prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — 1 och med befolkningsuttunningen iglesbygderna har emellertid underiaget för ohka utbUdningsenheter därförsämrats. Minskningen av elevunderlaget har i viss utsträckning kunnat mötasmed organisatoriska förändringar så att bortfahet av utbildningsenheter harkunnat håUas nere. Att åstadkomma största möjliga rättvisa mellan olikalandsdelar i fråga om utbUdningens standard är ett viktigt mål förutbildningspoUti-ken. rUcsdag fattade beslut omförsöksverksamhet med nioårig enhetsskola. Mot slutet av försöksperioden, dvs.vid utgången av /62 hade så många av landets kommuner övergått tihförsöksverksamhet med nioårig enhetsskola, att de folkmängdsmässigt motsvarade53 % av landets invånarantal. Den obligatoriska, nioåriga grundskolanfastställdes av riksdag (prop. 1962:54,SäU 1962:1, rskr 1962:328).Gmndskolan ersatte folkskolan, realskolan och flickskolan. Frånlokaliseringssynpunkt innebar genomförande att ett mycket störreantal orter än de som tidigare hade realskola har fått högstadium.Bam från glesbygd kan således numera i stor utsträckning erbjudas grundutbildningsmöjlighetersom är likvärdiga dem som barn från tätorter har haft . högstadium finns isamtliga kommunblock. har på uppdrag av Kungl. Maj:tinkommit med förslag till åtgärder för att upprätthålla undervisningen vid småhögstadier. De små högstadierna är koncentrerade till norrlandslänen och tihKopparbergs och . Antalet små enheter kommer enligtskolöverstyrelsens beräkningar att öka väsenthgt . Problem förde små högstadierna är framför allt elevernas valmöjligheter och rekryteringenav behöriga lärare. a. att samläsning mehanklasser tillhörande olika årskurser skah tihämpas genereht. För att underlättasamläsning mellan klasser som tUlhör olika årskurser bör jämknmgar i timplanenså långt möjligt genomföras. Vidare anser överstyrelsen att inbesparingar pådet statliga driftbidraget generellt bör få användas på det för den aktuellaskolenheten mest rationeha sättet. Lärartjänster bör få ledigförklaras i trealternativt två ämnen och företräde få ges åt sökande med behörighet i treämnen. Överstyrelsen föreslår också att lärare skah äga rätt att åtnjuta tjänstledighet från motsvarandestatligt reglerad, ordinarie eller extra ordinarie lärartjänst i annan kommunför att tjänstgöra vid en mindre enhet så länge den består och har tillräckligtunderiag för tjänsten. Även glesbygdsutredningen har isitt betänkande (Ds In 1972:1) UtbUdning i glesbygder behandlathögstadiesektorn. En sammanfattande redogörelse för betänkandets huvuddraglämnas i det följande i avsnitt 12.2. Både ochglesbygdsutredningens förslag har remissbe-handlats och beredning av ärendenapågår f. n. i . Det statliga bidraget tUlgrundskolan har ökat från , /67 tih 3,1miljarder kr., /71. Utbyggnaden av det nya gymnasietoch senare hälft har gynnat främst . Dettagäller särskilt i fråga om . En orsak till detta är att grundskolanhar genomförts tidigare i än i övriga delar av landet. Gymnasieskolan ersatte den I juli1971 , gymnasiet och yrkesskolan. Vid införandet av gymnasieskolanhar man sökt begränsa de ur lokaliseringssynpunkt negativa verkningarna avsamordningen av gymnasium, fackskola och yrkesskola. Den sistnämnda skolformenhar av tradition haft stor spridning. Hänsyn har tagits tih detta ochyrkesutbildning äger f. n. rum på ett stort antal orter utanförgymnasieskolorterna. Fr. o. m. /70 bedrivspå tre orter försöksverksamhet med särskUd gymnasial undervisning i glesbygder.Korrespondensgymnasium finns f. n. på fem orter. Det ahmänna studiesociala stödethar möjliggjort för allt fler ungdomar att genomgå gymnasial utbUdning.Inackorderingstillägget inom det studiesociala systemet har positiv verkan förungdomar från glesbygdsområdena. Genom beslut gavKungl. Maj:t i uppdrag att vid den fortsatta planeringen avgymnasieskolan pröva vissa särskilda planeringsfrågor. Med skrivelse den 7 juni1972 har redovisat en första etapp av utredningsarbetet.Överstyrelsen konstaterar att elevunderlaget för en gymnasieskola som skallkunna erbjuda ett någoriunda tUlfredsstäUande urval av såväl två- som tre- ochfyraåriga hnjer måste utgöra minst 400-500 16-åringar. Är underiaget mindre kanden lokalmässiga och pedagogiska integrationen försvåras eller rentavomöjliggöras. F.n. finns det 16 gymnasieregioneri landet där antalet 16-åringar understiger 400. beräknar attmotsvarande siffra skah vara 21. Medelstorleken av elevunderlaget idessa regioner beräknas sjunka från 388 tih 28716-åringar. Enligt aktualiserar denna utveckling frågan hurdessa gymnasieorters fortbestånd skall kunna tryggas. måste hänsyntas tih att det finns orter som kan diskuteras som gymnasieorter i nyagymnasieregioner med samma elevunderlag som de nämnda svagaste av nuvarandegymnasieregioner. Antalet gymnasieregioner av detta slag är har i sittutredningsarbete studerat olika organisationsmodeller av gymnasieskolan frånsåväl ekonomisk som pedagogisk synpunkt. Överstyrelsen har därvid funnit attden fortsatta planeringen bör inriktas på en särskUd organisation avgymnasieskolan i sådana gymnasieregioner där elevunderlaget understiger 40016-åringar. Organisationen skall kunna erbjuda ett relativt allsidigt urvalstudievägar. Detta skall kunna genomföras inom rimliga ekonomiska ramar genomatt olika förenklingar av nu gällande studieorganisation görs och genom att samläsningav ämnen över linjegränserna ökar. föreslår att enförsöksverksamhet med en dylik organisation av gymnasieskolan startas på ettantal orter i landet. Sedan erfarenheter har vunnits av försöksverksamheten kanden slutliga utformningen göras av gymnasieskolorganisationen i regioner därelevunderlaget är litet eller där en fördelning på flera orter i regionen ärmotiverad. De statliga utgifterna förgymnasiala skolor har fr. o. m. /67 t. o. m. 1970/71 ökat med300 milj. kr. tih I 050 milj. kr. lärarutbUdningsreform(prop. 1967:4, SU 1967:51, rskr 1967:143) medförde viss förändring avlärarutbUdningsorganisationen. Två större lärarhögskolor inrättades i ochLinköping. De dåvarande seminarierna i , , , ,, , , och omvandlades tUl lärarhögskolorför enbart klassläramtbildning. Reformen innebar en betydligt merdecentraliserad läramtbUdning än vad som ursprungligen hade föreslagits. FörskohärarutbUdningen har under desenaste åren genomgått in kraftig expansion. Utbildningen har därvid sprittstUl nya orter, bl. a. , och . Enligt nuvarandeplanering för fortsatt utbyggnad av förskollärarutbUdningen kommerförskoUärarlinje att inrättas vid i fr. o. /74 och vid i fr. o. m. budgetåret1975/76. Högre utbildning och forskning Utbyggnaden av den högreutbildningen ägde huvudsakligen rum på de äldreuniversitets- och högskoleorterna. har utbyggnadentill stor del ägt rum genom att utbildningsenheter har kommit till stånd påandra orter. Sålunda har en rad högre utbUdningsanstalter föriagts till framförallt Norriand. Uppbyggnaden av startade under 1950-talet.Universitetet inrättades och har humanistisk, samhällsvetenskaplig,medicinsk, odontologisk och matematisk-naturvetenskaplig fakultet. Socialhögskolani tUlkom , med såväl klass- som ämnesläramtbUdningår 1967. Universitetsfilialer med utbildninginom filosofisk fakultet inrättades är 1967 i , , ochLinköping. nu tillsammans med enheterna för medicinsk och tekniskutbUdning och forskning en självständig enhet - högskolan i . beslut om högreteknisk utbildning och forskning i och om en bibliotekshögskola i också uttyck förde regionalpolitiska frågornas ökade betydelse. I har inrättatssocialhögskola och gymnastik- och idrottshögskola. Är startadeytterligare en socialhögskola förlagd till . startadeförsöksverksamhet med utbildning som kombinerar universitetsstudier inom vissaämnesområden med yrkesinriktade kurser vid gymnasieskola. VarjeutbUdningskombination omfattar tre eller fyra terminer. finnsdenna s. k. kombinationsutbildning på 15 orter. Ett av huvudproblemen årsutbildningsutredning (U 68) utgör den eftergymnasiala utbUdningenslokalisering. U 68 har redan presenterat en rad orter utanförstorstadsområdena, som man anser bör komma i fråga vid fortsatt utbyggnad avden eftergymnasiala utbildningen. Som en följd av förslag från U 68 harinletts försök med systematiserad decentraliserad universitetsutbildning på treorter i , nämligen , och . Inom ramen fördenna försöksverksamhet är det möjligt för de studerande att på samma ortbedriva studier inom första och andra avdelningen av vissa utbildnings-hnjervid fUosofisk fakultet. U 68 väntas lägga fram sina förslag under innevarandebudgetår. De senaste årensvuxenutbUdningsreformer har i första hand syftat till att underlätta förpersoner med kort och bristfällig skolgång att höja sin bUdningsnivå. Vuxenutbildningen har numera nåttbetydande omfattning. Antalet deltagare i studiecirkelverksamheten /71 till ca 1,7 milj. Inom den kommunala och stathgavuxenutbildningen studerade /72 över 150 000 elever. Över 100 000elever genomgick arbetsmarknadsutbhdning och närmare 11 000 löntagarorganisationernascentrala kursverksamhet. Det totala antalet deltagare iden samhällsstöd-davuxenutbildningen uppgick således till närmare 2 milj. Vid slutet av /72anordnades vuxenutbUdning i 335 av landets 464 kommuner. Trots de omfattande satsningarna påvuxenutbildningen har det visat sig svårt att nå dem som har den mestbristfälliga utbUdningen. med vuxenutbildning(FÖVUX) har tUl uppgift att utreda hur de vuxna lättast skall kunna nås, som avsociala, psykologiska och geografiska skäl nu inte deltar i vuxenutbUdning. En annan viktig fråga för devuxenstuderande är studiefinansieringen. Denna fråga utreds f. n. av kommitténför studiestöd åt vuxna (SVUX). Av stor betydelse när det gäUer attnå vuxenstuderande i glesbygder är även radio och TV. Inom detta område harantalet vuxenutbUdningspro- gram producerade av kommittén för TV och radio iutbUdningen ökat väsentligt . Kultumtgifterna utgör en liten delav de totala statliga driftutgifterna. har dock statensutgifter för kulturändamål ökat både absolut och relativt sett. svaradekommunerna för , staten för och landstingen för av de offentligadriftutgifterna för kultur. Kommunerna är huvudmän förfolkbiblioteken och som regel även för musikskolorna. De har i allt störreutsträckning fått det ekonomiska ansvaret för teater-, konsert-, musei- ochutställningsverksamhet. Därvid stöder de alltmer publikrekryterande ochuppsökande verksamhet. Den verksamhet som organisatorisktoch ekonomiskt bygger på regionala enheter har förhållandevis blygsamomfattning. Länsbiblioteken har haft en regional funktion, bl.a. genom vandringsbiblioteksverksamhet och intemrban utlåning, medanlänsmuseerna i viktiga delar av sin verksamhet har varit främst lokaltförankrade. har emellertid en viss ökning avden regionala verksamheten ägt rum. Här kan nämnas tillkomsten av den statligaregionmusikorganisationen, etableringen av Norrbottensteatern, regionteatern iVästernorrlands län och landsortbaserade ensembler. Dessutomfinns ett ökat intresse för regional verksamhet inom vissa länsmuseer,stadsteatrar och yrkesorkestrar. Staten svarar för centrala organinom arkiv- och museiområdena, kulturminnesvården samt för producerande ochdistribuerande institutioner med uppgift att bl. a. stödja kulturaktiviteterpå olika håh i landet. Staten svarar även för den yrkesinriktade utbildningeninom kultursektorn samt för bidragsgivning till lokal och regional verksamhet.Statsbidragen utgår främst till vissa kommunala eller kommunalt anknutnainstitutioner inom biblioteks-, teater- och musikområdena. Bidrag utgår vidaretill olika organisationer, bl. a. inom folkbildningen och till ickeinstitutionellverksamhet. Ersättningar utgår också i olika former tih kulturarbetarna. Inrättandet av teater- och musikrådetoch styrelsen för dialekt- och ortnamnsarkiven samt svenskt visarkiv är exempelpå hur statsmakterna sökt skapa mera övergripande organ. ,Rikskonserter och Riksutställningar har på sina områden verkat för ett utvidgatsamarbete såväl lokalt som regionalt. Frågan om den långsiktigainriktningen av de statliga åtgärderna på kulturområdet utreds av ,vars huvudbetänkande väntas . behandlar bl.a.kulturpohtikens mål, den regionala och lokala kulturorganisationen på olika ändamål. 6.3.6 och reningsanläggningar inomindustrin Utbyggnaden av kommunalaavloppsreningsverk har alltmer uitensifierats till följd avskärpt lagstiftning och höjda statsbidrag. Avloppsvatten från ca 6 milj.tätortsbor renas f. n. i drygt I 500 reningsverk. AUt fler reningsverk byggs nuockså för kemisk rening, det s. k. tredje steget. Ca 150 sådana reningsverkfinns nu utbyggda och ca 200 är under byggnad eller projektering.Ansträngningama att få tiU stånd ytterligare renmgsverk måste fortsättaeftersom en del avloppsvatten fortfarande går ut i vattendragen helt orenat.Senast år 1975 bör alla svenska tätorter ha en tillfredsställandeavloppsrening. Utbyggnaden av reningsverk måstekompletteras med åtgärder för att sanera förorenade vattenområden. Sedan år1969 har restaurering av ett 25-tal sjöar och vattendrag påböqats och tilldetta har statsbidrag med ca 4 mUj. Särskilda statsbidrag med 25 %utgår till den äldre industrin för attgöra det möjligt att snabbt bygga ut erforderliga reningsanordningar. Bidragenberäknas resultera i mUjövårdsinvesteringar inom dessaindustrier i storleksordningen 1 mUjard kr. Avskrivningsmöjligheterna förmUjövårdsanordningar inom industrin har vidare förbättrats. Med stöd bl. a. avde ekonomiska stimulansåtgärderna och tih följd av miljöskyddslagstiftningenskrav görs nu betydande satsningar när det gäller vatten- och luftvårdandeåtgärder inom industrin. beslutades, somen sysselsättningsstimulerande åtgärd, att statsbidragen till kommunalaavloppsreningsverk och tiU vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrinskulle höjas till högst den I november 1971-den 30 juni 1972.Förhöjda bidrag tiU kommuner och industrier har beviljats medtotah 760 milj. kr. För genomförandet av samhälletsbostadspolitik är ansvaret fördelat mellan stat och kommun. Statsmakterna angerde allmänna rikthnjerna för bostadsbyggandet, bl.a. bostadsbyggandets totalaomfattning,och svarar i huvudsak för de ekonomiska insatserna i form av lån ochbidrag. Kommunema svarar bl. a. för att bebyggelseplaner upprättas samt för attdet erforderiiga bostadsbyggandet kommer tih stånd. Statsmakternas riktlinjer förbostadsbyggandets regionala fördelning har präglatsav angelägenheten av att tUlgodose behovet av byggande i storstadsområdena,där bristen på bostäder har varit starkt framträdande, samt iorter med expansivt näringsliv. Också betydelsen av att den regionalafördelningen sker med beaktande av de näringspohtiska betingelserna ochsamhällets lokalise- ringspolitiska mål har understrukits. 1972:1, bil.13, framhöll departementschefen att den regionalpolitiskautvecklingsplaneringen hör tUl de faktorer som skall beaktas vid den bedömningav bostadsbyggnadsbehovet som skall ligga till grund för beslut om fördelningav bostadsbyggandet. Vidare erinrades om att Kungl. Maj:t i enlighet med lagen(1971: 1204) om byggnadstillstånd har möjligheter att styra bostadsbyggandetutan statliga lån regionalt. Enligt lag om kommunalaåtgärder till bostadsförsörjningens främjande och bestämmelser som harutfärdats med stöd av lagen skall flertalet kommuner upprätta kommunalabostadsbyggnadsprogram. Programmen skall upprättas och avse denärmaste fem åren. Syftet med dem är att bostadsbyggandet skall kunnaförberedas och genomföras på ett ändamålsenligt sätt. 1 programmet skall kommunenklarlägga behovet av bostadsbyggande och det byggande sommed hänsyn till kommunens resurser och betingelser i övrigt är möjligt attgenomföra. Även inriktningen av bostadsbyggandet på hustyper, lägenhetstyperoch upplåtelseformer skall anges. Bostadsbyggnadsprogrammet utgör därigenomett kommunalt handlingsprogram på bostadsområdet. Programmen skall redovisasthl länsbostadsnämnderna, vUka har att informera andra berörda länsmyndigheterom programmen. Läns-bostadsnämndema skall inhämta länsstyrelsernas yttrandenöver bostadsbyggnadsprogrammen och därefter med eget yttrande överlämna dessatill . Med ledning av bl. a. de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen föreslår i sin årligaanslagsframställning tUl Kungl. På gmndval härav framlägger Kungl. Maj:t i samband medanslagsäskandena tih förslag till bostadsbyggnadsplan. Bostadsbyggnadsplanen har enligtbeslut av riksdag ett fem-årigt perspektiv. Planen innehåller förvarje år ett garanterat program för det statsbelånade bostadsbyggandet. Förvart och ett av upptar planen dessutom ett beräknat byggandeutan statliga lån. Maj:t riksdagensbemyndigande att ta i anspråk en projektreserv som avser både det statsbelånadeoch det inte statligt belånade byggandet. För det tredje året fastställs enprojektreserv som avser endast det statsbelånade byggandet. Bostadsbyggnadsplanen omfattar förde två första åren hela landet, medan den för de tre senare åren i principavser endast orter med klart expansivt näringsliv och långsiktigt positiv befolkningsutveckhng,i vUka behov av ett kontinuerligt byggande föreligger. Kravet att behov avkontinuerligt byggande av viss omfattning skall föreligga leder till attmindre orter som i och för sig är expansiva utesluts från den långsiktigafördelningen. Beträffande planperiodens tredje år är dock delar av det garanteradeprogrammet och projektreserven avsedda att tiUgodose behoven av ett treårigtplaneringsperspektiv även i orter som inte är klart expansiva men där behovetav ramtUldelning är klart dokumenterat genom konkreta Det garanterade programmet skallnågot understiga den nivå på bostadsbyggandet som anses möjlig att uppnå medhänsyn till den aktuella konjunkturbedömningen. Projektreserven bör vara såstor att den ger utrymme för att öka bostadsbyggandet upp till nämnda nivåmen också därutöver, om konjunktumtvecklingen blir svagare än som antogs närplanen förelades . harbostadsbyggnadsplanen i planperioden omfattat 87 000statsbelånade lägenheter - med en yta som motsvarar genomsnittsytan för delägenheter som fick preliminärt beslut om bostadslån -samt 8 000 lägenheter utan statliga lån och en förde båda ramarna gemensamprojektreserv om 10 000 lägenheter. Fördelningen av bostadsbyggnadsramarna på kommuner och län iplanperioden fördelar , efter samråd med ,låneramarna på orter och regioner med klart expansivt näringsliv ochlångsiktigt positiv befolkningsutveckhng. För det tredje året i planperiodenfördelar också projektreserven på sådana orter och regioner.Vidare får fördela den del av dengaranterade låneramen, vUken avser orter som inte är klart expansiva men därbehovet av ramtilldelning är klart dokumenterat genom konkreta projekt. Den delav projektreserven som står till förfogande för sådana orter får fördelas avbostadsstyrelsen i den omfattning som Kungl. Vid fördelningen av låneramarna år1972 hänfördes till de expansiva områdena de tre storstadsområdena samtföljande 45 kommunblock. iplanperioden fördelar efter samråd med arbetsmarknadsstyrelsenlåneramarna på län och de tre storstadsområdena. Fördelningen avser den del avlåneramarna som inte har fördelats direkt på kommuner ochstorstadsområden. fördelar också ramen förbostadsbyggandet utan statliga lån på län och storstadsområden. planerar vidare isamråd med fördelningen av den för de båda ramarnagemensamma projektreserven i planperioden. De ramar som tUldelas länenfördelas sedan av länsstyrelserna på kommunblock och kommuner som inte ingår isädana block. 1 de tre storstadsområdena fördelar dock de kommunalasamarbetsorganen ramarna i området. fattar sittfördelningsbeslut skall länsbostadsnämnden beträffande det statligt belånadebostadsbyggandet inkomma med förslag till fördelning inom län resp.storstadsområden. Om i sitt beslut i fördelningsfrågan går emotden mening som har uttalats av eller länsbostadsnämnden, skalllänsstyrelsen genast underrätta om beslutet. Styrelsen fårdärefter påkalla att Kungl. Maj:t omprövar beslutet. Bostadsbyggandets omfattning och geografiska fördelning harbostadsbyggandets omfattning ökat kraftigt. Mätt i antalet inflyttningsfärdigalägenheter har den åriiga nivån stigit från omkring 95 000 lägenheter tihinemot 110 1970. Geografiskt har byggande till avsevärd delkoncentrerats till de tre storstadsområdena. I tabell 6:5 visas antaletinflyttningsfärdiga lägenheter i genomsnitt för varje tvåårsperiod under åren19661971 fördelade på län och storstadsområden. Av tabellen framgår attstorstadsområdenas andel av byggandet har ökat från i genomsnitt föråren 1966-1967 till i genomsnitt . Mätt i antaletlägenheter har produktionen i dessa områden stigit från något över 32 000lägenheter tUl drygt 42 000. Även ,, , , , och harökat sina andelar av byggandet till 1970-1971. Regionala skillnader i byggnadskostnader Variationer i byggnadskostnadernamellan skilda regioner kommer till uttryck i bostadsstyrelsensortskoefficienter. Dessa har till uppgift att anpassa bostadslånemyndigheternaslånevärden (låneunderlag och pantvärde) till byggkostnadsskillnader mellanolika regioner och orter. Koefficienten 1,00 avser medelnivån förbyggnadskostnader i ett område som består av , ,och . Ortskoefficientema är lägst i ,och större delen av ,0,96,och högst i vissa delar avNorrbottens län där ortskoefficienten i många kommuner är 1,20. Tabell 6:5 Inflyttningsfärdiga lägenheter råden dar byggnadskostnaderna är högst och där de är lägstuppgår således till . Ortskoefficienterna i landet framgår av figur 6:6. TiU SkUlnaderna i byggkostnadermellan olika regioner och orter kommer skUlnadema i kostnader för marken ochdess exploatering. Mark- och exploateringskostnaderna är genomgående högre istörre tätorter an i mindre orter. Störst är de i Stockholms- ochGöteborgsområdena. Regionala skillnader i hyresnivån Inom hargjorts en undersökning som belyser hyresutvecklingen i statligt belånadeflerfamiljshus uppförda _1968 av enskUda byggherrar. Materialethar uppdelats på dels de tre storstadsområdena, dels sex. LänsregionI omfattar länen i östra exklusive , länsregion 11Smålandslänen samt och , länsregion 111 ochSkånelänen exklusive , länsregion länen i exklusive ,länsregion V länen i norra och länsregion . Undersökningen rörandehyresskUlnaderna ger ungefär samma bild som produktionskostnadsskiUnaderna.Hyresnivån ligger genomgående högst i , ochNorrland. Figur 6:6 ortskoefficienter. hyrorna finns i och samt i Stormalmö.Skillnaderna mellan och varierar för olika årmellan 10 och . 1 figur 6:7 visas medelhyran(kallhyrorna) i kr. per m bostadslägenhetsyta i nyproduktionen efterfärdigställandeår för samt länsregionerna 11, III, V och VI. Hyresutvecklingen i Storgöteborgligger närmast hyresnivån för . För ligger hyresnivån,med undantag , något under nivån för länsregion 111. Länsregio-nema 1och IV har en nivå som nära ansluter tilllänsregion . Figur6:7 Medelhyra i kr. per m bostadslägenhetsyta vid inflyttningen i nyproduceradelägenheter efter färdigställandeår Medelhyrakr/m' 85 LänsregionVI Länsregion V Länsregion 11 1959 1960 1961 1962 1963 196i 1965 1966 1967 1968 Regionala skillnader i utrustnings- och utrymmesstandard I figur 6:8 belyses lägenheternasutrustningsstandard i länen enhgt folk- och bostadsräkningarna åren 1965 och1970. Som mått på utrustningsstandarden har därvid valts förekomsten avcentralvärme i lägenheterna. Figuren visar hur stor andel av det totalaantalet lägenheter som saknar centralvärme. Som framgår av figuren har enförbättring av lägenheternas utrustningsstandard ägt rum i samtliga län mellanåren 1965 och 1970. För , och , som hadedet största inslaget av lägenheter med låg kvalitet, har andelen lägenheterutan centralvärme mellan nämnda år minskat från till . Figur6:8 Andel lägenheter utan centralvärme W E CF.T R M N D,0 « W,Y (iT.X |e,f,r C,M,N,P Utrymmesstandarden i länen belysesi figur 6:9, som visar trångbodda hushåll i % av samtliga hushåll. Medtrångboddhet avses därvid när antalet boende i lägenheten överstiger två perbostadsrum, kök och ett rum oräknade. Även i fråga om utrymmesstandard har enförbättring skett i samtliga län .