prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Hovrättenför anser det vara nödvändigt att skapa en särskildadministration för den ulomprocessuella rättshjälpen. Flera skäl talar mot attdomstolarna skall handha denna rättshjälp. Förutom mängden av ärenden torde detviktigaste skälet vara att domstolarna saknar erfarenhet av flertalet slag avde ärenden som skall tiUgodoses med rättshjälpen. Enligt domstolskommitténmotiverar de betydligt ökade möjligheterna tiU rättshjälp i ulomprocessuellaangelägenheter att rättshjälpen på detta område handhas av statliga,administrativa myndigheter och inte av domstolarna. JK förordar att beslutanderätteni fråga om den processuella rättshjälpen läggs på domstolama. Man kanemellertid inte, anför JK vidare, helt undvara en myndighet som fårrättshjälpen tUl huvuduppgift. Det är nämligen knappast möjligt att helt läggahandhavandet av rättshjälp på de myndigheter under vilka de ärenden hör somkräver rättshjälp. Och den ulomprocessuella rättshjälpen kräver under allaförhållanden en viss administration. I varje län bör därför finnas en myndighetsom beslutar angående rättshjälp i alla de fall, då besluten inte skallmeddelas av domstol, och som handhar administrationen av rättshjälpen. Förden ulomprocessueUa rättshjälpen måste enligt någotsamhällets organ ha hand om de uppgifter som för den processueUa rättshjälpenbör ankomma på domstolarna. anser det i och för sig inte varaorimligt att även den ulomprocessueUa rättshjälpen anförtros domstolarna.EmeUertid kan det från skUda synpunkter framstå som lämpligare att tillskapasärskilda organ för denna rättshjälp. En enligt samfundets mening lämpligordning skuUe komma tUl stånd, om man i varje län eventueUt gemensamt förflera län inrättar en särskild rättshjälpsstyrelse eUer rältshjälpsnämnd. remissinstanser ifrågasätter eller bestrider behovet av en särskildregional organisation. Dessa remissinstanser är RÅ, en länsåklagare, nedrejustitierevisionen, , hovrätten över och , ettflertal underrätter, i , LO, Jurist- ochsamhällsvetare förbundet samt Svenska försäkringsbolags riks- förbund.En allmänt tveksam inställning till den föreslagna organisationen har statenshyresråd, , ochSvenska företagares riksförbund. RA, länsåklagaren i ochJämtlands län, häradshövdingarna i domsaga, domsaga,Vättle, Ale och domsaga, norra domsaga, Skellefteåtingslags häradsrätt. samt menar att en utvidgad rättshjälp bör genomföras huvudsakligen inomramen för det nuvarande rättshjälpssystemet. Hovrätten över och anser alt denföreslagna administrativa organisationen är överdrivet vidlyftig ochkostnadskrävande och att den inte kan förenas med kravet på rättssäkerhet. De ipromemorian redovisade skälen för en särskild organisation är enligt hovrätteninte bärande. Hovrätten anser att domstolarna bör handha den processuellarättshjälpen. Nedre justitierevisionen, ochrådhusrätten i riktar i huvudsak samma kritik mot förslaget om ensärsldld organisation. I fråga om den ulomprocessuella rättshjälpen anser Götahovrätt att man bör undersöka möjligheterna alt låta denna rättshjälp ombesörjaspå liknande sätt som med de modifikationer som intresset av en intensifieradkostnadskontroll kan föranleda. Nedre justitierevisionen och rådhusrätten iJönköping anser att det bör övervägas att förlägga prövningen av derättshjälpsärenden som inte handläggs av domstol tUl länsstyrelserna.Rådhusrätten framhåUer att dessa, antingen som första instans eller sombesvärsinslans, handlägger en avsevärd del av förvaltningsärendena. Denerfarenhet som redan nu finns inom organisation bör därförkunna utnyttjas även när det gäller att avgöra frågor som angår fri rättshjälputanför domslolsförfarandet. LO är tveksam inför den föreslagna organisationen,eftersom denna synes bli alltför omfattande och dyrbar. Åtminstone i ettinitialskede torde det säkerUgen vara klokare att låta domstolarna behålla endel av sina nuvarande uppgifter. Enligt RRV har tiUräckligt utveckladealternativresonemang inte förts i promemorian. Sammanblandningen avmyndighetsfunktion och advokatverksamhet synes tveksam från principiellsynpunkt. Enligt RRV borde man ha strävat efter en organisationsform sommedgett en mera flexibel utbyggnad av rättshjälpen. En möjlighet hade därvidvarit att lägga myndighetsfunktionen på en särskild enhet och föruppdragsverksamheten i varje fall under ett övergångsskede knyta an till defrämst i landstingsregi uppbyggda rättshjälpsanslalterna och lillprivatpraktiserande jurister. Frågan om huvudmannaskapet för rättshjälpen harberörts i ett trettiotal yttranden. Dessa remissinstanser, däribland och , har genomgående lämnat förslageti denna del utan erinran. 1972: 4 77 Den i promemorian föreslagna regionalaorganisationen, dvs. en rättshjälpsmyndighet vid vilken skall finnasrättshjälpsnämnd och allmän advokatbyrå, godtas eller lämnas utan erinran avbl. a. hovrätten för Nedre , hovrätten för övre , rådhusrätteni , , kammarrätten, i , Jämtlandsläns landsting, RR:s ledamöter, ,rättshjälpsanstalt, landstingsrättshfälpsanstalt och stads rättshjälpsanstalt samt TCO. Detär önskvärt, uttalar Föreningen , att enrättshjälpsmyndighet kan fungera på samma smidiga och obyråkratiska sätt somde nuvarande rättshjälpsanstalterna. Det är uppenbarligen ett sådant önskemålsom ligger bakom den skisserade organisationen med en rättshjälpsmyndighet somi sig bl. a. innefattar en allmän advokatbyrå. Om nödvändiga resurser ställstill förfogande kommer enligt föreningens uppfattning en sådan institution att bådesmidigt sköta administrationen och fullgöra sin primära uppgift att lämna rättshjälp.Den föreslagna sammankopplingen torde emeUertid föratsätta en så långt sommöjligt gående gränsdragning mellan de administrativa funktionerna och denallmänna advokatbyråns åligganden, detta för att undvika ev. jävs- eller andraintressekonflikter. Även rättshjälpsanstalt och Stockholmsläns landstings rättshjälpsanstalt framhåller det angelägna i att en klar ochotvetydig gränsdragning sker mellan rättshjälpsmyndighelens administrativafunktion och den juridiska rättshjälpsverksamhelen. Gränsdragningen bör enUgtförstnämnda anstalt göras på sådant sätt att befattningshavare, som har atthandlägga de administrativa uppgifterna, utesluts från uppdrag som kan medförajävs- eller intressekonflikt. Från dessa synpunkter förordar stadsrättshjälpsanstalt att den administrative chefen för en rättshjälpsmyndighetendast får åla sig uppdrag som offentlig försvarare. RR:s ledamöter framhålleri fråga om jävssiluationerna att det torde krävas särskilda organisatoriskaanordningar för att garantera motpartens oberoende. I en del yttranden förordas vissa ändringar i frågaom rättshjälps-nämnden. Några remissinstanser anser att nämndens friståendeställning bör ytterligare markeras. Kammarrätten förordar att rättshjälpsnämndenbryts ut ur rättshjälpsmyndigheten och blir ett även i administrativthänseende från rättshjälpsmyndigheten helt fristående organ. Flertaletav de remissinstanser, som godtar förslaget om en särskild regionalorganisation, avstyrker emellertid sammankopplingen av rättshjälpsmyndighetoch allmän advokatbyrå. De anser det vara nödvändigt atträttshjälpsmyndigheterna organiseras helt fristående från de allmännaadvokatbyråema. Denna uppfattning framförs av bl. a. JK, ,hovrätten för , rådhusrätt, rådhusrätterna iHelsingborg och , i , dom- 1972: 4 78 stolskommittén,HD:s ledamöter, och stadsdomare, Sverigesadvokatsamfund. Föreningen , stadsrättshjälpsanstalt, rättshjälpsanstalten i , Tornedalensrättshjälpsanstalt och RLF. En kritisk inställning till sammankopplingen harvidare de remissinstanser som, enligt vad som har anförts,ifrågasätter behovet av eller anser att det inte behövs en särskUdorganisation. HD:s ledamöter uttalar att rättshjälpsmyndigheternamed de aUmänna advokatbyråema har fått en märklig dubbelfunktion. De skall delshandha vissa myndighetsfunktioner, dels fungera i stort sett som vanligaadvokatbyråer. Dualismen innebär att rätthjälpsmyndighelen utom att tUlhandagåaUmänheten som en advokatbyrå även skall sköta den mycket grannlaga uppgiftenalt träffa avgöranden som rör konkurrensen mellan de allmänna advokatbyråernaoch de privata. HD:s ledamöter framhåller vidare det känsliga läge somuppkommer när båda parter i en tvist begär rättshjälp. Förslagels mening synesvara, att sedan ena parten har fått rättshjälp med en jurist på den allmännaadvokatbyrån som biträde, motpartens ansökan kan behandlas på samma byrå, dockav annan jurist och med biträde hämtat utifrån. Advokatbyråns engagemang på denförste sökandens sida hindrar självfallet inte att befattningshavare på byrånkan finna även den senare sökandens ansökan oin rättshjälp befogal. För densenare sökanden måste det dock framstå som otUlfredsställande att han för detstöd som rättshjälp innebär skall vara hänvisad till en organisation som redanhar engagerat sig för hans motpart. JK framhåller att den föreslagna ordningen kommeratt ställa stora krav på befattningshavarna i de intressekonflikter som kanuppkomma för dem och kan medföra risk för att myndighetsutövningen ochadvo-katverksamheten inte håUs isär. Sådana misstankar, befogade ellerobefogade, skulle kunna inte bara skada rättshjälpsmyndighetens anseende utanäven rabba tilltron till rättsväsendet överhuvud. Visserligen skaU, anför JK vidare,särskilda rättshjälpsnämnder fullgöra vissa av myndighetsuppgifterna. Dessauppgifter kommer dock i första hand att vUa på befattningshavare vidmyndigheten. En mångfald exempel kan ges på fall där det skulle vara klartolämpligt att beslutanderätten läggs på sådan befattningshavare. Det kansålunda inte vara lämpligt att, medan en befattningshavare vid den tUlmyndigheten knutna allmänna advokatbyrån företräder ena parten, annanbefattningshavare vid samma myndighet får besluta i frågor som rör motparten,t. ex. ansökan om rättshjälp, avgifter, anstånd med betalning av avgifter,utseende av och bestämmande av ersättning till biträde, ställande av säkerhetoch rättshjälpens upphörande. Föreningen ochstadsdomare samt rådhusrätt menar att förslaget om särskUdarättshjälpsnämnder inte är tUlräckligt för att undanröja alla misstankarom att rättshjälpsmyndigheten kan vara partisk, inte minst därför att nämndenorganisatoriskt knyts till myndigheten. berör i sitt yttrandeverkningarna av den föreslagna sammankopplingen vid bl. a. intresseprövningen,utseende av biträde och granskningen av privatpraktiserande juristerskostnadsräkningar. Genom de föreslagna reglerna om intresseprövning kan sökandenför att kunna få rättshjälp bli nödsakad att lämna upplysningar, t. ex. ombevisläget, som allvarligt kan skada honom, om de kommer tUl motpartenskännedom. Någon trygghet för att så inte skall bli fallet erbjuder förslagetinte. Särskilt betänklig måste situationen bli för en svarande, som sökerrättshjälp i en tvist, där käranden företräds av aUmänna advokatbyrån. Hanmåste finna det tämligen orimligt att han på grand av intresseprövningen skallvara tvungen att inför den allmänna advokatbyrån som företräder hans motpartredogöra för bevisläget och andra omständigheter. Den föreslagnarätlshjälpsnämnden kan enligt endast i ringa mån minska debetänkligheter som den föreslagna ordningen inger. Den rättssökande måste iförsta hand lämna sina upplysningar till en befattningshavare på den allmännaadvokatbyrå som kanske är eller kan bli motpartens ombud. Rättshjälpsnämndenskall vidare inte ha något eget kansli, utan dess kansliarbete skall skötas avpersonalen på rättshjälpsmyndigheten. Det material som förebringas införnämnden blir aUtså känt av den allmänna advokatbyråns personal, trots attdenna byrå kanske företräder motparten. Slutligen kommer rättshjälpsnämndenatt stå i nära kontakt med den allmänna advokatbyrån, som ingår i sammamyndighet. Viss risk kan föreligga för att underhandsinformation frånbefattningshavare vid den allmänna advokatbyrån tiU ledamot avrättshjälpsnämnden eller till dess sekreterare kan komma att få betydelse förnämndens ställningstagande. I fråga om utseende av biträde anseradvokatsamfundet det närmast självklart att befogenheten att utse biträde intekan anförtros en allmän advokatbyrå, som driver en med de privata advokatemakonkurrerande verksamhet och som också kan företräda den rättssökandesmotpart. Samfundet påpekar att biträdesfrågan enligt förslaget inte skallhänskjutas tUl rätlshjälpsnämnden i andra fall än då befattningshavaren på denallmänna advokatbyrån anser att biträde inte bör förordnas eller att tUlbiträde bör förordnas annan än sökanden har föreslagit. I alla de fall därsökanden inte har föreslagit viss person, står det vederbörandebefattningshavare på den allmänna advokatbyrån fullständigt fritt att väljabiträde. Uppenbart är, menar samfundet, att han därvid kan komma att låta siginflueras av sådana synpimkter som att tiU biträde bör utses någon advokat,som i sina tidigare mellanhavanden med den allmänna advokatbyrån har visat siglyhörd för dess önskemål, foglig och medgörlig. Den advokat som med kraft hartagit tiU vara sin klients intressen och därvid visat sig vara orädd. självständigoch "besvärlig" för den allmänna advokatbyrån och dess klienter riskeraratt bli utan biträdesförordnanden, utom i de fall där klienten särsldlt begärthonom tUl biträde och den allmänna advokatbyrån inte finner sig kunna undgåatt respektera klientens önskemål. Näi det gäUer ersättning till biträden ochoffentliga försvarare är det enligt uppenbart att prövningeninte kan anförtros den allmänna advokatbyrå, som i målet eller ärendet harvarit ombud för motparten. Den advokatbyrå som har företrätt den ena parten kanomöjligt vara en lämpUg instans för att bestämma vilket arvode motpartensbiträde skall ha. Saken bUr i realiteten inte bättre därför att man på denaUmänna advokatbyrån låter någon annan än den som har varit partsombud fungerasom myndighet vid prövning av motpartsombudets ersättningsanspråk. En del av de remissinstanser, som förordar ensärskild regional organisation men som avstyrker sammankopplingen avrättshjälpsmyndighetens och allmänna advokatbyråns verksamhet, föreslår att demyndighetsfunktioner som kan komma att åvila det administrativa organet anförtrosåt en fristående rättshjälpsnämnd med egen kansliorganisation. Denna lösningförordas av JK, hovrätten för , rådhusrätt,rådhusrätten i , Föreningen ochstadsdomare samt rättshjälpsanstalt. Vid den särskilda nämnden bör enligt hovrätten förVästra enklare och mera rutinbetonade ärenden kunna delegeras tillchefen för kansliet, som bör vara jurist. Rådhusrätten i framhålleratt ordföranden inom nämnden måste få vidsträckt behörighet alt på egen handhandlägga frågor av mindre principiell betydelse och frågor som kräver skyndsambehandling. I annat fall skulle ledamotskapet för de övriga bli alltförbetungande. Rådhusrätten framhåller också att ordföranden i en sådan nämndinte skulle kunna hållas fullt sysselsatt, om inte nämndens verksamhetsområde ivissa fall görs myckel vidsträckt. Detta skulle å andra sidan försvårakontakten mellan myndigheten samt allmänhet och advokater. Rådhusrättenkonstaterar dock att samma problem har lösts för hyresnämndens vidkommande.Också JK tar upp frågan om delegation inom nämnden. För prövning av ansökningarom rättshjälp behövs enligt hans uppfattning i de flesta fall inte medverkan avhela nämnden. I dessa fall kan man tänka sig en delegation av beslutanderättentill viss befattningshavare i nämnden. Sådan befattningshavare bör varaanträffbar för allmänheten även pä andra platser i länet än nämndensstationeringsort. Andra remissinstanser menar att, även omadvokatverksamheten och myndighetsfunktionerna blir helt åtskUda, man börbehålla konstraktionen med rättshjälpsmyndighet och rättshjälpsnämnd. En sådanuppfattning har HD:s ledamöter. Föreningen , Göteborgsstads rättshjälpsanstalt och rättshjälpsanstalten i . HD:s ledamöterframhåller att rätlshjälpsmyndigheterna, när de skiljs frånde allmänna advokatbyråema, troligen blir ganska små. Det är därför tänkbartatt de rent organisatoriskt bör knytas tUI bestående myndigheter, L ex.länsstyrelsema. Med en sådan ordning blu- det lättare att ordna vikariat vidledigheter och en rad andra praktiska angelägenheter. Vissaremissinstanser tar upp frågan om den friviUiga rättsskyddsförsäkringens roU idet nya systemet. Några av dem understryker att försäkringarna ifortsättningen kommer att ha stor betydelse. Hovrätten för anförsålunda att de kommer att spela en betydande roU, även om möjUghetema till frieller subventionerad rättshjälp blir större, Alla kommer inte att kunna få frieller subventionerad rättshjälp, och för många kommer statens bidrag tUlrättshjälpen inte att uppfattas som ett tillfredsställande ekonomiskt skydd vidoväntade rättegångar. Dessutom kan rättsskyddsförsäkringarna ge skydd mot denekonomiska belastning som det innebär att behöva betala motpartens rättegångskostnader.Rådhusrätten i , häradshövdingen i Listers och domsaga ochFöreningen och stadsdomare anlägger liknandesynpunkter. Flera remissinstanser, bl. a. JK och rådhusrätten i ,understryker att rättsskyddsförsäkringen kommer att utgöra ett betydelsefulltkomplement tiU den föreslagna lagstiftningen. Hovrättenför framhåUer i sammanhanget vikten av att den föreslagnarättshjälpsreformen inte omöjliggör en försäkringsmässigt godtagbar lösning avrältsskyddsförsäkringen. anför att en följd avförslaget synes bli att det ibland tveksamma spörsmålet, humvidaförefintiigheten av rättsskyddsförsäkring skaU beaktas vid bedömningen avfrågan, om samhällets rättshjälp står tUl förfogande eUer ej, får en klarlösning därigenom att samhällsåta-gandet läggs i botten. A andra sidan är detuppenbart att rättsskydds-försäkringsproblemen vid ett genomförande avpromemorieförslaget i oförändrad eUer endast i detaljer modifierad form imycket kommer i ett nytt läge. Det synes vara utomordentligt angeläget, attförsäkringsbranschen inför de svårigheter, som en anpassning av rättsskyddsförsäkringentUl den nya rättsmiljön kan komma att medföra, mte väljer linjen att upphöramed att tUUiandahåUa rättsskyddsförsäkring. SkuUe detta mot förmodan blifallet, synes totalvärdet av den nu föreslagna reformen på rättshjälpsområdetej alls bli vad som torde eftersträvas. Inspektionen är emellertid av denövertygelsen, att försäkringsbranschen skaU kunna åstadkomma en kompletterandeny rättsskyddsförsäkring, som bygger på den grundläggande rätt, som denenskilde nu enUgt förslaget skaU konima att tUlförsäkras i vårt land. Innehållsmässigtsynes en sådan försäkring kunna komma att innefatta dels motparts kostnader,dels egna kostnader efter en skala, som står i relation till vederbörandesinkomst. framhåUer atträttsskyddsförsäkringen tiUdelats en betydande roU i det 1972: 4 82 kan i nuvarande läge av naturliga skäl inte redovisanågon definitiv ståndpunkt hos försäkringsbolagen beträffande möjligheten att idet föreslagna systemet låta rättsskyddsförsäkringen få denna roll. Klart äratt ett genomförande av det föreliggande förslaget skulle StäUaförsäkringsbolagen inför betydande anpassningsproblem. Dessa gäller inte baradetaljer utan först och främst den fundamentala frågan om man kan bibehållarättsskyddsförsäkringens nuvarande konstraktion med rätlsskyddsmomenletingående som en obligatorisk del av vissa, hårt standardiserade, paketförsäkringar.Förslaget skulle medföra en stark förändring av det antal individer som i högreeller lägre grad kan tillgodogöra sig de ekonomiska lättnader som ärrättshjälpens syfte. Detta betyder i sin tur att skälighelssynpunkter får enbetydUgt starkare och mera materiell innebörd. Försäkringsbolagen, som allmäntsett ser som sin uppgift att tUlhandahåUa kompletteringar till samhälleligatrygghetsarrangemang, har att ta stäUning till dessa frågor sedan det statUgarättshjälpssystemet slutgiltigt utformats. anser att rättshjälpenlämpar sig mindre väl för individueU försäkring, med hänsyn tiU risken förmindre gott urval. Den utformning rättshjälpen skulle få enligtpromemorieförslaget innebär att man svårligen kan ha en fortsatt anknytning tUlpaketförsäkringarna av ett skydd som avser att täcka vad som utesluts urrättshjälpen av den rättssökandes egna kostnader. Om förslaget utan ändringargenomförs, kan detta sålunda komma att innebära alt många kommer i ett sämreläge än tidigare, när det gäUer att tillvarata sin rätt. FörhåUandet mellan samhällets rättshjälp och denservice i rättsliga angelägenheter som lämnas av vissa intresseorganisationerberörs i några yttranden. LO framhåller alt jurist inom organisationen börkunna biträda medlemmarna inom ramen för rättshjälpen och att enligt organisationenserfarenhet kostnaderna vid anlitande av organisationsjurist genomgående ärbetydligt lägre än vid anlitande av praktiserande jurist. TCO anser att detmåste vara helt klart att samhällets rättshjälp skaU omfatta även sådanverksamhet som bedrivs av TCO-förbundens jurister för medlemmamas räkning.Medlemmar i en facklig organisation, vilka sladgeenligt tillförsäkrasrättshjälp, bör vidare lika lite som innehavare av rältsskyddsförsäkring ickepå denna gmnd gå miste om samhällets rättshjälp. De förmånligare regler som denfackliga organisationens bestämmelser om rättshjälp kan innehålla bör tillåtasverka som ett komplement till samhällets rättshjälp på samma sätt som rättsskyddsförsäkringen.Rättshjälpsavgiften kommer då att betalas av den fackliga organisationen, somdäratöver i förekommande fall ersätter de kostnader som ej utgår på grand avsamhällets rättshjälp. utgår från att dessombudsmän, vUka som regel inte har juridisk examen men är välutbildade på sittspeciella område, skall kunna förordnas tiU biträde i hyrestvister. 1972: 4 83 bundframhåller att övervägande antalet av fastighetsägareföreningamas ombudsmän sombiträder medlemmarna inte är jurister men att de får anses väl skickade attbiträda fastighetsägarna i frågor inför t. ex. hyresnämnd, domstol,länsstyrelse eller andra statliga eller kommunala instanser. Förbundetfömtsätter därför att också de tjänstemän inom organisationen, vUka inte ärjurister, skall kunna utses tiU biträde i sådana ärenden, där rättshjälpen kanbli aktuell för fastighetsägare och som kan leda tUl rättegång. RR:sledamöter framhåller att förslaget innebär att intresseorganisationemaskostnader för tjänster delvis överflyttas på staten och finner inte välbetänktatt belasta det allmänna med kostnader av detta slag. I yttrandet uttalas sålunda att man, om man följerriktlinjerna i promemorian inte därigenom bereder organisationernas medlemmarnågon vidgad rättshjälp. Vad man gör är väsentligen att man flyttar överrättshjälpskostnaderna eller en stor del av dessa kostnader från organisationernatill det allmänna. Det är enligt i hög grad diskutabelt om detallmänna har anledning att på detta sätt bidra till kostnadema förorganisationernas verksamhet. 6 Tillämpningsområdet 6.1 Nuvarande ordning Fri rättegång kan bevUjas endast fysiska personer.LFR är aUtså inte tUlämplig på juridiska personer. Rättshjälpsanstalterna ochde advokater som lämnar rättshjälp enligt jämtlandssystemet kan däremot i begränsadutsträckning biträda föratom fysiska personer även dödsbon. Andra juridiskapersoner än dödsbon kan i princip inte erhålla rättshjälp av det aUmänna. EnligtLFR föratsätts för fri rättegång att den rättssökande är svensk medborgare.Kungl. Maj:t kan dock under föratsättning av ömsesidighet förordna altundersåte i viss främmande stat i fråga om rätt liU fri rättegång skall varalikstäUd med svensk medborgare. Med stöd härav har genom kungörelse (1961: 121)angående tillämpning av LFR beträffande medborgare i vissa främmande staterförordnals alt medborgare i eller i stat, ansluten till den europeiskabosättningskonventionen , samt, vad beträffar mål vari ejär fråga om ansvar för brotlsUg gärning, medborgare i stat, ansluten till någonav de i den 17 juU 1905 och dagtecknade konventionemaangående vissa till civilprocessen hörande ämnen, i fråga om rätt tUl frirättegång skall vara likställd med svensk medborgare. Anslutna tUl dessakonventioner är , , , jämte besittningar,, , , , , , , Nederländemamed , Nord-