prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — A andra sidan konstateras från åtskUligahåll att det i promemorian redovisade siffermaterialet knappast visar att biträdes-och försvarararvodena i det nuvarande systemet inte har hållit sig på rimlignivå. Enligt domstolskommittén är det inte visat alt kostnadsökningen, omhänsyn tas tUl den samtidiga ökningen av antalet uppdrag, skulle falla utomramen för den höjning av den aUmänna kostnadsnivån som har skett. Liknandeuttalanden förekommer i yttrandena från bl.a. RÅ, nedre justitierevisionen,hovrätten för , hovrätten för Nedre , hovrätten för ÖvreNorrland, rådhusrätt, rådhusrätten i , advokatsamfundoch . Förslagetatt införa ett system med taxor och normalarvoden har lämnats utan erinran avflertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan. Bland dessaremissinstanser kan nämnas nedre justitierevisionen, , hovrättenför , hovrätten för Nedre , hovrätten för ,rådhusrätt, rådhusrätten i , häradshövdingen i Listers ochSölvesborgs domsaga, , , i ,överåklagaren i , länsåklagaren i , FöreningenSveriges rättshjälpsjurister och stads rättshjälpsanstalt. Deremissinstanser som har berört frågan har i allmänhet inte haft någon erinranmot förslaget att centralmyndigheten skall fastställa taxorna. I någrayttranden framhålls emellertid att samråd därvid bör ske med . Hovrättenför Nedre framhåller att förslaget i huvudsak berör endast mindre måloch ärenden, där utrymmet för individualiserad beräkning av arvodet ärbegränsat. Förslaget medger vidare i det enskUda fallet en jämkning uppåt ellernedåt alltefter målets beskaffenhet. Med hänsyn härtill och då frekvensen avsådana mål är tämligen stor och dessa mål därför från kostnadssynpunkt tordeväga tungt, anser sig hovrätten inte böra framställa någon invändning motförslaget. Enligt hovrättens mening finns det anledning anta att med en rimligprissättning kravet på skälighet blir tillgodosett på , även om detschablonmässigt bestämda arvodet i enstaka fall skulle bli något för lågt.Föreningen anser att taxor bör finnas i störstamöjliga utsträckning, Samma uppfattning har häradshövdingen i Listers ochSölvesborgs domsaga, som framhåller att det f, n, är en mycket ojämn ochväxlande praxis och en kraftig tendens till allt högre arvoden även t, ex, ienklare famUjemål, EnUgtrådhusrätten i bör taxor för vanliga tvistemål och Prop.1972: 4 179 ärendenvid domstol kunna utarbetas. De brottmål, där offentlig försvarare förordnas,är emellertid enligt rådhusrättens mening av så varierande beskaffenhet, attstandardtaxan bara kan ge viss vägledning men inte tjäna tUl direkt rättesnöreför fastställande av arvoden. Länsåklagaren i anser däremot atten grupp av ärenden, som kan bedömas mera likformigt än andra, är de brottmål ivilka den tilltalade erkänner gärningen, övervägande antalet brottmål är avdenna beskaffenhet. Länsåklagaren finner det dock inte önskvärt med alltförstor bundenhet tiU normaltaxor. Om advokaten i sådana mål presterar någonutredning utöver det vanliga eller genom klientens personliga förhållandentvingas till mer tidskrävande arbete bör detta ersättas, även om arbetet liggerutom brottmålsprocessens ram men har direkt samband med den livssituation somklienten har kommit i genom brottmålet. stads rättshjälpsanstalt uttalaratt taxorna kommer att få större betydelse när det gäller att skapa en enhetligpraxis och mindre betydelse som kostnadsnedsättande faktor. Anstalten pekardärvid på att taxorna i huvudsak endast kommer att tillämpas på mindre kostnadskrävandemål och ärenden och att avvikelse från taxorna skall kunna ske. Anstalten anservidare att riktlinjerna i promemorian inte ger något utöver de normer som redannu tillämpas vid domstolarna. Nedre justitierevisionen betonar att det ärförenat med betydande svårigheter att åstadkomma någorlunda rättvisandearvodestaxor i så stort antal måltyper att taxan får någon normerandebetydelse. Det bör dock inte vara uteslutet att genom ett laxesystem vinna vissökning av enhetligheten vid arvodesprövningen. Någraremissinstanser anser det önskvärt med en utvidgning av det i promemorianföreslagna taxesystemet. Enligt rådhusrätt har de nuvarandeprinciperna för arvodesbestämningen genom det stora utrymme de ger för rentskönsmässiga bedömningar visat sig ofullkomliga att åstadkomma entUlbakahållande effekt. Den nuvarande ordningen torde tvärtom genom sinainneboende svagheter själv ha bidragit tiU att driva på kostnadsutvecklingen.Nedsättning av en advokats arvodesanspråk torde i själva verket ske först omrätten anser sig kunna visa att det är oskäligt. Föratom att åstadkomma störreenhetlighet har ett system med normaltaxor den fördelen att det möjliggör enhelt annan teknik vid arvodesprövningen. Utgångspunkten blir en normalstandard, från vilken avvikelser skall ske endast om och i den mån den arvodesberättigadekan visa att delta är motiverat. En följd av systemet lär bli att advokatensinsats i det enskilda fallet i större utsträckning än f. n. får träda ibakgranden. Rådhusrätten anför vidare att, om klarare och enhetligare granderför arvodesprövningen skall finnas även i de större rättegångsmålen, man ihögre grad än tidigare måste betona tidsfaktorns betydelse som standardiserandenorm. Systemet med normaltaxor bör därför kompletteras med någon form av tids- taxasom kan användas i större mål. Erfarenheten visar att många advokater redan nuofta tillämpar sådana grunder för sin debitering. Även en sådan taxa skallkunna frångås, om det är motiverat av omständigheterna. Rådhusrätten anser detsjälvklart alt taxor och andra grunder för arvodesbestämningen fastställs eftersamråd med och representanter för domstolarna. Hovrätten förVästra anser det i och för sig vara önskvärt att kunna tUlämpa normalarvodeneller taxor även i mera komplicerade mål. RRV ifrågasätter om det inte är merarealistiskt att i flertalet ärenden räkna med en tim-taxa i stället för ensaktaxa. Privatpraktiserande jurist bör därvid vara skyldig att alltid företespecificerad kostaadsräkning. understryker att taxorna inte fårbli så låga, att bara de allmänna advokatbyråerna har möjlighet att åla sigrättshjälpsuppdrag. bör därför få tUlfäUe att delta i utformningenav taxesystemet. Även nedre justitierevisionen, hovrätten för övre ochrådhusrätten i fömtsätter att taxorna utarbetas i samråd medadvokatsamfundet. Överåklagaren i anser att samrådbör ske även med representanter för domstolarna. Samma uppfattning harStockholms rådhusrätt. En tveksam attityd tiU förslaget om taxor intarGöteborgs rådhusrätt, rådhusrätten i samt Föreningen och stadsdomare. Göteborgsrådhusrätt vitsordar att domstolarna i allmänhet har behov av normer förbiträdesarvodena. De olika faktorer som påverkar skälighelen av begärda arvodenär emellertid så många att det torde vara praktiskt omöjligt att bestämmanormaltaxor annat än för mera okomplicerade ärenden. Rådhusrätten tUlämparredan nu vissa normalbelopp för ersättningar i mera rutinbetonade mål,gemensamma ansökningar om hemskillnad och äktenskapsskillnad samt brottmål därden tilltalade är häktad och har erkänt gärningen och inga andra förhandlingarförekommer än en häktnmgsförhandling och en huvudförhandling. Även i dessafall är det dock mycket svårt att bestämma vad som skall vara normalarvode.Styrelsen för föreningen och stadsdomare har vidareutfärdat rekommendationer beträffande arvoden i mål om lagsökning ochbetalningsföreläggande. Dessa anvisningar torde följas i mycket storutsträckning. Inom andra större underrätter och bland undertätter för vissahovrättsområden finns också rekommendationer för arvoden i vissa mål.Rådhusrätten förordar att man bör närmare utreda hur de nuvarande rekommendationernanu följs, innan ett system med normalarvoden införs. Föreningen och stadsdomare har samma uppfattning. Föreningen anför vidareatt försiktighet måste iakttas när det gäller att bestämma taxa. Det är möjligtatt verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna kan ge vissledning men de lo- 1972: 4 181 kalavariationerna måste beaktas och de privatpraktiserande juristerna bör fåtillfäUe att medverka när taxorna utarbetas. Rådhusrätteni , som i och för sig godtar tanken på ett taxe-system och de ipromemorian angivna riktlinjema för ett sådant syslem, menar att möjligheternai vissa hänseenden något överskattats i promemorian. Utsikterna anses varamycket små att schablonisera arvoden i stämningsmål om hemskiUnad ochäktenskapsskUlnad, faderskapsmål och bördsmål samt i brottmålen. För dessagrupper av mål rekommenderar rådhusrätten i stället en kostnadsbedömning som iganska hög grad grundar sig som åtgår för förhandlingen vid domstolenoch en tämligen schematisk uppskattning av biträdels eller försvararens arbeteföre förhandlingen. Kritiska mot förslaget är JK, RÄ, länsåklagaren iVästernorrlands län och , , hovrätten över ochBlekinge, häradshövdingarna i östernärkes domsaga, Vättle, Ale och Kullingsdomsaga samt norra domsaga, HD:s ledamöter, advokatsamfundoch . HD:s ledamöter uttalar alt skäl kan åberopas förett taxesystem. Framställningen i promemorian inger emellertid knappast någrastörte förhoppningar om möjligheten att konstruera systemet så, alt det på engång blir rimligt och får verklig praktisk betydelse. a. finner HD:sledamöter att uttalandet att advokatens arbetsprestation normalt torde kunnaförutses på förhand, om den tUlltalade är häktad och erkänner vad åklagarenlagt honom tiU last, inte är övertygande. Om taxor skall förekomma, bör defaststäUas efter överläggning med . HD:s ledamöterunderstryker att fråga är om tillämpning av den i lag fastslagna principen attbiträde och försvarare har rätt tiU skälig ersättaing för sitt arbete. Även om man anser en ökad enhetiighet vidarvodesbedömningen önskvärd, uttalar , är det viktigareatt upprätthålla skälighetsprincipen, dvs. principen att arbetet skallersättas med belopp som i det enskUda faUet är skäUgt. Får advokaterna inteskäligt betalt för sitt arbete med rättshjälpsärenden, måste detta inverka påderas möjligheter och vilUghet att åta sig sådana uppdrag. Att både upprätthållaenhetiighetsprincipen och skälighetsprincipen är enligt advokatsamfundetpraktiskt omöjligt. Bortsett från mål om lagsökning och betalningsföreläggandelämpar sig ingen av de i promemorian angivna grupperna av mål och ärenden fören schablonisering av arvodesberäkningen. Det är svårt eUer omöjligt attavgöra vad som är normalt arvode. FörhåUandena varierar och inget fall är detandra likt. anför vidare att den avgörande invändningen moten taxa är att det är omöjligt att i en sådan ta hänsyn tiU alla de faktorersom bör påverka arvodet, främst den skicklighet med vilken uppdraget harutförts men också t. ex. uppdragets svårighetsgrad och resultatet 1972: 4 182 En taxa kommer vidare med stor sannolikhet att bli en minimitaxa. Ettbiträde måste anse sig handla ganska normalt genom att begära ett arvode, somoffentiig myndighet har förklarat vara normalt. Med hänsyn tUl omöjlighetenatt i en taxa ta hänsyn tUl alla de faktorer som bör inverka på arvodet måsteman dessutom räkna med att biträdena i mycket stor utsträckning och i regel medfog kommer alt begära väsentligt högre ersättning än den taxemässigt bestämdanormal- eller genomsnittsersältningen. Skall det vara någon nämnvärd mening meden taxa, måste den emellertid kunna tillämpas utan ideliga avvikelser. Enligtadvokatsamfundets mening kan en taxa i praktiken bara bygga på värdeprincipeneller tidsålgångsprincipen. Båda principerna måste emellertid avvisas. Om den ipromemorian valda metoden uttalar samfundet att man genom en på genomsnittsberäkningargrundad taxa inte åstadkommer en ordning som annat än slumpvis ger uttryckför vad som i det enskUda fallet är skäligt. Anledning till avvikelse fråntaxan måste bli en vanlig företeelse. Häradshövdingen i Östernärkes domsagadelar uppfattning. Även häradshövdingarna i Vättle, Ale ochKullings domsaga och norra domsaga samt avstyrker ett taxesystem.SACO framhåller i likhet med , att det inte är praktisktgenomförbart alt upprätthålla både enhetiighetsprincipen och skälighetsprincipen. JK och länsåklagaren i ochJämtlands län betonar alt man måste ta hänsyn tUl en rad olika faktorer föratt kunna fastställa ett arvode som är skäligt. Många av dessa faktorer, bl. a.den skicklighet varmed ett uppdrag har utförts, låter sig, framhåller JK, intepassas in i något på förhand bestämt schema. Ett laxesyslem kan därför inte bliannat an en mycket grov mall som endast undantagsvis kan följas helt. JKifrågasätter om ett sådant system bör lagfästas. JK förordar i stället att detefter samråd mellan beslutande myndigheter och efter hörande avadvokatsamfundet ges anvisningar i form av rekommendationer omnormalarvoden som kan bilda utgångspunkt för debitering och beslut omersättning. RÅ anser alt ett taxesyslem kan i svårare brottmål leda till attförsvararen inte med tillräcklig omsorg tillvaratar den misstänktes intressesamtidigt som i enklare mål arvodet kan komma alt bli högre än som motsvararadvokatens arbete. Motsvarande gäller annan biträdeshjälp i rättegång. RÄförordar att det i administrativ ordning meddelas anvisningar till ledning förarvodesprövningen. Inte heller hovrätten över och anser alt entaxa kan ges någon förpliktande innebörd. Enligt hovrättens mening är bl. a.förutsättningarna för biträdenas arbete t. ex. i storstad och glesbygd så olikaatt det inte kan vara rimligt och riktigt att uppställa en gemensam rikstaxaför alla fall. Det är också ytterst diskutabelt vilken gmnd som bör varavägledande för en sådan taxa och vUkaomständigheter som bör berättiga tUl avvikelse från taxan. Däremot kan detenligt hovrätten vara av värde att tillämpad praxis på området blir mera känd.I viss grad kan det vara värdefullt med kostnadsundersökningar i syfte attklarlägga vUka faktorer som bör inverka på arvodesbelopp. Hovrättenifrågasätter om inte sådana kostnadsfrågor borde bli föremål för regelrättaförhandlingar mellan statsverket och berörd yrkesgrapp i syfte att fixera vissaallmänna grunder för arvodesprövningen. Götahovrätt ifrågasätter starkt om det är lämpligt att tUlämpa ett taxesystem i denutsträckning som har föreslagits i promemorian. Ett omfattande taxesystem kanmedföra risk för minskat intresse för målet från biträdets eller försvararenssida. Det kan också leda tUl överbetalning för vissa insatser. I den mån etttaxesystem från de privata advokaternas sida skulle komma att uppfattas somett hinder för dem att erhålla skälig ersättaing för deras arbete finnsgivetvis risk för att de blir mindre benägna att åta sig rältshjälpsuppdrag.Den enskildes möjligheter till fritt val av biträde eller försvarare skulledärigenom inskränkas. 13 De allmänna advokatbyråerna 13.1 Promemorian I fråga om storleken av de allmänna advokatbyråer,som inte direkt bygger på de befintiiga rättshjälpsanslalterna, framhålls ipromemorian att rättshjälpsanslalterna f. n. lämnar biträde i drygt hälften avde fria rättegångar som förekommer inom anstalternas verksamhetsområden. Detär då naturligt att i första hand dimensionera de nybildade allmännaadvokatbyråerna för att lämna biträde åt cirka hälften av det anlal parter somnu erhåller fri rättegång i berörda län. Man bör vidare kunna utgå från att denybildade allmänna advokatbyråema kommer att handlägga lika mångaulomprocessuella ärenden som de byråer med motsvarande befolkningsunderlag somersätter de nuvarande rättshjälpsanslalterna. Det torde nämligen vara engenerell erfarenhet att den ulomprocessuella ärendefrekvensen brukar öka ganskakraftigt under en rättshjälpsanstalts första verksamhetsår. I fråga ombiträdeshjälpen i rättegång bör finnas möjlighet att utse jurist på allmännaadvokatbyrån till biträde i alla de fall då den rättssökande inte begär attviss privatpraktiserande jurist skall förordnas. I promemorian behandlas också frågan vilken hänsynsom vid utbyggnaden av de allmänna advokatbyråerna bör tas tUl den ökning avantalet ärenden som rätlshjälpsreformen kan beräknas medföra. Olika skäl ansestala för all de allmänna advokatbyråerna dirriensioneras för att kunna ta handom även en del av denna ökning, I första hane åberopaskostnads- och effektivitetsskäl. Storleken på de allmänna advokatbyråema haremellertid enligt promemorian inte bara betydelse för kostnaderna för denrättshjälp som lämnas genom byråernas egen försorg. Dessa byråerssjälvkostaader bör också beaktas vid fastställandet av ersätlningstaxor för deprivatpraktiserande juristema. I promemorian pekas vidare på den fördelen attbyråema får en allsidigare och mer differentierad verksamhet. A andra sidan betonas i promemorian att flera skältalar för att utbyggnaden av de allmänna advokatbyråerna i syfte att dessaskall kunna handlägga viss del av ökningen av antalet ärenden görs relativt begränsad,i varje fall i ett inledande skede efter reformens genomförande. a.framhålls att beräkningen av de ärenden som tUlkommer genom reformennödvändigtvis måste vara ganska osäker. I promemorian uttalas att en avsevärd del avkostnaderna för den utvidgade rättshjälpen kan föratses falla på tvistemålen.För dessa mål görs i promemorian den avvägningen att de allmärmaadvokatbyråerna bör byggas ut för att kunna lämna biträde i ungefär hälften avden ökning av antalet mål med rättshjälp som kan förutses. Vidare bör denökning av antalet ulomprocessuella ärenden, som kan väntas komma till ståndgenom det nya rättshjälpssystemet, kunna föratsättas till stor del falla på deallmänna advokatbyråerna. Detta gäller i första hand sådana områden därrättshjälpsanstalter nu saknas, men även i övriga områden där en utbyggnad skerav rättshjälpsanstalter har man anledning att räkna med en sådan utveckling.Antalet ärenden bör emellertid kunna variera något från det enaverksamhetsområdet till det andra med hänsyn lUl befolkningsfördelning ochreseavstånd saml tUlgången lill privatpraktiserande jurister. Offentlig försvarare skall enligtpromemorieförslaget liksom f. n. förordnas oberoende av den misstänktesekonomiska förhållanden. Uppdragen som offentlig försvarare kommer alltså inteatt öka genom rätlshjälpsreformen. De skäl som har anförts för alt deallmänna advokatbyråerna skall dimensioneras för all kunna la hand om även endel av den ökning av antalet ärenden som reformen kan beräknas medföra, talarför att de allmänna advokatbyråernas jurister i inte obetydlig omfattning börsvara för uppdragen som offentlig försvarare. I förhållande lill det antal uppdragsom rättshjälpsanslalterna nu åtar sig måste uppenbarligen en väsentlig ökningske. I promemorian redovisas en undersökning somstatskontoret har utfört på uppdrag av . Undersökningeninnefattar en beräkning av den ökning av den ulomprocessuella och processueUarättshjälpen som promemorieförslaget skulle komma att medföra. Statskontorethar vidare lagt fram förslag till lokalisering av de allmänna advokatbyråemaoch gjort en uppskattning av personalbehovet. Vidsin beräkning av den ulomprocessuella rättshjälpens ökning skil- jerstatskontoret mellan sådana ärenden i vilka avgiften skulle överstiga ellervara lika stor som rättshjälpskoslnaden och sådana ärenden i vUkasubventi'onerad rättshjälp skulle komma alt meddelas. Antalet ärenden i denförsta gmppen, i huvudsak ärenden i vilka endast råd och upplysningar, dvs.konsultationer, meddelas, skulle komma att öka från 23 000 till cirka 45 000ärenden. I den andra grappen, som omfattar mera kompUcerade ärenden, skulle enökning ske från 30 000 tiU cirka 48 000 ärenden. Beträffande den processuellarättshjälpen leder beräkningarna tUl att ökningen av det antal parter, som idet föreslagna systemet skulle få subventionerad rättshjälp, skuUe uppgå till18 000, Statskontoret understryker, att beräkningama av olika skäl måste bliosäkra och att de redovisade siffrorna endast ger en ungefärlig bild av denulomprocessuella och processuella rättshjälpens ökning. Mot bakgrunden av de riktiinjer som har angetts ipromemorian för uppbyggnaden, har statskontoret utarbetat förslag tUl deallmänna advokatbyråemas lokalisering och storlek. Allmänna advokatbyråer föreslåsinrättade på följande orter: (ny) (ny) (ny) (ny) (ny) (ny) (ny) (ny) (redan statlig) För de allmänna advokatbyråema i ochSolna fömtsätts alt den enas verksamhet kommer att omfatta södra delen avStockholms län och den andras verksamhet norra delen av länet. En av dessa byråerbör svara för rättshjälp även i . Statskontoretsberäkningar av personalbehovet leder till att antalet jurister bör vara 207.Vid de största byråerna i och blir antalet jurister tillhopa38. Vid byråerna i och beräknas antalet jurister till 18 resp.14. I övrigt föreslås jurislpersonalen variera mellan tre och åtta.Statskontoret betonar att beräkningen av personalbehovet har en schablonmässigkaraktär. Statskontoret har vid sina beräkningar inte heller tagit med det förhållandetatt advokaterna på de allmänna advokatbyråema enligt promemorieförslagetföratsätts åta sig en betydligt större andel av uppdragen som offentligförsvarare. 1972: 4 186 I promemorian erinras om att beräkningarna, somstatskontoret har framhållit, av olika skäl måste bli osäkra och de redovisadesiffroma ungefärliga. SärskUt i fråga om ökningen av antalet ärenden finns detanledning anta att de redovisade siffrorna är för låga. Detta sammanhänger bl,a. med den föreslagna reformens inverkan på förvaltningsärendena. F. n.förekommer sådana ärenden i förhåUandevis ringa omfattning vidrättshjälpsanstaltema. Man torde enligt promemorian få räkna med en inteoväsentlig ökning av dessa ärenden genom det nya rätlshjälpssystemet. Statskontoretsförslag till lokalisering av de allmänna advokatbyråerna och dess uppskattningav personalbehovet bör enligt promemorian godtas som en utgångspunkt när detgäller att närmare bestämma rältshjälpsorganisationen. Under det fortsattaarbetet på rätlshjälpsreformen bör emellertid en detaljerad plan föruppbyggnaden upprättas. För varje ifrågasatt aUmän advokatbyrå bör därvid ennärmare undersökning ske av de omständigheter som är av betydelse, t. ex.befolkningstäthet, antalet privatpraktiserande jurister och antalet domstolarinom byråns verksamhetsområde. Från flera håll betonas vikten av att utbyggnadenav rättshjälpsanstaltema sker successivt. Eftersom många ovissa faktorerligger till grund för beräkningen av personalbehovet, anför hovrätten förVästra , är det lämpligt alt de allmänna advokatbyråerna inte frånbörjan erhåller en så vidlyftig omfattning som har föreslagits. En ytterligareanledning att låta utbyggnaden ske successivt är svårigheterna alt rekryteratillräckligt antal väl kvalificerade jurister. Andra remissinstanser, sombetonar viklen av en omsorgsfull rekrytering och förordar en successiv utbyggnad,är RÅ, hovrätten för övre , rådhusrätt, rådhusrätten i och stadsdomare. Ä andra sidanframhåller LO att man måste räkna med att det finns ett stort dolt behov avrättshjälp. Beräkningama i promemorian av ärendeökning och personalbehov kanvara tilltagna i underkant. Redan i initialskedet måste därför antaletanställda kunna ökas snabbt och utan störte administrativ omgång. I annat falltorde det knappast vara möjligt alt inom en överskådlig framlid ge de allmännaadvokatbyråerna en prisledande ställning. En myckel stor fördel skulle därmedenligt LO:s mening gå förlorad. Göteborgsstads rättshjälpsanstalt anför alt det antal utlänningar som vederbörandeallmänna advokatbyrå kommer att betjäna kommer att ha stor betydelse fördimensioneringen av de allmänna advokatbyråerna. Styrelsen understryker vidarevikten av att den nya organisationen ges erforderliga resurser från starten.Styrelsen framhåller att i ochBohus län, där den ulomprocessuella rättshjälpen är ordnad enligtjämtiandssystemet, sådan rättshjälp lämnades endast i 216 ärenden. Ettstort latent behov av rättshjälp måste anses föreligga här. Även stadsrättshjälpsanstalt pekar på att åtskUliga av rättshjälps-anstalterna harytterst tidsödande mål och ärenden som berör utiändska medborgare, där oftatolk måste användas och där ofta utländsk lag måste tUlämpas, Också i dettayttrande understryks behovet av erforderlig personal.