prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Ett annat skäl är, att ansvarsförsäkringarna täcker endast skadapå person och egendom. Det är enligt kommittén tveksamt, om dessa försäkringarlämpUgen kan utsträckas till att omfatta också ren förmögenhetsskada. Detsammagäller i fråga om icke-ekonomisk skada, som tiUfogas någon på annat sätt ängenom person- eUer sakskada. Maj:ts proposition nr 1972 193 har också i »Skadestånd I» förordat, att den allmännaculparegeln och de särskilda bestämmelserna om barns och föräldrars samtpsykiskt abnorma personers skadeståndsansvar skall gälla bara i fråga omperson- och sakskada och att ansvar för ren förmögenhetsskada skall inträdaendast för skada som någon tillfogar annan genom brott. Beträffande rätt tillersättning för icke-ekonomisk skada som tillfogas utan samband med person-eller sakskada förutsätter kommittén i »Skadestånd I», att skadan hartillfogats genom »brott mot den personliga friheten, annat ofredande,ärekränkning eller dylik brottslig gärning». anser det knappast tillrådligt att idetta sammanhang försöka bemästra hela det vittomfattande problemkomplex somfrågan om arbetsgivares ansvar för arbetstagares vållande utanförintegritetskränkningarnas område utgör. Kommittén syftar därvid på de fall dåen arbetstagare gör sig skyldig till t. ex. bedrägeri, ärekränkning, inträng iimmaterial-rätt, illojal konkurrens eller gäldenärsbrott. Förhållandena är häralltför växlande och svåröverskådliga. Kommittén har således stannat för att förslagetsbestämmelser om principalansvar skall gälla bara vållande till person- ochsakskada. Härmed kommer de fall då enligt gällande rätt ren förmögenhetsskadaeller ickeekonomisk skada anses ersättningsgiU att falla utanför denföreslagna lagstiftningens tillämpningsområde. Kommittén räknar emellertid medatt bestämmelserna kan bli analogiskt tillämpliga även på sådana skador, nämligeni fall som är fullt jämförliga med åsamkande av person- eller sakskada. Somexempel nämner kommittén culpös ärekränkning. Jämkning av principalansvar. Kommittén erinrar omatt dess förslag om ett utridgat principalansvar gäller också föricke-ekonomisk verksamhet och för privatpersoner samt även i övrigt i smärreförhållanden, då ansvaret kan tänkas bli ekonomiskt alltförbetungande. Någon sådan verkan inträder inte i den mån det finnsansvarsförsäkring, som täcker skadan. Trots ansvarsförsäkringens storautbredning kan man inte bortse från möjligheten att en eller annan arbetsgivareav oförstånd underlåter att teckna sådan försäkring eller att försäkringen ärotillräcklig. Det bör därför enligt kommittén finnas visst utrymme förjämkning av principalansvaret. Man bör undvika att en arbetsgivare bliroskäligt betungad, när ansvarsförsäkring saknas eller är otillräcklig. uppfattning är det principalens ekonomiska ställning ochverkningarna ur ekonomisk sjmvinkel av fullt skadeståndsansvar som bör komma ibetraktande vid jämkningsfrågans prövning. Däremot bör den skadevållande handlingensbeskaffenhet inte tillmätas självständig betydelse. Hänsyn bör å andra sidangivetvis tas till den skadelidandes förhållanden, så att inte i ställetobilliga verkningar drabbar denne. Sådana verkningar inträder inte som följd avjämkning, när den skadelidande har skadeförsäkring eller 13 Bihang till protokoll 1972. Maj:ts proposition nr 1972 uppträder »om självförsäkrare. Till självförsältrareräknar kommittén i detta sammanhang staten samt större kommuner och vissastörre företag, som på grund av riskutjämning inom den egna rörelsen intetecknar ansvarsförsäkring. Kommittén erinrar i detta sammanhang om att det ischweizisk rätt finns en regel som möjliggör jämkning av det presumtionsansvarför arbetsgivare som gäller där, och att vissa regler om jämkning av s. k.husbondeansvar finns i § 25 i de danska och norska försäkringsavtalslagarna. En allmän jämkningsregel kan enligt kommittén visserUgenvara motiverad, men detta bör inte hindra att man inför jämkningsregler påbegränsade områden, t. ex. i fråga om principalansvaret. Att principalen skallsvara för annans vållande oberoende av egen culpa ger skadefallen på dettaområde en särställning, som enligt kommittén motiverar en jämkningsregel. Ensådan regel motverkar sannolikt inte Önskemålet att främja utbredningen avansvarsförsäkring. Oavsett om jämkningsmöjlighet finns är nämligen risken attfå betala skadestånd enligt kommitténs uppfattning tiUräcklig för att uppmuntratill tecknande av ansvarsförsäkring. Kommittén föreslår i enUghet med dessa överväganden enregel om att principalansvar kan jämkas, om skadeståndet med hänsyn tillprincipalens ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter finnes oskäUgtbetungande (3 § i kommitténs förslag). Regeln är enUgt vad kommittén särskiltframhåller inte tillämplig, när skada har vållats av en arbets- elleruppdragstagare själv eller, i fråga om juridiska personer, dessas högsta organ. Förhållandet till speciallagstiftning och tillkontraktsrättsliga regler. Bestämmelser om oinskränkt principalansvar finns isjölagen och järnvägsansvarighetslagen. Rent objektivt ansvar, som bl. a. inkluderaransvar för anställds handlande, är föreskrivet för särskildaverksamhetsområden, t. ex. genom el-anläggningslagen,luftfartsansvarighetslagen, atomansvarighetslagen och miljöskyddslagen samtgenom vissa bestämmelser i bilansvarighetslagen och järnvägsansvarighetslagen.Praktiskt betydelsefulla bestämmelser om ansvar för annans vållande finns ibilansvarighetslagen. Konkurrensproblem kan enligt kommittén uppkomma, t. ex.vid tillämpning av jämkningsregeln i 3 § av dess förslag. Av praktisk betydelseär enligt kommittén vidare frågan, huruvida vissa särskildapreskriptionsbestämmelser i speciallagstiftningen skall gälla också närförslagets regler om principalansvar skulle kunna tillämpas. Kommittén antar,att en tillämpning av allmänna grundsatser leder till en tillfredsställandelösning av dessa problem. Men för att undvika att trafikansvarssystemet blirmera komplicerat än det redan är har kommittén ansett sig böra föreslå, att denya reglerna om principalansvar inte skall gälla skada i följd av vårdslöshetvid sådan trafik med motorfordon för vilken skall finnas trafikförsäkring. Enbestämmelse härom har kommittén tagit upp i 5 § av sitt förslag, Maj.-ts proposition nr 1972. Enligt i rättstillämpningen utbildade grundsatser gällerobjektivt ansvar på vissa områden, såsom inom grannelagsrätten och vid vissasärskilt farliga militärövningar. Kommitténs förslag avses inte ha någoninverkan på de i huvudsak oskrivna regler som anses tiUämpliga på dessaområden. Inte heller avser kommittén att en lagstiftning enUgt dess förslagskall utgöra hinder för domstolarna att statuera objektivt ansvarockså på andra områden än de nu nämnda, om verksamhetens särskilt farligabeskaffenhet eller andra omständigheter påkallar det. I inomobligatoriska förhållanden gäller redan i princip,att en avtalskontrahent svarar för sina medhjälpares vållande, dock med deavsteg som kan följa av det särskilda rättsförhållandets natur. Kommittén harsom skäl för en utvidgning av principalansvaret hänvisat bl; a. till denackdelar som är förknippade med att ansvaret f.n. har olika omfattning iutomobUgatoriska och i inomobligatoriska förhållanden. Kommitténs förslaginnebär visserUgen en utjämning av dessa olikhetfer, och gränsdragningen mellanansvarstyperna kommer inte att få samma betydelse som tidigare Men skillnadenmellan utom- och inomobligatoriskt ansvar kan givetvis inte utplånas genomförslaget. Kommittén berör närmare i vilka mer betydelsefulla av seendenskillnaderna ännu kommer att framträda, t. ex. när det gäller om. ",fattningen av ansvaret för självständig medhjälpare. För detaljerna i denna deli kommitténs framställning hänvisar jag i första hand till »Skadestånd II» s. 53. Kommitténdiskuterar i detta sammanhang särskilt i vad mån den föreslagnajämkningsregeln skaU kunna tillämpas också i kontraktsförhållanden. bör frågan besvaras nekande för de fall då typiskt; kontraktsmässigaförpliktelser har åsidosatts. När det gäller ansvar för skada som har uppkommitgenom åsidosättande av en biförpliktelse i kontrakt t. ex. ansvar för skadapå grund av skadebringande egenskaper hos försålt gods anser emellertidkommittén, att det bör finnas utrymme för. jämkning, om person- eller sakskadadrabbar medkontrahenten i avtalsförhållandet till följd av försummelser avmedkontrahentens medhjälpare. Sammanfattningsvis uttalar kommittén, attanalogisk tillämpning av jämk" ningsregeln bör kunna komma i fräga även ikontraktsförhållanden, under förutsättning att omständighetema är jämförligamed skadefall som inträffar utan att något avtal ligger i botten men att vidförsummelse med avse-, ende på huvudförpUktelsen i ett avtal jämkningregelmässigt inte bör äga rum. Enligt kommittén torde det motsvarande finska lagförslagetvila på samma utgångspunkter i detta hänseende som det svenska, under del attde danska och norska förslagen utgår från att lagstiftningen bUr direkt tilllämpligäven i kontraktsförhållanden. Kommittén påpekar, att dess förslag inte hindrar att enarbetsgivare i avtalsförhållanden gör förbehåU som fritar honom frånprincipalansvar. Kommittén tänker sig att en sådan friskrivning kan komma tillanvändning Maj:ts proposition nr 1972 i arbetsavtal beträffande skador som arbetstagare vållarvarandra. Också i andra fall kan friskrivningsklausuler tänkas förekomma. I dedanska och norska lagförslagen har tagits upp en särskild bestämmelse om attavtal, varigenom den skadelidandes rätt begränsas, kan lämnas utan avseende, iden mån avtalet skulle vara uppenbart obilligt (»urimelig»). De finska ochsvenska kommittéerna har inte funnit anledning att föreslå någon motsvarandebestämmelse. påpekar i detta sammanhang att enfriskrivningsklausul, vars tillämpning skulle vara uppenbart otillbörlig, tordekunna jämkas eUer lämnas utan avseende enligt grunderna för 8 §skuldebrevslagen. Principalansvar i offentligrättsligaförhållanden. Kommittén har med utgångspunkt från att dess förslag kan kommaatt föranleda lagstiftning utan att lagstiftning genomförs om detallmännas skadeståndsansvar behandlat vissa frågor om tillämpning avbestämmelserna i dess förslag när det gäller statens och kommunernasskadeståndsansvar. Jag återkommer med en redogörelse för vissa av kommitténsuttalanden i denna del vid behandlingen av frågan om det allmännasskadeståndsansvar (avsnitt 2.3.3. Vissa remissorgan har i sinajrttranden gjort uttalanden av mera allmän och principiell räckvidd om detskade ståndsrättsliga reformarbetet. Dessa uttalanden har i sina huvuddragredo visats i det föregående (avsnitt 1.4.7. Ett 40-tal remissinstanser har tiUstyrkt, attskadeståndskommitténs förslag läggs till grund för lagstiftning, eller har medanmärkningar endast mot enskildheter i förslaget lämnat huvudprinciperna idetta utan erinran. I ett stort antal av dessa yttranden framförs önskemål omatt statens och kommunernas skadeståndsansvar blir föremål för lagstiftning isamband med att principalansvaret ocb arbetstagares skadeståndsansvarlagregleras. I allmänhet har härvid förutsatts, att en lagstiftning om detallmännas skadeståndsansvar skall kunna genomföras på grundval av 1958 årsförslag. Ett flertal av de remissorgan som i princip tillstyrktförslaget för fram vissa allmänna synpunkter på skadeståndskommitténs förslag.Hovrätten för Nedre , försäkringsinspektionen och iStockholms lån förklarar sig i allt väsentligt ansluta sig till förslagetshuvudprinciper. anser förslaget vara väl ägnat att läggas tillgrund fÖr lagstiftning, I samma riktning uttalar sig i Jämtlandslän, domän-styrelsen och , som i likhet med anser detangeläget att den föreslagna lagstiftningen genomförs. Kungl.Maj:ts proposition nr 1972 197 i finner de föreslagnaansvars- och jämkningsreglerna i allt väsentligt väl underbyggda och i detstora hela rimligt avvägda, anser att en lagstiftningefter förslagets riktlinjer skulle medföra påtagliga fördelar. Sverigesadvokatsamfund finner de skäl som kommittén har anfört för förslaget varaövertygande samt framhåller som en väsentlig fördel med förslaget att störreöverensstämmelse kommer att råda beträffande arbetsgivares skadeståndsansvar iobligatoriska och utomobligatoriska förhållanden. Arbetsdomstolensordförande är i princip positiv till förslaget men finner det i vissa avseendensvårt att bedöma dess räckvidd och att avgöra vilka praktiska verkningar lagenfår för olika konkreta fall. Å andra sidan anser han det knappast möjligt attutforma en allmän lag på skadeståndsrättens område efter annan metod än den somskadeståndskommittén har tillämpat. Med hänsyn till rättsområdets karaktär kandet knappast undvikas, att den närmare utformningen av rättsreglerna liksomhittills måste ske i kasuistisk form genom rättspraxis. Det är dock enligt arbetsdomstolensordförande en viss fördel, om praxis kan utvecklas på grundval av en skrivenlag, i vilken de allmänna riktlinjerna har fastslagits. Härtill kommer, attförslaget innefattar inte endast en kodifiering av gällande rätt utan ibetydelsefulla avseenden också ändringar däri, som knappast kan genomförasannat än genom lagstiftning. Vissaav de remissinstanser som i det väsentliga har godtagit förslagetshuvudprinciper har emellertid tagit upp till diskussion den meravittomfattande frågan om att införa ett rent objektivt skadeståndsansvar förarbetsgivare. i konstaterar med beklagande, attdet inte har befunnits möjligt att ta upp frågan om objektivt ansvar enbart pågrund av arten av bedriven verksamhet till behandling. anser starka skäl tala för att denna fråga tas upp i den nyalagstiftningen. Förvaltningen pekar på att gränsen mellan fall, där culpöstförfarande kan anses föreligga, och fall där objektivt skadeståndsansvar kan ifrågasättas,ofta är fljrtande, särskilt när det är fråga om s, k. anonym culpa dvs, attdet är klart att ett fel har begåtts men ovisst vem som har felat ellerkumulerade fel, dvs, att ett flertal fel har begåtts, som inte vart för sig menväl tillsammantagna innefattar skadeståndsgrundande culpa. ifrågasätter, om man inte bör överväga att göraarbetsgivare skadeståndsskyldiga vid samtliga olycksfall i arbetet. Bedömningenav vem som har vållat en olycka blir enligt förbundet lätt godtycklig.Tillfälligheter kan göra, att en arbetsgivare i det ena fallet blirskadeståndsskyldig för ett olycksfall, medan ett likartat fall inte medförnågon ersättningsskyldighet. Den utvidgning av socialförsäkringen som har skettoch arbetarrörelsens målsättning att förlust vid sjukdom helt skall ersättasgenom allmän försäkring medför, i samma takt som utbyggnaden Maj:ts proposition nr 1972 sker, en reducering av den kostnad som deskadeståndsskyldiga har för ersättning till de skadelidande. Förbundet anserdet rimUgt alt en vidgning av arbetsgivares skadeståndsansvar sker allteftersomde allmänna försäkringarna medför en lindring av skadeståndet. De ökaderiskerna i modernt industriellt arbete bör också medföra, attskadeståndslagstiftningen ges en mer social inriktning. Förbundet anser attkostnaderna för en sådan reform inte behöver bli aUtför betungande, eftersomansvarsförsäkring kan användas och kostnaderna därigenom utjämnas mellanföretagen. LO framför tanken på en regel om omkastad bevisbörda vidvissa svårare olyckstillfällen, då det är ogörligt för den skadelidande attprestera bevisning om vållande, LO syftar därvid på sådana olyckor där det medhänsyn till skadefallets särart är omöjligt inte bara att utröna vem som harvållat skadan utan också skadeorsaken. LO anser det självfallet att en sådanexculpationsprincip kan ersättas med en regel om objektivt skadeståndsansvarvid särskilt farlig produktion. Ett begränsat antal remissinstanser ställer sig avvisandetill skadeståndskommitténs förslag. Kommerskollegiumfinner det strida mot gällande rättsgrundsatser i vårt land attskadeståndsansvar skall åläggas den som förutsätts äga ekonomisk stjTka och attansvaret skall bli beroende av om försäkringsskydd föreligger eller skäligenkan åstadkommas. För kommerskollegium ter det sig vidare från principiellsjmpunkt anmärkningsvärt, att den påbyggnad av gällandesocialförsäkringslagstiftning, som ett genomförande av skadeståndskommitténsförslag i väsentlig mån innebär, skulle avse endast de fall som ryms inomreglerna om principalansvaret och alltså inte gälla över hela linjen.Skadeståndskommitténs uttalande om det stötande i att den skadelidandes rätttiU ersättning är ekonomiskt tryggad, om ansvarsförsäkring finns, medan han imotsatt fall kanske inte har möjlighet att få ut ens en bråkdel av detskadestånd som bör tillkomma honom, kan enligt kommerskollegium tillämpas ifråga om var och en som tillfogas skada genom vållande av medellös person ochsom inte har laglig rätt att få full ersättning av annan än denne. Också motskadeståndskommitténs överväganden angående de ekonomiska verkningarna avförslaget riktar kommerskollegium invändningar. Den omständigheten att enarbetsgivare, som drabbas av det utvidgade principalansvaret, kan teckna enansvarsförsäkring, som i väsentlig mån befriar honom från utgifter vidskadefall, är inte av avgörande betydelse. Erfarenheterna från liknandeförhåUanden tyder på att den samlade premiebelastningen på försäkringstagarnamåste komma att bli betydande och avsevärt större än f. n. Om förslagetgenomförs, torde antalet kända skadefaU komma att öka. Vidare öppnar förslagettill viss del möjligheter för missbruk. delar inteskadeståndskommitténs uppfattning, att dessa möjligheter kan lämnas åt sidanvid bedömningen av förslagets ekonomiska verkningar. Kungl Maj.-ts proposition nr 1972 199 kollegium, att det inte är riktigt att utan starka skäl läggaden ekonomiska börda varom här är fråga på vissa grupper i samhället. Sådanaskäl har inte redovisats i betänkandet. och handelskammare avstyrkerbestämt att förslaget läggs till grund för lagstiftning. Enligt handelskammarenuppkommer svårbemästrade ekonomiska konsekvenser av en så vidsträckt ansvarighetsom förslaget innebär. Handelskammaren finner det tveksamt, om den angivna,genomsnittliga höjningen av premierna för ansvarsförsäkring kommer att varatillräcklig. handelskammare finner att förslaget inte utan en omfattandeöverarbetning kan läggas till grund för lagstiftning. Två av de instanser som ställt sig avvisande tillkommittéförslaget, nämligen SAF till vars yttrande industriförbundoch har hänvisat samt har bl, a, ansett att förslaget i föreliggande utformning intebör läggas till grund för lagstiftning, I sitt yttrande finner SAF attförslaget visserligen innehåller åtskilligt av värde, som på ett eller annatsätt kan komma till användning . Men de sakliga invändningarna motenskUda punkter i lagförslaget är alltför många och oklarheten är alltför stori fråga om förslagets verkliga räckvidd, främst tUl följd av kommitténs mångauttalanden om analogisk tillämpning. I sistnämnda hänseende vänder sigföreningen bl. a. mot skadeståndskommitténs uttalanden om analogisktillämpning av förslaget beträffande andra än arbetstagare och analogisktUlämpning av förslagets jämkningsregler. Föreningen anser det oriktigt, i motiven till en lag gör uttalanden, som inte kan återföras till någonpositiv bestämmelse. Det får inte vara så, att räckvidden av en lagstiftningär oklar i väsentliga, grundläggande frågor. Man kan enligt föreningen inteundgå denna uppfattning, när man granskar skadeståndskommitténs förslag. Landsfogden i anser förslaget vara alltförlångtgående för att kunna godtas av rådande rättsuppfattning. De talrikajämkningsregler som återfinns i förslaget är också så obestämt utformade kan vänta en betydande ökning av antalet tvister inför domstol. hantverks- och industriorganisation anser atttiden ännu inte är mogen för en lagstiftning på detta område. Vissa avskadeståndskommitténs förslag torde sakna stöd i det allmänna rättsmedvetandet.Reformbehovet torde i första hand kunna tillgodoses genom förhandlingar mellanarbetsmarknadens parter. Organisationen kritiserar vidare förslagetslagtekniska utformning och de konsekvenser i form av ökat engagemang från försäkringsväsendetssida som skulle bli en följd av förslagets genomförande. Även järnvägsstyrelsenanser, att anmärkningar kan riktas mot förslagets lagtekniska utformning. Principalansvar mot utomstående. Kommitténsförslag, att principalansvaret mot utomstående tredje man skall utvidgas tillatt omfatta vål- Maj:ts proposition nr 5 år1972 lande av samtliga arbetstagare, oberoende av derasställning, har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av en överväldigandemajoritet av remissinstanserna. Kommitténs motivering för förslaget har vunnitanslutning från åtskilliga håll. Betydelsen av föreliggandeförsäkringsmöjligheter och de ansvarsförsäkringsförhållanden som råder redannu har understrukits av bl. a. , ,generaltullstyrelsen, SAF, TCO och SR. Argumentet att ansvarsförsäkringar förarbetgivare täcker skador som vållas av arbetstagare i större omfattning än sommotsvarar arbetsgivaren rättsligen åvilande ersättningsskyldighet anseremellertid försvarets civilförvaltning inte kunna undgå vissa erinringar.Civilförvaltningen biträder likväl förslaget under framhållande av skadelidandetredje mans starka intresse av att inte ställas i sämre situation i de fall dåförsäkringsskydd inte finns än i fall då arbetsgivaren har skaffat sig ochdärmed den skadelidande sådant skydd. Synpunkten att kostnaden för skador somvållas vid driften av ett företag bör bäras av företagaren som en kostnad irörelsen understryks särskilt av bl, a, försäkringsinspektionen, Sverigesadvokatsamfund och TCO. Derättstekniska fördelarna av att olikheterna mellan inom- och utomobligatoriskaförhållanden minskas har framhållits av ochmagistraten i . Sistnämnda remissinstans understryker i likhet medTCO betydelsen av att behovet av en gränsdragning mellan arbetstagare iarbetsledande eller eljest ansvarig ställning samt övriga arbetstagareförsvinner. Försvarets civilförvaltning och för framliknande sjmpunkter, överståthållarämbetetanser att arbetsgivaren i de flesta fall torde ha större möjligheter än sinaanställda att kalkylera med och ekonomiskt bära ansvaret för skador som drabbartredje man på grund av anställds vållande. Man kan dock inte bortse från attskadeståndsanspråk inte sällan kan komma att drabba även mindre bärkraftigaföretagare och att gränsdragningen mot s.k. abnormhandlingar dvs. handlingarav så extraordinär natur att de inte bör medföra principalansvar kan vållapraktiska svårigheter. Enligt ämbetet har arbetsgivarna relativt inskränktamöjligheter att genom personalurval, arbetsledning m. m, begränsa riskerna fördet skadeståndsansvar som föreslås. Ansvarets omfattning är vidare tämligenlösligt bestämt. Det kan därför vara tveksamt, om en sådan lagstiftning somden föreslagna är den riktiga vägen att komma till rätta med detrygghetsproblem det här gäller och om inte ämnesområdet snarare har anknytningtill sociallagstiftningen, närmast till socialförsäkringsväsendet. Den högagrad av skönsmässighet som torde komma att prägla rättstillämpningen kan ocksåinge betänkligheter, men ämbetet vill inte motsätta sig de riktlinjer somkommittén föreslår i denna del. Justitiekanslem ger uttryck för betänkligheter mot attprincipalansvar skall tillämpas i privata förhållanden. Maj.-ts proposition nr 1972 201 godtas, helst som samma reglering redan gäller i Danmarkoch utan att veterligen någon olägenhet har framkommit där.Kommerskollegium vänder sig särskilt mot att principalansvaret skall tillämpasbeträffande ideell verksamhet och privata förhållanden men framhåller också detvanskliga i att åstadkomma en gränsdragning, som är tillfredsställande från allasynpunkter. i anser själva utgångspunktenför införande av objektivt ansvar för arbetsgivare vara de med industrielleller liknande verksamhet förknippade skaderiskerna och ifrågasätter därför ominte de rent privata förhållandena bort lämnas utanför. Arbetsdomstolensordförande framför liknande synpunkter men pekar också på möjligheten attmotverka obilliga konsekvenser genom den jämkningsregel som 3 § i kommitténsförslag innehåUer.