prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Liksom i utredningensförslag ifråga om verkställighetsärenden enligt utiänningslagstiftningen tordeenligt rättssäkerhetssynpunkterna i tillräcklig grad tUlgodosesgenom att biträde kan förordnas i det bakomliggande ärendet omtvångsintagning. Frågan om offentliga biträden skall kunna förordnasäven i ärenden som handläggs av nykterhetsnämnd tas upp av fleraremissinstanser. Kammarrätten i anför i denna fråga, attde av nykterhetsnämnden fattade besluten om hjälpåtgärder och övervakningvisserligen kan synas vara mindre ingrepp i den personliga friheten än avlänsrätt beslutad tvångsintagning men att inte desto mindre sådana beslut oftahar avgörande betydelse för frågan om vederbörande är att anse somalkoholmissbrakare. De kan därigenom och genom att övervakning ochhjälpåtgärder normalt skall ha prövats innan tvångsintagning beslutas leda tillett kommande beslut om intagning. De rättsliga förutsättningarna är vidare delvisidentiska med dem som gäller för tvångsintagning. Ett beslut om hjälpåtgärdereUer övervakning kan få vittgående konsekvenser av ekonomisk och social naturför den enskilde. Sålunda kan beslutet leda till att en person som har körkortfår detta återkallat. kommuns rättshjälpsanstalt anför som skälför den angivna ståndpunkten att man måste beakta att de personer som kommerinför nykterhetsnämnd ofta är sjuka människor, som har svårt att vinna gehörför vad de vill framhålla och att det inte är tUlfredsstäUande attalkoholmissbrukare för att erhålla biträde i första instans skall hänvisas tillvederbörande rättshjälpsmyndighet för att erhålla biträdeshjälp med eventuellskyldighet att gälda kostnadsbidrag. , kammarrätten i ,länsstyrelserna i och samt föreningen ansluter sig däremot tUl utredningens ståndpunkt i denna fråga. Länsstyrelserna i och läntar upp en fråga av praktisk natur. De anför att förhör i sådana mål som avserav polismyndighet omhändertagna alkoholister håUs efter detansökningshandlingarna inkommit tiU länsrätten och att offentliga biträden isådana fall kan få alltför tiU sitt förfogande för att hinna förberedauppdraget. i ifrågasätter om ej i dessa fallmöjlighet borde finnas att förordna biträde redan innande fuUständiga ansökningshandlingama inkommit tUl länsrättens kansli varviddock självfaUet fordras att länsrätten erhållit tUlgång till sådanaupplysningar i ärendet att en bedömning av behovet av biträde kan göras. skall enligt BvL i vissa fall beslutaåtgärder för att tUlrättaföra ungdomar. Sådant beslut kan meddelas på grund avden unges eget beteende brottslig gärning, sedeslöst levnadssätt o. dyl.Beslut kan också grundas på att den unges hälsa utsätts för fara i hemmeteller därför att hans utveckling äventyras på grund av fostrares olämpligheteller bristande förmåga. I första hand skall barnavårdsnämnden tUlgripa vissaförebyggande åtgärder som övervakning, lydnadsföreskrifter och förmaningar. Omsådana åtgärder bedöms gagnlösa eller redan vidtagits utan resultat kan denunge omhändertas för samhällsvård enligt 29 § BvL. Föreligger sannoUka skäl föratt ingripande är påkallat äger nämnden i avbidan på att ärendet kan slutligtavgöras omhänderta den unge för utredning om detta kan anses nödvändigt avvissa angivna skäl. Omhändertagande för utredning får bestå i högst fyra veckoroch har en interimistisk karaktär. Förutom i nu nämnda fall kan omhändertagande församhällsvård enligt 31 § BvL komma till stånd utan att något missförhållande avförut angiven art är för handen. Det är härvid dels fråga om vårdbehov pågrund av att föräldrar avlidit eller övergett den unge, dels fall därföräldrarna begär eller samtycker till åtgärden för att på så sätt bereda denunge någon särskild form av vård utom hemmet. kan i vissa fall ta underårig iförvar i avbidan på nämndens beslut om samhällsvård. I sådant fall skallanmälan ofördröjligen göras till som har att skyndsamt beslutaom den underårige skall omhändertas eller friges. äger ivissa fall efter beslut om omhändertagande låta polismyndigheten förvara denunge i högst . Om synnerliga skäl föreUgger kan påframställning förlänga tiden med ytteriigare högst . 1 ärende hos skall erforderligutredning inledas utan dröjsmål. Var och en som ärendet rör eller som kan lämnaupplysningar kan höras och kallas att instäUa sig inför nämnden eller dessombud. Läkarintyg kan inhämtas. Under utredningen kan viss polishandräckningutverkas. Begär någon som skall beredas tiUfälle yttra sig att bli muntligenhörd inför nämnden skall förhör anordnas. Den som ärendet rör får utveckla sintalan och förebringa bevisning. Begär han att upplysning skall inhämtas elleratt annan utredning skall före- 1 saml Nr 132 bringas,skall begäran efterkommas om det kan antas att åtgärden skulle äga betydelse.Barnavårdsnämnds beslut om omhändertagande länder tUl omedelbar efterrättelse.Har omhändertagit någon för utredning eller för samhällsvårdenligt 29 § skall beslutet delges dels den unge, om han fyllt , dels hansföräldrar. Samtycker de ej till åtgärden skall beslutet understäUas länsrättensprövning. Vid prövningen i länsrätten gäller beträffande förfarandet ihuvudsak samma regler som för prövningen i nämnden. Vid muntlig förhandling äri allmänhet representant för nämnden närvarande. Finner sig länsrätten intekunna fastställa underställt beslut kan rätten förordna om förebyggandeåtgärder eller låta nämnden föranstalta därom. Den som omhändertagits skaU överlämnas till enskilthem eller placeras i lämplig anstalt. Föräldrar kan förbjudas ta barn frånfosterhem. Har den underårige omhändertagits på gmnd av sitt eget beteende, kanhan intas i ungdomsvårdsskola. Den vårdform skall väljas som med hänsyn tillden omhändertagnes ålder, utveckling och egenskaper får anses bäst. Vård ienskilt hem bör i första hand komma ifråga. Den som omhändertagits fårunderkastas den begränsning i rörelsefriheten som betingas av syftet medomhändertagandet. I samband med fosterbarnsvård gäller, att barnavårdsnämndenför kan förbjuda föräldrarna eller annan vårdnadshavare att ta bametfrån fosterhemmet. Sådant förbud får endast meddelas om det föreligger en ickeringa risk för att barnets hälsa annars skadas. Det är som beslutar om intagning avelever vid ungdomsvårdsskola. Sådan skola står under ledning av en styrelse,som det åligger att besluta om vården och om utskrivning av elever. Vården ägerram inom eller utom skolan. Elev skaU utskrivas, när ändamålet med vården fåranses uppnått, när eleven bättre behöver annan form av vård eller när elevenintagits i fångvårdsanstalt. Utskrivning skall ske senast när eleven fyller 20år eller, om han omhändertagits efter det han fyUt , senast efteromhändertagandet. I allmänhet upphör samhällsvården genom utskrivningen. Beträffande andra än elever vid ungdomsvårdsskolorgäller, att barnavårdsnämnden skall förklara samhällsvården avslutad, närändamålet med vården uppnåtts. Beträffande den som omhändertagits enligt 31 §BvL skaU samhällsvården även avslutas, om föräldrarna eller en omhändertagen,som fyUt , begär det och särskilda skäl ej föranleder annat.Samhällsvården skall upphöra senast då den omhändertagne fyllt eller, omhan omhändertagUs enligt 29 § sedan han fyllt , senast efteromhändertagandet. Har samhällsvården orsakats av missförhållanden i hemmet, fårsamhällsvården dock ej i något fall bestå sedan den omhändertagne fyllt 20 år.Beträffande den som omhändertagits enligt 29 § kan barnavårdsnämnden, om såanses lämpligt meddela beslut om villkorligt upphörande av samhällsvården. medsådant beslut kan vissa hjälpåtgärder beslutas. Vården får återupptagas om såerfordras. Talan mot de beslut av som nubehandlats förs i allmänhet hos länsrätt. Även mot beslut som styrelse förungdomsvårdsskola meddelat i ärende rörande utskrivning förs talan hoslänsrätt. Mot flertalet av i särskilda fall meddelade beslutförs talan hos kammarrätt. En närmare redogörelse för bestämmelserna i ochförarbetena tiU BvL återfinns i betänkandet s. 117125. BvL har ett vidsträckt tUlämpningsområde. Det böruppmärksammas att ingripanden enligt denna lag i ökad utsträckning kommit tUlanvändning mot unga lagöverträdare i stäUet för brottspåföljder isfraffrätt-skipningens regi. Från straffrättskipningens område undantas inteblott alla gärningar som en person begår före fyllda . Även när det gällerunga lagöverträdare som fyllt är straff rättskipningen begränsad påflera sätt. Restriktioner gäller beträffande användningen av vissabrottspåföljder. Åklagare har erhåUit vidsträckt befogenhet att besluta attinte tala å brott som begåtts av ungdomar. Lagstiftningen innehåller såväl för åklagare somför domstolar anvisningar om att i stället för brottspåföljd barnavård kananvändas. Under förarbetena tUl BrB uttalade departementschefen attlagförslaget i princip utgick från att åtgärder mot lagöverträdare som intefyllt skall ske inom bamavården och inte inom kriminalvården. I detta sammanhang kan erinras om vissa drag som ärutmärkande för samhällets barnavård och som skUjer denna frånstraffrättskipningen. För bamavården gäller oavsett ålder, att frågan huruvidaåtgärder skall vidtas skall prövas med hänsyn till förhållandena vid tidpunktenför den ifrågasatta åtgärden. Vad som hänt i det förflutna, det må vara enbrottslig gärning eller ej, får inom bamavården inte tUlmätas betydelse utöveratt vara indicium på ett aktuellt behov av åtgärd. Vidare gäller att åtgärdinom bamavården skall vara motiverad med hänsyn tUl den person det är fråga om.Det skall föreligga ett individuellt vårdbehov. Åtgärd enligt BvL kan varamotiverad för att skydda den unges omgivning mot honom, men sådan åtgärd fårinte vidtas endast för att avhåUa andra från brottsligt eUer eljest olämpligtbeteende. BvL tiUåter således inte att åtgärd enligt lagen vidtas i syfte atttUlgodose aUmän-preventionen. Ej heller får slraffmätningssynpunkter anläggas.Eftersom åtgärderna alltid skall avse att tillgodose ett vårdbehov, får enligtBvL inte mera genomgripande åtgärd vidtas än som erfordras för att tiUgodosedetta behov. Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare är av intresse i detta sammanhang. Enligt denna skaU för unga lagöverträdareoffentlig försvarare förordnas i större utsträckning än som följer avbestämmelserna i . Förekommer i mål mot den som ej fyllt anledning attdöma tUl annan påföljd än böter och saknar den underårige försvarare, skalloffentlig försvarare förordnas för honom, om det inte på gmnd av sakensbeskaffenhet eller eljest fiims uppenbart att försvarare ej erfordras. Ingripandena enligt BvL kan vara av mycket olikakaraktär. I vissa faU medför de ett frihetsberövande. Även när så inte ärfallet kan de innefatta högst avsevärda ingrepp i individens livsföring. Medhänsyn härtill och mot bakgrunden av att ingripandena enUgt BvL i ökad utsträckningersatt brottspåföljder i straffrättskipnmgens regi framstår det som en brist,att väl på straffrättskipningens men inte på barnavårdens område möjlighetfinns att i fall av behov förordna biträde åt den mot vilken åtgärd vidtas.Denna oUkhet markeras ytterligare genom att på straffrättskipningens områdeunga lagöverträdare har tUlerkänts en särskilt vidsträckt rätt att erhåUaoffentlig försvarare. I enlighet med det anförda förordar utredningen attmöjlighet införs att förordna offentligt biträde i vissa ärenden enligt BvL. Ett beslut om omhändertagande för samhällsvård kanutgöra den lagliga grunden för betydande inskränkningar i den omhändertagnesfrihet. SärskUt tydligt blir detta om den omhändertagne intas i ungdomsvårdsskola.Men även i andra faU kan beslutet leda till att han underkastas mer ellermindre långt gående begränsningar i rörelsefriheten. Härtill kommer att redanden omständigheten att ett omhändertagandebeslut nomialt leder till att denomhändertagne flyttas från sitt hem och placeras på ett annat ställe det måvara ett enskUt hem eller en anstalt av något slag gör att beslutet är avmycket ingripande art. Beslutets betydelsefulla karaktär förstärks av att deinte blott är fråga om en faktisk förflyttning av den omhändertagne. Beslutetmedför ju också att bestämmanderätten rörande den omhändertagnes person ochpersonliga förhållanden i väsentliga avseenden överflyttas till offentligmyndighet. Detta påverkar också den omhändertagnes ställning. Att observera ärvidare att ett beslut om onUiändertagande inte berör endast den omhändertagneutan i många fall även andra personer, i första hand den omhändertagnesföräldrar eUer andra fostrare. Dessa träffas av beslutet dels därför att de mereUer mindre identUierar sig med den omhändertagne och dels därför attomhändertagandebeslutet regelmässigt är ett ingrepp i deras lagliga rätt att hadenne hos sig och vårda honom och bestämma rörande hans personligaförhållanden. I många faU känner de sig specieUt kränkta därför attomhändertagandebeslutet uppfattas som en prickning, vilken ger dem stämpeln avmindre goda samhällsmedborgare. Även beslut om omhändertagande enligt 31 § BvLkan i vissa fall få karaktären av ingrepp i den enskUdes rättssfär. Så kan varafaUet när den omhändertagne själv motsätter sig samhällsvård. fastänföräldrarna gett sitt samtycke. Tvist kan också föreligga beträffande fråganhuruvida situationen är sådan att föräldrarna kan anses ha övergett denomhändertagne. Med hänsyn till nu angivna förhållanden förordarutredningen att för samtiiga typer av ärenden rörande omhändertagande församhällsvård möjlighet öppnas att förordna offentligt biträde åt den eller demsom ärendet rör, när detta behövs för att tillvarata partens rätt. Vad nu sagtsavser även ärenden rörande omhändertagande för fortsatt samhällsvård. De flesta av de skäl som talar för att det bör varamöjligt att förordna offentligt biträde i ärende rörande omhändertagande församhällsvård gäller även när det är fråga om omhändertagande för utredning,med den modifikation som följer av att sistnämnda form av omhändertagande ärtidsbegränsad. Omhändertagande för utredning kan omfatta en så . Detta gör att ingripandet i fråga får anses ha en allvarligkaraktär. Vanligen utgör det inledningen tiU ett varaktigt omhändertagande. BvLbygger också på betraktelsesättet att omhändertagande för utredning är ettallvarligt ingrepp i den enskildes rättssfär, vilket bör kringgärdas medrättssäkerhetsgarantier. Detta kommer främst till uttryck däri att sammaunderställningsregler gäller för beslut angående omhändertagande för utredningsom för beslut om omhändertagande för samhäUsvård enligt 29 § BvL. Under angivnaförhållanden synes det befogat att möjlighet skall finnas att förordna offentligtbiträde även i ärenden rörande omhändertagande för utredning. Vadangår behovet av offentligt biträde när det gäller förebyggande åtgärder är dettill en början uppenbart att offentligt biträde inte behövs i ärenden rörandehjälpåtgärder. Inte heller är påkallat att offentligt biträde kan förordnas iärenden rörande förmaning eller varning. I fråga om meddelandet av föreskrifterrörande underårigs levnadsförhållanden är läget i viss mån ett annat. som kan riktas till den underårige, hans föräldrar eller annanfostrare kan röra ämnen som är av väsentlig betydelse för den enskilde. a. avse den underåriges sysselsättning, arbetsanställning, vistelseort,bostad och förfogande över arbetsförtjänst. Flera av de skäl som talar förmöjlighet till förordnande av offentligt biträde i ärenden rörandeomhändertagande för samhällsvård är i princip tillämpliga även på ärenden ommeddelande av föreskrifter. Av betydelse i sammanhanget är emellertid attföreskrifternas iakttagande inte kan genomdrivas genom vitesföreläggande ellerexekutiva åtgärder och att överträdelse inte är belagd med straff. Den endasanktion som finns är att underlåtenhet att följa föreskrift kan leda till attfråga tas upp om att meddela beslut rörande omhändertagande för samhällsvård.Mot denna bakgmnd torde det inte föreligga något mera påtagligt behov avoffentligt bUräde i dessa ärenden. Det synes vara tillräckUgt att biträde kanförordnas för den händelse beslut fattas angående omhändertagande församhällsvård. 1972: 132 70 Isammanhanget kan också nämnas att mera ingripande föreskrifter av ovan angiventyp sällan lär meddelas, just därför att det inte finns någon direkt möjlighetatt genomdriva föreskrifternas efterlevnad. Vad slutligen angår förordnande omövervakning framgår av bestämmelserna att övervakning inte i högre grad beskärden underåriges eller föräldrarnas handlingsfrihet. På grund härav kan behovav offentligt biträde inte heller anses föreUgga i sådant ärende. äger under vissa förutsättningar taunderårig i förvar. Det frihetsberövande, varom här kan bli fråga, är mycketkortvarigt. Anledning saknas därför att i dessa ärenden koppla in offentiigtbiträde. Fråga är vidare om offentligt biträde bör kunna förordnas i ärendensom rör tiUämpningen av bestämmelser rörande behandlingen av dem somomhändertagits för samhällsvård eller utredning. Svaret synes böra bli nekande.Från rättssäkerhetssynpunkt bör det vara tillräckligt alt möjlighet finns attförordna offentiigt biträde i det gmndläggande omhändertagandeärendet samt såsom utredningen föreslår i ärende rörande slutiigt upphörande avsamhällsvård. Vad särskilt angår de faU där polismyndighet håller underårig iförvar bör observeras, att kvarhåUningstiden inte kan överskrida två veckor.Med hänsyn härtill synes det inte finnas anledning att för dessa ärendenöverväga någon specialregel om offentiigt biträde. När det gäller ärenden rörande samhällsvårdensslutiiga upphörande och ärenden rörande utskrivning från ungdomsvårdsskolavarigenom samhällsvården upphör om inte annat förordnas i utskrivningsbeslutet,finns skäl både för och emot en möjlighet att förordna offentligt biträde.Vården skall i första hand upphöra, när ändamålet med densamma får ansesuppnått. Vid bedömning om detta är fallet spelar olika faktorer in, beroende pågmnden för omhändertagandet. Har den underårige omhändertagits på grund avsitt eget beteende, måste stor betydelse tillmätas hans psykiska tillstånd,hans uppförande och frågan om hans sinnesinriktningförändrats på ett positivt sätt. För belysningen av dessa frågor kan ettoffentligt biträde knappast göra någon insats. När granden för omhändertagandethar va-vit missförhållanden eller brister i hemmet, är i regel samhällsvårdensslutiiga upphörande beroende av om hemförhållandena väsentligt förbättrats. Enutredning måste då ske om olUca faktiska förhållanden. Det är möjligt att lägetibland kan vara sådant, att ett offentligt biträde skulle kunna bidra till enallsidig belysning av hemförhållandena. I fråga om upphörande av samhällsvårdsom meddelats enligt 31 § BvL aktualiseras behov av offentiigt bUräde för denhändelse barnavårdsnämnden vägrar att låta vården upphöra trots att den somfyllt begär det. En ytterligare omständighet av betydelse för bedömningenav behovet av institutet offentligt biträde i ärenden rörande samhällsvårdensslutliga upphörande är det förhållandet att man på denna väg kan skapa vissa 1972: 132 71 efterhandsgarantiermot omhändertaganden på alltför lösa gmnder. Beaktas bör att den myndighet somfattar omhändertagandebesluten är en nämnd som inte alltid förfogaröver önskvärd juridisk expertis. I en del fall torde berörda enskilda, trotsde upplysningar som de erhåller i ämnet, inte ha fullt klart för sig vilkavidsträckta befogenheter det allmänna får genom omhändertagandebeslutet och hurtidsobestämt omhändertagandet blir. Med hänsyn tiU nu angivna förhållandensynes övervägande skäl tala för att möjlighet bör finnas att förordnaoffentligt biträde i ärenden rörande samhällsvårds slutliga upphörande eller utskrivningfrån ungdomsvårdsskola. Enligt BvL kan beträffande den som omhändertagitsför samhällsvård enligt 29 § beslut meddelas om villkorligt upphörande avsamhällsvården, om så anses lämpligt. I samband därmed kan föreskriftermeddelas om den underåriges levnadsförhållanden och övervakning anordnas. Efterett beslut om att samhällsvården skaU villkorligt upphöra kan vården när somhelst åtempptas, om så erfordras för att uppnå dess syfte. Vid ett villkorligtupphörande av samhällsvården behöver inte läget vara sådant, att i det närmastefulla skäl föreligger att låta samhällsvården definitivt upphöra. Ett försökmed villkorligt upphörande kan vara lämpligt även i fall där samhällsvårdendittiUs inte gett tillfredsstäUande resultat men där större frihet i föreningmed möjlighet tUl återupptag-ning antas kunna ha en gynnsam verkan eller ansesböra beredas som en övergång till ett nära förestående upphörande avsamhällsvården. Från rättssäkerhetssynpunkt torde för nu ifrågavarande ärendenförordnande av offentligt biträde ej erfordras. Det synes tUlräckligt att biträdekunnat förordnas i det grandläggande omhändertagandeärendet och kan utses iärende rörande slutligt upphörande av samhällsvården. Yrkar någon i första handslutligt och i andra hand villkorligt upphörande av samhällsvården, kanoffentligt biträde förordnas. Även om biträdet är förordnat med tanke påfrågan om samhällsvårdens slutliga upphörande, lär något hinder inte möta motatt biträdet argumenterar även beträffande andrahandsyrkandet. Beträffande fosterbarnsvård m. m. tUldrar sigföreskrifterna enligt vilka föräldrar eller annan vårdnadshavare kan föbjudasatt ta barn från fosterhem särskUt intresse. Ett förbud hade tidigarelångtgående verkningar därigenom att handräckning eller domsverkstäUighet förbarnets utlämnande hindrades så länge förbudet gällde. Efter tillkomsten av 21kap. FB har emellertid förbud enligt BvL fått begränsad betydelse, därför attsådant förbud nu inte längre utgör hinder att bamet skiljs från fosterhemmet pågrund av beslut enligt de nya bestämmelserna i . Ett förbud enligt BvL tordenumera ha sui största betydelse däri att det utgör ett stöd förfosterföräldrar, som egentligen inte viU lämna ifrån sig barnet men som tvekarom de verkligen bör motsätta sig föräldrarnas eller arman vårdnadshavaresönskan att få barnet överlämnat 1967: 138 s. 50). På gmnd av den begränsade betydelse som förbudet i BvLsålunda numera har torde det inte finnas anledning att överväga möjlighet tUloffentligt biträde för dessa ärenden. Inte heller övriga ärenden omfosterbarnsvård torde vara av den art att det föreligger något sådant behov. Återstående ärenden enligt BvL ochföljdförfattningarna till denna lag är inte heller av den natur att det kananses behövligt att däri förordna offentiigt biträde åt part. Utredningen föreslår således att möjlighet tillförordnande av offentligt biträde införs i ärenden rörande omhändertagande församhällsvård eller utredning samt i ärenden rörande samhällsvårds slutligaupphörande eller rörande utskrivning från ungdomsvårdsskola. Fråga är nu påvilket stadium av dessa ärenden biträde bör kunna förordnas. Samtiigaifrågavarande ärenden behandlas i första instans av medundantag av ärendena rörande utskrivning från ungdomsvårdsskola, vilka i förstahand avgörs av skolans styrelse. Ärenden angående omhändertagande församhällsvård enligt 29 § BvL eller rörande omhändertagande för utredning skallav barnavårdsnämnden underställas länsrättens prövning, om inte skriftiigtsamtycke till verkställighet lämnas. Övriga hithörande ärenden kan genombesvär dras under länsrättens prövning. Länsrättens beslut i ärendena kan överklagashos kammarrätten och kammarrättens beslut hos regeringsrätten. Vissa skäl talarför att offentligt biträde bör kunna förordnas redan under förfarandet hos barnavårdsnämndenoch styrelsen för ungdomsvårdsskolan. Det kan nämligen vara en fördel attbiträdet medverkar redan då den grundläggande utredningen och bedömningen görsoch kan bistå den enskilde parten redan då. A andra sidan finns detomständigheter som gör att man starkt kan ifrågasätta lämpligheten av att iärende hos eller styrelse för ungdomsvårdsskola särskild personutses för att tillvarata den enskildes rätt.