prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Det är ju sällan möjligt att på förhand avgöra om rätlssökandensbehov blir tillgodosett enbart genom konsultation eller om ärendet blir meravidlyftigt Problemet kommer i viss mån i ett annat läge med en ordning sominnebär all rättshjälp får meddelas ulan beslut av rättshjälpsnämnden försåvittnågon subvention av det allmänna inte kommer i fråga. En sådan delegationföreslås gäUa för jurister vid de aUmänna advokatbyråerna saml deprivatpraktiserande advokaterna och deras biträdande jurister. Frånadministrativ synpunkt talar vissa skäl för att tillämpningsområdet förkonsultation bUr detsamma som för den rättshjälp som ges ulan föregåendenämndbeslut. Även från denna synpunkt finns aUtså skäl att begränsa kretsen avdem som får ge konsultation. Det sagda innebär inte att annan än jurist vidallmän advokatbyrå eller privatpraktiserande advokat och dennes biträdandejurist skulle vara förhindrad all ge rättshjälp som bara innebär allmänrådgivning. Vad som krävs i sådant fall är beslul om rättshjälp avrätlshjälpsnämnden. När det gäller det rättsliga bistånd somintresseorganisationerna ger sina medlemmar finner jag det dock naturligt altorganisationen själv svarar för den service som det innebär att lämna råd irättsliga angelägenheter och att samhällets rättshjälp kopplas in först omärendet leder längre än till en konsultation. 1972: 4 273 På grund av det anförda föreslår jag särskildabestämmelser om konsultation som innebär att sådant rättsligt bistånd fårlämnas ulan beslut från rättshjälpsnämndens sida av jurist vid allmänadvokatbyrå eller enskilt verksam advokat eller dennes biträdande jurist mot enenhetsavgift motsvarande 1/125 av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkringjämnad till närmast lägre tiotal kronor eller f. n. Avgiften skall avbiträdet kunna nedsättas eller helt efterges, varvid ersättningen lill biträdeti motsvarande mån får utgå av allmänna medel. Rältegångsbiträde enligt LFR är berättigad tillarvode för det arbete han har nedlagt på rättegången och för tidsspillan isamband med inställelse vid rätten samt gottgörelse för nödvändiga utgifter.Vid begäran om ersättning bör redogörelse lämnas för det arbete och deutgifter som uppdraget har medfört Arvode och övrig ersättning skall fastställasvar för sig. Arvodet skall bestämmas lill det belopp som med avseende på detarbete och den tidsspillan uppdraget har krävt, den omsorg och skicklighetvarmed det har ulförts samt övriga omständigheter kan anses utgöra skäligersättning för uppdraget. Vid bestämmande av ersättning för ulgifler ochtidsspillan bör hänsyn las lUl inställelse vid rätten i annat mål.Har talan väckts eller fullföljts utan skäl kan, om biträdet har brustit inödig aktsamhet, ersättningen till honom efter omständigheterna nedsättasunder vad som annars bort utgå eller också biträdet förklaras inte äga rätttill ersättning. Arvode till offentiig försvarare för arbete och tidsspillansamt ersättning för kostnad utgår efter vad rätlen prövar skäligt. Sedvanligaersättnings-normer tillämpas när ersättning skall beräknas åt advokat, som harlämnat rättshjälp enligt jämtlandssystemet. Enligt promemorieförslaget skall biträde elleroffentlig försvarare som inte är tjänsteman vid allmän advokatbyrå ha rätt tillskälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och ullägg somuppdraget har krävt Till ledning för bestämmande av ersättningen skall finnastaxa, som fastställs av Kungl. Maj:t eUer, efter bemyndigande av Kungl. Maj:t,centralmyndigheten. Har biträde eller offentlig försvarare genom försummelseföranlett att kostnaden för rättshjälpen blivit större än den bort bli, skalldetta beaktas vid ersättningens bestämmande.. I promemorian understryks all en utbyggnad avrättshjälpen ställer krav på en effektiv kontroll över det allmännas kostnaderför den biträdeshjälp som ställs till förfogande. I promemorian anförs attsamhällets kostnader för den processuella rättshjälpen har ökat mycketkraftigt samt alt en effektiv kostnadskontroll i sista handförutsätter etl annat system än det nuvarande för beräkning av arvode lillbiträde och offentlig försvarare och att det nya systemet bÖr bygga på taxor. 1972: 4 274 I promemorian framläggs vissa riktiinjer för etttaxesystem. Taxorna bör enligt promemorian utformas som normalarvoden som kanfrångås såväl i höjande som i sänkande riktning. Det finns en räd ärenden somnormalt kräver en tidsmässigt begränsad arbetsinsats och för vUka normalarvodenbör kunna fastställas, framför allt ärenden på det ulomprocessuella området,domstolsärenden och ärenden inom förvaltningsrätten. I promemorian nämnssådana ärenden som upprättande av olika slags köpeavtal, bl. a. om fastegendom, hyresavtal och skuldebrev samt ärenden om adoption, äktenskapsförordoch testamente. I fråga om mål vid domstolarna pekas i promemorian på mål omlagsökning och betalningsföreläggande samt gemensamma ansökningar omhemskillnad och äktenskapsskillnad. Det anses inte vara uteslutet attschablonisera också arvodena i stämningsmål om hemskillnad ochäktenskapsskillnad. Även andra familjemål t. ex. faderskapsmål och bördsmål,anses kunna komma i fråga. För brottmålens del nämns de mål där den tUltaladeerkänner vad åklagaren har lagt honom tiU last. I promemorian framhålls att ett taxesystem enligtde angivna riktlinjema kommer att omfatta i huvudsak endast mindre mål ochärenden och att det i och för sig är önskvärt alt schabloniseringen kanutsträckas även till andra grapper av mål och ärenden. Någon lämplig metod fören sådan utbyggnad av taxesystemet finns dock inte enligt promemorian. Vid remissbehandlingen har genomgåendeunderstrukits behovet av en effektiv kostnadskontroll vid en utbyggnad avrättshjälpen. Förslaget om att införa ett syslem med normalarvoden har lämnatsutan erinran av flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan.Några av dessa remissinstanser finner del önskvärt med en utvidgning av det ipromemorian föreslagna taxesystemet. Av de remissinstanser som intar en tveksam eller kritiskattityd till förslaget anser några alt man bör närmare undersöka hur derekommendationer om normalbelopp, som förekommer vid domstolama, följs innanell system med normalarvoden införs. Andra framhåller att det är omöjligt att ien taxa la hänsyn till alla de faktorer som bör påverka arvodet. I några av desistnämnda yttrandena förordas att anvisningar i form av rekommendationermeddelas till ledning för arvodesprövningen. Som närmare skall utvecklas i det följande kommerrätlshjälpsreformen att medföra en väsentlig ökning av antaleträttshjälpsärenden och del allmännas utgifter för rättshjälpen. Det är därförnödvändigt att del nya rätlshjälpssystemet innefattar en så effektiv kontrollöver kostnaderna som möjligt. En sådan kontroll är naturligtvis betydelsefullinte bara för statsverket utan även för den som har rättshjälp och skall bidratill kostnaderna eller som drabbas av ålerbetalningsskyldighet mot statsverket. Denojämförligt största delen av rättshjälpskostnaderna utgörs av ar- 1972: 4 275 vodetill biträde eller offentlig försvarare och det är därför naturligt att dessakostnader tUIdrar sig det största intresset från kostnadskontrollsynpunkt.Enligt gällande ordning bestäms arvodet som ett konkret arbetsvederlag i detenskilda fallet. Hänsyn las därvid till uppdragets omfattning ochsvårighetsgrad, den omsorg och skicklighet varmed det har utförts samt övrigaomständigheter. Någon erinran mot dessa materiella regler för arvodesbestämningenkan inte göras. Biträdet skall givetvis ha rätt till skälig ersättning för sittarbete. Om sålunda någon erinran inte kan göras motinnebörden av de gällande materieUa reglerna torde det finnas skäl till kritikmot den nuvarande metoden för arvodesprövningen. Utgångspunkten är f. n. detbelopp som biträdet anser vara skäligt och som han begär i ersättning. Pågrundval av kostnadsräkningen, som i aUmänhet är tämligen kortfattad, och sinkunskap om biträdets arbetsinsats, har vederbörande myndighet att göra en rentskönsmässig bedömning av arvodets skälighet. Det är svårt att göra dennaskönsmässiga bedömning bl. a. därför att en betydande del av biträdets arbeteinte kan iakttas direkt av vederbörande myndighet I fråga om t. ex. biträdetsarbete vid förlikningsförhandlingar och vid konferenser med huvudmän ochvittnen finns inget annat underlag för bedömningen av arbetsinsatsen änbiträdets egna uppgifter. Dessa svårigheter att värdera ett biträdesarbetsinsats i ett mål eller ärende leder naturligtvis till ett betydande måttav osäkerhet, som i sin tur medför att den prövande myndigheten blir benägenalt godta det begärda arvodet. rådhusrätt framhåller i sittremissyttrande att nedsättning av ett biträdes arvodesanspråk i själva verkettorde ske först om rätten anser sig kunna visa att det är oskäligt. Dennauppfattning bestyrks av en undersökning angående ersättning tUl offentUgaförsvarare som vidtagits inom (jfr bil. Undersökningenvisar att nedsättning av de offentliga försvaramas ersättningsanspråkförekommer i endast knappt 2 "/o av antalet mål. Man bör eftersträva en annan metod förarvodesprövningen, en metod som i praktiken verkligen ålägger den som begärersättning att visa att det av honom begärda arvodet är skäligt. En sådan metodtorde förutsätta ett laxesystem som komplement till de gällande ersättningsreglerna.Taxorna bör ses som utgångspunkter eller riktpunkter vid arvodesprövningen.Avvikelse bör kunna ske från dessa riktpunkter i den mån den arvodesberättigadevisar att detta är befogat Genom att möjlighet ges till avvikelser i höjandemen även i sänkande riktning bör det enskilda biträdets arbetsinsats kunnabeaktas i skälig omfattning och ett laxesyslem följaktiigen kunna förenas medprincipen om skälig ersättning för ulfört arbete. I enlighet med vad somföreslagits i promemorian och godtagits av flertalet av de remissinstanser somhar berört frågan förordar jag alltså att ett system med taxor införs i del nyarättshjälps-systemet Genom ett sådant system torde också större enhetlighetkunna uppnås vid arvodesprövningen. 1972: 4 276 De olika slag av taxor som har diskuterats ipromemorian är saklaxor, värdetaxor och tidslaxor. Med saktaxor avses då attnormalarvoden bestäms för sådana grupper av mål och ärenden som nonrialt kräveren tidsmässigt begränsad och på förhand förutsebar arbetsinsats av biträdet.Värdetaxor innebär att arvodet ställs i relation tUl den rättssökandes ekonomiskaintresse i sakens utgång. Sådana taxor förekommer på sina håll utomlands, bl.a. i . Genom tidstaxor beräknas advokalarvo-dena efter tidsåtgången idet enskUda fallet Tidstaxor används i stor utsträckning i . De ipromemorian angivna riktlinjerna för ett taxesystem grundar sig på saklaxor. Ipromemorian har också övervägts frågan om en utbyggnad av taxesyslemet genomvärdelaxor eller tidstaxor, men sådana taxor har inte ansetts böra komma tiUanvändning. Fördelama med saktaxorna är att man får eh bestämdriktpunkt för arvodesprövningen. I den mån avvikelse bör ske från normalarvodetblir det den arvodesberättigade som får visa att det aktuella målet eller ärendetinte är ell normalfall utan har medfört väsentligt mer arbete än normalt ellerhar varit särskUt komplicerat eller besvärligt Genom sådana taxor kommer ocksåde biträden som, är skickligare än genomsnittet att gynnas jämfört med dejurister som är mindre skickliga. Ett syslem med renodlade saklaxor kanemellertid endast komma till användning för sådana grupper av mål och ärendendär biträdels arbetsprestationer normalt kan fömtses. Får saktaxorna etl förvitt tillämpningsområde blir man tvingad till ideliga avvikelser frånnörmalbeloppen. Taxornas värde kommer då att reduceras avsevärt. Inom har företagitsvissa undersökningar beträffande arvodena lill biträden vid fri rättegång ochoffentliga försvarare. Undersökningarna har haft till syfte alt söka belysa ivad mån speciella grupper av mål vid domstolarna, som är lämpade för en fastarvodessätlning, kan särskiljas samt hur antalet mål och kostnaderna inomsådana grupper förhåller sig tUl det totala antalet mål där ersättning utgåttav allmänna medel resp. liU den ersättning som totalt har utgått av allmännamedel. Undersökningen har avsett tvistemål med fri rättegång och brottmål ivilka offentlig försvarare har förordnats. För tvistemålens del har samtiiga domar under år1970 gåtts igenom vid åtta tingsrätter. Undersökningen visar all i mål omgemensam ansökan om hemskillnad och äktenskapsskillnad arvodet i det storaflertalet fall är förhållandevis enhetligt. Arvodena varierar i dessa fall inomen ram på . Domarna i mål om gemensam ansökan uppgår till drygt hälftenav totala antalet undersökta tvistemålsdomar och arvodena i dessa mål utgöromkring 35 o/o av den biträdesersättning som totalt har utgått av allmännamedel. I stämningsmål om hemskUlnad och äktenskapsskillnad är arvodet lillbiträdel tämligen enhetiigt i betydligt mer än fall.Arvodena varierar i dessa fall inom en Prop.1972: 4 277 Domarna i stämningsmålen utgör omkring 30 »/o av totala antaletundersökta tvistemålsdomar och arvodena i dessa mål utgör omkring 30 "/oav den biträdesersättning som totalt har utgått av allmänna medel. Utöver nuangivna målgrupper är enligt undersökningen arvodet relativt enhetligt också ifråga om bördsmål och mål av tredskodomstyp. angivna måltyper kan beräknastäcka omkring 70 o/o av den bilrädesersättaing som sammanlagt utgår av allmännamedel enligt LFR. Undersökningen av ersättningarna tUl offentligaförsvarare har redovisats i en särskild promemoria, vilken torde få fogas tiUdetta protokoll. som bilaga 4. Undersökningen, som utförts av en särskUdarbetsgrupp, visar ett starkt samband mellan arvodet och förhandlingsliden idomstolen, åtminstone i mål med en förhandlingstid av högst . Fördessa mål bör sålunda fiimas goda möjligheter att sätta en läxa därersättningen i princip ställs i relation till förhandlingstiden vid domstolen.En laxesättning som avser mål med högst fyra timmars förhand-, lingstid skulleenligt undersökningen täcka 60 o/o av totalkostnaderna för offentiig försvarareoch 82 o/o av antalet mål med offentlig för- . Innan liUämpningsområdet för taxor i fråga omersättning lill biträde och offentlig försvarare kan slutligt fastställas börytterUgare, mera detaljerade undersökningar ske. Vid dessa undersökningar börbl. a. utredas på vilka områden på det ulomprocessuella planet och på förvaltningssidansaklaxor kan fastställas. Som framhålls i promemorian torde i inte obetydligomfattning normalarvoden kunna fastställas för sådana ärenden. Ytterligareundersökningar krävs givetvis också för alt bestämma taxornas storlek ochföratsättningarna för avvikelse från taxa. Genom vidtagna ändringar i RB och ilagsökningslagen (1946: 808) har genomförts en ordning som innebär attersättning för inkassokostnad och kostnad i mål om betalningsföreläggande skallbindas tUl en i författning fastställd taxa. Taxoma finns angivna i kungörelsen(1971: 319) om ersättning för inkassokostnad och kostnad i mål ombetalningsföreläggande. Dessa taxor kommer givetvis att gälla även pårätlshjälpsområdet I fråga om kostnad i lagsökningsmål anförde jag i prop.1971: 105 att skäl i och för sig kunde, åberopas för en motsvarandespecialreglering. Jag ansåg emellertid det praktiska behovet av en sådanreglering vara mindre som utrymme behövdes för en mera differentieradersättning. Jag förutsatte att domstolarna i lagsökningsmål kommer att bestämmakostnaderna med beaktande av de synpunkter som bör vara vägledande vidfastställande av den ersättning som skall utgå i mål om betalningsföreläggande.Mot denna bakgrund anser jag inte att det på rätlshjälpsområdet f.n. behövs ensärskild taxa för kostnad i lagsökningsmål. Somframgår av det anförda torde taxor i fråga om tvistemål, utom- 1972: 4 278 processuellaärenden och förvaltningsärenden få konstrueras som en saktaxa medan taxan föroffentiiga försvarare i princip synes böra bygga på förhandlingsliden viddomstolen. Beträffande metoden för alt faststäUa saktaxor bör,såsom uttalas i promemorian, utgångspunkten vara den arbetstid somgenomsnittsadvo-katen har all lägga ned på ett genomsnittsärende inom varjekategori. Den använda arbetstiden torde få räknas fram genomsärskUda underr sökningar. Härvid får främst erfarenhetema frånrättshjälpsanstalterna ge vägledning. Längre fram får även material från deallmänna advokatbyråerna beaktas. Givetvis bör tUlgängligt material från deenskUda advokaternas verksamhet också komma till användning. I en processuellangelägenhet får i arbetstiden inräknas såväl tiden för förberedande arbete somliden för, förhandling. Däremot är det uppenbart all vid lidsberäkningarnanågon hänsyn inte kan tas till tidsspillan, eftersom del inte är möjUgt alt påförhand avgöra omfattningen av den spilllid som kan uppkomma. Ersättning förtidsspillan synes i stället kunna ersättas efter särskilda schabloner. Av stor betydelse både när det gäller saktaxor ochtaxor för ersättning lill offentlig försvarare är den ersättning somfår anses skälig. Utgångspunkten bör därvid vara den genomsnittliga kostnadenper timme för advokatverksamheten. Självkostnadema vid rättshjälpsanslalternaoch sedermera de allmänna advokatbyråerna torde få tUlmätas stor betydelse.Med kostnader avses samtliga kostnader för verksamheten med undantag försådana direkta utlägg som görs i del enskilda målet eller ärendet, t. ex.utgifter för resa och uppehälle, och som f. n. vid arvodesbestämningen skallfastställas särskilt för sig enligt 14 § första stycket LFR. Jaghar tidigare anfört att normalarvodena bör ses som riktpunkter vidarvodesprövningen. Som framhålls i promemorian är det uppenbart all betydandevariationer kan förekomma inom varje grupp av ärenden som omfattas av ensaklaxa. Även genomsnittligt sett enkla domstolsärenden, förvaltningsärendenoch ärenden på det ulomprocessuella planet kan då och då visa sig varaomfattande och komplicerade. Detta förhållande är ännu mera påtagligt i frågaom familjemålen. Det arbete biträdet kan få lägga ned på dessa mål kan varieraavsevärt När det gäller brottmålen kan omständigheterna vara sådana att detknappast kan råda någon ovisshet om påföljden. I andra fall kan påföljdsfråganvara tveksam och kräva en helt annan arbetsinsats från biträdets sida. A andrasidan kan ett mål eller ärende stundom visa sig vara särskilt enkelt ochokomplicerat. Arvodet lill biträdet eller försvararen för hans arbete medvisst mål eller ärende bör alltså som redan nämnts kunna höjas och sänkas iförhållande till normalarvodet. Smärre variationer i förhållande lillgenomsniltsärendet bör dock inte beaktas. I den mån biträdel anser alt detaktuella målet eller ärendet 1972: 4 279 inteär etl normalfall utan har medfört väsentligt mer arbete än normalt eller harvarit särskilt komplicerat eller besvärligt får han i sin kostnads-räkningredogöra för de särskUda omständigheter som gör all taxan bör frångås. Ä andrasidan har han att vid sin debitering beakta att målet eller ärendet kan havarit så enkelt alt ersättningen inte bör motsvara normalarvodet. Arvode börvidare självfallet kunna jämkas om uppr draget inte har fullgjorts på etttillfredsställande sätt. Några remissinstanser har ansett det önskvärt meden utbyggnad av taxesystemet. De möjligheter som står till buds är värdetaxoroch tidslaxor. Värdelaxorna bygger på den tanken alt sakens viktfrån ekonomisk synpunkt har betydelse för biträdets arbetsinsats och det ansvarhan ådrar sig och att därför tvisteföremålets värde bör kunna bilda utgångspunktvid arvodesberäkningen. Taxoma medför att man får ett rimligt förhållandemellan tvisteföremålets värde och kostnadernas storlek. Dessa grundsatser är ioch för sig riktiga. Som framhålls i promemorian kan emellertid befogadeinvändningar riktas mot värdeprincipen. Någon exklusiv tiUämpning av dennaprincip kan naturligtvis inte ske. En sådan tillämpning skuUe i många faUkunna leda tUl stötande resultat. En tvist om stora belopp kan vara av mycketenkel beskaffenhet medan omvänt en tvist om ett mindre värde ofta kan kräva ettbetydande och kvalificerat arbete av biträdet. Det synes därför sannolikt altnormalarvoden enligt värdeprincipen skulle få frångås förhållandevis ofta. Ingen remissinstans har förordat taxor som byggerpå värdeprincipen. De skäl som har anförts mot taxor enligt värdeprincipenär också enligt min mening av sådan styrka att en sådan lösning inte bör kommai fråga. En annan sak är att tvisteföremålets värde kan ha betydelse näravvikelse från gällande taxor ifrågasätts. De remissinstanser som anser det önskvärt med enutbyggnad av taxesyslemet har pekat på möjligheten alt använda tidstaxor.Tidsålgången är givetvis en faktor som måste tillmätas stor betydelse vid allaformer av prestationsmätaing. Som jag anfört måste också i ett syslem medsaktaxor tidsålgången spela en stor roll. En taxa för ersättning till offentligförsvarare bör också i princip bygga vid domstolen. Enrenodlad tidstaxa, där,den lotala faktiska tidsålgången efter etl visst prisper tidsenhet bestämmer ersättningens storlek, är emellertid förenad med vissanackdelar. Mot renodlade tidslaxor kan sålunda invändas attdet biträde som arbetar snabbare och som är kunnigare missgynnas medan den långsammeoch mindre kunnige gynnas. Den individuella arbetsprestationen skjuls ibakgrunden. Risk föreligger också för att biträdet kan lägga ned onödigt arbetepå sina ärenden. I viss mån kan dessa olägenheter undvikas om möjlighet öppnasatt avvika från taxan efter en bedömning i del särskilda fallet. Avvikelse frånnormaltaxan får emellertid antas ske 1972: 4 280 iså många fall att taxan skulle få etl mycket begränsat värde. Jag är sålundainte beredd att förorda renodlade timlaxor. I promemorian föreslås att centralmyndigheten skallfaststäUa taxorna. Förslaget har allmänt godtagits vid remissbehandlingen. Ävenenligt min mening är det lämpligt alt den centrala myndigheten på rätlshjälpsområdetfaststäUer taxorna. Det är naturligt att samråd därvid kommer att ske medföreträdare för advokalväsendet Jag har tidigare anfört att allmänna advokatbyråerbör inrättas i varje län. I samband härmed har jag också angett vissa riktlinjerför utbyggnaden av de allmänna advokatbyråerna. Idet föregående har jag redovisat de riktlinjer som lagts fram i promemorianför uppbyggnaden av de allmänna advokatbyråema. Mot bakgrunden av dessariktlinjer har statskontoret utarbetat förslag till de allmännaadvokatbyråernas lokalisering och storlek. Statskontoret har därvid först gjorten beräkning av den ökning av den ulomprocessuella och processuellarättshjälpen som promemorieförslaget skulle komma att medföra. Allmännaadvokatbyråer föreslås bli inrättade, förutom på de orter därrätlshjälpsanstalt redan finns, i , , , ,, , , , , , och Umeå.Statskontorets beräkningar av personalbehovet leder till att antalet juristerbör vara 207. Vid de största byråerna i och anges antaletjurister till sammanlagt. Vid byråerna i och beräknasantalet jurister till 18 resp. 14. I övrigt föreslås jurislpersonalen varieramellan tre och åtta jurister. Statskontoret, som framhåller att beräkningen avpersonalbehovet är schablonmässig, har vid sina beräkningar inte beaktat attadvokaterna på de allmänna advokatbyråerna i promemorian förutsätts åta sig enbetydligt större andel av uppdragen som offentlig försvarare änrättshjälpsanstaltema gör f. n. Statskontorets förslag bör enligt promemoriangodtas som en utgångspunkt när det gäller att närmare bestämmarättshjälpsorganisationen. Under det fortsatta reformarbetet bör emellertid endetaljerad plan för utbyggnaden upprättas. Jag har tidigare framhållit att en allmänadvokatbyrå i princip bör finnas i varje län. I några län finns f. n. mer än enTätlshjälpsanstalt men anledning torde saknas att göra någon ändring i fråga omlokaliseringen av de nu befintliga rättshjälpsanslalterna. I övrigt skallenligt riktlinjema i promemorian allmänna advokatbyråer inrättas på tolv platser.Jag kan i princip ansluta mig tiU förslaget. Vid de närmareorgani-sationsundersökningär som bör föregå inrättandet av byråerna kanemellertid vissa förändringar visa sig erforderliga.