prop · FV03138 · 1972-12-31 00:00:00 — bedömande,bör det vidare vara möjligt att temporärt upphäva tiUstån-det för tid varunderfritidsslraffet verkställs (jfr emellertid mUitieombudsmannensämbetsberättelse sid. 251). Om detta med hänsyn till omständighetema ärolämpUgt, vUket kan vara fallet bl. a. om medicinska eller sociala skälföranlett tillståndet, kan situationen ibland vara sådan att fritidsstraff intebör åläggas. För de grupper av värnpliktiga som på grund avgenerella föreskrifter åtnjuter ständig nattpermission gäller atl hela lidenfrån tjänstens slut till f. m. närmast följande tjänstgöringsdag ärfritid. Fritidsslraffet kommer under denna fömtsättning atl omfatta ävennattimmarna. Det kan fömtsättas att fritidsstraffet på gmnd avsin konstruktion inte är fullt ändamålsenligt i alla situationer. Denslraffskyldiges förläggningsförhållanden kan vara sådana att fritidsstraffetinte framstår som fullt verksamt. Särskilt kan detta gälla underfältförhållanden. De svårigheter som här föreUgger torde i vissa fall kunnamötas genom att man kombinerar fritidsstraffet med disciplinbot. I andra faU,då fritidsstraffet inte alls bör eller kan tillämpas, tordedisciplinbotsstraffet, om del sätts högt, ofta innefatta en tillräckligreaktion på brottet. Som jag anfört i den allmänna motiveringen föreslåsi fråga om disciplinbot den ändringen att maximitiden för uttagande av sådanbot sätts tUl i stället . Förevarande paragraf harändrats i enlighet härmed. Elt disciplinbotsstraff på mer än tjugo dagarkommer i många fall att utgöra en mycket kännbar reaktion. Det bör därförbetonas att den prunära avsikten med den föreslagna höjningen inte är attåstadkomma någon allmän skärpning av disciplinbolsstraffen. Den övre delen avStraffskalan synes sålunda i huvudsak böra reserveras för sådana fall då valetstår mellan ett mycket kännbart disciplinstraff och annan svårare påföljd. Många fall, som föranleder arrest, bör enligtmin mening i fortsättningen kunna bestraffas med disciplinbot. Detla gäller isärskilt hög grad i fråga om den gmpp av brott där fängelse inle ingår istraffsatsen, alltså bl. a. fyUeri och tjänstefel. Dessa båda brott tordesvara för en belydande andel av arreststraff. Men även i fråga ombrott, där både disciplinstraff och fängelse ingår i straffsatsen, bör det varamöjligt att i inte obetydlig utsträckning ålägga disciplinbot i sådana faU somnu föranleder arrest. Paragrafens fjärde stycke, som saknar motsvarigheti gäUande lag, innehåUer en bestämmelse om att disciplinbot kan ådömas jämtefritids-straff. Fömtsättningama för denna påföljdskombination har intagits i 6§ förslaget tUl disciplinlag. 6.7.2Förslaget till lag om disciplinstraff för krigsmän Arreststraffets avskaffande och införandet av detnya disciplinstraffet fritidsstraff innebär så väsentUga ändringar ilagstiftningen om disciplinstraff att det synes lämpligt att DL i enlighet medutredningens förslag ersätts med en helt ny disciplinlag. Paragrafen, som har viss motsvarighet i 1 § DLanger, att lagen i överensstämmelse med 32 kap. 6 § brottsbaUcen är tillämpligpå fritidsstraff och disciplinbot. Paragrafen, som motsvarar 2 § i såväl gällande lagsom utredningsförslaget inleds med en bestämmelse vari generellt anges vidvUka brott disciplinstraff företrädesvis skall användas. Bestämmelsenöverensstämmer i sak med 2 § första stycket DL. Även i fortsättningen skallalltså disciplinstraff åläggas, utom för brott mot bestämmelse vari sådantstraff är utsatt, i stäUet för böter när fråga är om brott av krigsman enligt2022 kap. BrB eller om annat av krigsman förövat brott av beskaffenhet attstraff därför kan åläggas i disciplinmål. I 2 § DL upptas två undanlag från huvudregelnangående användande av disciplinstraff. Det första undanlaget berör endastarreststraff och innebär att den, som inte fullgör tjänstgöring vid krigsmakteneller vars tjänstgöring är av tUlfällig art, skall om han finnes förskyllaarrest dömas tUl böter i stället för arrest om det med hänsyn till brottetsart och övriga omständigheter kan ske utan fara för disciplinen och särskUdaskäl inte föranleder tiU annal. Det andra undantaget, som gäUer såväl arrestsom disciplinbot, innebär att böter får ådömas även i andra faU än det nämndaom med hänsyn till den brottsliges tjänstgöringsförhållanden och brottets artbötesstraff finnes vara lämpligare än disciplinstraff. Om arreststraffet avskaffas föreligger inget behovav förstnämnda undanlag. Det andra undantaget synes ge tillräckliga möjligheteratt döma tUl böter i stället för disciplinstraff och har därför efter vissare-daktioneUa ändringar behållits. Detta undantag kommer i fortsättningen altinnebära att böter under angivna fömtsättnmgar kan ådömas i stället förfritidsstraff och disciplinbot. Ifrågavarande möjlighet torde få betydelseinte minst i fall då fritidsstraffet inle kan eller bör tiUämpas på gmnd av denbrottsliges förläggningsförhållanden som ett discipUnbotsstraff inteframstår som tillräckligt kännbart. Utredningen har föreslagit att uttrycket "denbrottslige" generellt byts ut mot "den tilltalade" för attöverensstämmelse skall nås med BrB:s terminologi. hovrätten över ochBlekinge anmärkt är denna ändringomotiverad eftersom uttrycket "den tUltalade" fömlsäller att åtalväcks, vilket inte sker i disciplinmål. Jag anser därför att ullrycket"den brottslige" bör behållas. Paragrafen överensstämmer i sak med 3 § i såvälgällande lag som utredningens förslag. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande lag,överensstämmer i stort sett med 7 § utredningens förslag. Den innehållerbestämmelser om uppskov med eUer avbrott i verkställighet av fritidsstraff. TUl en början bör anmärkas att när det gällerberäkning av tid för fritidsstraff någon motsvarighet inte har upptagits tillden bestämmelse rörande arreststraffet som finns i 4 § tredje stycket DL ochsom innebär alt räknas . Detta förhåUande medför attett fritidsstraff om exempelvis , som skall verkstäUas den817 mars, börjar verkställas då denstraffskyldiges fritid inträder samt upphör alt verkställas i och med att hansfritid upphör, dvs. senast nämnda dag. Någon uttryckligföreskrift om att strafftidsberäkningen skall ske på detta sätt anser jag tillskiUnad från utredningen inte behövlig. Enligt första stycket får verkställighet avfritidsslraff uppskjutas eller avbrytas om det är påkallat med hänsyn tUl tjänsteneller den straffskyldiges hälsa eller då annat särskilt skäl föreligger.Uppskov eller avbrott med hänsyn tUl tjänsten torde ifrågakomma om denstraffskyldige skulle erhålla en tjänstgöring som gör att hans fritid underlängre lid, exempelvis , blir synnerligen begränsad eller helt upphörsamt straffet till följd därav ter sig så gott somverkningslöst. Utom då hänsyn tUl tjänsten eUer denstraffskyldiges hälsa påkallar uppskov eller avbrott bör särskUt skäl för sådanåtgärd anses föreligga exempelvis när den straffskyldige behöver besökanärstående som är svårt sjuk eUer bevista närståendes begravning eller, i vissafall, närvara vid närståendes högtidsdag. Jagkommer i det följande (avsnitt 6.7.3) alt föreslå sådan ändring av 53 § MRL attbeslut i disciplinmål varigenom fritidsstraff ålagts skall verkställas utanhinder av att beslutet inte vunnit laga krafl, om inte denbestraffningsberättigade i straffbeslutet förordnat annorlunda. Genom ändringav 40 § MRK torde böra föreskrivas att fritidsstraff skall ta sin början såsnart ske kan, där inte uppskov finnes böra meddelas enligt vad därom ärsärskUt föreskrivet samt att den som har att befordra straffet tUlverkslälhghet bestämmer strafftidens början och slut. Av det anförda framgåratt ett ålagt fritidsstraff inte automatiskt och går iverkställighet i och med straffbeslutets medde- lande.Beslut om fritidsstraff måste bl. a skriftiigen delges den mot vUken beslutetriktor sig (42 § MRL). Den straffskyldige kommer i flertalet fall inte ens attvara personligen närvarande när slraffbeslut meddelas, i motsats tUl vad som iallmänhet torde vara förhåUandet beträffande beslut om tUlrättavisning. EftersomstraffverkstäUigheten skall börja så snart ske kan, ges emellertid mte någotstörre utlrymme för dröjsmål. Även om av praktiska skäl ofta någon dag måsteförflyta mellan slraffbeslutet och verkställighetens början får dock inte densom har att befordra straffet tiU verkställighet förhala verkställigheten avden anledningen alt han önskar all straffet genom dess föriäggning i lidenskall drabba den straffskyldige hårdare. Om exempelvis ett fritidsstraff kan börja verstäUas och avslutas torsdagen följande vecka,får inte den som skall befordra straffet lill verkställighet, utan att skälföreligger för uppskov enligt vad därom är särskilt föreskrivet, fördröjastraffverkställighetens början tUl fredagen enbart för att strafftiden skallomfatta två veckoslut. Det ankommer på den som har atl verkställa straffetatt avgöra om verkställigheten skall uppskjutas eUer avbrytas. Någon skyldighetatt meddela uppskov eller avbrott bör inte föreligga enbart på den grund allstraffet inte kan verkställas i den utsträckning som ursprungligen är avsedd.Mycket korta uppskov eller avbrott bör i allmänhel undvikas. Om hindret motverksläUighet kan antas vara endast en eller annan dag bör det i regel intepåverka verkställigheten. Jag ansluter mig härvidlag till de synpunkter somutredningen har anfört (SOU 1970: 31 s. 100101). Tid varunder avbrott enligt särskilt beslut däromäger rum, skall givetvis inte räknas den straffskyldige till godo somstrafflid. Den dag då avbrotlsbeslul meddelas skall dock tillgodoräknas denstraffskyldige som verkställighetstid under förutsättning att hans frilidbörjat när beslutet meddelades. Bestämmelse härom har inlagils i andra punktenav paragrafens första stycke. Andra stycket innehåller bestämmelser för det fallatt den slraffskyldiges tjänstgöringsskyldighet upphör innan verkställighet avfritidsstraff påbörjats eller slutförts. Straffet kan då inte verkställas somfritidsslraff för tiden efler tjänstgöringsskyldighetens upphörande. I likhetmed utredningen anser jag att vad som i sådant fall återstår av straffet böromräknas tUl ett penningbelopp som motsvarar det belopp som ettdisciplinbotsstraff för samma antal dagar skulle ha omfattat. Sammanträffar inu avsedda fall fritidsstraffet med disciplinbotsstraff som ålagts vid sidan avfritidsstraffet kan omräkningen leda tUl att den straffskyldige får utge ettbelopp som rent faktiskt kommer att överstiga ett maximalt disciplinbotsstraff. Om den som ålagts fritidsslraff i form av förbudatt lämna kasernområde e. d. förläggs ombord på fartyg innan straffet heltverkställts. uppkommerfrågan hur återstoden av straffet skall verkställas. Motsvarande fråga kanuppkomma om den som ålagts fritidsstraff i form av förbud att lämna fartygförläggs i kasernområde, läger eller motsvarande område. I vissa fall torde mankunna lösa detta problem genom att besluta om avbrott i verkställigheten tilldess alt den straffskyldiges förläggning åter ändrats. I andra fall, då fråganinte kan lösas på delta sätt, torde fritidsstraffet kunna jämlikt grunderna förbestämmelsen i 4 § andra stycket förvandlas till löneavdrag eller skyldighetatt betala motsvarande belopp. Paragrafen överensstämmer i sak med 6 § DL och 8 §utredningens förslag. Paragrafen, som i sak överensstämmer med 9 §utredningens förslag, saknar motsvarighet i DL. Den anger förutsättningarna föråläggande av disciplinbot vid sidan av fritidsstraff. Enligt förslaget skalldenna påföljdskombinalion få användas om det är påkallat för den brottsligestillrätlaförande eller av hänsyn till disciplinen och ordningen inomkrigsmakten. Härav följer att bestraffningsberättigad befälhavare och domstolhar ganska vida valmöjligheter. Som jag har påpekat i det föregående kanifrågavarande påföljdskombinalion vara lämplig att använda bl. a. när det pågrund av förlägg-ningsförhållanden eller andra orsaker finns anledning befaraatt elt fritidsslraff inte kommer att utgöra en tillräckligt kännbar reaktionpå brottet. Det bör även kunna komma i fråga att använda påföljdskombinationeni fall då den straffskyldige visserligen misskött ett lidigare ålagtfritidsslraff men förhållandena likväl lalar för alt han på nytt bör ådömasendast ell disciplinstraff. Vidare kan tänkas att en värnpliktig gör sigskyldig till undanhållande för all tjäna pengar genom tillfäUigt civilt arbete.Det kan då vara av värde att vid sidan av fritidsslraff kunna använda enekonomisk sanktion i form av etl disciplinstraff. Lagrummet, som överensstämmer med 7 § DL och 10 §utredningens förslag, upptar en bestämmelse att disciplinstraff som gemensamlstraff för flera brott skall åläggas med iakttagande av de gränser som anges i32 kap. 6 § BrB. Paragrafen, som i sak överensstämmer med 8 § DL och11 § utredningens förslag, innehåller bestämmelser om när disciplinstraff fåranvändas som gemensamt straff för flera brott och om hur gemensamt straffför brott som förskyller disciplinstraff och brott som förskyller böter skallbeslämmas. I paragrafen har upptagits regler om sammanläggningav flera fritidsstraff, som på en gång förekommer till verkställighet.Lagrummet, som motsvarar 12 § utredningsförslaget, har utformats efter mönsterav den nuvarande bestämmelsen om sammanläggning av arreststraff i 9 § DL. Om påen gång förekommer lill verkställighet flera domar eller beslut varigenom någonålagts fritidsstraff skall sålunda enligt paragrafens första stycke straffensammanläggas med varandra. Sammanläggning bör ske inte bara i fall då intet avstraffen ännu börjat verkställas utan också i fall då elt tidigare sttaffbeslutredan till någon del verkställts när ett senare beslut är klart förverkställighet (jfr mUitieombudsmannens ämbetsberättelse sid. 117 f). I första stycket föreskrivs vidare altfritidsslraffet aldrig får omfatta längre sammanhängande tid än 25 dagar.Överskjutande dagantal som uppkommer vid sammanläggning bortfaller således.Anledningen till denna begränsning är bl. a. angelägenheten av att denslraffskyldiges vUja att respektera straffet, som i kontroUhänseende iväsentlig mån bygger på förtroende för den straffskyldige, inte sätts på aUtförhårda prov. Det sammanlagda straffet avtjänas i en följd efteravräkning av vad den straffskyldige redan kan ha utstått av straffen ellernågot av dem. En erinran om att sådan avräkning skall ske har tagils in iparagrafens andra stycke. Det kan inte uteslutas att ett fritidsstraff inågot fall kan förekomma till verkställighet redan dagen efter detverkställigheten av etl annat fritidsstraff har upphört och att den sammanlagdastrafftiden överstiger . I etl sådant fall synes det med hänsyn tillgrunderna för regeln i första stycket om maximering av fritidsstraff eftersammanläggning vara lämpligt att den som skall befordra straffettill verkställighet med stöd av 4 § första stycket meddelar uppskov medverkställigheten av det sist ålagda straffet någon eller ellermöjligen, om särskild anledning förekommer därtill, meddelar beslut om avbrottunder efter det att exempelvis verkställts av det sistastraffet. Sammanläggning av fritidsstraff medtillrättavisning i form av utegångs- eller landgångsförbud skall självfalletinte förekomma. Givetvis skall inte heller tillrättavisning i form av sådantförbud verkställas under tid då fritidsstraff verkställs. Däremot är det inlenågot som hindrar att verkställighet av ett fritidsstraff och motsvarande formav tillrättavisning verkställs efter varandra, under fömtsättningatt verkstäUighetstiden sammanlagt inte överstiger . Paragrafens första stycke, som i sak överensstämmermed 14 § tredje stycket utredningsförslaget, upptar en bestämmelse om hur detskaU förfaras om på en gång förekommer tiU verksläUighet dom eUer beslutvarigenom ålagts fritidsstraff och dom varigenom ådömts fängelse . I andra stycket har intagits en bestämmelse om atti dom på skyddstillsyn föreskriven behandling enligt 28 kap. 3 § BrB skallkonsumera fritidsstraff. I paragrafens första stycke ges bestämmelser om vemsom skall befordra dom eller beslut om disciplinstraff till verkställighet.Bestämmelsema, som motsvarar 15 § första stycket utredningsförslaget, haröverförts i sak oförändrade från 10 § första stycket DL. Andra stycket, som saknar motsvarighet i DL,innehåller bestämmelse om vem som skall förordna om sammanläggning avfritidsslraff. Bestämmelsen överensstämmer med vad som i detta hänseende föreslagitsi 15 § andra stycket utredningsförslaget. Paragrafen, som motsvarar delar av 16 och 17 §§utredningsförslaget, upptar bestämmelser om hur det skall förfaras när någonsom ålagts fritidsstraff sluthgen blU i målet dömd tiU sådant straff eUer tiUfängelse . Bestämmelsema innebär att vad den straffskyldige utståttav det först ålagda straffet skall avräknas från det slutUga straffet. En dagsfritidsslraff skall därvid anses svara mot en halv dags fängelse. I paragrafen, som motsvarar del av 17 §utredningsförslaget, föreskrivs alt domstol skall kunna förordna, när någondöms till disciplinbot, böter eller suspension i stäUet för fritidsstraff, attdet sålunda ådömda nya straffet helt eUer delvis skall anses verkställt genomvad den dömde undergått av fritidsstraffet. Denna paragraf, som motsvarar 18 § andra, tredjeoch fjärde styckena utredningsförslaget, reglerar frågan hur vid förändring avpåföljd eller befrielse från påföljd skaU förfaras med belopp som innehållitseller betalats enligt 4 § andra stycket eller 5 §. I detla lagrum, som motsvarar 12 § DL och 19 §utredningens förslag, har föreskrivits att om disciplinstraff ådömts jämtevillkorUg dom eller skyddstillsyn, enligt 38 kap. 1 § BrB avgivennöjdförklaring skall avse även disciplinstraffet. Paragrafen, som motsvarar 20 § utredningsförslaget,innehåller regler om preskription av discipUnstraff. För fritidsstraff synes böra gälla sammapreskriptionsbestämmelse som f. n. gäller för disciplinbot. Med viss avvikelsefrån utredningsförslaget har därför föreskrivUs att disciplinstraff bortfalleri den mån straffet ej verkställts efter det att slraffbeslutetvann laga kraft. Denna bestämmelse omfattar självfallet också löneavdrag ellerbetalning enUgt 4 § andra stycket. Paragrafenmotsvarar 21 § utredningsförslaget och 14 § DL. I 14 § DL föreskrivs att förmindre förseelser som är av sådan beskaffenhet att straff därför kan åläggas idisciplinmål må, i stället för disciplinär bestraffning, såsom tUlrättavisninganvändas varning, extratjänst, utegångsförbud och för den som är förlagdombord på fartyg landgångsförbud. I paragrafen anges vidare vad de olikalillrätta-visningsformerna innebär. För de tre sistnämndatUlrättavisningsformerna anges tillåtna minimi- och maximilatituder.Slutligen föreskrivs atl för samma förseelse eller eljest på en gång inte fåråläggas mer än ett slag av tillrättavisning samt alt extratjänst inte fåranvändas så att genom överansträngning eller av annan orsak uppkommer men förden felandes hälsa eller tjänstbarhet. De återgivna bestämmelserna i 14 § DL har med vissaändringar förts över tUl ifrågavarande paragraf. Därvid har som en fömtsättningför att tillrättavisning skall kunna meddelas inte föreskrivits att förseelsenskall betraktas som "mindre" utan i stäUet angetts atttUlrättavisning är lämpUgare än straff. Vidare har föreskrivits atttiUrättavisning skaU användas, när angivna fömtsättning är uppfylld. Somframgår av vad jag anfört i den allmänna motiveringen har dessutom denändringen vidtagits att tillrättavisning inte längre skall kunna ske i form avförbud att lämna bostaden. Frågan i vilka faU tUlrättavisning skall anseslämpligare än disciplinär bestraffning kan inte anges generellt utan fårbedömas med hänsyn tiU bl. a. förseelsens art, omständigheterna vid dessbegående, den felandes person samt hans förhållande i tjänsten i övrigt. närmare utvecklat (SOU 1970: 31 s. 107108) synes det dock avskilda anledningari allmänhet inte vara lämpligt att beivra fyUeri med tillrättavisning. Bestämmelserna i paragrafens andra stycke harutformats i nära överensstämmelse med den föreslagna nya lydelsen av 32 kap. 6§ BrB. I förevarande paragraf, som överensstämmer med 16 §DL och 22 § utredningsförslaget, har angetts att närmare föreslcrifler rörandeverkställighet av disciplinstraff och tillrättavisning meddelas av Konungen. 6.7.3.Förslaget till lag om ändring i militära rättegångslagen (1948: 472) Ändringarna i paragrafens första stycke är en följdav arreststraffets avskaffande samt införandet av den nya disciplinstrafformenfritidsstraff och möjligheten att kombinera sådant straff med discipUnbot. I 22 § första stycket 1 MRL föreskrivs att bestraffningsberättigadbefattningshavare genast skall hänskjuta mUitärt brottmål till åklagaren om imålet finns annan målsägande än kronan. Som framgår av den aUmännamotiveringen förordar jag i detta hänseende en ändring som innebär att sådanthänskjutande inte skall behöva ske när målsäganden förklarar att han inte ämnarföra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet och inte heUer eljestbegär att målet skall handläggas vid domstol samt hinder i övrigt inte mötermot att straff för brottet åläggs i disciplinmål. Rörande den lagtekniska utformningen av dennaändring har utredningen för sin del föreslagit att angivnaförutsättningar skall anges i punkt 1 i förevarande lagrum. Hovrätten överSkåne och har med anledning härav invänt att i sak samma resultat nåsom punkt 1 i SläUet upphävs. Jag delar denna uppfattning. Av 10 § 2 framgår,att straff inte får åläggas i disciplinmål om annan målsägande än kronan finnsoch denne förklarar sig ämna föra talan om enskilt anspråk i anledning av brotteteUer eljest påfordrar att målet handläggs vid domstol. Vidare föreskrivs i 22§ första stycket 2 att mUitärt brottmål skaU hänskjutas till åklagaren omstraff för brottet inte får åläggas i disciplinmål. Om 22 § första stycket 1upphävs, följer av 22 § första stycket 2 jämfört med 10 § 2 att hänskjutandetiU åklagaren skall ske om i målet finns annan målsägande än kronan och denneförklarar sig ämna föra tolan om enskUt anspråk i anledning av brottet eUereljest påfordrar att målet handläggs vid domstol. Därmed har i praktiken nåttssamma resultat som med den av utredningen föreslagna ändrade lydelsen avbestämmelsen i 22 § första stycket 1. Jag förordar därför att sistnämndabestämmelse upphävs. Ändringen i första stycket 4 har föranletts avförslaget om arreststraffets avskaffande samt införande av fritidsstraffet ochkombinationen av sådant straff med disciplinbot. Pcffagrafens andra stycke har undergått vissjustering till följd av ändringen i 79 §. I den allmänna motiveringen har jag förordat attmöjligheterna för bestraffningsberättigad befattningshavare att avskriva målvidgas. Förslaget härom har kommit till uttryck i ändringar i fjärde stycketav förevarande paragraf. Förevarande paragrafs första stycke anger i vilkafall den bestraffningsberättigade är skyldig att personligen hålla förhör medden misstänkte. Enligt paragrafens nuvarande lydelse föreUgger i regel sådanskyldighet dels om anledning förekommer att ålägga den misstänkte arrest i merän , dels om den misstänkte inte fyUt , och dels om denmisstänkte gjort framställning om sådant förhör. Arreststraffets avskaffandehar till följd att den förstnämnda situationen bortfaller. Om den bestraffningsberättigade avser att åläggafritidsstraff och särskilt om det blir aktuellt att ålägga sådant straff ikombination med disciplinbotsstraff kan det, som utredningen framhåUit, mångagånger vara lämpligt att den bestraffningsberättigade personligen hör den misstänkte.Någon bindande föreskrift härom har emellertid inte ansetts påkaUad. Paragrafens andra stycke, som innehållerbestämmelser om lid för fuUföljd av talan mot beslut i disciplinmål, har fåttändrad lydelse tUl följd av förslaget om arreststraffets avskaffande. Eftersomfritidsslraff föreslås i regel gå i verkställighet utan hinder av alt beslutetinte vunnit laga kraft (53 § MRL), finns det inte skäl att föreskriva så kortfuUföljds-tid som gäller i fråga om arrest, I likhet med vad som gäller ifråga om disciplinbot har fullföljdstiden när det gäUer fritidsslraff beslämtstill .