prop · FV0326 · 1972-12-31 00:00:00 — SCBbetonar att det föreligger en brist pä fortlöpande statistik beträffandevuxenutbildning; endast folkhögskoloma och den kommunala vuxenutbildningenredovisas f. n. i SCB:s statistik. Reformerna på vuxenutbildningens område börenligt SCB innefatta insamling och analys av statistik som belyser reformerna.Statistiken bör förutom uppgifter om elev- och lärarantal även omfatta resultatfrån undersökningar rörande studieavsikter, studieavbrott samt elevemas senareyrkesverksamhet, anser SCB. SÖunderstryker att man, som utredningen föreslagit, vid tillsättningen av nyapedagogiklärartjänster med sikte på vuxenutbildning, bör se även till reellameriter hos de sökande. För att undvika ett kategori-tänkande bör man dock ejgöra alltför stora avsteg från de formella meriterna. Förslaget om obligatoriskutbildning i vuxenpedagogik vid all lärarutbildning tillstyrks av flertaletremissinstanser. SFS motiverar sitt ställningstagande med att pedagogiskabrister är särskilt allvarliga på vuxenutbildningens område, eftersom elevernadär visar stora variationer i utbildningsbakgrund och individuellaförutsättningar. Ettvisst inslag av vuxenpedagogik förekommer redan nu inom grundutbildningen föralla slag av lärare, erinrar SÖ. Man kommer i samband med SÖ:s översyn avkursplanerna i pedagogik att överväga en ökning av dessa inslag. Vad gällergrandutbildningen för klasslärare, ifrågasätter dock SÖ huruvida detvuxenpedagogiska momentet bör beredas nämnvärt utrymme med hänsyn till denmängd barn- och ungdomspedagogiska frågor som där måste prioriteras. Av dettaskäl föreslår SÖ att utbildning i vuxenpedagogik för denna lärarkategorierbjuds i form av fortbildning. LUKdelar pedagogikutredningens åsikt att en av lärarna vid de större lärarhögskolornabör ha huvudansvar för utbildningen i vuxenpedagogik. UKÄ anser det lämpligt,att minst ett på vuxenutbildningsfrågor speciellt inriktat lektorat inrättasvid varje större lärarhögskola eller universitet. LOtillstyrker i stort vad som i betänkandet föresläs i fråga om utbildning ivuxenpedagogik. Här bör dock kraftigt understrykas, säger , vad som redanuträttats inom exempelvis folkbildning och folkhögskolor. Det gäller nu attsamordna teori med praktiska erfarenheter, hävdar man. Denna åsikt har ävenABF, som anser att utredningen ignorerat såväl erfarenheter som behov avvuxenpedagogik inom folkbildningsor-ganisationerna. En betydande kunskap ocherfarenhet finns samlad hos de olika studieförbunden. Att arrangera särskildakurser för 40 poäng Prop.1972: 26 60 i pedagogik för studerande med vuxenpedagogisk inriktning,vilket utredningen föreslär, är i princip möjligt redan nu inom ramen för nuvarandebestämmelser, påpekar UKÄ. Arrangemang av detta slag kan vara aktuella för bl.a. lärare inom olika specialområden av vuxenutbildning. UKÄ avser att så långtmöjligt tillgodose önskemål av detta slag liksom även önskemål om variation avkurser för 20 poäng vid den fortsatta översynen av studieplanerna i pedagogik. LO, , FÖVUX och ställer sigpositiva till kommitténs förslag om utökad kursverksamhet för dem som intefått en pedagogisk utbildning avpassad för vuxenutbildning. Efterfrågan påfortbildning av lärare är mycket stor, påpekar , ochmenar att staten bör ställa medel till förfogande så att en fortbildning kankomma till stånd av samma kvantitativa och kvalitativa standard som förungdomsskolans lärare. Detta bör gälla lärare såväl inom den kommunalavuxenutbildningen som inom studieorganisationernas verksamhetsområde. Ävenkommunerna är beredda att ta sin del av ansvaret för fortbildningensgenomförande, säger kommunförbundet i sitt remissvar. Formerna för dennafortbildning bör dock närmare utredas, liksom ansvars- och kostnadsfördelningenmellan stat och kommun. Utredningens uppfattning om det ökade behovet avutbildning i vuxenmetodik för dem som är eller kommer att bli verksamma ivuxenundervisning delas av ABF och FBF. anser att det är nödvändigt attbygga ut de särskilda linjer för utbildning av lärare för folkhögskola ochstatlig och vuxenutbildning som finns i och Stockholmtill att omfatta fler lärarhögskolorter. Även VRO anser det angeläget med enutbyggnad av denna utbildning. För specialister inom visst område utanpedagogisk erfarenhet erfordras kortare pedagogiska kurser. PUN önskar inomdenna sektor få till stånd erfarenhetsutbyten samt även forskning om hur sådanundervisning lämpligen bör bedrivas. SFS påpekar i sitt remissyttrande, att utredningen i sinuppräkning av målgrupper som kan bli föremål för utbildning i vuxenpedagogik,ej medtagit lärare pä universitets- och högskolenivå. Dessa lärare, som ävenhar vuxenpedagogiska uppgifter, saknar som regel helt pedagogisk utbildning,framhåller SFS. 4.3.2.4 Dokumentation och information I utredningens förslag i fråga om information och servicepå vuxenutbildningens område instämmer UKÄ, SÖ, LO, SVUX, , FÖVUX, FBF,SFS, och statens råd för samhällsforskning. SÖ påpekar, att det projekt för sammanställning av erfarenheterfrån tidigare forsknings- och utvecklingsarbete, som utredningen föreslagit. Prop.1972: 26 61 kan anknytas såväl till statens psykologisk-pedagogiskabibliotek som till dokumentationsverksamheten inom omtalar att man kommer att ta ställning till behov och utformning av detföreslagna projektet vid nästa anslagsframställning. säger i sittremissyttrande, att med hänsyn till den ökade internationaliseringen är detbetydelsefullt att svensk publik ges fortlöpande information om utiändsktmaterial. Det synes sålunda mycket lämpligt, om den påbörjade försöksverksamhetenmed dokumentationsservice vid statens psykologisk-pedagogiska bibliotek fingeomfatta även vuxenutbildningsfrågor, anser . Enligt Svenska kommunförbundets bedömning ärdokumentations-, informations- och servicefunktionerna ett nödvändigt led iuppbyggandet av en praktiskt inriktad vuxenpedagogisk forskning, som kan görastillgänglig för alla intresserade. ansluter sig också helttill utredningens förslag om inrättandet av en särskild tidskrift kringvuxenpedagogiken. En annan åsikt vad gäller en särskild vuxenpedagogisktidskrift har SÖ, som inte anser att vuxenpedagogikens särdrag motiverar ensärskild tidskrift. Man hävdar att material av denna karaktär i stället bör infogasi PM, och omtalar att man har för avsikt att utvidga Pedagogiska meddelandenoch kommer att ägna specialnummer åt olika sektorer av utbildning, däriblandockså vuxenutbildningen. Till samma slutsats som kommittén, nämligen att resursernaför vuxenpedagogiskt forskningsarbete bör ges i form av projektanslag, har UKÄ,SÖ, AMS, , och kommit. Även SAF delar dennaåsikt, men hävdar , att en viss specialisering torde visa sig önskvärdnär det gäller yrkestekniska ämnen, främst i lågfrekventa yrken. ABF motsättersig däremot förslaget att vuxenpedagogisk forskning endast skulleanvändas som projektanslag till vetenskapliga institutioner. Förbundet finnerdet utomordentligt väsentligt, att man även framledes skall kunna satsa påprojekt liknande FÖVUX, vilket avsiktligt saknat anknytning till universitetoch högskolor. Över huvud taget anser man det viktigt att inte koncentreraforskningen till den akademiska världen. Till detta ställningstagande anslutersig också , som anser att möjligheterna till forskning inom institutionutanför universiteten bör tillvaratagas. FÖVUX redovisar i sitt remissyttrandeegna erfarenheter beträffande projektanslag och beskriver sitt nära samarbetemed fackliga organisationer och studieförbund som något mycket positivt. Därmedhar personer med praktisk erfarenhet från vuxenutbildningsområdet kunnatknytas till utredningsarbetet. Prop.1972: 26 62 Föratt överbrygga utbildningsklyftorna i samhället anser FÖVUX att forsknings- ochutvecklingsarbete även i fortsättningen bör läggas upp på detta sätt. Av dennaorsak motsätter sig kommittén att anslag endast ges till projektforskning viduniversitet och högskolor. Mångaremissinstanser ställer sig positiva till förslaget om inrättande av en tillSÖ knuten särskild vuxenutbildningsnämnd. Sålunda ansluter sig LO, SAF, SVUX, FÖVUX,FBF, och till detta förslag; FBF och FÖVUX dockunder förutsättning att studieförbund och andra i folkbildningsarbetetengagerade får en tillfredsställande representation. FÖVUX anser, att nämndenbör ges verkliga möjligheter att styra forskningen mot de från utbildningssynpunktangelägnaste forskningsområdena. AMS finner utredningens förslag välmotiverat. Man ser det som angeläget att ett nära samarbete kommer till ståndmellan nämnden och . Enavvikande uppfattning i vad avser den till SÖ knutna vuxenutbildningsnämndenuppvisar UKÄ, SÖ, statens råd för samhällsforskning, och . Dessaremissinstanser påpekar, att den genom beslut upprättadepedagogiska nämnden vid SÖ har arbetsuppgifter, som nära överensstämmer meddem som föreslås för vuxenutbildningsnämnden. Man finner det därför naturhgt,att SÖ:s pedagogiska nämnd även får handha frågor som är förknippade medvuxenutbildning och att nämnden därvid utökas något. och mening vore ett särskilt ochutvecklingsarbete på vuxenutbildningsområdet en bättre lösning än den avutredningen föreslagna nämnden. Ett sådant institut skulle, tror ABF, gebättre stabilitet och ökade möjligheter för tvärvetenskaplig forskning samtsamla tillgängliga resurser kring ut-bildningspolitiskt väsentliga problem ochutvecklingsprojekt. Om denna lösning av praktiska och forskningspohtiska skälinte visar sig möjlig, kan de bägge remissinstansema ansluta sig till den avutredningen förordade modellen, under föratsättning att denna nämnd får ensjälvständig, styrande ställning med egna beslutsfunktioner. 4.4Vidareutbildning av mellanstadielärare m. m. F.n. kan den som avlagt examen på mellanstadielärarlinjen enligt stadgan (1968:318) för lärarhögskolorna (omtryckt 1971: 463) eller folksko-lärarexamen enligtäldre bestämmelser vidareutbilda sig och förvärva behörighet till tjänst somlärare nr 18 eller 16 i i svenska, matematik, främmande språk,religionskunskap, samhällskunskap, historia, geografi, biologi, kemi, fysikoch teknik (s. k. läroämnen). Prop.1972: 26 63 enkelhetensskull kallar jag dessa tjänster i fortsättningen för ämneslärartjänst resp.adjunktstjänst. För att lärare i klass på mellanstadiet (mellanstadielärare)skall bli behörig till ordinarie ämneslärartjänst fordras f. n. dels en ellerflera studiekurser om sammanlagt minst 40 poäng inom ramen för grundläggandeutbildning vid de filosofiska fakulteterna i ett eller två ämnesområden, delsen biämneskurs på omkring (dock inte i främmande språk), dels enkurs i psykologi och pedagogik på omkring samt dels minst två läsårsfull tjänstgöring som lärare i s. k. läroämnen. Avmellanstadielärare som önskar bli behöriga till ordinarie adjunktstjänst igrundskolan krävs dels studiekurser om sammanlagt minst 80 poäng inom ramen förgrundläggande utbildning vid filosofisk fakultet, dels examen på ämneslärarlinjeenligt stadgan (1968: 318) för lärarhögskolorna eller två terminers praktisklärarutbildning enligt äldre bestämmelser, dels minst två läsårs fulltjänstgöring som lärare i läroämnen. Av de 80 poängen skall minst 40 avse vartoch ett av tjänstens ämnen. Ingår svenska i tjänsten krävs 60 poäng i svenskaoch 40 poäng i tjänstens andra ämne, Efteratt ha redovisat de olika ställningstaganden som statsmakterna tagit tillvidareutbildningen av mellanstadielärare, redogör för lärarsituationenpå högstadium. De översiktliga beräkningar som gjorts iskrivelsen visar enligt att behovet av lärare i läroämnen motslutet av mer än väl kan tillgodoses genom utbildning av personersom ej förut skaffat sig mellanstadielärarutbildning, s, k. direktutbildade,vid oförändrad intagningskapacitet vid lärarhögskolornas ämneslärarlinjer.Tillströmningen till dessa linjer är också betydligt större än det fastställdaantalet utbildningsplatser. Somskäl för att upprätthålla en vidareutbildning av mellanstadielärare kan enligtskolöverstyrelsen åberopas dels bristen på lärare i läroämnen, delsnödvändigheten att överbrygga klyftan mellan mellanstadiet och högstadiet, delsden enskildes önskemål om och intresse för vidareutbildning. Enligtskolöverstyrelsen utgör inte längre lärarbristen det motiv som enligtskolöverstyrelsen ledde till införandet av ämneslärarkåren tillräckligt skälför särskilda vidareutbildningsåtgärder. Genom den nya lärarutbildningen blirmellanstadieläraren vidare kompetent att i viss utsträckning undervisa påhögstadiet. Härigenom torde önskemålet om att skapa kontinuitet i studiegångenför de enskilda eleverna i i varje fall delvis ha nåtts.Beträffande det tredje skälet för behovet av lärarutbildning den enskildesönskemål och intresse kon- staterarskolöverstyrelsen att detta skäl gäller oberoende av tillgången på lärare. Skolöverstyrelsenhar utarbetat sitt förslag till vidareutbildning av mellanstadielärare frånföljande utgångspunkter. Vidareutbildningen kan intelängre motiveras av brist på lärare i läroämnen. Enligt beslut av Kungl. Maj:tskall efter utgången av inte anordna terminskurserannat än i yrkesvägledning. I förslaget till vidareutbildningsmodell harskolöverstyrelsen därför utgått från att den ämnesteoretiska utbildningenskall bedrivas inom ramen för grundläggande utbildning vid filosofisk fakultet. För att den vidareutbildademellanstadieläraren skall kunna betraktas som helt jämställd med den direktutbildadebör de allmänna bestämmelserna i skolstadgan (1971: 235) om studiekurser förbehörighet till adjunktstjänst på i princip uppfyllas beträffandede ämnen som ingår i vidareutbildningen (bil. 1 till skolstadgan 16.1.1.1). Vid fastställandet avämneskombinationer bör nuvarande bestämmelser i 15 kap. 4 § skolstadgan (1971:235) för ordinarie adjunkts- eller ämneslärartjänst gälla. Utöver ämnesteoretiskutbildning bör vidareutbildningen omfatta ett rimligt mått av praktisklärarutbildning med inriktning på högstadiets särskilda problem, särskiltbeträffande ämnesmetodiken. Examen på mellanstadielärarUnjenenligt stadgan (1968: 318) för lärarhögskolorna bör, med undantag för musik ochgymnastik, anses ge kompetens att undervisa på högstadiet itillvalskombinationens ämnen. Vidareutbildningen bör bl. a.kunna genomföras i form av decentraliserade studier. Dessutom bör denämnesteoretiska utbildningen, om så är möjligt, kunna genomföras i form avdeltidsstudier. Meddessa utgångspunkter föreslår , efter att ha analyserat den lärarsituationsom kan förväntas samt de utbildningskrav som den revideradeläroplanen för ställer, en vidareutbildning av mellanstadieläraresom enligt bedömning leder till en kompetens som ärjämbördig med den direktutbildade adjunktens. Som en konsekvens av dettaföreslås att vidareutbildningen skall leda till full behörighet för adjunktstjänst.Den ämnesteoretiska utbildningen för vidareutbildade lärare som avlagt examenpå mellanstadielärarlinje enligt stadgan (1968: 318) för lärarhögskolornaföreslås omfatta 40-1-40, eller om svenska ingår 40+60, poäng inom ramen förgrundläggande utbildning vid filosofisk fakultet i två av de ämnen som ingår iadjunktstjänst. För behörighet i tjänstens tredje ämne bör utan ytterligare påbyggnadtillvalskurs i ämnet i mellanstadielärarens grundutbildning godtas. I samband med diskussionen av hur en ny vidareutbildningbör konstrueras framhåller att genomgång av tillvalskursinte bör få tillgodoräknas som ett visst generellt fastställt antal studiepoängvid filosofisk fakultet. Som skäl för detta anges bl, a, att de moment som ärgemensamma för studiekurs vid filosofisk fakultet och tillvalskurs inommellanstadielärarutbildning sällan har samma omfattning. Skolöverstyrelsenförutsätter dock att de kunskaper som mellanstadieläraren tillägnat sig genomstudiet av tillvalskurs avsevärt bör underlätta och i vissa fall också förkortaden faktiska studietiden för erforderliga 40 poäng i motsvarandeuniversitetsämne. Ifråga om den närmare utformningen av vidareutbildningensämnesteoretiska del föreslår två modeller. Enligt den förstamodellen omfattar den dels ett ämne som ligger utanför tillvalskombinationen,dels det ena ämnet i tillvalskombinationen. Tillsammans med det andra ämnet itillvalskombinationen ger denna modell behörighet för treämnestjänst. Enligtden andra modellen omfattar vidareutbildningens ämnesteoretiska del två ämnensom ligger utanför tillvalskombinationen. Det tredje ämnet i en treämnestjänsteller i förekommande fall s. k. angränsande ämne bör låsas tilltillvalskombinationens ämnen. I denna modell omfattar alltsåadjunktskompetensen ett fjärde ämne, nämligen tillvalsämne två, och ger därmedmöjlighet att söka flera tjänstekombinationer. Den praktiska utbildningen för den mellanstadielärare somvill vidareutbilda sig till adjunkt bör enligt förslagbestå av en metodikkurs och ca 180 timmars praktiktjänstgöring.Metodikkurser bör anordnas en gång och förläggas till lärarhögskolamed ämneslärarutbildning före höstterminens början. Praktiktjänstgöringenbör antingen genomföras i form av en ca 10 timmars tjänstgöring på högstadietsom inryms i tjänst som lärare 2 eller i form av enbart högstadielärartjänstgöring.I båda fallen skall praktiktjänstgöringen avse de ämnen som ingår ividareutbildningen. För antagning till praktisk lärarutbildning bör enligtskolöverstyrelsen fordras att den sökande före ansökningstillfället fullgjortminst tjänstgöring på mellanstadiet. Vid beräkning av dessa tjänsteårskall endast tjänstgöring efter avlagd examen på mellanstadielärarlinje ellerfolkskollärarexamen räknas. Prövning av lärarskickligheten bör äga rum eftergenomgången ämnes-mässig vidareutbildning och praktisk lärarutbildning. Beträffande dimensioneringen av den praktiska lärarutbildningenanser att det antal som vidareutbildas inte bör läggas somett tillskott till utan inrymmas i det totalt beräknade utbildningsbehovet påämneslärarlinjerna. Bl, a. med hänsyn till antalet ansökningar tillbiämneskurs 1970 föreslås en intagningskvot på 100 för Prop.1972: 26 66 mellanstadieläraresom vidareutbildar sig till adjunkt. Det bör uppdras åt attfortlöpande föreslå Kungl, Maj:t eventuella ändringar av intagningskapaciteten. anseratt en liknande vidareutbildningsmodell bör kunna tillämpas förmellanstadielärare som avlagt examen enhgt bestämmelser som gällde före den 1juli 1968. Dessa lärare har inte erhållit fördjupad utbildning genomtillvalskurs. Den ämnesteoretiska utbildningen bör för dem omfatta tvåämnesområden på vardera minst 40 poäng och tillsammans med den föreslagnapraktiska lärarutbildningen ge behörighet till två-ämnestjänst som adjunkt pågrundskolans högstadium. Förlärare som genomgått tidigare vidareutbildning för behörighet tillämneslärartjänst för folkskollärare och önskar vidareutbilda sig till adjunktbör krävas att den ämnesteoretiska utbildningen kompletteras med minst 40 poängför ytterligare ett läroämne eller att 20-poängs-ämnen som ingår i den tidigareutbildningen kompletteras upp till 40 poäng i vartdera ämnet. Den praktiskalärarutbildningen bör endast omfatta en metodikkurs . Prövning avlärarskickligheten bör inte ske. För tillträde till metodikkursen bör krävasminst full tjänstgöring på högstadium. Även dennavidareutbildning bör ge behörighet till tvåämnestjänst på men intetill treämnestjänst. Enligtskolöverstyrelsen medför den föreslagna praktiska lärarutbildningen inga ökadekostnader för statsverket, eftersom den förutsätts ligga inom ramen förämneslärarlinjernas totala kostnad. Denövervägande delen av remissinstanserna, bl. a. UKÄ, AMS, flertalet länsskolnämnder,i , , , och anser attvidareutbildning av mellanstadielärare bör anordnas också i fortsättningen ochtillstyrker förslag att vidareutbildningen bör ge adjunktskompetens.UKÄ understryker att det förutom de personalpolitiska skälen är avbetydelse att även i fortsättningen vissa högstadielärare har erfarenhet fråndet underliggande stadiet. Länsskolnämndeni finner däremot att förslag omadjunktskompetens knappast baserats på en totalanalys av skolvardagensfunktionella behov av varierande lärarutbildning, -erfarenheter och-intressen. Förslaget synes tvärtom leda till en situation med ökad lärarlönekostnadutan garantier för en mot kostnadsökningen svarande höjning av den pedagogiskaeffekten. Förslaget bör därför inte leda till beslut om förändring avklasslärares vidareut- Prop.1972: 26 67 bildning till ämneslärare, 1 första hand bör deiakttagelser och ställningstaganden som utredningen om skolans inre arbete() eventuellt kan komma med beträffande lärarrollens utformning ochutbildningsbehov avvaktas, innan man frånhänder högstadiet en lärargrupp varsinsats är och varit av mycket stor betydelse. Beträffandeomfattningen av den ämnesteoretiska vidareutbildningen framhåller UKÄ attskolöverstyrelsens förslag innebär en rimlig avvägning mellan å ena sidan denenskildes önskemål om begränsning av studiernas omfattning och å andra sidan högstadielära-rcnsbehov av kunskaper och färdigheter. Även AMS, flertalet länsskolnämnder ochSvenska kommunförbundet tillstyrker förslaget på denna punkt. anserdäremot att den ämnesteoretiska vidareutbildningen bör omfattauniversitetsstudier om 120 poäng. Även länsskolnämnden i ochlärarhögskolan i anser detta. SL delarinte uppfattning att tillvalskurserna inte börtillgodoräknas i form av ett visst generellt fastställt antal studiepoäng vidfilosofisk fakultet. Förbundet hävdar att det inte kan föreligga oöverstigligahinder för en bättre synkronisering av de olika lärarutbildningslinjernasämnesteoretiska studier än vad som är fallet. Frågan om samordning avmellanstadielärarnas ämnesteoretiska utbildning med de akademiskastudiekurserna bör prövas på nytt, UKÄ haringa erinringar mot förslag beträffande utformningen ochomfattningen av den praktiska lärarutbildningen. Även flertalet länsskolnämnderstöder förslaget. Länsskolnämnderna i , och Jämtlandslän anser dock att kraven är alltför omfattande. AMS framhåller att mellanstadielärarnaspraktiska lärarutbildning samt praktik bör medföra att denavslutande utbildningen vid lärarhögskola får karaktär av fortbildning ilikhet med den utbildning som föreslås för folkskollärare med examen enligtstadgan före . understryker att en alltföromfattande vidareutbildning, speciellt beträffande den praktiska delen, inteminst i ekonomiskt hänseende kan te sig mindre lockande för lärare med fleraårs utbildning och många års tjänstgöring. För bl, a, norrlandslänen kan en vidareutbildningshnjesom inte är attraktiv ur lärars3'npunkt innebära att det totala antalet vakantatjänster på högstadiet ökar. Vidareutbildningsalternativet blir intetillräckligt lockande för de lärare som finns på mellanstadiet och deadjunktsbehöriga söker sig inte till dessa län i tillräckligt stor omfattning.En reform som har till syfte att höja standarden skulle då för dessa län fåmotsatt verkan. Genom att ge möjhghet till dispens från praktiktjänstgöringen skulleman kunna skapa möjlighet för lärare i kommuner med uppenbar brist på ämneslärareatt efter genomgången metodikkurs vinna behörighet till adjunktstjänst. Prop.1972: 26 68 SL avvisar kravet på ytterligare praktisk lärarutbildning.Man framhåller att metodisk utbildning i och för sig kan anses vara av stor betydelsei en lärarutbildning. Med utgångspunkt från förbundets principiella synsättrörande lärarfunktionen enligt vilket målet för lärarverk-samheten genom helaskolsystemet är detsamma, nämhgen att medverka till varje elevs allsidiga ochkontinuerliga utveckling, anser emellertid förbundet att mellanstadielärareinte skall behöva genomgå en ny formell lärarutbildning enbart av den orsakenatt han ytterligare fördjupat sina rent ämnesteoretiska kunskaper. För vissa ämnen som ingår i en behörighetsgivandeutbildning kan dock en väl motiverad ämnesmetodik accepteras som ett komplementtill en helt ny ämnesteoretisk utbildning. anser att den föreslagna praktiska lärarutbildningenär otillräcklig. Den praktiska utbildningen bör omfatta en termin. UKÄ, flertalet länsskolnämnder, AMS och tillstyrkerskolöverstyrelsens förslag att dimensioneringen av vidareutbildningen av mellanstadielärarebör ske med utgångspunkt från en intagningskvot på 100.