prop · FV03100 · 1972-12-31 00:00:00 — Om kollektivavtal slutits, bliremellertid vid brott mot delta kollektivavtalslagens sanktionssystem alt tUlämpaoch därvid kan även ersättning för ideell skada komma i fråga.Arbetsdomstolens ordförande förordar därför att i den föreslagna lagen införs beslämmelserom arbetstagares rätt tiU skadestånd vid arbetsgivarens underlåtenhet alt uppfyllasina förpliktelser enligt lagen. Enligt måsle möjUghet till sanktion mot arbetsgivareninföras även i sådana fall då arbetsgivaren inte är medlem i arbetsgivarorganisationoch arbetstagaren inle önskar föra talan. Fr. o. m. /66 meddelas avgiftsfriundervisning i svenska med samhäUsorientering för invandrare. Undervisningen bedrivsi form av försöksverksamhet. Den anordnas av studieförbunden ochstår under tillsyn av . I huvudsak bedrivs undervisningennumera efler en läroplan som efter samråd med studieförbundenutarbetade . Verksamheten har expanderat mycket snabbi. Antaletstudiecirklar i svenska för invandrare har sålunda ökat från 4 200 budgetåret1965/66 till 30 200 /71. Kostnaderna för statsverket harsamtidigt stigit från 6,3 till 59,3 milj. kr. Undervisningi svenska för invandrare förekommer också i arbetsmarknadsstyrelsensmottagningsläger för kollektivt överförda flyktingar och i samband medreguljär arbetsmarknadsutbildning. Under /71 påbörjade närmare 4700 invandrare utbildning i svenska inom ramen för arbetsmarknadsutbildningen.Vidare sker svenskundervisning vid universiteten för ulländska studerande däroch i särskild ordning för viss specialutbildad personal, t. ex. läkare. Äveninom folkhögskolans ram meddelas numera viss undervisning i svenska förinvandrare. Invandrarulredningenlägger i sitt betänkande (SOU 1971: 51) Invandramas utbildningssituation fram förslagtill en grundutbildning som skall vara öppen för alla invandrare ochinordnas i det allmänna skolväsendel. Vidare föreslår utredningen lagstiftningom skyldighet för arbetsgivare med minst fem anställda att ge utländsk arbetstagaresom anställs efter lagens ikraftträdande ledighet för att delta i gmndutbildningenoch betala honom lön . När det gäller icke anstäUdainvandrare föreslår utredningen att social service anordnas i anslutning till grundutbUdningenoch att en premie utgår tiU dem som fuUföljer utbildningen. Förslageti fråga om grundutbildningen för vuxna invandrare cch därtUl anslutande frågorhar som framgår av vad jag inledningsvis har anfört sådana kostnadseffekterför det allmänna alt de bör behandlas i ett vidare budgetsammanhang. Jag taralltså i detla sammanhang upp endast frågan om skyldighet för arbetsgivare attge ledighet för deltagande i svenskundervisning och alt belala lön för sådantdeltagande. Remissinstansema ställersig i huvudsak positiva till förslaget om skyldighet för arbetsgivama alt geledighet och betala lön för de anställdas deltagande i utbildningen. Frånvissa håll görs dock gällande att frågan om arbetsgivarnas skyldighet i dettaavseende är en förhandlingsfråga som inte lämpligen bör lösaslagstiftningsvägen. Både LO och TCO liksom samtiiga berörda centralamyndigheter tillslyrker emeUertid förslaget. Inte heUer SAF har någon erinran iprincip mot den föreslagna lagstiftningen men anser att arbetsgivarnasskyldighet bör inskränkas betydligt i förhållande tiU förslaget. TUl sistnämndafråga återkommer jag i det följande. Samhälletinvesterar avsevärda belopp för den avgiftsfria undervisningen i svenska med samhäUsorientering förinvandrare. I likhet med utredningen och det slora flertalet avremissinstanserna finner jag atl även arbetsgivarna bör bidra ekonomiskt tillalt anstäUda invandrare får de kunskaper i svenska som är en förutsättning föratt de skall finna sig till rätta på arbetsplatsen. Flera arbetsgivare harockså insett värdet härav. De har i ökad omfattning börjat att ekonomiskt ellerpå annat sätt underlätta för invandrarna alt delta i undervisningen. Jag anseralt liden nu är mogen att vidga dessa åtgärder på ett sådant sätt att deomfattar hela arbetsmarknaden och blir enhelliga. Jag föreslår därför attarbetsgivarna genom lagstiftning åläggs atl sörja för alt utiändskaarbetstagare fär möjlighet att delta i undervisning i svenska med samhäUsorientering.Lagstiftningen bör, som utredningen har anfört, ha den innebörden attarbetsgivaren skall vara skyldig alt ge arbetstagarna ledigt för att della iundervisningen och att betala dem lön . I fråga om lagens tillämpningsområde föreslår utredningenatt lagen skall gälla endast arbetsgivare med minst fem anställda. I likhetmed elt stort antal remissinstanser, däribland och LO, anser jag att denenskilde arbetstagarens möjligheter till betald svenskundervisning inte börvara beroende av slorieken av det företag i vilket han är sysselsatt. Sammasynsätt bör härvid göra sig gällande som vid genomförandet av lagen(1971: 199) om anställningsskydd för vissa arbetstagare, vilken innebarförlängda uppsägningstider för arbetstagare som fyllt . Jag föreslårdärför att den nu föreslagna lagen skaU omfatta alla arbetsgivare, oavsettantalet anstäUda. Utredningsförslaget innebär alt lagen inte skall gällaarbetstagare som är sysselsatta i säsong- eller feriearbete eller eljest i arbeleav tillfällig natur. Enligt utredningen framstår det som rimligt all enarbetsgivare inle bör åläggas att belala lön förarbetstagare vilkas arbelsanställning uppenbarligen är av tillfällig ellerkortvarig natur. Det hell övei-vägande antalet remissinstanser godtarutredningens ståndpunkt i denna del. LO motsätter sig dock atl undanlag görsför säsonganslällda. Ett sådant undantag kan enligl LO innebära alt en arbetstagarekan vistas i i nästan obegränsad tid och ändå inte komma i åtnjutandeav förmånerna enligt lagen. Också på denna punkt vUl jag hänvisa till deställningstaganden som gjordes i samband med antagandet av lagen (1971: 199) omanställningsskydd för vissa arbetstagare (se prop. 1971: 107 s. 119). Jag föreslårsåledes atl något undantag inte görs för säsongarbete. Beträffande feriearbete eller annat arbete av tillfällignatur är jag ense med utredningen om att sådanl arbete bör undantas fråntillämpningsområdet. Med anledning av elt påpekande från SAF vill jag framhållaatl det är anställningens art dvs. de med anställningen förenadearbetsuppgifterna som skall vara av tillfällig natur för ifrågavarande arbetsplats,exempelvis montagearbete, och inle den omständigheten att arbetslagaren ärtillfälligt anställd. Avsikten är således atl inle utesluta näringsgrenar, t.ex. restaurangnäringen, från tillämpningsområdet av del skälet altarbetsstyrkan där är relativt rörlig. Däremot finner jag av praktiska skäl attfrån lagens tillämpningsområde bör undantas anställning i enskilt hushåll. Ulredningenhar inle föreslagit något undantag för deltidsanställda från lagens tUlämpningsområdc.Denna ståndpunkt accepteras genomgående under remissbehandlingen och jagansluter mig till förslaget i denna del. Härigenom kommer arbetstagarna att gesmöjlighet alt delta i undervisning av samma omfattning oberoende av om anställningenavser heltid eller dellid. I fråga om beräkningen av ledighet och lön fördeltidsanställda återkommer jag . Förrätt till ledighet och lön enligt lagen uppstäUer utredningen krav på kyrkobokföringi . Därigenom utesluts tillfälliga besökare och turister. Regelnsammanhänger med utredningens förslag i fråga om tillträde till grundutbUdningen.Utredningens förslag tillstyrks över lag av remissinstanserna. Föratt arbetsgivaren skall åläggas att ge ledighet och belala lön för dellagande iundervisningen bör man ställa krav på att invandraren har så fast anknytningtill alt han kan väntas stanna här i vart fall någon tid. Ett kriteriumsom direkt hänför sig lill arbetsmarknaden är att invandraren har arbetstillstånd.Detta bÖr enligt min uppfattning vara huvudkravet. För cn stor kategori utiändskaarbetstagare, huvudsakligen medborgare i de övriga nordiska länderna, krävsemellertid inte arbetstillstånd. För de gmpper som är befriade från krav påarbetstillstånd finner jag utredningens förslag om kyrkobokföring vara enlämplig anknytning. Ianslutning tiU sitt förslag om grundutbUdningen i dess helhet förordarutredningen, att möjligheten tUl ledighet och lön för deltagande iutbildningen inte skall slå till buds för arbetstagare som har tillräckliga kunskaperi svenska språket. Hit räknar utredningen den som har svenska (en del avinvandrarna från ), danska eller norska språket tiU modersmål eller someljest uppenbarligen behärskar något av dessa språk. Även i dessa delar kanjag i likhet med remissinsianserna i princip ansluta mig till förslagel. SAF harpåpekat all man inle bör undanta endast den som uppenbarUgen behärskarsvenska, norska eller danska språket utan även den som redan har genomgått denavsedda undervisningen eller som har motsvarande språkkunskaper. Enligt SÄF:smening kan denna undervisning inte anlas ge sådana insikter i svenska språketalt det kan anses att man efler utbildningen behärskar svenska språket. Jagdelar SAF:s synpunkter i denna fråga. Då inte heller utredningen har gjortgällande att den grundläggande undervisningen ger mer än en elementärintroduktion i svenska språket,föreslår jag att det ifrågavarande undantaget bestäms så att lagen inteomfattar arbetstagare som redan har genomgått den i lagen avseddaundervisningen eUer som har sådana kunskaper i svenska, danska eUer norska attutbildningen inte kan anses erforderUg. Denförsta begränsningen ställer vissa krav på registrering av genomgångenundervisning. TUl denna fråga återkommer jag . Beträffande invandraresom utan att ha genomgått den i lagen avsedda undervisningen har sådanakunskaper i svenska språket att han inte bör vara berättigad att mot lön deltai undervisningen uppstår inga problem när del gäller danskar och norrmän och inleheller i fråga om finländare med svenska som modersmål. Däremot kan detgivetvis vara vanskligt atl bedöma språkkunskaperna hos övriga invandrare. Jag viUredan nu fömlskicka att det är min avsikt att i enlighet med utredningen föreslåatt mål om lagens tillämpning skall avgöras av arbetsdomstolen, omanställningsavtalet regleras av kollektivavtal, och eljest av allmän domslol.Arbetsdomstolens ordförande framhåller med anledning av utredningens förslag idenna del att frågan om en arbetstagares språkkunskaper inte är lämpad föravgörande av domstol och ifrågasätter om inte denna prövning bör ske iadministrativ ordning. Dettorde enligt min uppfattning inte komma att bli någon vanlig företeelse att enarbetstagare som klarar sig hjälpligt på svenska väljer att trots detta della iden föreslagna språkundervisningen. Det är emellertid angeläget atl det finnsett lämpligt forum för avgörande av arbetstagarens språkkunskaper. Jag delarden uppfattning som har framförts av arbetsdomstolens ordförande, att det intebör vara en uppgift för domstolen att bedöma en arbetstagares språkkunskaper. Isamråd med chefen för förordar jag att skolöverstyrelsenfår i uppdrag att komma in med förslag tUl hur man skaU kunna avgöra dennafråga. Vägledning bör kunna hämtas från existerande verksamhet. Ulredningenföreslår att utbildningens omfattning bestäms . Avgörande förutredningens ställningstagande har varit resolution den 26 juni1968 (se prop. 1969: 27) om språkundervisning för invandrande arbetare, där detsägs att minst 200 timmars undervisning krävs för att man skall kunna föra ettsamtal på ett nytt språk. Med ledning härav och med stöd av pedagogisk sakkunskaphar utredningen stannat för att 240 timmars undervisning bör kunna ge ettnödvändigt minimum av svenskkunskaper och samhäUsorientering. Beroende påindividuella förutsättningar och utbildningsbakgmnd kommer olika invandrareatt nå olika långt inom gmndutbildningen. Utredningen anser emellertid att bådeprincipiella och praktiska skäl talar för att det gemensamma målet fixeras medavseende och inte i fråga om mål för utbildningen av olika Arbetsgivarnas skyldighet all ge ledighet ochbetala lön bör enligt utredningen likaledes avse . Så gott som samtiiga remissinstanser godtar allutbildningens längd bestäms lill och även att arbetsgivarnasskyldigheter med avseende på de anställda får motsvarande omfattning. Däremotråder skilda uppfattningar bland remissinstansema om hur lång en lektionstimmebör vara. Vidare förordar SÖ alt, sedan målet om 240 timmars undervisninggenerellt har uppnåtts, för den fortsatta utbUdningen uppsatts ett mål sommöjliggör en förlängd språkundervisning gmndad på individuell kunskapsprövning. Inte heller SAF har haft någon erinran mol attgrundutbildningen får en omfattning av . SÄF bestrider emellertid altarbetsgivarna skall vara skyldiga alt ge ledigt och betala lön för hela dennalid. Enligt SAF bör arbetsgivarens skyldigheter i dessa avseenden omfattaendast i enlighet med del avtal som slöts mellan LO och SAF, Inom den nuvarande svenskundervisningen finns ingabestämmelser om undervisningstidens liingd i annan mån än att studiecirklamavid intensivundervisning får omfatta högst 240 studielimmar. I förhållandetill den enskilde deltagaren är omfattningen av undervisningen inte begränsad.För den föreslagna lagstiftningen måste emellertid ett mått fastställas i dettaavseende och jag gmndar mina bedömningar därvidlag på vad utredningen har anförti fråga om den allmänna utbildningens omfattning. Jag har med beaktande avutredningens överväganden stannat för att föreslå alt arbetsgivaren skall varaskyldig alt ge ledighet och betala lön för 240 timmars undervisning. Därvidräknar jag med 45 minuters lektioner. I överensstämmelse med vad utredningenhar föreslagit bör en lektionstimme emellertid räknas som en hel arbetstimme ifråga om arbetsgivarens skyldighet alt ge ledighet och betala lön. Utredningen utgår i sitt lagförslag från att arbetslagarenskall få möjlighet att deha i undervisningen på a r b e t s t i d. Enlektionstimme räknas därvid som en arbetstimme, vUket medger utrymme förerforderliga raster. Dämtöver har utredningen uttalat att den förutsätter attarbetstagaren får erforderiig ledighet även för atl kunna förflytta sig tiUoch från utbildningsplatsen. Det stora flertalet remissinstanser understrykerbetydelsen av att undervisningen äger mm under arbetstid. Man har bl. a. pekatpå att arbetet i sig självt tillsammans med de omställningssvårigheter det innebäratt flytta tiU ett främmande land är så tröttande, alt det inle rimUgen börkunna krävas att arbetstagaren därutöver deltar i svenskundervisning som ärförlagd till fritid. Flera remissinstanser, däribland och LO, anser att gmndutbildningenbör betraktas som en del av arbetet. Enligt präglas hela arbetsUvet avobligatorier som på ett långt merakännbart sätt ingriper i den enskilde arbetstagarens situation. LO anser altinvandraren bör informeras om alt han, likaväl som han är skyldig atl vara påarbetsplatsen och arbeta, skall känna skyldighet att della i undervisning somsker på arbetstid. SAF däremot gör gällande atl det inte bör stipuleras någotabsolut krav på atl utbildningen skall ske på arbetstid. Man hänvisar lill desvårigheter som möter företag med skiftarbete eller företag som har speciellaeller starkt varierande arbetstider. Några remissinstanser, bl. a. TCO, tarupp frågan om restiden. Enligt TCO:s mening är det med hänsyn till atldeltagarna enligt förslaget själva får vidkännas löneförlust för restid avstörsta vikt att studierna bedrivs så nära arbetsplatsen som möjligl. I likhelmed ulredningen och det övervägande anlalel remissinstanser anser jag det varaav stor betydelse för undervisningsresultatel alt arbetstagaren beredsmöjlighet att delta i undervisningen på arbetstid. Detla bör vara huvudregeln ilagen. Jag finner det dock rimligt att arbetsmarknadens parter får möjlighetatt i kollektivavtal komma överens om begränsning i rätlen tUl ledighet,innebärande att undervisningen förläggs till annan tid. Avsikten är alt lagenskall tillämpas på hela arbetsmarknaden, alltså även på den offentUga sektorn.I de fall då det inle finns någon arbetstagarorganisation som kan tillvarataarbetslagar-gruppens intresse bör enskUt avtal få träffas mellan arbetsgivarenoch arbetstagaren. Jag vill erinra om att lagen enligl vad jag harföreslagit skall gälla ulan inskränloiing till antalet anslällda. Utredningenhar förutsatt atl undervisningen skall kunna ske än arbetstidoch har därför föreslagit att även tid under vUken arbetstagaren på fritiddeltar i undervisningen skall räknas som tid under vilken han har utförtarbete för arbetsgivarens räkning. Arbetstagaren är således erUigt utredrungenberättigad till lön för denna lid enligt samma grunder som för undervisning somsker under arbetstid. Enligt vad utredningen anför har man genom denna konstmktionlaglekniskt velat skilja mellan arbetsgivarens skyldighet atl bereda ledighetför deltagande i undervisningen och hans skyldighet att betala lön för 240 ar-betslimmar. Jagdelar utredningens uppfattning att man bör skilja mellan skyldighet att bereda ledighetoch skyldighet att betala lön för deltagande i svenskundervisning. Båda dessaskyldigheter skall syfta till att göra det möjUgt för arbetstagaren alt deltai , motsvarande raster inräknade 240arbetstimmar. Arbetsgivaren skall alltså, som jag har anfört, enligthuvudregeln bereda arbetstagaren ledighet . För delektionstimmar arbetslagaren deltar i skall han vara berättigadtill lön från arbetsgivaren. I den mån arbetstagaren inte hinner genomgå helautbildningen , fär han genomgå resterandeundervisningstimmar utanför arbetstiden. Hanhar då rält till lön för dessa återstående timmar enligt huvudregeln omarbetsgivarens skyldighet atl belala lön under utbildningstid. Motsvarandegäller i den utsträckning parterna har avtalat alt undervisningen skallförläggas till frilid. Denna lösning överensstämmer med vad uttedningen harföreslagit. Somtidigare nämnts avses förevarande lagstiftning på sätt utredningen föreslagitgälla även för deltidsanställda. Dessa skall alltså vara berättigade tillsåväl ledighet som lön för att delta i undervisningen. På en punkt anser jag emeUertiden i förhåUande till ulredningens förslag inskränkande beslämmelse varapåkallad. Med anledning av vad som har anförts av etl par av remissinstansema,däribland , är det nämligen enligt min mening befogatmed en regel av innebörd att lönen för en deltidsarbetande, som genomgårspråkundervisning, inte får understiga den del av lönen som svarar motarbetstagarens arbetstid i förhållande till heltid. Vad nu har sagts bör gällaäven rätten till ledighet. Det anförda kan lämpligen belysas med ett exempel.Är arbetstagaren halvtidsanställd och utgår lön med . , skallledigheten för denne omfatta 120 ar-betslimmar men lön utgå för 240undervisningstimmar. För varje lektionstimme utgår emeUertid lön med endastsju kr., om annat inte avtalats. Anledningen tUl detta ståndpunklslagande äralt den deltidsarbetande har slörre möjligheter än den heltidsanställde attgenomgå undervisning på icke arbetstid. Vidare har jag ansett det vara avvärde att de tekniska svårigheter undanröjs som kan uppstå om arbetstagaren hardel-lidsanställning hos flera arbetsgivare. Kvarstår den fråga som har berörts av några av remissinstanserna, nämligen omdeltagande i undervisningen skall betraktas som utförande av arbete för arbetsgivarensräkning. Enligt min uppfattning bör deltagande i undervisningen inle vara eltled i arbetet i den meningen att del skulle utgöra ett obUgatorium för arbetstagaren.Har emellertid arbetstagaren förklarat att han vill delta i undervisningen,bör ersättning utgå endast i den mån han verkligen har närvarit. Besked härombör arbetsgivaren kunna få av den som anordnar undervisningen. I övrigtåterkommer jag i specialmoliveringen till frågan huruvida deltagande iundervisningen är att betrakta som utförande av arbele för arbetsgivarensräkning. Ilikhet med utredningen finner jag det önskvärt att arbetstagaren snarastmöjligt efler anställningen bereds tillfälle att delta i svenskundervisningen.Det bör vara en skyldighet för arbetsgivaren att tillse att så sker. Jagföreslår därför att arbetsgivaren så snart det kan ske skall underrätta nyanställdarbetstagare om hans rättigheter enligt lagen och frånanställningens början bereda arbetstagaren möjlighet till ledighet för attpåbörja undervisningen. Arbetsgivarensskyldighet alt ge ledighet och lön bör inte kunna kvarståunder obegränsad tid. Om en arbetstagare har förflutit från dethan tUllrädde sin första anställning här i landet fortfarande inte harutnyttjat lagens förmåner och påbörjat undervisningen, bör arbetsgivarensskyldighet att ge ledighet och lön upphöra. En förutsättning härför måste dockvara att arbetslagaren har fått föreskriven information ochmöjlighet tiU ledighet för att delta i undervisningen. En begränsning avarbetsgivarens skyldigheter enligl vad jag nu har anfört bör också kunna bidratill alt förmå arbetslagarna atl ulan dröjsmål utnyttja sina rällighelerenligt lagen. Omarbetstagaren byter anställning utbildningen pågår, bör han harätt att i den nya anstäUningen få ledighet och lön för att fortsättautbildningen. Även för della ändamål får den registrering jag strax återkommer tiUväsentlig betydelse. Den nye arbetsgivaren får därigenom möjlighet att la redapå hur långt den nyan-stäUdes undervisning har fortskridit. Närdet gäller löneberäkningen för studietiden föreslår utredningen att lönen intefår understiga den lön som skulle ha utgått om arbetstagaren under motsvarandetid hade utfört arbele för arbetsgivarens räkning under ordinarie arbetstid. Ihuvudsak lämnar remissinstanserna förslaget i denna del ulan erinran.Arbetsdomstolens ordförande har dock pekat pä att arbetstagarens förmånerenligt ulredningens förslag inte får inskränkas genom avtal som enliglvad ulredningen förutsätter avtal om lönesättningen i vissa situationer skallkunna träffas. Enligt hans mening är det önskvärt att lagen uppställer en föralla situationer tiUämplig, objektiv norm för lönens bestämmande. börvara så enkel som möjligt och inle för sin tiUämpning förutsätta någoningående utredning om faktiska omständigheter. LO har å sin sida underåberopande av yttrande från Svenska metallindustriarbetareför-bundet hävdatatt frågan om löneberäkningen bör bli föremål för avtal mellan parterna och attdetta bör klargöras i lagen. Jagdelar ulredningens uppfattning att rätten till lön intefår inskränkas genom avtal. Däremot anser jag i likhet med LO attarbetsmarknadens parter bör kunna träffa kollektivavtal om hur lönen skallberäknas. Enskilt avtal i denna fråga bör i likhet med vad jag har förordat ifråga om utbildningens förläggning till annan lid än arbetstid kunna träffas meUanarbetsgivare och arbetstagare, om det inle finns någon arbetstagarorganisationsom kan tUlvarata arbetstagarens intressen. En beslämmelse av denna innebördbör enligt min mening las in i lagen. I fråga om löneberäkningen viU jagslutligen understryka vad utredningen har anfört om att undervisning på frilidinte bör grunda rätt till övertidsersättning, medan å andra sidan arbetstagareninte av det skälet att han önskar åtnjuta svenskundervisning får placeras iarbete som ger lägre löneförmåner än han eljest skulle ha haft. Utredningensförslag innehåller inga sanktioner gentemot arbetsgivare som underlåter altiaktta sina här föreslagna skyldigheter. Detta förhållande har påtalals av ettpar remissinstanser, bl. a. arbetsdomstolens ordförande. Denne framhåller att utan lagfästa sanktioner arbetstagare kan bli berättigad till ersättning endaslför det fall han genom arbetsgivarens försummelse åsamkas ekonomisk skada. Detkan emellertid knappast göras gällande, alt en arbetstagare som vägras ledighetför att della i grundutbildning härigenom lider ekonomisk förlust. Den skadahan i sådant fall åsamkas lorde vara av ideell natur och dylik skada lär intevara ersättningsgill utan positivt lagstadgande därom. Det synes föga tiUfredsstäUande,alt skadestånd inte skall kunna utdömas i den angivna situationen. Härtillkommer att, i avsaknad av skadeståndsregler i lagen, en omotiverad skillnad ifråga om sanktioner uppkommer för det fall kollektivavtal sluts rörande de ilagen behandlade ämnena.