prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Dessa krav måste enhgt utredningen ses mot bakgrund av de principersom gäller för den nationella pohtiken såväl stabiliserings- somtillväxtpolitiken vilka för att bli framgångsrika, kräver en flexibilitet somtill stora delar är oförenlig med aUtför starka bindningar avresurstiUdelningen på thl regioner eller sektorer. Behovet avflexibhitet i den ekonomiska politiken förstärks av den svenska ekonomins storautlandsberoende. kan inte helt fritt bestämma en tillväxttakt som merapåtaghgt avviker från andra länders. En annan orsak tiU att den ekonomiskapolitiken inte kan bindas alltför starkt till någon bestämd framtida sektorieUoch regional resursfördelning anges vara att osäkerheten i prognoser ochberäkningar ökar när de förs ned på regional nivå. Denna senare synpunkt har iLUs uppläggning kommit till uttryck genom dels att inga försök har gjorts attkonsekvent bygga upp en nationell prognos utifrån regionala data, dels attnationella data endast bryts ned till ett fåtal större regioner. 1972:111 BUaga 1 403 Tabell 11:1 Försörjningsbalansens utveckling perioden1950-1975. Förändring i volym, procent . Total konsumtion (l-2) -0,4 -2,0 Inhemsk resursförbrukning (3-4-lagerför- Summa kapitalbildning (4-Hagerfbrändring- Export av varor och därav: export av varor Import av varor och därav: import av varor Av speciellt intresse enhgt LU äratt vissa regionalpohtiska mål kan medföra en regional fördelning som är mindregynnsam ur tiUväxtsyn-punkt. Sålunda skuhe tendenserna mot en ökning avföretagsstorleken kunna försvåras av en jämnare regional spridnmg avarbetsplatserna. 1 utredningen pekas på ytterligare några fall där enmålkonflikt föreligger mehan kraven pä hög tiUväxt och skilda regionala mål. En sådan konflikt kan uppstå mellanå ena sidan ambitionen att genom lokala åtgärder häva undersysselsättningen ivissa regioner och å andra sidan kravet på en snabb ekonomisk tiUväxt förlandet som helhet. Det senare kräver en hög rörlighet hos arbetskraft ochkapital. FuU sysselsättning kombinerad med en mmskad utflyttningstaktförutsätter däremot att arbetskraften kan stanna kvar i även ickeutveckhngsbara regioner. En annan konflikt kan uppstå mellanden regionala politikens inkomstmål och det nationella tiUväxtmålet. För attjämna ut inkomst- och välfärdsfördelningen i samhället kan bl. a. krävas ohkaslag av inkomstöverföringar mellan regionerna. Sådana överföringar kanemeUertid minska flyttningsincitamenten, vilket i sin tur bromsar tiUväxten,förutsatt att inkomstskillnadema återspeglar produktivitetsskillnader. Om enutjämning däremot genomförs i form av stora löneförbättringar för låglönegrupper,kan den medföra att lågproduktiva företag måste läggas ned i störreutsträcknmg. Som en konsekvens kan man få en snabbare omflyttning frånlågproduktiva tiU högproduktiva regiontyper. 1972:111 BUaga 1 404 En ytterligare konflikt utgörenligt LU det motsatsförhållande som ibland råder mellan tillväxtmålet ochsträvandena att uppnå en differentierad yrkes- och utbildningsstruktur i olikaregioner. För en snabb tiUväxt kan krävas en relativt långtgående regionalspecialisering, så att t. ex. de enbart varuproducerande enheterna av företagenförläggs till viss typ av region, medan styrande, försäljande och utredandefunktioner koncentreras tih ett fåtal tätbefolkade regioner. Uppenbart strideren sådan utveckhng mot det nämnda differentieringsmålet. innebärdock även kravet på en differentierad yrkes- och utbUdningsstruktur i sig enökad koncentration. Slutligen kan en konflikt uppståmehan målet om en hög tillväxttakt och kravet på full sysselsättning ochstabila priser inom regionerna. Genom att storstadsregionerna har en meravittomfattande ekonomisk aktivitet sprider sig efterfrågeökningar där i mindreutsträckning tih andra regioner. Åtgärder som sätts in, t. ex. i form av ökadeoffenthga utgifter, får sålunda en snabbare och starkare effekt istorstadsregionema än i de mindre regionerna. TUl detta kan läggas attstorstadsregionema lätt utvecklar egna och av den nationeha pohtiken oberoendekonjunktursvängningar. Det finns därför anledning att från statsmakternas sidaföra en regionalt selektiv konjunkturpolitik. kanemeUertid ett motsatsförhållande tUl tillväxtmålet uppstå om storstadsregionernahar högre produktivitet. Enhgt LU skulle en dylik genomgångav olika målkonflikter vara av värde som ett underlag för en diskussion av detregionalpolitiska manövreringsutrym met. I fråga om regionalpolitikensframtida inriktning föreligger enligt utredningen inte oväsentliga risker föratt nuvarande regionala obalanser kan komma att skärpas . Enorsak till detta anges vara att den tid synes vara förbi, närstrukturomvandhngen kännetecknades främst av sammanslagningar och nedläggningarav jordbruk och rationaliseringar av skogsbruket med en åtföljandeförskjutning mehan glesbygd och tätare befolkade regioner. I stället synes densvenska ekonomin vara i en utveckhngsfas där koncentrationen av industri- ochhandelsföretag medför en utslagning av mmdre och medelstora orter en processi vilken det offentliga delvis medverkar genom koncentration av sina lokala ochregionala organ. Denna situation kompliceras dessutom av den förutseddaminskningen av industrins sysselsättning. Om målet är att snabbt höja välfärdenförutsätts tillväxtindustrier, dvs. företag med expansionsmöjligheter och höglönebetalningsförmåga. Dessa företag visar en tendens att koncentreras tiU ettganska htet antal orter. Detta förmodas i än högre grad gälla den ursysselsättningssynpunkt snabbast expanderande sektorn, dvs. En allmänt accepterad förklaringtiU koncentrationstendensema av produktionsapparaten är enligt utredningen vadsom vanligtvis brukar kallas tiUväxtmiljön. Härmed avses bl. a. att dengeografiska närheten ger upphov tiU en differentierad företagsstmktur, därföretagen kan utbyta varor och tjänster, samt bildar underlag för en lokalarbetsmarknad med Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 405 stora valmöjligheter för arbetstagare och arbetsgivare. Demera exakta kvantitativa produktivitetsfördelar som följer med en störreortstorlek uppges emeUertid vara svåra att uppskatta. Den regionala utveckling som dessatendenser ger pekar enligt LU mot att någon lösning av problemet med regionalaobalanser knappast är i sUcte , speciellt med tanke på de kraven nationeU stabiUserings- och tUlväxtpolitik ställer. bör det dockvara möjligt att bättre än hittUls motverka dessa obalanser genom att sökaskapa tUlväxtbetmgelser i ett antal områden utanför de tre storstadsområdena. Iutredningen erinras om att denna åsikt i aUt högre grad harkommit tUl uttryck också från statsmakternas sida. Därav följer enhgtutredningen att det på kan visa sig nödvändigt att successivtminska stödet tiU områden och tätorter som saknar tiUväxtmöjligheter. Deregionalpolitiska målsättnmgama har av bl. a. ERUsammanfattats i termerna balanserad expansion resp. balanserad kontraktion. Ensådan regional poUtik kräver enligt LU koncentrerade insatser från statens ochkommunernas sida för att dels förbättra näringslivets tillväxtbetingelser inomde utvalda regionerna, dels påverka näringshvets val av lokaliseringsorter ihögre grad än vad som sker f. n. Ur nationell synvinkel skulle detta kunna geett brett register att spela på i den ekonomiska pohtiken. En förutsättningdärvidlag är att insatserna tidsmässigt inte låses i aUtför hög grad. Helt aUmänt framhålls i utredningenatt vid rådande regionalpohtiska värderingar förändrmgarna knappast kan ske iden form och med den styrka som strukturomvandhngen spontant motiverar. Taktenoch inriktningen hos strukturomvandhngen speglar i första hand en strävan attminska de företagsekonomiska kostnaderna. De optimala strukturer inom resp.näringsgrenar, där enbart företagsekonomiska kostnader inräknas, kan emellertidskilja sig från motsvarande näringsstmktur, där även samhällsekonomiskakostnader är inkluderade. Lokaliseringsstödet bedöms ävenframöver spela en viktig roh för att möta de problem som en balanseradkontraktion ställer. För expansiva orter kan det däremot på tänkasatt själva sysselsättningsaspekten vid individueha företag inte tiUmäts sammavikt som . I stället kan intresset komma att i ökad gradförskjutas mot berörda företags aUmänna roU i ortemas industriella miljö. Dettalär emellertid bli aktueUt i första hand . I fråga om den offentUga servicen is. k. avfolkningsorter anses i utredningen en koncentration tiU vissa specieUtunderstödda serviceorter som trohg. För att uppnå vad ERU kallar balanseradkontraktion krävs att det aUmännas socialpohtiska organ inte koncentreras i dentakt som befolknmgsunderlaget rent effektivitetsmässigt kan komma att motivera. Utredningen tar också upp frågan omvilka medel som kan komma att tillgripas för att bromsa den s. k.storstadstUlväxten. En väsentlig fråga i en mera begränsad tillväxtanalys ansesvara hur produktiviteten förändras vid en omlokahsering från storstadsområdenatih alternativa tillväxtcentra. En omlokalisering som sker tih priset av t. ex. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 406 sämre utnyttjande av stordriftsfördelar kan få sådanaeffekter på landets totala tillväxttakt att kostnaderna för utflyttningen bliroacceptabelt höga. Faran för en sådan utveckhng ökar om en omlokalisering skertih ett stort antal orter. Enbart ett fåtal större orter kan erbjuda deproduktions- och administrationsmässiga fördelar av olika slag som harmotiverat den tidigare lokaliseringen tiU storstadsregionerna. En sådansatsning på ett begränsat antal alternativ tiU storstäder bedöms inte få meradrastiska produktivitetssänkande effekter. Det senare gäller i än högre grad omäven poster som bostadskostnader och andra investermgar i samhällskapital m.m.urkluderas i kalkylen. Av väsentlig betydelse i detta sammanhang anges vara ivilken takt och med vilken styrka en eventueU begränsning avstorstadsexpansionen genomförs. Effekten bhr helt annorlunda vid en framtvingaddrastisk bromsning än vid ett mera mjukt förlopp. En väsenthg faktor för möjhghetemaatt styra storstädernas utveckling är enligt LU utformningen avorganisationssystemen, särskilt med avseende på det spelrum de ger fördecentralisering resp. centralisering av enheter och beslut. Den starkabefolkningskoncentrationen tih storstädema har främst berört administrativpersonal med behov av den kontakt som den geografiska närheten ger. Alternativaorganisationssystem kan tänkas reducera detta behov. En väsentlig fråga ärdärför enligt utredningen i vilken utsträckning en decentrahsering av vissaadministrativa funktioner från storstädema kan underlättas av de administrativastyrmedlens utveckling, t. ex. förbättringar av data- och telesystem m. m. Endecentralisering av administrativa enheter kan i sig ske paraUeUt med en centraliseringav "väsentliga" beslut. Prop.1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 407 12 Utredningar om nya medel i den regionala politiken Jämsides med länsprogramarbetet harinom olika utredningar behandlats frågor av vikt för utformningen av denregionala politiken. Sålunda har industricentrautredningen utrett frågor omanordnande av s. k. industricentra i vissa orter inom det allmännastödområdet. av turistanläggningar och frUuftsområdenhar övervägt frågan om lokaliseringsstöd tUl turistnäringen. Slutligen harglesbygdsutredningen inventerat problemen i glesbygderna och föreslagitåtgärder för att komma till rätta med dessa problem. De nämnda utredningarna har numeraslutförts, 1 några fall har remissbehandlingen av förslagen avslutats.1 det följande skall sammanfattande redogörelser för förslagen ochremissyttranden över dessa lämnas i de delar förslagen har mera omedelbartsamband med stähningstagandena till länsprogrammen och utformningen av ettregionalpohtiskt handlingsprogram för hela landet. I övrigt torde kommitte'förslagenfå tas upp tih mera utförlig behandling i samband med den översyn av deregionalpohtiska medlen som förutsätts ske , 12.1 Turistnäringen inom regionalpolitUcen 12.1.1 Bakgrund Är 1970 fick den av chefen förjordbruksdepartementet tillkallade kommittén för planering avturistanläggningar och friluftsområden' enligt tilläggsdirektiv i uppdrag attutreda frågan om utformningen m. m. av det statliga lokaliseringsstödet tillturistnäringen. I direktiven uttalades att kommittén borde särskilt undersökaom stöd bör lämnas till enklare och billigare anläggningar av typ storbyar o.dyl., som bättre motsvarade efterfrågan från bredare befolkningsgrupper, samtgemensamhetsanläggningar av positiv betydelse för turismens utveckling i häravsedda områden. De borde vidare pröva om skäl förelåg att i särskilda fallmedge lokaliseringsstöd även till turistanläggningar utanför det allmänna stödområdet. Kommittén har lagtfram betänkandet (Ds Jo 1971:7) Statligt lokaliseringsstöd tillrekreationsanläggningar. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling. 1 Riksdagsman , ,ordförande, numera utredningssekreteraren ,utredningssekreteraren . (t. o. m. ), riksdagsmanThorbjöm (t. o. m. ), redaktören ,departementssekreteraren . Lönnqvist och byråchefen har såsom experter biträtt koinmittén: byråchefen . BertU ,avdelningsdirektören , numera avdelningsdirektören . , direktören . , direktören ,numera byråchefen , direktören . E. , lektorn samt renägaren . 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 408 tankandet har samtliga länsstyrelser, efter hörande avkommuner och turistorganisationer i länen, huvudorganisationerna inom turist-och hotellnäringen samt statliga myndigheter m. fl. Enligt kommitténs mening intarturismen en oklar roll i regionalpolitiken. Av vissa länsstyrelsersremissyttranden lokaliseringsutrednings betänkande framgår attdet råder en viss osäkerhet om betydelsen och nyttan av regionalpolitiskainsatser i turism och rekreation. TUl väsentlig del bottnar osäkerheten omturismens roh i klart otillräckliga kunskaper om dess sätt att fungera, hur denpåverkas av den allmänna ekonomiska pohtiken, socialpolitiken ochkulturpolitiken, och hur den skah byggas upp för att bidra tihregionalekonomisk stabilitet. Kommittén framhåller att en uttömmande analys avturismens betydelse från allmänekonomisk och från regionaipolitisk synpunktskulle förutsätta en väsentligt bredare turistisk statistik än som existerar- punktvisa undersökningar bl. a. av sysselsättningseffekter och konsekvenserför det lokala serviceunderlaget. Kommittén pekar på, förutom dedirekta sysselsättningseffekterna av investeringar i rekreationsanläggningar,en rad indirekta positiva verkningar, såsom ökade arbetstillfähen för kvinnligarbetskraft som traditioneht har saknat möjligheter tUl förvärvsarbete iglesbygdsområdena, turistanläggningarnas betydelse för förbättringen avservicemiljön, ortens ökade attraktivitet för lokalisering av annan verksamhetm. Vad som enligt kommittén gör det motiverat att på detta sätt vidgaperspektivet är den allmänt utbredda uppfattningen om turismen (fjärrekreation)som en marginell sektor i regionalpohtiken. Ansatsen skulle möjligen bh en annanom man kunde avgränsa ett näringsgeografiskt enhetligt område, därrekreationsverksamheten (med en rationellare utformning) blev ett huvud-sakhgtoch stabUt underlag för sysselsättningen. Kommittén anför att turismen -genom varornas och tjänsternas mångfald, genom deras heterogena karaktär ochgenom att turisternas efterfrågan i regel är marginell i förhållande till denpermanenta befolkningens efterfrågan inte kan definieras frånproduktionssidan. Enligt kommitténs mening kan diskussionen om det statligalokaliseringsstödet till turistnäringar lika gärna föras med utgångspunkt iturismen som social faktor, sett från rekreativ synpunkt för den enskildeindividen, som med utgångspunkt i turismens näringspolitiska ochregionalpolitiska roll. Kommittén utgår i sina ställningstagandenfrån att de rekreativa behoven och det sätt på vilket individernas fritid kankanaliseras till olika aktiviteter skall vara en huvudlinje i samhälletsengagemang i fritids- och rekreationsfrågorna . En annanhuvudlinje i samhällets ambitioner måste vara att så långt möjligt lokaliserade nya anordningarna för fjärrekreation tUl områden med behov av ökadsysselsättning enligt den regionalpolitiska målsättningen. De rekreationsskapande åtgärderna har enligt kommitténfrån regional- Prop.1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 409 politisk synpunkt två dimensioner, som framträder medväxlande styrka i olika regioner, dels den direkta sysselsättningsskapandeeffekten genom anläggningsarbetena och driften av företagen, dels den indirektamiljö-skapande betydelse som utbyggnaden av friluftslivets alla anordningar haroch som påverkar en regions allmänna attraktivitet i förhållande till denrörliga delen av landets befolkning, arbetskraften och arbetsställena. Kommittén har sett som sin uppgiftatt skissera lösningar när det gäller utformning och lokalisering av turist-och friluftsanläggningar som tillgodoser allt större rekreationsbehov för densvenska befolkningen och tillgodoser ett stigande behov avsysselsättningsskapande åtgärder i vissa delar av landet. Det tar sig uttrycki kommitténs i andra sammanhang redovisade förslag till konkretautbyggnadsprojekt men också i förslaget till riktlinjer för finansiering avanläggningsarbetena. Resultaten av genomfördaundersökningar om den framtida rekreationsefterfrågans volym och inriktning,tyder enligt kommittén på att den enskilde under sin fritid önskar rekreationoch motion, gärna i samband med resor och miljöbyte. En väsentlig del avbefolkningen saknar emellertid dessa möjligheter. Kommittén anser det vara samhälletsuppgift att sörja för ett från olika sociala synpunkter väl avvägt utbud avfritidssysselsättningar. Närrekreationen kompletterar fjärrekreationen - mankan bara under vissa fömtsättningar tala om en konkurrens. För att tillgodosede lokala rekreationsbehoven har samhället på det statliga och kommunalaplanet funnit en form för praktiska åtgärder som i stort sett har gett deresultat man haft anledning att ställa krav på. Ett av problemen är emellertid nu -och kommittén ser detta som sin uppgift - att klargöra hur samhället skallutnyttja de naturliga resurserna och skapa förutsättningar för en allt störredel av befolkningen att kunna utnytria perioder av längre sammanhängandeledighet för den fjärrekreation inom landet som svarar motindividernas varierande rekreationsbehov. Nuvarande utrustning i områden förfjärrekreation i landet har enligt kommittén egenskaper som försvårar ett urolika synpunkter angeläget utnyttjande. Bristerna sammanfattas med viss grad avgeneralisering i följande punkter. a) Högainkvarteringskostnader i relativt bekväma, kollektiva anläggningar. b) Brist påkapacitet och valmöjligheter när det gäller anordningar för självhushåll. c) OtUlräckligaförströelsemöjligheter genom brist på anordningar för olika slag av s. k.aktiviteter. d) Höga transportkostnader tillnuvarande områden lämpliga för vinter- och sommarrekreation inom landet. e) Brist på information om resmål somunderlag för rekreation och miljöbyte. Kommittén hävdar att ett massivtmen ändå väl avvägt samhälleligt engagemang bör göra det möjligt att komma tillrätta med bristerna. 1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 410 förutsätter en helhetssyn på riksnivå och en konkretverklighetsplanering men också ett finansiellt stöd till utbyggnad ochetablering i områden lämphga från rekreationssynpunkt, som man genomdessa åtgärder söker åstadkomma varaktiga regionalpolitiska effekter både föratt så långt möjligt garantera en kompletterande bassysselsättning och för attstabilisera serviceunderlaget i extremt glesbygdsberoende centralorter.Kommittén förklarar sig senare i sitt huvudbetänkande ämna mer utförligtredovisa sin syn på rekreationsfrågans utveckling . Kommittén uttalar sig för enkoncentrerad utbyggnad av rekreationsanläggningarna. Rekreationspohtiska,lokalekonomiska och regionalpolitiska skäl talar för en sådan lösning.Kommittén utgår frän att en mer selektiv utbyggnad än är nödvändig ochatt minst 4 000 bäddar skall krävas som underlag för ett attraktivt, allsidigtutrustat fjärrekrea-tionsområde. Kommittén kallar dessa primärarekreationsområden och säger sig avse att längre fram på basis av pågåendeinventeringar föreslå lokalisering av ett antal områden'. Dämtöver finns det iolika delar av landet med alldeles speciella förutsättningar för rekreationutrymme för och behov av sekundära rekreationsområden. Beträffande avvägningen mellanregionalpolitiska och rekreativa motiv anför kommittén att riktpunkten måstevara att så långt möjligt finna en kombination av motiv. 1 varje fall måste deti regionalpolitiskt knäsatta objekt om man då utgår från valet avlokaliseringsort jämsides finnas ett socialt rekreativt syfte, som innebäratt anläggningarna skall kunna tUlgodose också väsentliga rekreationsbehov.Saknas å andra sidan i det enskilda fallet det regionalpolitiska motivet skallanläggningen självfallet utformas och lokaliseras så att den renodlattillgodoser ett maximalt antal individers rekreationsbehov. Utformningen avreglerna för stödgiv-ningen bör ske med beaktande av den avvägning som fordras. Kommitténs förslag innebär att detstatliga stödet till turism och friluftsliv liksom skall lämnas somanläggningsstöd. Nuvarande sex stödformer, anläggningsstöd till idrotten, varibidrag till fritidsbåttrafiken ingår, vattenregleringsmedel,hotellånegarantier, statligt lokaliseringsstöd, statliga och statskommunalaberedskapsarbeten samt förhöjda bidrag till skogshuvudvägar föreslås skolabibehållas, men en mer accentuerad samordning och ökad specialisering avstödgivningen förordas. Kommittén föreslår en vidgadanvändning av lokaliseringsstöd till turistanläggningar. Principiellaöverväganden i början av lokaliseringsverksamhetens försöksperiod1965/1966-1969/1970 resulterade enhgt vad kommittén erinrar om i enrekommendation till de stödbeviljade organen att stödet borde koncentreras tUlhotellanläggningar belägna i första hand inom landets fjällkommuner. Det var påett sätt naturligt med hänsyn till det norra stödområdets omfattning. Engeografisk avgränsning, med ett utpekat enhetligt stödområde skullenaturligtvis kunna tjäna som ett lokaliseringsområde även i fortsättningen.Enligt kommittén erfordras emellertid av rekreationspolitiska skäl ett utbud avfritidsservice i olika 1 Kommittén föreslår i ett särskiltbetänkande riktlinjer för utbyggnad av ett primärt område i västra (DsJo 1971:5). Prop.1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 411 delar av landet vilka har lika goda förutsättningar förrekreationsaktiviteter som fjällområdena - inte minst i andra områden med enfrån regionalpolitiska synpunkter mindre väl balanserad befolknings- ochsysselsättningsutveckling, t. ex. och '. Kommittén anser att detnu för rekreationsanläggningarna finns goda förutsättningar för en stödgiv-ningi lämpliga former även utanför det allmänna stödområdet. Sålunda kommermöjligheterna till alternativa regionalpolitiska insatser inom ett område attkunna fastställas genom de länsvisa regionalpolitiska handlingsprogrammen. Enannan, mer avgörande förutsättning för en utvidgning av lokaliseringsstödgivningengenom punktvisa insatser till orter utanför det allmänna stödområdet är enligtkommittén att den tidigare bristen på en riksomfattande helhetssyn avinvesteringarna inom fritidssektorn nu undanröjs genom kommitténs och andrastathga organs samlade planeringsöverväganden. Kommittén föreslår sålunda envidgad användning geografiskt sett av lokaliseringsstödet - eftersom insatsernai ökad utsträckning kommer att kunna motiveras från allmäntsysselsättningspolitiska synpunkter (det gäller bl. a. sydöstra ) och ensådan utvidgning också skulle vara i linje med en bredare användning avlokaliseringsstödet . Kommittén framhåller att det förrekreationsändamål liksom ifråga om industriella projekt för åtgärder utanfördet allmänna stödområdet måste bli fråga om ett nyanserat utnyttjande avlokaliseringsstödet. Det innebär enligt kommitte'n bl. a. att stödet för dekommersiella projekten begränsas till de särskilt utpekaderekreationsområdena.