prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — ERU konstaterar att företag med höga resp. låga värden påförädlingsvärdet per sysselsatt återfinns i alla delar av landet. Som framgår av den vänstrakartbilden I figuren har den alldeles övervägande delen av landet i stort riksgenomsnittlig andel () av högproduktiva företag, dvs. företag medmer än . i förädlingsvärde per sysselsatt. Högre andel än har endastStockholms och A-regioner samt ytterhgare tre områden, bl. a. Kimnaoch A-regioner. Lägre andel än finns i ett större sammanhängandeområde i Sydöstsverige samt i t. ex. , , EskUstuna och MoraA-regioner. BUden är något mera splittrad vadbeträffar andelen företag med lågt förädlingsvärde. Regioner med enförhåhandevis stor andel lågproduktiva företag finns spridda över hela landet.Endast A-region och ytterligare fem A-regioner i MeUansverige samtSkellefteå A-region har en låg andel industriföretag med lågt förädlingsvärde. Figur3:36 Förekomst av hög- resp. lågproduktiva industriföretag i A-regloner år1969. Andel avindustriföretagen i A-regioner som ingår bland de av landetsindustriföretag som har det högsta förädlingsvärdet per sysselsatt, dvs. Andel avindustriföretagen i A-regioner som ingår bland de av landetsindustriföretag som har det lägsta förädlingsvärdet per sysselsatt, dvs. Kartorna är hämtade från ERU:s lägesrapport (Ds In1972:14) och bygger på en bearbetning av industristatisriken för . Stordrifts fördelar inom industriproduktionen behandlari delbetänkande VII (SOU 1970:30) Stordriftsfördelar inom industriproduktionen.Följande utdrag ur utredningen bygger på ett sammandrag i Statens vägverksutredning (TÖ 116) Interregionala beroenden i . Det svenska näringshvet har enhgtutredningen genomgått en snabb omvandlingsprocess. Endrivkraft i denna omvand-Ung har varit att öka effektiviteten genom att tatillvara stordriftsfördelar samt lägga ned lågavkastande verksamheter.Förloppet anses på intet sätt vara avslutat utan kan förväntas bli än meraccentuerat . Omställningarna innebär stora förändringar bland annatför den berörda arbetskraften beroende på att strukturrationaliseringarofta medför en geografisk förflyttning av arbetskrafl och kapital. Så länge enproduk-tionstihväxt eftersträvas torde enligt utredningen regionala omfördelningarej gå att undvika. Det bör emellertid betonas att regionalpohtiskamålsättningar kan förändra eher förhindra fullföljandet av ett extremtstordriftssystem. De flesta stordriftsfördelar ansesvara knutna till förändringar i kapitalutrustning och organisationsstruktur,och det ställer sig vanligen fördelaktigt att successivt utnyttjastordriftsfördelarna. Det vore mindre rationellt att riva ned ah existerandeproduktionsutrustning och all organisationsstruktur och bygga upp en helt nystruktur varie gång en teknisk eller organisatorisk förbättring introduceras.Strukturomvandlingen kan således ses som en rörelse från den existerandeanläggningsstrukturen i riktning mot en optimal. Motiven för en fördröjning avstordriftsfördelarnas utnyttjande är så gott som genomgående avresursbesparande natur. Det skulle kräva större total resursinsats att höjatakten i strukturomvandlingen. Men det finns också faktorer av annan karaktärsom påverkar takten i strukturomvandlingen oftast i uppbromsande riktning.Institutionella trögheter, brist på information och finansiella problem kanbromsa takten. En splittrad företagsstruktur tenderar av olika skäl attfördröja en koncentrationsprocess. I vissa branscher sker en successivmodernisering inom ramen för existerande anläggningar. Delar av den totalakapitalutmstningen skrotas, byts ut och kompletteringar görs. Det kan i sådanafall enligt utredningen ställa sig fördelaktigt att göra successivanyinvesteringar inom ramen för existerande anläggningsstorlek, trots att mandärigenom går miste om kanske betydande stordriftsfördelar. En snabbkoncentration av produktionsstrukturen skulle emellertid kunna leda tiU störrenackdelar i form av kapitalförstöring. Detta är i synnerhet fallet om detgäller en kapitalintensiv verksamhet och den fysiska förslitningen är liten.Stålindustrin utgör ett exempel på en sådan bransch. Då möjhgheter finns att varierasortimentet sker ofta i stället för en anpassning av den existerandeanläggnings- och företagsstrukturen tih den optimala, en anpassning avsortimentet tih den existerande anläggnings-och företagsstrukturen. En sådananpassning kan enligt utredningen noteras i flera branscher. Pappers- ochstålbranschen samt stora delar av den elektroniska branschen ger exempel pådenna utveckling. Lokaliseringsförändringar inom industrin perioden1963-1968 Nyetableringar, nedläggningar ochflyttningar av industriföretag påverkar den regionalasysselsättningsutvecklingen och är dessutom av särskilt intresse genom att detregional politiska stödet har koncentrerats till industrisektorn. Enbearbetning av industristatistiken utförd inom visar attetablering och nedläggning av företag förekommer i stort antal, medan flyttningar över länsgräns är ganska Av tabell 3:46 framgåratt antalet nedläggningarnågot översteg antalet nyetableringar 1968. Tabell 3:46 Totala lokaliseringsförändringar inomindustri Antal Antal arbets- syssel-ställen satta (vid nedläggningstUlfället) (vid periodens slut) Förändringar vid arbetsställen som fanns både 1962 och 1968 20 000 Arbetsställen 17 750 945 000 Nettoförändring 1963-1968 - 650 - 35 000 Uppgifterna i tabellen grundar sig på bearbetningar avindustristatistiken utförda inom i samarbete med deregionalekonomiska enheterna vid länsstyrelserna. Av arbetsställen som fanns år 1962lades ner . Antalet anstähda vid nedläggningstillfälletutgjorde av de industrisysselsatta i landet. I genomsnitt var 20sysselsatta per företag vid de nerlagda arbetsstäUena mot ca 50 per företag isamtliga företag. Vidare hade av de arbetsstäUen som fanns år 1968etablerats under de föregående sex åren, men endast av deindustrisysselsatta i landet arbetade vid dessa arbetsstäUen. flyttade96 företag med 2 700 sysselsatta över länsgräns. Dessa flyttningar är iförhällande till nedläggningarna och nyetableringarna av ringa omfattning.Eftersom filialetablering i sammanställningen räknas som nyetablering innebärde i tabellen återgivna talen troligen en underskattning avindustrisysselsättningens rörlighet över länsgränserna. En filialutläggning tUlett län kan sålunda innebära en sysselsättningsminskning eller utebliven ökningi ett annat län. Vid genomgående arbetsställen, somfanns både , skulle enligt de använda definitionernasysselsättningsutvecklingen ha varit svagt negativ. Eftersom nedlagdaarbetsställen redovisas i statistiken med antalet sysselsatta vidnedläggningstUlfället, har den minskning som de eventueht haft åren förenedläggningen definitionsmässigt räknats som en minskning hos arbetsställen somfanns under hela den ifrågavarande perioden. Eftersomsysselsättningsminskningen åren före en nedläggnmg vid de flesta arbetsställensannolikt är avsevärd, kan utvecklingen hos genomgående arbetsställen mycketväl ha varit positiv. Lokaliseringsförändringama länsvisåterges i tabell 3:47. Räknat i antal arbetsställen är variationema mellan länavsevärda. Sålunda hade av de befintliga arbetsställena iHaUands län etablerats mot endast iGävleborgs län. Spännvidden är något mindre ifråga om nedläggningar. I Örebrooch hade av de befintliga företagen lagts nerunder sexårsperioden mot i . I fleralän synes hög resp. låg takt ifråga om nyetableringar och nedläggningaruppträda . 1 , och är således bådenyetablering och nedläggning omfattande medan t. ex. , ,och hade låga värden i båda avseendena. En rad län harhaft flera nedläggningar än nyetableringar. Så har varit fallet iVästernorrlands, , , och , ,, och län. Endast i , och Jämtlandslän har nyetableringarna varit fler än nedläggningarna. Tabell 3:47 Lokaliseringsförändringar inom industri åren1963-1968 i länen. Antal arbetsställen och antal sysselsatta Storstadslänen har räknat i antalsysselsatta tihsammans förlorat något mer än 5 000 arbetstUlfäUen netto genomnedläggning av arbetsställen. Andra län med en hkartad utveckling är ,, och . Mindre ökningar i antaletsysselsatta registreras i , och medan störreökningar skett i , , och . Av tabell 3:48 framgår hur denregistrerade flyttningen över länsgräns fördelar sig på län. harunder perioden förlorat netto 34 arbetsställen genom utflyttning. Flera länvisar flyttningsvinst men bara , , och Östergötlandslän har netto vunnit mer än fem arbetsstähen. Som påpekats i det föregåenderäknas inte fihaletableringar som flyttning över länsgräns. Tabell 3:48 Flyttning av industriarbetsställen överlänsgräns Ett företag har flyttat in från utlandet vilket förklararatt nettot för riket ej går jämnt ut. Jämför i övrigt kommentarerna till tabell3:46. I detta avsnitt diskuteras deregionala variationerna i utbudet av samhällelig och kommersieU service.Redogörelsen syftar i första hand tiU att ge en uppfattning om serviceutbudetsutseende inom länen samt analyser av hur serviceutbudet varierar mellan olikatyper av orter. Inom har gjorts sammanställningar överservicenivån i kommunblock. Detta material, som redovisas länsvis i bihang A,utnyttjas i den följande framstäUningen. ohka betänkanden,som innehåller en analys av serviceutbudet inom områden med ett mycket htetserviceunderlag, utgör ett andra vUctigt underlag. Av den samhälleliga servicen redovisasi det följande endast utbudet av UtbUdning och sjukvård. Det kommersiellautbudet av service delas upp i två delar, inriktade på den enskUdes resp.företagets behov av service. Genomgående grupperas serviceutbudet i femgrupper, s. k. servicenivåer. En svårighet vid redovisningen på servicenivåer är attkunskapema är bristfälliga om hur människor och företag upplever variationer iserviceutbudet. Indelningen i servicenivåer kan mot denna bakgrund inte ges entolkning som t. ex. säger att serviceutbudet på en nivå "är dubbelt såbra" som på en annan. Det enda påstående som kan göras är att utbudet ivissa block är "mera omfattande" än i andra. Tolkningen avolikheterna mellan servicenivåer behandlas översiktligt vid genomgången av deolika serviceslagen i det följande. Serviceutbudets omfattning bestämsfrämst av befolkningsunderiaget och av de olika serviceslagens krav påunderlag. I stället för befolkningsunderlag kan det i vissa sammanhang varamera rättvisande att räkna med köpkraftsunderiag. Befolknings- ellerköpkraftsunderiaget i en region påverkas av den regionala omflyttningen menockså av ändrade kommunikationsförhållanden. Förbättrade kommunikationer kanöka underiaget för viss typ av service i vissa orter men ocksåreducera underlaget för framför aht det närbelägna serviceutbudet. Den ökadetUlgången till bil har för många människor inneburit en radikal ökning avmöjligheterna att bekvämt nå kvalificerad service på längre avstånd frånbostaden. Figur 3:37, som är hämtad från ERU:s lägesrapport , redovisarlåginkomstutredningens uppgifter om biltillgång. Som framgår av figuren har enganska stor del av befolkningen alltjämt inte tillgång till bil.Kommunikationsfrågorna behandlas mera detaljerat i avsnitt 3.5. Figur3:37 Andel av befolkningen som inte hade tillgång till bil inomhushållet. Procentav befolkningen i fiidersklasserna Materialet är hämtat från låginkomstutredningenslevnadsnivåundersökning . Uppgifterna i figuren avser socialgrupp II och 111. Vad angår befolknings- ochköpkraftsunderlagets betydelse för serviceutbudets omfattning betyder i mångafall förändringar i kravet på underiag mer för serviceutbudets täthet änminskningar eller ökningar i befolkningsunderiaget. Kraven på underlag har förolika serviceslag gått i olika riktningar. Sålunda har i fråga om utbildning pågymnasienivå de höjda utbildningsfrekvenserna möjhggjort en spridning av utbUdningsut- budet till fler orter, medan inomt. ex. handel, kostnadsutvecklingen har gett en klar tendens till färreutbudsställen. 1 samband med ochgymnasieskolans utbyggnad har antalet utbildningsorter ökat avsevärt. Är 1946fanns 62 gymnasieorter mot 1956 och 1961; har enmåttlig utbyggnad skett. Om det nuvarande antalet högstadieorter jämförs meddet antal realskoleorter som fanns före grundskolereformens genomförandeerhålles en lika markant utveckling. Är 1945 fanns 240 realskoleorter mot 499högstadieorter . Även på högskolenivån har beslut fattats, vUkainneburit en spridning av utbildningsmöjligheterna till fler orter. Utbildningsutbudet i kommunblockengrupperas i följande fem nivåer. En mera detaljerad presentation av indelningenlämnas i bihang A. Nivå V Högstadium. Nivå IV Nivå V + ofuUständig gymnasieskolaoch/eller vuxenut- Nivå III Nivå IV + gymnasieskola med två-, tre- eller fyraårig linje Nivå II Nivå III + universitetsfilial,lärarhögskola och/eller socialhögskola. Nivå I Nivå II + eftergymnasial utbildning och forskning vid minst två Skillnaderna ifråga omutbildningsutbudet mellan ohka nivåer upplevs troligen olika starkt på grund avatt en successivt minskande andel av en årskull fortsätter till den typ avutbildning som erbjuds på högre nivåer. F. n. går av en årskullvidare tUl gymnasieskolan. Steget mehan nivå III å ena sidan och nivåerna V ochIV å den andra torde därför uppfattassom väsentligt. Eftersom den typ av utbildning som erbjuds på nivå IV används endast av en ganska litendel av befolkningen är troligen skillnaden mellan nivåerna V och IV obetydlig. Högskoleutbildning avden typ som erbjuds på nivå 1 utnytrias av av en årskull. Nivå II tillgodoser som mest i stort setthälften av utbUdningsbehovet hos dem som fortsätter i eftergymnasial utbildning. 1 den följande sammanställningen,tabell 3:49, förutsätts att en person har någorlunda bekväm tUlgång till denutbildning som erbjuds inom det kommunblock där han bor. Om kommunblocket ärstort är emellertid så inte alltid fahet. Vidare antas att individen har bekvämtillgång endast till det egna kommunblockets utbud, vUket inte heller ahtid ärförhållandet när kommunblocket är litet. Dessa svagheter medför att län medytmässigt stora kommunblock kan få en alltför gynnsam bild medan län med småkommunblock kan ha en större åtkomlighet än vad som redovisas. Äv dessa skälgrupperas i figur 3:38 kommunblocken i de olika länen på servicenivåer eftertillgången på utbildning inom , vilket i varie fall för gymnasieskolorna ger underlag för en mera realistisk bedömning av den fakriska tillgången påutbildning. En mera nyanserad bUd av sambandet mellan utbildningsutbudet iangränsande kommunblock erhålls i bihang A. Tabell 3:49 ger för ortsklasserenligt länsstyrelsernas förut berörda modifierade förslag kommunblockensfördelning på utbudsnivåer. Huvudintrycket blir att nivån påutbildningsutbudet är ganska homogent inom de olika ortsklassema. Primäracentra ligger med endast tre undantag på utbudsnivåerna II och III. Regionala centra uppvisaren koncentration till nivån 111, dvs. gymnasieskolutbildning på två-, tre- eherfyraåriga linjer, medan kommuncentra med endast några undantag ligger påutbudsnivåerna IVoch V. Inom stödområdetuppnår flertalet kommuncentra nivå IV medan tyngdpunkten utanför stödområdet ligger på Tabell 3:49 Utbudet av utbildning i kommunblock fördeladepa ortsklasser enligt länsstyrelsernas modifierade förslag Storstäder Primära centra Regionala centra Kommuncentra De modifieringar som gjorts i länsstyrelsernas förslagbehandlas I Inledningen till avsnitt 3. Länsstyrelsemas förslag redovisas iavsnitt 9.3. Sammanställningen är utförd inom . I figur 3:38 redovisas länensfolkmängd fördelad på utbudsnivåer. För att ge en så verklighetstrogen bild sommöjligt av de faktiska variationerna i utbildningsutbudet har kommunblockensbefolkning hänförts till den högsta tillgängliga servicenivån inom 30 kmfågelvägsavstånd från resp. kommunblocks centrum. Speciellt i södra ochmellersta leder användandet av till att de flestakommunblock hänförs till en högre nivå än som motsvarar utbudet inom det egnablocket. I norra påverkas befolkningens fördelning på servicenivåerdäremot knappast. Som framgår av det redovisadematerialet har i flera län en stor del av befolkningen ej tUlgång tiUfullständig gymnasieutbildning inom fågelvägsavstånd. I ,, , och bor avbefolkningen i kommunblock på mer än från gymnasieorter. ÄvenVärmlands, och län har en ganska stor del av befolkningeni denna typ av kommunblock. Ett mindre antal län saknar helttillgång på undervisning på nivåerna I och II. De utgörs av , , ,och . I sex län, nämligen , ,Kristian- Figur 3;38 Länens folkmängd fördelad på utbudsnivåer ifråga om utbildning. y/////////////Å m/////,y//////////////////////Å o 20 40 60 nivå V nivä IV nivå III nivä II nivå I De olika kommunblockens folkmängd har förts till denhögsta nivå som kan nås inom från resp. kommunblocks centrum. Sammanställningenär utförd Inom . stads, , och och län kanmer än hälften av befolkningen nå ett utbud på nivåerna I och 11 inom 30 kmavstånd. 1 betänkandet (Ds In 1972:1)Utbildning i glesbygder, konstaterar glesbygdsutredningen att riktmärket förplaneringen av högstadium har varit att varie skolenhet skall haminst tre paralleller, vUket innebär att elevantalet bör vara mer än 60 elever.Även mindre högstadieenheter har enligt utredningen visat sig fulltfunktionsdugliga, även om de medför i viss mån begränsade valmöjligheter i fråga om studievägar.Med nuvarande spridning av högstadieskolor har endast ett fåtal elever inomhuvudsakligen de norriändska fjällkommunerna längre avstånd än rillnärmaste skola. Av figur 3:39 framgår hur stor del av landet som ligger pålängre avstånd än från högstadieort. Figur 3:39Områden på längre avstånd än från högstadieort Figur 3:40 Avstånd till gymnasieorter *> fc" Mfl«ivao till hbgX £nh»t Bcd lavundarlaa «i 1V71 " Kartorna är hämtade från glesbygdsutredningens betänkande (Ds In 1972:1) Utbildning I glesbygder. beräkningar avelevunderlaget visar enligt vad glesbygdsutredningenframhåller att antalet små högstadieskolor - med mindre än 60 elever perårskull - är särskilt stort i Norriandslänen samt att antalet sådana skolor kanöka från 1971 till 1980. Som framgår av tabell 3:50 beräknasantalet små högstadieskolor bli särskilt stort i men även förVästerbottens, och räknas med relativt många småenheter. Även på låg- ochmellanstadium förutser utredningen vissa problem i glesbygdsområden.Samundervisning i s. k. B- och b-skolor anses utgöra lösningen vid ettbristande elevunderlag. Den procentuella andelen klasser av B- och b-typ ärspeciellt hög i de nordliga länen. 1 är av klasserna avdenna typ, i 30.100 k* figel-»»t till j-orl r tin 100 ka ffi- Oalvag till g-ort Tabell 3:50 Antalet små högstadieskolor åren 1971, 1975och 1980 Jämför figur 3:39. De län som ej är medtagna i tabellenhar inga högstadieskolor med de aktuella elevunderlagen. 16,, i 31,, i Västerbottenslän 22,och i 18,. berör ibetänkandet också utbildningen på gymnasienivån. Det konstateras att antaletgymnasieregioner med htet elevunderlag kan beräknas öka rill ca 20 mot slutetav . Några regioner beräknas då ha ett underiag på totalt mindre än200 sextonåringar inom sitt upptagningsområde. Med undantag för två regioner iJönköpings län och - samt i ,ligger dessa små regioner i eller i anslutning till det allmänna stödområdet. Tabell3:51 Gymnasieregioner med beräknat knappt elevunderlag Utredningen redovisargymnasieorternas lokalisering på en kartbUd, som återges i figur 3:40 ochkonstaterar att gymnasieskolorna i landets sydligare delar ger så god täckningatt inackordering i princip inte skall behöva tillgripas. Inom framför alltnorriandslänen och är detta inte möjligt att undvika. De områden kartanredovisar som mindre väl försörida med gymnasial utbildning ger dock enhgtutredningen en överdriven uppfattning om storleken på de problem som avståndentill utbildning på gymnasial nivå kan innebära. Enligt en utredning inomskolöverstyrelsen var endast ca 375 000 personer bosatta inomgymnasiernas inackorderingszoner. Man har därvid räknat med att reszonensträckte sig från gymnasieorten. Den faktiska inackorderingen hari förhållande härtill en betydande omfattning totalt skulle inackorderingenf. n. beröra ca 35 000 elever vilket sammanhänger bl. a. med att den önskadestudievägen inte alltid finns på den egna gymnasieorten. I rapporten (SOU 1972:23) Högreutbildning regional rekrytering och samhällsekonomiska kalkyler har 1968 årsutbUdningsutredning (U 68) analyserat de studerandes val av utbildningsort,studerandefrekvensens regionala utveckling och universitetsfilialernasrekryteringseffekt. Rapporten omfattar högskoleutbildning vid universitetensolika fakulteter, vid samtliga högskolor samt vid sjukgymnastinstituten. Den riksgenomsnittliga studerandefrekvensen - dvs. Flgur3:41 Studerandefrekvensen för vissa eftergymnasiala utbildningar läsåret1969-1970 Figuren ärhämtad från (SOU 1972:23) Högre utbildning samhällsekonomiska kalkyler Prop.1972:1 II Bilagal 96 de av en åldersklass - har ökat från läsåret 1962-1963till läsåret 19691970. Den relativa skillnaden mellan gymnasieregionernasstuderandefrekvens beräknas av utredningen ha minskat med caen tredjedel. Läsåret 1969-1970 återfanns en fjärdedel av åldersgruppen 1524år i regioner med lägre studerandefrekvens än medan en fjärdedel fanns iområden med högre frekvens än . Av figur 3:41 framgår att bl.a. norraKopparbergs och hade låga andelstal. Samma sak gälldegymnasieregionerna i ett bälte från Boråsregionen till mellersta län.Frekvenstal fanns i närheten av samtliga universitets- ochfilialorter med undantag för . Dessutom hade regionerna kring ochJönköping samt stora delar av höga tal. 1 rapporten anges detvå viktigaste orsakerna till dessa regionala variationer i studerandefrekvensenvara avståndet till studieorten och befolkningens sociala sammansättning iregionerna. Etableringen avuniversitetsfilialer har enligt rapporten bidragit riU en regional utjämning irekryteringsbilden. Inom ett område med ca fem mils radie från filialorternarekryterades efter etableringen fler studerande än som skulle ha kommitfrån området utan dessa fihaletableringar. Inom sina närzoner (inom )rekryterar fUialerna av de nyinskrivna studerandena om man ser till allaämneskombinationer. För sådana utbildningar som finns vid såväl universitet somfilialer utgör motsvarande värden . 1 det följande behandlashuvudsakhgen utbudet av sjukvård. Dessutom lämnas några uppgifter omförhållandena inom tandvården. I bihang A delas utbudet av sjukvård in i femgrupper, varvid de större lasaretten har grupperats efter storlekskriterier ochi övrigt odelade lasarettet och öppen sjukvård har hänförts till var sin grupp. Nivå V Öppen sjukvård. Nivä IV Odelat lasarett eUer ofullständigt sjukhus. (AUmän avd.,barnsbördsavdel- ning och avdelning förlångvärdssjukvård.) Nivå III Lasarett med mindre än 500 vårdplatser men merän fyra specialiteter. Nivå 11 Lasarett med mellan 500-999 vårdplatser.Nivå 1 Lasarett med mer än 1 000 vårdplatser. Vid tolkningen av de i det följanderedovisade uppgifterna om nivån på kommunblockens sjukvårdsutbud gäller sammareservationer som fömt anförts i fråga om utbildningen. Förekomsten av viss typav sjukvård i ett kommunblocks huvudort behöver i ett stort kommunblock ejinnebära att alla invånare har bekväm rihgång till sjukvård på den angivnanivån medan avsaknad av sjukvård på en viss nivå i ett mindre kommunblock kankompenseras genom rihgång rih sådan vård i angränsande block. För att kommatihrätta med dessa svagheter redovisas i figur 3:42 schematiska uppgifter omsjukvårdsutbudet inom radie. Liksom i fråga omutbildningsutbudet finns ett nära samband mellan kommunblockens ortsklassenligt det modifierade länsstyrelseförslaget och nivån på sjukvårdsutbudet. Iförhållande till utbudet av utbildning ger emellertid sjukvården i tabell 3:52en något mindre sammanhållen bUd. Primära centra har med två undantag sjukvårdpä någon av nivåerna I och II. Regionala centra återfinns på alla fem nivåerna.En viss tyngdpunkt ligger på nivå 111, men flera centra har endast nivå V. 1kommuncentra förekommer i stort sett sjukvårdsutbud endast på någon av nivåernaIV och V.