger också kostnaderna i tiUslåndsärendet så nära samman med kostnaderna iexpropriationsmålet att det ter sig konstlat och omotiverat att göra enuppdelning som innebär alt endasl det senare slaget av kostnader blir ersatta.Om ansökningen om expropriation återkallas eller avslås eller om denexproprierande avstår från alt fullfölja saken vid domslol, finns det ännustörre anledning att ge sakägaren rätt tiU kostnadsersättning. Medhänsyn till det anförda anser jag att man i den nya expropriationslagen bör tain bestämmelser om kostnadsersättning i huvudsaklig överensstämmelse med vadsom föreslagits av utredningen om rättshjälp i förvakningsärenden. Av praktiskaskäl anser jag dock i likhel med hovrätten över och all frågorom kostnadsersättning aUtid bör prövas av fastighetsdomstol, således även närdet inte har väckts någon talan om expropriation vid domstolen. Iöverensstämmelse med det sagda föreskrivs i första stycket av 7 kap. 1 § att,om expropriationstillstånd har beviljats, den exproprierande skall svara församtliga kostnader som uppkommit i saken dels i ärendet om tiUstånd tillexpropriation, dels vid fastighetsdomstolen och vid expropriationsersättningensfördelning. Undantag görs för del faU att annal följer av 18 kap. 6 eller 8 §RB. Nämnda paragrafer gäller formellt endasl kostnaderna vid domstol. Förövriga slag av exproprialionskostnader görs undantag från den exproprierandesersättningsskyldighet för del fall att annat följer vid en motsvarandetillämpning av 18 kap. 6 eUer 8 § RB. Jag vill här framhålla vikten av att deangivna paragraferna i tUlämpas utan alltför stor restriktivitet. Såväl närdet gäller tillståndsärendet som målet vid fastighetsdomstolen är detangeläget att se lill att onödig utredning inte skall behöva ersättas av denexproprierande. Somjag anfört i avsnillet 8.5.2 i den aUmänna motiveringen bör i den nya expropriationslagen finnas en särskild regel som inskränker sakägaresrätl att vid fastighetsdomstolen få ersättning för utrednings-kostnader i defall då domstolen har meddelat utredningsbeslut enligt 5 kap. 12 § andrastycket. Regeln har tagits upp som ett andra stycke i 7 kap. 1 §. 2 § har tagits upp en bestämmelse om ersättning för kostnader i fall dåansökan om expropriationstillstånd avslås eller ansökningen återkallas innantillstånd beviljats. Sökanden skall i sädant fall vara skyldig att svara församtliga kostnader i saken, i den mån ej annat följer vid en molsvarandelillämpning av 18 kap. 6 eller 8 § RB. 3 § har tagils upp beslämmelser om ansvar för rättegångskostnader i högrerätt. Bestämmelserna överensstämmer i sak med vad som gäller f.n. Frågan omersättning för kostnaderna i högre rält har tidigare berörts ispecialmoliveringen till 5 kap. 12 §. Jag vill här tillägga all, om ersättningsom tillkommer sakägare höjs av högre rätt enbart med belopp som motsvararpenningvärdets fall efter underrättens dom, sakägaren inle därmedkan anses ha vunnit i överrätten. 4 § innehåller en bestämmelse om var prövningen av kostnadsfrågor skalläga rum. I enlighet med vad jag har anfört föreskrivs attfastighetsdomstolen prövar såväl kostnad som uppkommit i expropriaiionsmåletvid domstolen som kostnad i tillståndsärendet och vid expropriationsersättningensfördelning. Har talan om expropriation inle anhängiggjorts vid domstolen, fårsakägaren väcka särskild talan om ersättning för de kostnader som uppkommit itillståndsärendet. 1förevarande paragraf har tagils upp beslämmelser om förskott på ersättning förrättegångskostnad. Bestämmelserna överensstämmer i sak med nuvarande 67 § ExL. Iparagrafen ges bestämmelser om förundersökning av fastighet med anledning avlillämnad expropriation. Bestämmelserna, som motsvarar 71 och 72 §§ ExL, harförenklats och utformats efler förebild av bl.a. 51 § miljöskyddslagen och 34 §väglagen. Föreskrifteni 71 § första stycket andra punkten ExL au inte får medgefömndersökning innan expropriationstillsiånd har meddelats, om inte länsslyrelsenfunnil all det uppgivna expropriationsändamålet är sådanl all del grundarexpropriationsrätt, har i departemenlsförslaget inle någon direki motsvarighetmen är avsedd att gälla också i fortsättningen. En sådan prövning får ansesingå som ett led i prövning av frågan huruvida skäl föreliggertill den begärda åtgärden. Liksom f.n. skall föreskriva att tillträdesom behövs skall lämnas . Särskild föreskrift om underrättelsetill fastighetsägaren eller rättighetshavare om när undersökningen fårpåbörjas synes inte behövas. Enligl 71 § tredje stycket ExL får växande träd intefällas i och för undersökningen ulan alt har medgett det.Bestämmelsen har i promemoria kunna undvaras. Ipromemorieförslaget föreslås i stället generella bestämmelser om atlundersökningsarbetet skall utföras så atl minsta .skada och intrång vållas ochatl ersättning skall utgå för skada och intrång. 1 sill yttrande över promemorieförslageluttalar hovrätten för au den nya expropriationslagen bör upptaen motsvarighet till 71 § tredje stycket ExL. Som skäl anförs, au deföreslagna, mera generellt avfattade föreskrifterna inte tillräckligttillgodoser markägarens intressen såvitt nu är i fräga. Också jag anser, attdet behövs en särskild bestämmelse som mera direkt tar sikte på atl förhindraatl växande träd fälls eller skadas. För egen del vill jag emellertid inteförorda, att den nuvarande ordningen behålls. 1 stället bör efter förebild av34 § väglagen och 4 kap. 38 § FBL meddelas föreskrifter om skyldighel för denundersökande att i förväg inhämta fastighetsägarens samtycke till trädfällningoch åtgärd som kan skada växande träd i trädgård, liknande plantering ellerpark, dvs. inom områden i fräga om vilka fastighetsägaren har ett starktintresse av att växtligheten skyddas. 1 exproprialionsfall bör docklänsslyrelsen kunna lämna medgivande lill trädfällning och annan åtgärd somnyss nämnts, om ägarens samtycke inte kan erhållas. I övrigi bör som en allmänregel gälla, att undersökningsarbetet skall utföras så alt minsta skada ochintrång vållas och att ersättning skall utgå för skada och intrång som inle harkunnat undvikas. Enligl promemorieförslaget skall talan om ersättning somnyss nämnts väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten ärbelägen. Bestämmelsen har ulan ändring tagits upp i departemenlsförslaget. Jag bilräder också del i promemorian framställda förslagetatl föreskriften i 72 § andra stycket ExL om säkerhet för blivande ersättningkan ulgå med hänsyn lill all föreskriften får anses ha ringa praktiskbetydelse. Paragrafen, som i sak överensstämmer med 73 och 74 §§ ExL,innehåller bestämmelser om ställande av säkerhet. 8§ Paragrafen innehåller en bestämmelse om besvär motlänsstyrelsens besluti fråga som avses i 6 eller 7 §. Enligt paragrafen skall talan föras hos Kungl.Maj:t i statsrådet. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . Genomden nya lagen upphävs ExL, Somjag har förordat 1 den allmänna motiveringen bör i övergångsbestämmelserna tas upp en regel av innebörd atl, om i lag eller annan författning förekommer hänvisning till föreskrift som ersatts genom bestämmelse i nya lagen, den nya bestämmelsen i stället skall tUlämpas. Enligt denna punkt skaU den nya lagens bestämmelserom fastighetsägare äga motsvarande tUlämpning på innehavare av ständigbeskt-ningsrätt eller fideikommissrätt. Beträffande den närmare innebörden avbegreppet ständig besittningsrätt hänvisas tiU vad som anfördes vid tillkomstenav lagen (1970:989) om införande av fastighetsbUdningslagen (prop. En särregel om ersättning tiU innehavare av fideikommissrätt har tagitsupp i punkt 13 av övergångsbestämmelserna. Den särskUda förmånsrätt som tillkommer fordran påogulden köpeskiUing enligt 11 kap, 2 § jordabalken lag har inte fåttnågon motsvarighet i JB, 1 5 § JP har emellertid tagits upp bestämmelser som,när fastighet har överlåtits före JB:s ikraftträdande, övergångsvis bevarar denförmånsrätt som skulle ha förelegat med slöd av äldre bestämmelser. Vid JB:stillkomst utmönstrades ur ExL bestämmelserna om fordran enligt 11 kap, 2 §äldre jordabalken. Enligt övergångsbestämmelserna tUl lagändringen (SFS1970:1008) skall dock tidigare bestämmelser i om sådan fordran ägatiUämpning i den mån företrädesrätt föreligger enligl 5 § JP. Uppenbarligenbör innehavare av sådan fordran beredas samma skydd som tillkommerpanträttshavare enligt den nya lagen. Bestämmelse härom har tagits upp i punkt5 av övergångsbestämmelserna. Bestämmelsen medför bl.a, att fastighet skallanses besvärad av bevUjad eller sökt inteckning, om den svarar för fordran som åtnjuterförmånsrätt enligt 5 § JP, IJB finns ingen motsvarighet tUl institutet avkomslrätt eUer annan förmån, Ifråga om rättighet av angivet slag som har upplåtits före JB:s ikraftträdandeäger enligt 8 § JP äldre bestämmelser i viss utsträckning fortfarandetillämpning. Vissa av upplåtelserna, nämligen sädana som avser generiskaprestationer, står fordringsrätterna nära, medan andra tiU sin natur närmast äratt anse som ett slags nyttjanderätt till fastigheten. Frågan har behandlats ispecialmotiveringen lill 1 kap. 5 § i den nya lagen. Vid tUlämpningen av dennya lagen bör avkomsträtter som avser generiska prestationer vara likstäUda medfordringar som är förenademed panträtt i fastigheten. Däremol bör övriga avkomsträtter inte likställasmed panträttsskyddade fordringar. I dessa faU har i stället innehavaren avrättigheten ställning som sakägare vid expropriationen och vinner därigenomskydd för sina intressen. I punkt 5 av övergångsbestämmelserna har tagits uppen bestämmelse i överensstämmelse med vad jag nu har anfört. Har ansökan om expropriation gjorts hos Kungl.Maj:t före ikraftträdandet, bör som jag har anfört i den allmänna motiveringenfrågan om tiUstånd tUl expropriationen prövas enligt äldre bestämmelser. Dettainnebär att ExL:s bestämmelser i det angivna fallet bUr tillämpUga både i frågaom expropriationsandamålen och i fråga om förfarandet i tillståndsärendet. Isådant fall bör också fråga om återlösningsrätt prövas enligt äldrebestämmelser. I 100 och 101 §§ ExL finns vissa särskUdabestämmelser av materiell innebörd om expropriation enligt I § första stycket 7ExL för åstadkommande av tryggade bostadsförhållanden. Sistnämnda bestämmelsetorde numera sakna praktisk betydelse. Skulle likväl tiUstånd lUl expropriationenligt bestämmelsen ha meddelats eUer komma alt meddelas på gmnd av ansökan somgjorts före ikraftträdandet, bör 100 och 101 §§ ExL fortfarande äga tiUämpning. Bestämmelserna i förslagel lUl ny expropriationslagom äganderättsexpropriaiions inverkan på rättighet som besvärar fastighetenskiljer sig från ExL:s motsvarande bestämmelser. Bl,a, gäller, att tUlståndsmyndigheteni vissa fall skall pröva frågan om rättighetens fortbestånd. HarexpropriationstiUstånd meddelats på grund av ansökan som gjorts före den nyalagens ikraftträdande, bör äldre bestämmelser tiUämpas, Enligt 79 a § första stycket ExL gäller atl, omallmän väg, för vUken nyttjanderätt tiU mark har exproprierats, blir indragen,markens ägare är berättigad att förfoga över marken utan lösen enUgt ExL:sbestämmelser om återlösningsrätt. Enligt andra stycket är i sådant fallväghållaren berättigad att föra bort vad som har anbringats för vägändamål, ominle bestämmer annal med hänsyn tUl uppkommen fråga om markensbegagnande som enskild väg.