prop · FV0369 · 1972-12-31 00:00:00 — Det är att vänta attmånga föreningar med en tynande verksamhet föredrar att överlåta sitt försäkringsbeståndtill annan förening eller avveckla verksamheten genom fördelning avtillgångarna mellan medlemmarna framför att anpassa verksamheten till de nyalagreglerna. pågår en omfattande, naturlig avveckling av framförallt mindre begravningskassor och sjukkassor. Ett likvidationsförfarandemedför alltid ett betydande arbete för tillsynsmyndigheten. Detta arbete bestårhuvudsakligen i att ge de likviderande föreningarna råd och upplysningarbeträffande det formeUa likvidationsförfarandet och fördelningen avtillgångarna. Inspektionen ser det som en angelägen uppgift att tillse attförenings tillgångar, som kan uppgå tUl betydande belopp, fördelas så rättvistsom möjHgt mellan medlemmarna. Detta gäller både när villkor för överlåtelseav verksamheten fastställs och när kontanta utbetalningar görs. Det arbete somkrävs vid en likvidation är av samma omfattning, oavsett om det är fråga om enfrivillig eller en tvångsvis avveckling. Även praktiska skäl talar sålunda fören successiv avveckling. understryker i fråga ombegravningskassornas existensberättigande, att de summor som vanligen utgår ärhelt otiUräckliga för att utgöra en meningsfull begravningshjälp. Förbundetpåpekar också att förutsättningarna för begravningskassornas existens är starktberoende av om en eventuell allmän begravningsförsäkring kommer till stånd, Jönköpingsläns allmänna försäkringskassa är ensam om uppfattningen, attunderstödsföreningarna nu bör avvecklas, och avstyrker därför den föreslagnalagstiftningen. Kassan menar att den sakkunnige möt bakgrund av det statistiskamaterialet borde tagit mera seriöst på det i betänkandet berördaavvecklingsalternativet. De mycket små belopp, som i många faU inryms iförsäkringarna, är ofta av så ringa betydelse, att man kan ifrågasätta derasvärde. I den mån det finns ett behov av bättre sjukförsäkrings-, pensions- och livförsäkringsförmåner är det Prop.1972: 69 51 rimligt, att lösningar söks inom ramen för den allmännaförsäkringen. De livskraftigaste föreningarna kunde inordnas under FL. UFLskulle sålunda kunna avvecklas och en nu förekommande högst orationellverksamhet med en rad småföreningar, som inte ger ett tillräckligt skydd,bringas att upphöra. Detta vore också realistiskt i , då utvecklingen gårmot en ökad fusionering inte enbart bland små enheter i form avunderstödsföreningar utan också i fråga om betydande försäkringsföretag. Riksförsäkringsverketbetonar att lagstiftningen om understödsföreningar kan ha avsevärd betydelseför den allmänna försäkringen. Särskilt för den allmänna sjukförsäkringens delär det av vikt att den totala ersättningsnivån blir lämpligt avvägd. a. att den sakkunnige tänkt sig att försäkringsinspektionen medstöd av de nya tiUsynsreglerna skall få möjlighet att ge föreläggande till förhindrandeav s. k. överförsäkring inom sjukförsäkringen. Verket erinrar om sitt yttrandeår 1970 över en ansökan av SPP om koncession för tjänstegruppsjukförsäkring.Verket framhöll där bl. a. att noggranna undersökningar måste göras innan upp den nu tiUämpade principen om en kompensationsgrad om högst 93"lo. understryker också vikten av attinspektionen garanteras möjlighet att ingripa mot understödsförening om riskför överförsäkring uppstår. Försäkringsinspektionenoch flera andra remissinstanser tillstyrker förslaget att bestämmelserna omunderstödsföreningar skall tas in i en ny lag och således inte inarbetas i FL. skall ha rätt att i sitt firmanamn använda benämningenförsäkringsförening i stället för som f. n. endast understödsförening tillstyrksav , som vidare anser att beteckningen försäkringsförening bör användasgenomgående i den nya lagen. I annat fall kommer lagen att verka konserverandepå den föråldrade beteckningen understödsförening och bidra till en oenhetligterminologi. har gett uttryck åtsamma uppfattning. 3.2.2 Gränsdragningen mot affärsmässig försäkringsrörelsesamt behovsprincipen Förslaget att kravet att understödsförening inte får drivaaffärsmässig verksamhet skall behållas har berörts av några remissinstanser.Svenska försäkringsbolags riksförbund sätter i fråga lämpligheten av attavgränsa understödsföreningarnas verksamhet mot försäkringsbolagen på sådantsätt. Bolagens verksamhet är visserligen enligt förarbetena till FL av affärsmässigart, men detta har ansetts ligga i uttrycket "driva försäkringsrörelse".I fråga om livförsäkringsbolags verksamhet har däri lagts främst syftet attbedriva yrkesmässig anskaffningsverksamhet. 1972: 69 52 hållsi betänkandet finns den skillnaden mellan livförsäkringsbolag ochunderstödsföreningar att ett privat vinstintresse ligger bakom bolagensverksamhet. FL och bolagens försäkringstekniska grunder bygger på denprincipen att allt överskott, som uppkommer på rörelsen, skall tillfallalivförsäkringstagarna i form av återbäring, i den mån det inte krävs förtäckande av förlust. Definitionen "ej affärsmässig" avgränsarsåledes knappast på ett förståeligt sätt understödsföreningarnas verksamhet.Den ger inte heller den rätta indirekta bestämningen av livförsäkringsbolagensrörelse. Förbundet förordar i stället att uttrycket "tUlhandahållaförsäkring" införs. Detta anger klarare motsatsförhållandet till FL:sbegrepp "driva försäkringsrörelse". Närmare anvisningar om hur sådanttillhandahållande får ske bör för varje typ av understödsförening meddelas avtUlsynsmyndigheten med beaktande av föreningens struktur och ändamål. pensionskassa menar att eftersom understödsförening i vissaavseenden får anses skyldig att driva verksamheten på ett affärsmässigt sätt nämligen i fråga om förvaltningen av försäkringsbeståndet ochkapitalförvaltningen så borde begreppet affärsmässigt knytas inte till helaverksamheten utan bara till tecknandet av nya försäkringar. Att kontakt- ochupplysningsverksamhet till medlemmarnas fromma i syfte att skapa ett för denenskilde lämpligt avpassat försäkringsskydd måste ersättas är helt naturligt.En lösning är att affärsmässighet inte anses föreligga så länge sådanersättning inte överstiger viss del, exempelvis 1/3 av vadlivförsäkringsbolagen generellt utbetalar för sin anskaffning. Folksamframhåller att behovet av en aktivt bedriven försäkringsrörelse täcks avförsäkringsbolagen. Det skulle inte gynna försäkringstagarnas eller samhälletsintressen om understödsföreningarna fick närma sig försäkringsbolagens formeri fråga om anskaffningsprovisioner, offereran-de av alternativaförsäkringsformer etc. har i princip inte något att invända motvad den sakkunnige föreslagit. Förbundet menar emellertid attunderstödsföreningarna bör få möjligheter att verka mera affärsmässigt för attnå de medborgargrupper som kan ha intresse av försäkring i understödsförening.Understödsföreningarna bör därför t. ex. få lämna större anskaffningsprovisionän f. n. Vidare borde ett bestämt belopp i procent av premieinkomsten och/ellerränteinkomsten få användas för annonsering och trycksaker. Föreningarna bör fåmöjlighet att utnyttja försäkringsformer som utbUdas för att tillgodose nyabehov. En understödsförening som önskar åtempptaga en tidigare bedriven ellerplanerad verksamhetsform bör få tillstånd till detta. Detföreslagna förbudet mot nybUdning av öppna föreningar har tillstyrkts ellergodtagits av remissinstanserna. påpekar att förbudetinnebär den förbättringen att en klarare avgränsning Prop.1972: 69 53 Med hänsyn till att förslaget inte avser att hindra nyrekryteringtUl en redan befintiig öppen förening, blir det emellertid ännu angelägnare änf. n. att kravet på att verksamheten inte får drivas affärsmässigtupprätthålls. Andra remissinstanser som uttryckligen tUlstyrker det föreslagnaförbudet är , . FuUmäktige iriksbanken har inte något att erinra mot det föreslagna förbudet. Fullmälitigepåpekar att det bland de existerande öppna föreningarna kan finnas faU, där detär mera angeläget att inordna föreningen under FL snarare än att medge envidgning av den affärsmässiga verksamheten. De fria sjukkassornas förbundinstämmer i att det inte finns behov av nya öppna föreningar. Förslagetatt slutna föreningar också fortsättningsvis skall kunna nybildas utanbehovsprövning har i allmänhet godtagits vid remissbehandlingen. LO äremellertid kritisk mot att den sakkunnige avvisat tanken på att införabehovsprincipen för de slutna understödsföreningarna. LO sätter i fråga om det med undantag av pensionskassor som meddelar pensionsförmåner enhgtanstäUningsavtal kan anses önskvärt att ytterligare sådana bUdas.Utvecklingen på socialförsäkringens område samt de differentieradeförsäkringsmöjligheter som försäkringsbolagen erbjuder medför, attunderstödsföreningarna, med undantag av nämnda tjänstepensionskassor, numerainte kan anses ha den sociala betydelse de tidigare haft. Ettnyetableringsstopp synes emellertid inte kunna införas med hänsyn till att detockså kan finnas ett visst behov av att bilda understödsföreningar,främst tjänstepensionskassor. Det är därför nödvändigt att för de slutnaunderstödsföreningarnas del uppställa en behovsprincip. Behovet av varje ny sådanförening bör således prövas innan koncession ges. Förslagetatt införa skälighetsprincipen för understödsföreningarna har vidremissbehandlingen tillstyrkts eller lämnats utan erinran. Försäkringsinspektionenfinner det väsentligt att skälighetsprincipen skrivs in i lagen och framhålleratt härigenom sker på en avgörande punkt en önskad modernisering avUFL. Defria sjukkassornas förbund påpekar att tillsynsmyndighetens tolkning avskälighetsprincipen bör präglas av de skillnader som finns mellanförsäkringsbolag och understödsföreningar. Bankföreningenmenar att den föreslagna modifieringen av skähghetsprincipen har förutom attden medger att understödsföreningarnas särförhållanden kan beaktas också denfördelen, att föreningarnas stadgar och tillämpningen av dessa lättare kananpassas tUl nya värderingar som samhällsutvecklingen kan komma att inrymma. ,som tillstyrker att en för understödsföreningarna avpassad 1972: 69 54 skälighetsprincipinförs i den nya lagen, påpekar att en skälighetsregel får sin mening genom dentolkning den ges och den funktion den får vid praktiska bedömningar och vidtiUsynsmyndighetens bedömningar. Det föreslagna skälighetskravet bör såvitt rörmedlems kostnad för sin försäkring betyda ett krav på att medlemsavgifternainte får förses med oskäligt stor marginal. Enligt förslaget knytsskälighetskravet inte endast tUl försäkringskostnaden utan också tillförsäkringsvillkoren sådana som de anges i stadgarna. Det framgår emellertidinte av betänkandet om skälighetskravet i fråga om försäkringsvUIkoren skallha någon speciell innebörd utöver vad som föreslagits beträffande rätt tillfribrev och återköp. Innebörden av skälighetskravet bör därför ytterligareklargöras. Remissuttalandensom rör den närmare innebörden av skälighetsprincipen redovisas i ett följandeavsnitt (4) om försäkringstekniska frågor. Allmänenighet råder om att också tjänstepensionskassor där arbetsgivaren erläggeravgifterna skall omfattas av den nya lagen. anför atttveksamheten i fråga om UFL:s räckvidd beträffande ITP-kassorna har undanröjtsgenom att kravet på att verksamheten skall vara för inbördes bistånd föreslåsfalla bort för dessa kassor. Inspektionen tillstyrker därför förslaget sominnebär dels att dessa kassors särställning kommer till klart uttryck i lagen,dels att kassorna får en legal grund för sin verksamhet inom ramen för understödsföreningslagen.Konsumentkooperationens pensionskassa hälsar förslaget med tillfredsstäUelse. Densakkunniges avvisande hållning mot tanken att ge de s. k. ITP-kassornamöjlighet att meddela tjänstegrupplivförsäkring berörs av några pensionskassor.Konsumentkooperationens pensionskassa, som bl. a. förmedlar ITP-pensioner,menar att i lagen borde göras skillnad mellan ITP-kassor och övrigatjänstepensionskassor. TUl ITP-kassorna borde hänföras de kassor som meddelarförsäkring som ingår i allmän pensionsplan definierad enligt lagen (1967: 531)om tryggande av pensionsutfästelse m. m. Dessa kassors verksamhet börjämställas med SPP:s, när det gäller möjligheten att meddela alla slag avförsäkringar om vilka avtal träffats mellan arbetsmarknadens parter. OcksåSveriges köpmannaförbunds pensionskassa menar att i lagtexten eller i motivuttalandenbör göras klart att all på kollektiv basis överenskommen försäkring fårmeddelas av pensionskassa. SAFföreslår vissa åtgärder för att underlätta en anpassning avtjänstepensionskassorna tUl de nya pensioneringsmetoderna. SAF erinrar om attde kompletterande pensionsförmåner som avses i överenskommelserna mellanarbetsmarknadens parter tryggas genom pensionsförsäkring, skuldföring med kreditförsäkring eller pensionsstiftelser. 1972: 69 55 Mot bakgrund av att de två sist nämnda metoderna numerareglerats såväl civil- som skatterättsligt, anser sig SAF kunna konstatera attnytillkommande utfästelser kommer att tryggas genom en av dessa metoder.Kassornas uppgift blir väsentligen att säkerställa äldre utfästelser som avserpensionsrätt intjänad . SAF hävdar att lagstiftningen omunderstödsföreningar bör utformas så att en anpassning avtjänstepensionskassorna till de nya metoderna för tryggande av pensioneringunderlättas. Ett första krav är att tjänstepensionskassorna inte tillgodoförsbetydande överskott genom att arbetsgivaren betalar ränta på sin skuld tillföreningen. Efter försäkringsinspektionens prövning bör arbetsgivare kunnabefrias från sådan räntebetalning. Detta framstår som desto naturligare somstadgarna ofta innehåller bestämmelser att överskott vid en framtida Hkvidationskall överföras till arbetsgivaren. De överskott som finns bör lämpligenkomma tUl användning för personalens pensionering. En metod att tiUgodoföra deanställda dessa överskott skulle vara att arbetsgivaren för pensionsförsäkringspremieroch ATP-avgifter ägde gottgöra sig ur dylika överskott. För att kassornasmedlemmar skall ha en viss "buffert" är det lämpligt, attförsäkringsinspektionen vid medgivande av tUlstånd att använda överskott påsådant sätt också bestämmer intUI vilken gräns sådan gottgörelse får ske.Inspektionen kan därigenom tUlgodose medlemmarnas behöriga intressen. Med dennamöjlighet kommer medlen att stanna inom försäkringssystemet. SAF föreslårvidare att i den nya lagen slås fast, att understödsförening skall kunnaavvecklas mot att arbetsgivaren svarar för pensionsutfästelserna genom systemetmed skuldföring och kreditförsäkring. Också Svenska försäkringsbolags riksförbund.Svenska livförsäkringsbolags förening och SPP menar att avveckling av ITP-kassai denna ordning är ett lämpligt alternativ till överlåtelse av pensionsförsäkring. Förslaget att den nya lagen om understödsföreningar inteskall omfatta de erkända arbetslöshetskassorna tillstyrks eller lämnas utanerinran av remissinstanserna. Bland remissinstanser som uttryckligen stöderförslaget kan nämnas , , , SALF, ,och . framhåller i sitt yttrande att de förslagsom utredningen avsåg att lägga fram än mer kommer att markera de erkändaarbetslöshetskassornas särart i förhållande till understödsföreningarna. Utredningenfinner det därför väl motiverat att den sakkunnige utgått från att den nyalagen inte görs direkt tillämplig på de erkända arbetslöshetskassorna.Utredningen tillstyrker sålunda att den nya lagen inte görs tiUämplig påförening som meddelar försäkring vid arbetslöshet 1972: 69 56 ochhar ingen erinran mot den föreslagna övergångsregeln i fråga om icke erkändarbetslöshetskassa. Utrednmgen, som ämnade lägga fram sittförslag om bl. a. ny lagstiftning om erkända arbetslöshetskassor, menar attikraftträdandet av denna lag och den nya lagen om understödsföreningar ommöjligt bör samordnas. uttrycker samma uppfattning. KSA-utredningenhar, som redovisats i avsnitt (3.1.5), också 1971 avgivna betänkandeanslutit sig till den sakkunniges förslag. 3.3.1Behovet av ny lagstiftning Underett tidigare skede, då de sociala insatserna från samhällets sida var avobetydlig omfattning, fanns ett uttalat behov av viss organiserad form avunderstödsverksamhet. Sådan verksamhet kom efter hand att omfatta hjälp åtsjuka, invalidiserade och famUjeförsörjares efterlevande. antogs vårförsta lag om understödsföreningar. Lagen ersattes av den nu gällandelagen om understödsföreningar (UFL). Enligt denna lag meddelarunderstödsföreningarna olika former av personförsäkring. Verksamheten, somfrämst avser att meddela pension, sjukhjälp och kapitalunderstöd vid dödsfall,utövas av pensionskassor, sjukkassor, begravningskassor och sjuk- och begravningskassor.Dessutom anses som understödsförening även arbetslöshetskassor. Dessa är allautom en erkända arbetslöshetskassor, dvs. statsunderstödda kassor, som enligtsina förutsättningar utger ersättning till försäkrade vid arbetslöshet. FramtiU var det totala antalet medlemmar i understödsföreningarna ökande.Om man bortser från arbetslöshetskassorna, vilka i många avseenden intar ensärstäUning inom understödsföreningsväsendet, var det sammanlagdamedlemsantalet nämnda år drygt 1 400 000. Antalet medlemmar har därefterfortlöpande minskat och uppgick till ca 937 000.Minskningen faller helt på de föreningar som meddelar sjukförsäkring ochkapitalförsäkring, dvs. sjukkassor och begravningskassor. I pensionskassornahar medlemsantalet däremot fortsatt att stiga, vilket närmast beror på att ettantal tjänstepensionskassor blivit bärare av pensionsförsäkringar enligtITP-planen och andra liknande pensionssystem (de s. k. ITP-kassorna). Antaletföreningar har sjunkit kraftigt . Vid 1970 årsutgång fanns det 396 föreningar, arbetslöshetskassor inte medräknade, mot 1 479år 1935. Under de närmast förflutna tio åren har tUlkommit bara tre föreningar. Allmänhetensminskade intresse för understödsföreningsrörelsen hänger självfallet samnianmed att det allmänna i stor utsträckning övertagit ansvaret för att medborgarnaskall ha en tUlfredsställande ekonomisk trygghet vid sjukdom och invaliditetoch vid en familjeför- Prop.1972: 69 57 Jag vill i detta sammanhang erinra omsjukförsäkringsreformen och om införandet av obligatorisk försäkringför allmän tiUäggspensionering . Understödsföreningsrörelsens tillbakagång beror emellertidockså på utvecklingen inom den del av den affärsmässiga försäkringsrörelsen,som driver liv- och sjukförsäkringsrörelse. Den reform avfnrsäkrings-rörelselagstiftningen, som skedde genom tillkomsten av lagom försäkringsrörelse (FL), syftade väsentiigen till att tiUgodose försäkringstagarnasintressen bättre än vad tidigare lagstiftning gjort. Av störst betydelse varinförandet i FL av de s. k. behovs- och skälighetsprincipema. Behovsprincipeninnebär att ett nytt bolag inte får bildas utan att den planerade rörelsenanses behövlig och också i övrigt ägnad att främja en sund utveckling avförsäkringsväsendet. Skälighetsprincipen innebär att bolagen inte får ta uthögre pris för försäkringen än som är skäligt med hänsyn till enförsäkringsmatematisk beräkning och en rationell administration. Indirektinnebär sist nämnda princip också att uppkommet överskott på rörelsenväsentligen skall användas för återbäring till försäkringstagarna och att dessaskall ha rätt tUl återköp av försäkring eller till fribrev. Genom 1948 årsreform, som i praktiken innebär att något privat vinstintresse inte finns bakomlivförsäkringsbolagens verksamhet, kan FL i flera avseenden anses tillgodoseförsäkringstagarnas intressen bättre än UFL. UFL avsåg ursprungligen att tiUgodose ett under äldrelagstiftning uppkommet behov av större ekonomisk säkerhet i fråga om föreningarnasutfästelser. Vid lagens tillkomst uttalade föredragande departementschefen(prop. 1938: 19 s. 55) bl. a. att det allmänna knappast kunde underlåta attpåtaga sig ett yisst ansvar för att föreningsmedlemmarna fick full valuta försina till föreningarna överlämnade besparingar, vilka sammanlagda uppgick tillbetydande belopp. Med hänsyn tUl bl. a. understödsföreningsverksamhetensfolkliga och skiftande karaktär samt möjligheten för redan existerandeföreningar att utan alltför stora svårigheter fortsätta verksamheten blev 1938års lagbestämmelser förhållandevis liberalt utformade. som förflutit sedan UFL:s tillkomst harbehovet av en översyn av UFL påtalats i olika sammanhang. 1958 årsförsäkringssakkunniga, som hade till uppgift att göra en översyn av FL,påpekade att UFL i flera avseenden måste anses starkt föråldrad. Som särskiltanmärkningsvärt framhölls att skälighetsprincipen i FL inte hade någonmotsvarighet på understödsföreningarna och att UFL inte innehöll krav pååterbäring till försäkringstagarna av uppkommande överskott. Fastänunderstödsföreningsverksamheten ansetts ha en mera social karaktär än den avförsäkringsbolagen bedrivna personförsäkringsrörelsen, tillvaratog UFLförsäkringstagarnas intressen sämre än vad FL gör. De sakkunniga ansåg därföratt en revision av UFL var ange- 1972: 69 58 lägen.I prop, 1961: 171 med förslag till ändringar i FL uttalade föredragandedepartementschefen att det närmast förestående lagstiftningsarbetet påförsäkringsområdet borde omfatta UFL, som i jämförelse med FL framstod somstarkt föråldrad. Också från understödsföreningshåll har framhållits att lagenbehöver reformeras för att föreningarna bättre skall kunna möta de krav somutvecklingen ställer på dem. I den av försäkringsinspektionen i det föregåenderedovisade promemorian anger inspektionen utförligt i vilka avseenden det kanfinnas behov av ändrade regler. Den sakkunniges förslag innebär en omfattandereformering av lagstiftningen. Även jag delar uppfattningen att en reform börske av UFL. Med hänsyn till vad anförts om utvecklingen på försäkringsväsendetsområde bör en ändring av lagstiftningen komma tUl stånd . Mot bakgrund avunderstödsföreningarnas minskade betydelse som trygghetsförmedlare skulle denlösningen kunna väljas att större begravningskassor inordnades under FL, attmindre sådana kassor liksom sjukkassor avvecklades tvångsvis och attpensionskassor och arbetslöshetskassor reglerades i särskUd ordning. I likhetmed den sakkunnige och det helt övervägande antalet remissinstanser anser jagemeUertid en sådan lösning mindre lämplig och förordar i stället en nyunderstödsföreningslag som i väsentliga hänseenden är ägnad att bättre än dengällande lagen tillgodose medlemsintresset. En avveckling bör således inte sketvångsvis beträffande ett antal föreningar som andra förs in underFL. En viktig principiellnyhet i den sakkunniges förslag utgör införandet av en skälighetsprincip ocksåför understödsföreningarna. Förslaget innebär sålunda att medlemmarnasintressen kan tUlgodoses bättre i fråga om premiernas storlek,förvaltningskostnadernas omfattning, rätt till fribrev och återköp avförsäkring samt del i uppkommet överskott. En följd av förslaget är attförsäkringsinspektionen får bättre möjligheter att kontrolleraföreningsverksamheten. 1 övrigt innebär det framlagda utredningsförslaget enallmän översyn av UFL. a. föreslås en anpassning av placeringsreglerna tillvad som gäller enligt FL. Vidare innebär förslaget en modernisering av deföreningsrättsliga reglerna efter mönster av FL och lagen om ekonomiskaföreningar. Också det materiellainnehållet i den sakkunniges förslag har fått ett i stort sett positivt mottagandevid remissbehandlingen. Den kritik som på olika punkter kommit fram skallbehandlas i de följande avsnitten. Även jag finner det framlagda förslaget välägnat att läggas till grund för en ny lagstiftning om understödsföreningar. Avdet föregående framgår att förslaget i första hand utgår från uppfattningenatt medlemsintresset bör tillgodoses på ett bättre sätt än vad gällande laggör. Förslaget innebär i stort sett en hårdare styrning avföreningsverksamheten. Ett genomförande av förslaget kommer därförotvivelaktigt att medföra att takten ökas i den pågående successiva av- 1972: 69 59 vecklingenav framför allt små och från försäkringsmässiga utgångspunkter mindrebärkraftiga föreningar.