prop · FV03109 · 1972-12-31 00:00:00 — Kulturutskottetuttalade (KrU 1971:26) att frågan om skydd för hela bebyggelsemiljöer nu bordetas upp lUl ingående överväganden. Utskottet hemställde att skulleanhåUa att Kungl, Maj:t lät verkstäUa den utredning av frågan om skydd förvissa bebyggelser och miljöer som utskottet förordat. beslöt ienlighet med utskottets hemställan (rskr 1971:264). Maj:t har genomtiUäggsdirekliv tiU bygglagutredningen (K 1969:55) den 7 aprU 1972 uppdragit åtutredningen all överväga de synpunkter på skydd för kulturhistoriskt värdefullabebyggelser och miljöer som anfört. ålades altdärvid samråda med musei- och utstäUningssak-kunniga (E 1966:2) isyfte att erhåUa sakunderlag för utredningens bedömningar och medsaneringsutredningen (In 1970:26) samt att beakta förslag som kan komma attläggas fram av dessa utredningar. 3.10 Expropriation för naturvård och fritidsändamål Enligl1 § första stycket 11 ExL kan expropriation ske för att bevara område somnationalpark, naturreservat eller naturminne. Begreppen definieras närmare inaturvårdslagen. Sistnämnda lag innehåller också bestämmelser om möjlighet attulan samband med expropriation avsätta område som nationalpark osv. samtbestämmelser om möjlighet att meddelasärskilda föreskrifler om skydd för landskapsbilden. Enligl108 § ExL får expropriation för all bevara område som nationalpark,naturreservat eller naturminne äga rum endast lill förmån för kronan samt, ifråga om naturreservat eller nalurminne, för kommun eller sådan förening ellerstiftelse, vars huvudsakliga uppgift är ägnad naturvård och som kan på ettbetryggande sätt ansvara för egendomen. Ävenenligt VL kan tvångsingrepp ske lill förmån för allmänt nalur-vårdsintresse, se2 kap. 9 § andra stycket och 2 kap. 31 § första slyckel VL. Naturvårdslagensregler om naturreservat kan även användas för att tillgodose behovet av markför allmänhetens friluftsliv. ändamål kan även i viss mån tillgodosesgenom bestämmelserna i naturvårdslagen om strandskyddsområde inom vilketbebyggelse och andra anläggningar kontrolleras för att åt aUmänheten tryggatillgången tiU platser för bad och friluftsliv vid havet eller vid insjö ellervattendrag. Slutligen bör i sammanhanget erinras om möjligheterna enligl 18 §andra stycket och 41 § andra stycket BL att inom område med fastställdgeneralplan eller stadsplan lösa in mark som i planen avsetls till bl.a.idrottsområde. Någralagregler som direkt lar sikte pä behovet av mark för frilids-bebyggelse finnsinte. Man är i denna del hänvisad till bestämmelserna om expropriation för bebyggelsei allmänhet, främsl 1 § första stycket 16 ExL, Nugällande regler om expropriation för naturskyddsändamål är enligt utredningensmening i huvudsak väl avvägda. Utredningen diskuterar visserligen vad som börgöras för att skydda landskapsbilden mot att åker och äng får växa igen tillvärdelös skog. De tendenser som finns i detta hänseende finner utredningenoroande, och det framstår enligl utredningens mening som angeläget alt medelskapas som gör del möjligl att få till stånd en ändring när missförhållanden avdenna art konstateras. Utredningen anser emellertid atl problemet knappast börlösas genom en expropriationsmöjlighet utan alt snarare en komplettering avnaturvårdslagens bestämmelser om skydd för landskapsbilden är påkallad.Utredningen anser sig därför inte böra föreslå någon ändring i vad som nugäller i fråga om expropriation för naturvårdsändamål, frånsett att somframgår av det följande ulredningen inte anser alt någon motsvarighet behövstUl bestämmelsen i 108 § ExL om vilka subjekt som får expropriera. Bestämmelsernaom expropriation för nalurskyddsändamål fyller, anför utredningen, också i vissmån behovet av inlösenregler beträffande mark som krävs för renafritidsändamål. tordenämligen i allt väsentiigt täcka föreliggande behov av mark för friluftsområden(fritidsreservat). Någon ulvidgning av de befintiiga inlösenreglerna framstårdärför enligl utredningens mening inle som påkallad. Detsamma gäller även i storuisträckning behovet av expropriationsrätt för alt möjliggöra kollektivaanläggningar för det rörliga friluftslivet. Sådana anläggningar inryms underbestämmelserna om naturreservat i naturvärdslagen. Detla gäller ocksåbelräffande småbåtshamnar, åtminstone sådana som står öppna för envar. Ulredningenanför emellertid, att önskemål om vidgade inlösenbeslämmelser föreUggerbeträffande vissa anläggningar utanför naturreservaten. Detta behov ärvisserligen enligt utredningens mening inle särskiU omfattande. I undanlagsfallbör emellertid expropriationsrätten få utövas, t.ex. när behov uppkommer altkomplettera eller utvidga en redan befintlig anläggning. Det ligger dock enligtutredningen i sakens natur att restriktivitet måste iakttas när det gäller expropriationstillståndför anläggningar av detta slag. I allmänhet bör tillstånd inte lämnas utan alldet bUvit tillfredsställande ådagalagt att anläggningen är ägnad att lillgodoseett viktigt behov. Det bör vidare, anför utredningen, fordras av sökanden atthan påvisar särskilda skäl som talar för att anläggningen skall placeras justpå den begärda platsen. Särskild hänsyn bör även las till lantbruksnämndenssynpunkter på förekommande jordbmks- och skogsbruksfrågor samttiU markkommunensintressen i sammanhanget. Medhänsyn till del nära samband som föreligger mellan idrott och friluftsliv anserutredningen del inte vara motiverat all låta expropriationsrätt gällauteslutande till förmån för det ena av dessa båda ändamål. Också beträffandeidrottsanläggningar kan ibland föreligga stora svårigheter alt skaffa behövligmark. Utredningen förordar därför, att expropriationsrätt skall föreligga äveni detta hänseende. Eltgemensamt krav i fråga om alla anläggningar för vilka expropriation skallkunna ske bör enligt ulredningen vara att de i princip blir tUlgängliga förenvar. Anläggningar som står öppna endast för medlemmarna i viss slutenförening eUer organisalion bör lämnas utanför. En mellanställning intas avsådana föreningar som visserligen i princip står öppna för envar men därmöjligheterna att vinna inträde i praktiken begränsas på olika sätt. Någongenerell regel om hur dessa bör bedömas anser sig utredningen inte kunnaföreslå ulan denna fråga får överlämnas åt rättstillämpningen. Utredningenanför vidare, alt ett annat önskemål om expropriationsmöjlighet avser mark förfritidsbebyggelse. Det allmänna intresset gör sig dock här ofta gällande imindre mån än i fråga om övriga i detla avsnitt berörda ändamål. Intressetinriktar sig därför enligt utredningen främst på de fall när ett redanbefintUgt område för fritidsbebyggelse skall utvidgas. I en sådan situation ärurvalsmöjligheterna ofla starkt begränsade.När det gäller hell nya områden utan sammanhang med ett tidigare befintligt fritidsområdeanser utredningen däremol dessa möjligheter vanligen vara så stora att behov avett tvångsförfarande knappast föreligger. Skulle ell sådant behov ändå uppkommabör dock enligl utredningens mening expropriation kunna användas med hänsyn tiUsåväl folkhälso- som markhushåUningssynpunkter, Ett visst indicium på att ettsådant behov verkligen föreligger kan enligt utredningen vara att marken vidplanläggning avsetts för fritidsbebyggelse. Planens betydelse bör dock inteöverdrivas i de fall det är fråga om en mera översiktlig planläggning. Vidutformningen av lämpUg lagregel om expropriation av mark för fritidsbebyggelsemåste, anför utredningen vidare, beaktas ett flertal delvis motståendeintressen. Hänsyn bör tas till markkommunens önskemål beträffande bebyggelsenslokalisering m.m. saml till lantbruksnämndens synpunkter på jord- ochskogsbruksfrågor och den enskilde fastighetsägarens intresse av att ifortsättningen få behålla och bruka sin mark. Hänsyn bör också i möjlig mån tastiU vissa familje- och släktintressen så att det traditionella jordinnehavettiUgodoses så länge marken avses att användas för samma ändamål som . Anledningsaknas däremot enligt utredningens uppfattning alt medge expropriationsrätt förenstaka tomter för fritidsbebyggelse annat än när dessa ingår i ett vidaresammanhang. Med hänsyn härtiU finner utredningen det ligga nära tiU hands atttillgodose behovet av mark för detta ändamål med hjälp av sådana regler omexpropriation för tätbebyggelse som finns meddelade i 1 § första stycket 16ExL. Situationen är emellertid den att inlösen ofla sker av mark förfritidsbebyggelse och mark för strövområden däromkring i ett sammanhang.Visserligen bör den exproprierande därvid i princip vara beredd att ange varinom det för inlösen avsedda området fritidsbebyggelsen skall placeras ochvilka delar som avses bli strövområden. Men behoven av fritidsbebyggelse och avströvområden däromkring är ändå enligt utredningens mening så sammanvävda atldet vore olyckligt om en expropriationsrätt för dessa båda ändamål skuUe behövagmndas på bestämmelser i skilda lagrum med onödiga komplikationer vidinlösenförfarandet som följd. Utredningen påpekar också att man videxpropriation för fritidsbebyggelse måste ta vissa speciella hänsyn som intealls eUer i vart fall inte i samma utsträckning blir aktuella när fråga är omexpropriation för annan tätbebyggelse. Bestämmelser om expropriation förfritidsbebyggelse bör därför enligt utredningen placeras i samma paragraf somövriga bestämmelser om expropriation av mark för fritidsändamål. Utredningenföreslår sålunda vidgade expropriationsmöjligheter för fritidsändamål i syfteatt göra det möjligt att tUlgodose etl väsentligt behov av mark för sådanaanläggningar för idrott och friluftsliv som är avseddaalt hållas tillgängliga för allmänheten eller av mark för fritidsbebyggelseeller därmed sammanhängande anordning. della sammanhang ofta diskuterad fråga är, anför utredningen, omexpropriation för kommuns räkning bör få ske utanför den egna kommunens områdesamt om andra än kommunala subjekt över huvud bör få expropriera för avseddaändamål ulan att den kommun inom vars område marken är belägen tillstyrktförvärvet. Utredningen understryker att det oftast föreUgger etl betydandebehov för tälortskommunerna att kunna skaffa mark för fritidsbebyggelse ochströvområden utom den egna kommunens område. Expropriation enligl nuförevarande lagrum bör därför enUgl utredningens mening få ske även inom annankommuns område. Utredningen förutsätter därvid att markkommunen alltid fårtillfälle atl yttra sig i expropriationsärendet och all dess rekommendationerfrångås bara i det fall att mycket starka skäl talar emot dem. Vadbeträffar expropriation för nationalpark är del självklart att sådan bör få skeendast till förmån för staten. Något särskilt stadgande härom är enligtutredningens mening inte behövligt. Inte heller vad beträffar övriga härföreslagna expropriationsändamål anser utredningen några särskilda föreskrifleri ämnet vara behövliga, eftersom man kan ulgå från att Kungl. Maj:l intemeddelar tiUstånd lUl inlösen åt andra subjekt än sådana som på ett betryggandesätt kan svara för egendomen, de må sedan vara allmänna eller enskUda, och somdärtiU har resurser att trygga det ändamål för vilkel expropriationen sker. Detligger enligt utredningen i sakens natur att expropriation för fritidsändamålinte annat än i undanlagsfall medges andra subjekt än kommuner. Utredningenföreslår därför inte någon motsvarighet tiU bestämmelserna i 108 § ExL. Iett särskUt yttrande till utredningsförslaget ifrågasätter experten det föreligger något behov av den föreslagna expropriationsbefogenheten förfritidsbebyggelse. Han anser, att i vart fall borde den omfattning som i förstahand åsyftas med bestämmelsen dvs. komplettering av ett befintiigtfritidsområde komma tUl uttryck i lagtexten. Beträffanderätten tUl expropriation av mark för naturvårdsområden anser iJönköpings län att gällande lagstiftning tUlräckligt tillgodosett detintresset. uttalar att verket har uppmärksamheten riktad päfrågan om behovet av regler om skydd för landskapsbilden. Den nu föreslagnaregeln förefaller verket lämplig. hänvisar i sitt yttrande tUl förbundets remissyttrandeöver rennäringssakkunnigas betänkande (SOU 1968:16) Rennäringen i . Isistnämnda yttrande tar förbundet upp frågan omsamernas rätt till mark, vatten, jakt, fiske och andra nylligheter inomrenskötselområdel. åberopar atl samerna besatt och hävdade sinaområden i och vid den lid då områdena införlivades medsvenska riket. Förutom denna förmenade ursprungliga rätt anser riksförbundet attsamernas räll kan grundas på bl.a. urminnes hävd och en av de svenskamyndigheterna erkänd, ständig och ärftlig besittningsrätt. Mot denna bakgrundkräver samerna självbestämmanderätt över de marker och nyttigheter som deförfogar över. Enligt riksförbundet bör samernas rätt tUl marken rätteligenkarakteriseras som en medäganderätt. Påslåendet alt samernas räll är inskränkttUl sådant nyttjande av land och vatten som fordras för renskötselns bedrivandeär enligt riksförbundet felaktigt. anför, attexpropriationsmöjlighet givetvis måste finnas för en av rennärings-sakkunnigaföreslagen bestämmelse om undantagande av visst område från renskötsel. Frånexpropriationsmöjligheten bör dock undantas nationalpark, naturteservat ochnaturminne. Det bör inte längre vara möjligt att tUlskapa sådana förhållanden,t.ex. belräffande björn pä kalvningslanden utan försvarsmöjlighet för samerna,som råder i m.fl. parker. - Genom besluten om odlingsgränsenoch genom avvittringsutslag, som vunnit laga kraft även mot kronan har samernasmarker oåterkalleligen disponerats för samerna och tillägnats dessa. Ersättningför samernas enskilda rätt har enligt riksförbundet inte utgått vidnationalparksbildningarna. Att ge expropriationsmöjlighet för att åstadkommaändring i vidsträckta markers grundläggande disposition för samerna i strid medavvägningen bakom odlingsgränsen och avviltringen synes äventyrhgt för samernasrättssäkerhet. Vad som skett vid fjällnationalparkernas tUlkomst kan endastförklaras med samernas nedtryckta läge och brist på juridiska resurser. Detförda resonemanget beträffande nationalparksbildning gäller enliglriksförbundet i förekommande faU även övriga expropriationsanledningar. Någonform av kvantitativ begränsning bör införas. Ifråga om behovet av inlösen av mark för idrott och friluftsliv framhållerplanverket att det är angeläget att expropriationsmöjligheterna vidgas tiU attomfatta även strövområden med hänsyn lUI alt del ofta föreligger stort behov avatt tUlskapa strövområden för invånarna i en tätort. Naturvårdsverketvitsordar att behov föreligger av mark för anläggningar för rörligtfriluftsliv utanför naturreservat. Behovet av rätt tUl expropriation av markför anläggningar inom naturreservat föreligger emellertid även. Verket ansernämligen alt 9 § naturvårdslagen i allmänhet ej utgör tillräcklig gmnd för tvångsvis skall kunna ta mark i anspråk för t.ex. en frUuftsgård av störreomfattning. Ehuru 9 § i något fall ansetts tiUräcklig som grund för beslul om rättför kommun attpå annans mark anlägga slalombacke, skidlift och därtill hörande anordningar,kan det ej anses klart att stadgandet även i andra fall kommer att täcka deaktuella behoven av särskilda anordningar för idrott och friluftsliv inomnaturreservat. Även för att främja rörligt friluftsliv utanför naturteservat ärutredningens förslag enligl verkets mening något för snävt. Verket anser detsålunda ej tillräckligt atl införa expropriationsbefogenhet beträffande markför anläggning för idrott eller friluftsliv. 1 synnerhet kring de störretätorterna föreligger ofta särskilt stort behov av mark för friluftsändamål.Ofta koncentreras del behovet lill områdena omkring en anläggning för rörligtfriluftsliv t.ex. en friluftsgård eller en motionscentral. I sådana fall finnsdet ofta behov av mark för skilda friluftsaktiviteter. På denna mark kan manvidare behöva göra särskUda anordningar för friluftsändamål, t.ex.slalombackar, elljusspår, rast- eller lägerplatser. Tillräckliga skäl för attbUda naturreservat föreligger ej alltid enligt nuvarande lagstiftning.Svårigheter kan ibland uppslå att tUlgodose markbehov av ifrågavarande slaggenom frivilliga uppgörelser. För att underlätta rationella lösningar i sådanafall vUl föreslå att möjlighet införs att expropriera mark föridrott eller frUuftsliv. Om detta ej skulle anses möjligt torde åtminstone böraövervägas att införa expropriationsbefogenhet för ulöver anläggning anordning för idrott eUer friluftsliv. Härigenom skulle man tillgodose behovetav tvångsmedel för att i svårlösta fall säkra marktillgången för flera olikatyper av särskilda anordningar för frUufts-ändamål. Verket anser slutligen atlexpropriation bör kunna få ske också för enbart ettdera av ändamålen idrott ochfriluftsliv. Enligtfiskeristyrelsen får begreppet friluftsliv anses innefatta även fritidsfisket,vilket synes möjliggöra expropriation av mark för anläggningar av allmänbetydelse för denna form av fritidsaktivitet. Förslagetom rätt till expropriation för fritidsbebyggelse har fåll ett blandatmottagande av remissinstanserna. I allmänhet har dock inte bestritts atl behovav expropriation för detta ändamål föreUgger. i länfinner visserligen att förslaget får relalivi begränsad räckvidd så längefritidsbebyggelsen inte framstår som någon egentlig angelägenhet. Urallmän plansynpunkt är det emellertid till fördel om kommunerna på ett hellannat sätt än f.n. engagerade sig även för fritidsbebyggelse. bestäms desslokalisering mera av vederbörande markägares intresse av atl tjäna pengar påsin mark än av rationella plansynpunkter. Vid ett framtida ökat kommunaltengagemang även på fritidsbebyggelseområdet torde expropriationsmöjlighetenenligt mening få stor betydelse. Också iJönköpings län anser att expropriationsmöjlighet för fritidsbebyggelse börfinnas. Denna möjlighet torde enligt länsslyrelsen vara av särskUt intresse isådana faU då vissa markägare önskar upprätta byggnadsplan, medan ägareav angränsande mark, som berörs av projektet, inte vill ta del i detta.Länsslyrelsen tänker t.ex. på den situationen att badplatser eller båtplatserutanför det tiUtänkta planområdet skulle behöva infogas i detta. Del är ensnarlik situation utredningen har åberopat som skäl för sitt förslag om attsammankoppla bestämmelserna om expropriation för fritidsbebyggelse och förannat fritidsändamål. Lantmäteristyrelsenfinner förslagel värdefullt, eftersom den föreslagnaexpropriationsbefogenheten kommer alt kunna tUlämpas för atl få framsammanhängande och lämpliga planläggningsområden där frivillig samexploateringinte går att åstadkomma. Det är också motiverat alt i samma lagrum behandlabehovet av fritidsbebyggelse och strövområden däromkring. kan det ifrågasältas om det finns tillräckligt starka skäl föratt införa en särskild regel om expropriation för fritidsbebyggelse. Bl.a, kandet hävdas att expropriationsmöjlighet för fritidsbebyggelse i vissa faU skulleskada det rörliga friluftslivets intressen. Vidare skulle, som utredningenanförl, den föreslagna regeln om expropriation för tätbebyggelse i många fallvisa sig tillräcklig. Emellertid ökar fritidsbebyggelsen f,n, hastigt. Det ärenligt verkels mening angeläget att skapa instmment för att styra dennautveckling. Kommunerna bör härvid känna ett betydande ansvar. I direktiven tillbygglagutredningen har departementschefen understrukit kommunens ansvar församhäUsbyggandet och den lokala miljöutformningen. anfört torde det ligga i sakens natur attexpropriation för fritidsändamål inte annat än möjligen i enstaka undantagsfaUbör medges andra subjekt än kommuner. har mot bakgmnd häravingen erinran mot uttedningens förslag om att fritidsbebyggelsen tas upp somelt särskUt expropriationsändamål. Omfritidsbebyggelse skaU godtas som expropriationsändamål bör det enligt krävas att bebyggelsen skall vara omfattande eller dylikt ochinte avse bara enstaka byggnader. RiksförbundetLandsbygdens folk anser ej att fritidsbebyggelse är av sådant allmänt intresseatt den bör utgöra en expropriationsgrund. för fritidsbebyggelse tordeenligt förbundet kunna ställas till förfogande utan att expropriation behövertillgripas. För övrigt talar övervägande skäl för att enskilda och andra genomegna initiativ bör lämnas möjlighet att själva planera för fritidsbebyggelse.Också ifrågasätter starkt nödvändigheten av att medgeexpropriation för nyanläggning av fritidsbebyggelseområden. Utredningen harenligt styrelsens uppfattning inte påvisat aUvarliga olägenheter av nuvarandesystem som vanligen innebär att enskUda planerar och bebygger områdena inomramen för kommunernas kontroll via planmonopolet. SkuUe man trots allt viljamedge expropriationsrätt för detta ändamål viU betona utredningensuttalande att stor restriktivitet bör iakttas när det gäller tillstånd tUlexpropriation av hell nya områden för fritidsbebyggelse och atl förekomsten avöversiktiiga planer i vilka mark avsatts för frilids-bebyggelse inte börtillmätas större betydelse vid frågans avgörande. Enligt akademikerscentralorganisation förleds man med den utformning expropriationsandamålen fåtti förslaget att tro all frilids-bebyggelsen antingen inte innebär tätbebyggelseeller också att frilids-bebyggelsen är mer angelägen ur allmän synpunkt änannan bebyggelse och därför kräver mer långtgående expropriationsbefogenhet.Eftersom det är uppenbart att fritidsbebyggelse kan utgöra tätbebyggelse liggerden senare tolkningen närmast tiU hands. Utredningen har emellertid, enligtorganisationens mening, inte anfört något bärande skäl för att framhållafritidsbebyggelsen före annan bebyggelse i expropriationssammanhang. DesärskUda bestämmelserna för fritidsbebyggelsen bör därför kunna utgå. Fleraremissinstanser ifrågasätter om inle reglerna om expropriation förtätbebyggelse i tillräckUg omfattning tillvaratar intresset av expropriationför fritidsbebyggelse. Viss tveksamhet inför frågan intar kammarkollegiet. Dåemellertid reglerna om expropriation för tätbebyggelse endast kan tUlämpasinom den egna kommunen och behov ibland kan finnas att anordna tätfritidsbebyggelse inom annan kommuns område, torde förslaget enligl kollegietlikväl böra godtas. Också planverket är tveksamt. Verket ifrågasätter sålundaom stadgandet om fritidsbebyggelse fyller någon funktion, eftersom väl knappasten kommun har intresse av att i detta fall expropriera mark för glesbebyggelsei annan mån än som sammanhänger med anläggning för t.ex. frUuftsliv enligtsamma paragraf och det torde bereda mycket stora svårigheter att visa att justett bestämt område är det enda möjliga för sådan bebyggelse. Det förtjänarockså att uppmärksammas atl planlagstiftningen inte skiljer mellanpermanentbebyggelse och fritidsbebyggelse och att en gränsdragning i praktikenär omöjlig, ifrågasätter om det finns ett berättigat behov att geden föreslagna oinskränkta rätten tUl expropriation för fritidsbebyggelse, mån sådan rätt skall införas bör den inrymmas i kommunernas allmänna rätttill expropriation för tätbebyggelse. i uttalar attexpropriation för fritidsbebyggelse inte torde bli aktuell om det intesamtidigt är fråga om tätbebyggelse. Denna expropriationsgmnd är enligtlänsstyrelsen redan tiUgodosedd genom bestämmelserna i 2 kap, I § iutredningens förslag och bör därför utgå. Också Näringslivets byggnadsdelegationanser att fritidsbebyggelse som expropriationsändamål bör utgå, eftersomeventueUa behov av tvångsrätt väl täcks av den allmänna regeln om expropriationför tätbebyggelse. Delegationen finner det vidare tveksamt, om expropriation av stora råmarksområden för frilids- bebyggelseändamålverkligen är behövlig. Enligt förslagel skulle också stora arealer skogsmark ioch för sig kunna exploateras för detta ändamål. Ifråga om expropriationsmöjlighet lill anordning som sammanhänger medfritidsbebyggelse anför att verkel vid sin befallning medfritidsbebyggelsefrågor erfarit ett behov av all ytterst med tvång kunna säkramark för anordningar som sammanhänger med fritidsbebyggelse. Så kan t.ex. grupp fritidshus sakna möjlighet alt anlägga småbåtshamn därför alt denenda i grannskapet för detla ändamål lämpliga marken ej går att förvärva påfriviUighetens väg.