prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag anserdärför i likhet med utredningen att det är tillräckligt ur rättssäkerhetssynpunktatt offentiigt biträde kan förordnas när ärendet bUr föremål för sådanprövning. Den omständigheten att beslutet redan verkstäUts när frågan prövasbör enligt min mening inte i och för sig utesluta att offentligt biträde skaUkuima förordnas. I fråga om verkställighetsärenden finns det somutredningen anfört i allmänhet inte något starkare behov av att kunna förordnaoffentiigt biträde. Rättssäkerhetssynpunktema är i tillräcklig gradtiUgodosedda genom att offentUgt biträde eUer offentlig försvarare kanförordnas i det Särskilda svårigheter kan emeUertid uppslå i verkställighetsärendet omutlänningen framför påstående om risk för politisk förföljelse. I sådanasituationer skall ärendet underställas . Utredningen föreslår att offentligtbilräde skall kunna förordnas i dessa ärenden. 1 likhel med remissinstansernaansluter jag mig till vad utredningen föreslagil även i denna del. Bestämmelserna i om förvar innebär attutlänning kan omhändertas för att säkerställa ett beslul om avlägsnande. Detär givet att etl sådant omhändertagande bör omges med kraftigarätlssäkerhetsgarantier. Sådana finns i UtlL i det alt Kungl. Maj:t i nästanalla fall måste ge sitt godkännande tUl åtgärden om den skall bestå mer än enmånad. I aUmänhet kan vidare enligt vad jag anfört i det föregående offentligtbiträde förordnas åt utlänningen i det huvudärende som förvarstagandet avser.De begränsningar som jag förordat i möjlighetema till offentiigt biträde vidawisning och verkställighet innebär emellertid att offentligt biträde inteskulle kunna förordnas vid förvarstagande som avser att trygga verkställighetav awisning, så länge frågan härom handläggs av polismyndighet, ellerverksläUighet av avlägsnandebeslut i annat fall än då fråga härom underställtsden centrala utiänningsmyndigheten på gmnd av risk för politisk förföljelse.Utredningen har föreslagit alt offentiigt biträde skall kunna förordnas iärende om utiännings hållande i förvar längre lid än en månad. Underremissbehandlingen har LO anfört att offentligt biträde bör kunna förordnas såsnart elt förvars-hållande överskrider eller kan beräknas överskrida en vecka.Jag delar LO;s uppfattning att förvarstagandet är av så ingripande natur altdet bör finnas möjlighet att förordna om offentligt biträde redan närför-varstagandei varat än en månad. Jag förordar att offentligtbiträde i förvarsärenden skall kunna utses så snart förvarstiden överstiger envecka. Utredningens förslag alt offentligt biträde skallkunna förordnas i alla ärenden inför är motiverat av nämndenskaraktär som organ för utiänningars rättsskydd. Jag delar utredningens uppfattningatt en generell möjlighet bör finnas att förordna offentiigt bilräde i ärendeninför nänmden. I vissa ärenden om uppehåUstUlstånd kan tillståndetbegränsas geografiskt. Utredningen har inte ansett det nödvändigt att beaktadessa fall vid utformnmgen av tUlämpnmgsområdet för offentiigt biträdeeftersom sådana lokala begränsnmgar inte förekommer i praktiken. I några fallpå senare tid har emellertid Kungl. Maj;t förordnat om inskränkning iutlännings rörelsefrihet i landet. har ifrågasatt om inte offentligtbiträde borde kunna förordnas i sådana fall. Inskränkningar av i frågavarandeslag kan även enligt 9 § UtlL beslutas i ärende om uppehåUstiUstånd. Jag anseratt offentligt biträde bör kunna förordnas även i nu nämnda fall. 1972: 132 180 I detta sammanhang kan också finnas anledningberöra den befogenhet som enligt UtiL tillkommer Kungl. Maj;t att återbrytabeslut om avlägsnande och i samband härmed meddela de föreskrifter som kan varapåkaUade. Ett sådant återbrytande av tidigare beslut är närmast att jämställamed resning eller annat extraordinärt rättsmedel. Någon möjlighet att förordnaoffentlig försvarare i exempelvis ärende om res-nmg i brottmål finns inte.Däremot kan allmän rättshjälp komma ifråga. På grund av det anförda saknasenligt min mening anledning atl införa möjlighet lill offentligt bUräde i denu åsyftade fallen. Utredningen föreslår vidare att offentligt biträdeskall kunna förordnas i ärenden om hemsändning av utlänning enligt vissabestämmelser som meddelats av Kungl. Maj:t med stöd av 71 § UtlL. Häremot harremissinstanserna inte riktat någon kritik. Även jag ansluter mig till vadutredningen föreslagit. 4.1.7Verkställighet av straff utomlands Det internationella arbetet påkriminalvårdslagstiftningens område har det resulterat iökade möjligheter att låta verkställa domar i annat land än det dömande. Försvenskt vidkommande finns bestämmelser härom dels i nordiskaverkställighetslagen som utredningen behandlat, dels i lagen (1972; 260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Sistnämndalag har tillkommit efter det att utredningen avgett sitt betänkande. Enligt nordiska verkställighetslagen kan efter vissprövning svenska domar bli föremål för verkställighet i annat nordiskt land ochdom som meddelats i sådant land verkställas i . När det gäller fängelsedomarbeslutar i första hand krUninalvårdsstyrelsen. Mot kriminalvårdsstyrelsensbeslut, som om annat ej förordnas går i omedelbar verkställighet, äger dendömde föra talan hos allmän förvaltningsdomstol. Redan nu finns vissa möjligheter att ge den dömdebiträde genom det allmännas försorg. Bestämmelserna i om offentUg försvararehar nämUgen motsvarande tillämpning när det gäller förberedande och utförandeav den dömdes talan mot beslut. Offentlig försvararekan däremot inte förordnas så länge ärendet prövas i kriminalvårdsstyrelsen.Dessutom förutsätter förordnande att den dömde är berövad friheten här i rikettUl följd av domen. Offentlig försvarare kan förordnas såväl i de fallverkställighet av svensk dom skall ske i annat nordiskt land som i de fallfråga är om verkställighet i av dom som ådömts i sådant land. Utredningens förslag innebär att de gäUandereglerna om offentiig försvarare i nordiska verkstäUighetslagen ersätts avregler om offentiigt bitr"äde. Sådant biträde skall enligt utredningensförslag kunna förord- !ighet i annal nordiskl land av här i riket meddelad fängelsedom ochfräga sålunda är om den dömdes avlägsnande ur riket. Med den föreslagnabestämmelsen kommer biträdesmöjligheten atl utvidgas tUl prövningen ikriminalvårdsstyrelsen och gälla även sådana situationer i vilka den dömde inteär berövad friheten till följd av domen. Förslaget innehåller emellertid ingenmotsvarighet till nu gällande regler om möjlighet tUl offentiig försvarare närfråga om verkställighet i av dom från annat nordiskt land skallprövas. Utredningens förslag har allmänt accepterats av remissinstanserna. Eftersomfrågor om verkställighet skall prövas i administrativ ordning finner jag ilikhet med utredningen övervägande skäl tala för att nuvarande regler omoffentlig försvarare bör utbytas mot regler om offentligt biträde. Möjlighetenalt förordna offentligt biträde bör scm utredningen föreslagit begränsas tillde fall när fråga ar om verkställighet i annat nordiskl land av dom sommeddelats i . Den av utredningen föreslagna begränsningen tillfängelsedomar överensslämmer med nuvarande regler och svarar väl mot deprinciper som varit vägledande när det gäller offentligt biträde på andraområden. Det står också mest i överensstämmelse med den på andra områden föreslagnaordningen alt möjligheten lill offentUgt biträde föreligger oberoende av om dendömde är berövad friheten till följd av domen eller ej. Rättssäkerhetsskällalar för att offentligt biträde bör kunna förordnas redan för prövningen ikriminalvårdsstyrelsen. Jag ansluter mig sålunda helt lill utredningens förslagom offentiigt biträde enligt den nordiska verkställighetslagen. Även enligt lagen (1972: 260) om inlernationelltsamarbele rörande verksläUighet av brottmålsdom kan ifrågakomma såväl verkställigheti av utländsk dom som verkställighet utomlands av svensk dom.Verkställighet i av utiändsk dom skall i princip föregås av elldomstolsförfarande, där offentiig försvarare kan förordnas. Sådana fall börsålunda hållas utanför tillämpningsområdet för offentligt bUräde. Fråga omverkställighet i främmande stat av svensk dom prövas av kriminalvårdsstyrelsen.I enskilda fall som inte omfattas av överenskommelse med främmande stat kanKungl. Maj:t förordna om överflyttning av verkställighet från . Är dendömde berövad friheten här i landet för verkställighet av den ådömda påföljdendå fråga uppkommer att förordna om verkställighet utomlands, kan bUrädeförordnas för honom pä det allmännas bekostnad. Jag förordar att ifrågavarande besfämmelser ombiträde även i lagen om internationellt samarbele rörande verkställighet avbrotlmålsdom ersätts av en möjlighet att förordna offentligt bhräde. I enlighetmed vad jag förordat beträffande den nordiska verkställighetslagen, börmöjligheten alt förordna bilräde avse de fall i vilka det är fråga omfrihetsberövande påföljder. Möjligheten att förordna offentiigt biträde 1972: 132 182 börinte heller när det gäller detta område vara begränsad tilf sådana fall då dendömde är berövad friheten. I frågor om utlämning tUl annat nordiskt land förverksläUighet av beslut om vård eller behandling enligt UtlämnL kan redan nubiträde förordnas åt utiänningen genom det allmännas försorg. Utredningens förslaginnebär att reglerna h'ärom bringas tUl överensstämmelse med de regler somföreslagits gälla för offentligt biträde. Förslaget har lämnats utan erinranunder remissbehandlingen och även jag ansluter mig till vad utredningen anfört. Utredningen har i anslutning till behandlingen avUtiämnL berört frågor om offentligt biträde i ärenden om utlämning för brott.Utlämning kan ske enligt lagen (1957: 668) om utlämning för brott och enligtlagen (1959: 254) om utiämning för brott tUl , , ochNorge. Enligt dessa lagar tillgodoses nu förevarande rättsskyddsintressengenom regler om offentlig försvarare. Utredningen har därför inte föreslagitnågra ändringar i lagarna om utiämning för brott. Jag ansluter mig till utredningensståndpunkt. Kriminalvård kan ej komma till stånd utan ettgrundläggande beslut av allmän domstol. Den enskildes behov av biträde är idetta sammanhang väl tillgodosett genom reglerna i RB om offentlig försvarare.Som huvudregel gäller vidare att beslut av domstol är erforderligt för att påföljdskall kunna förändras och även härvid kan offentlig försvarare utses. Deverkställighetsfrågor som hör samman med de av domstol beslutade påföljdernaprövas däremot i administrativ ordning hos särskilt inrättade nämnder. Utredningen har inte berört behovet av offentiigtbUräde inom kriminalvårdens ram. Såsom några remissinstanser anfört kan detemellertid finnas sk'äl att överväga institutet offentligt biträde även här.Det kan nämligen enligt min mening inte förnekas att den administrativa handläggningeni många situationer innefattar beslut som är av ingripande betydelse för dedömda. Av störst intresse i detta sammanhang anser jagvara de möjUgheter som finns att i administrativ väg besluta att sluten vårdsom kanske varit avbruten skall återupptagas. Det är här frågaom förverkande av villkorligt medgiven frUiet eller om återintagning iinter-neringsanstalt eller ungdomsfängelse. Fråga om förverkande av villkor ligtmedgiven frihet prövas av beslut talan kan föras hoskriminalvårdsnämnden. Frågor om återintagning i anstalt prövas avungdomsfängelsenämnden eller interneringsnämnden och mot dessanämnders beslut kan talan inte föras. I de fall jag nu nämnt kan detadministrativa beslutet föranleda ett nytt och mycket långvarigt frihetsberövande.Vid prövningen skulle ett offentligt biträde säkert i många fall kunna vara avstort värde för att den utredning som erfordras skall bU fullständig och dendömdes rätt tillvaratas. Jag förordar därför att offentligt biträde vid behovskall kunna förordnas hos övervakningsnämnd och kriminalvårdsnämnden i ärendeom förverkande av viUkorligt medgiven frUiet och i ärende hosintemeringsnämnden och ungdomsfängelsenämnden i fråga om återintagning ianstalt. När det gäller återintagning i anstalt bör hinder inte föreligga attförordna offentligt biträde redan vid den förberedande handläggningen iövervaknings-nämnd. Beslut om villkorlig frigivning, vård utom anstalt,långtidspermission, inneslutning i enmm och arbete i enmm är mindre ingripandeän de beslut jag behandlat i det föregående. Jag anser därför att tUlämpningsområdetför offentligt biträde inte bör utsträckas till sådana beslut. Jag vill isammanhanget framhålla att frågan om regelbunden advokatmottagning påkriminalvårdsanstalter är aktuell i samband med organisationen av de allmännaadvokatbyråerna. Den mest ingripande åtgärden enligtsmittskyddslagstUtningen är intagning för vård på sjukhus vUket kan ske genomtvång. Några remissinstanser har anmärkt att lagstiftningen lämnar utrymme förlångvariga ingrepp i den enskddes rörelsefrihet. De överväganden som måstegöras före ett beslut angående omhändertagande är dock enligt min mening av såutpräglat medicinsk art att ett offentligt biträde inte kan väntas göra någoninsats av betydelse. Jag är därför inte nu beredd att förorda att offentligt biträdeskaU kunna förordnas i ärenden enligt smittskydds-lagstiftningen. Lagstiftningen om kastrering och steriUsering kanmedföra högst väsentUga ingrepp i den enskUdes kroppsliga integritet. Det kandärför finnas skäl att på detta område överväga biträdeshjälp genom det allmännasförsorg. Utrednmgen har inte behandlat detta område men frågan har berörtsunder remissbehandlingen. Särskilt bör man enUgt min mening när det gäUer nuförevarande lagstiftning uppmärksamma att åtgärdema kan företas utan samtyckeav den som på grund av mbbad själsverksamhet är ur stånd att lämna ett gUtigtsamtycke till åtgärden, Kastrering eller sterUisering utan samtycke ärvisserUgen sällan förekommande. I de fall sådant förekommer är det emellertidenligt min mening med hänsyn till ingreppens djupgående natur starkt motiveratatt offentligt biträde skall kunna förordnas. Frågan om rättsskyddet inomsocialförsäkringsområdet har diskuterats i olika sammanhang alltsedan försäkringsdomstolens tillkomst 1961. Med hänsyn till det stora antalmänniskor som berörs av socialförsäkringslagstiftningen och den betydelsehandläggningen av dessa ärenden har för den enskUdes ekonomiska situation ärdet också naturligt att delta område särskUt uppmärksammats i den allmännadebatten. Som tidigare framhålUts har tanken på att inrätta elt allmänt ombudpå socialförsäkringens område framförts vid upprepade tillfällen. Givelvis ärelt tillförlitligt rättsskydd på della område av den största betydelse för denenskilde. I likhet med utredningen och nästan alla remissinstanser anser jagemellertid alt det behov av bilräde som föreligger på detta område ärtillgodosett genom rättshjälpsreformen. Den allmänna rättshjälpen innefattarmöjlighet tUl biträdeshjälp i alla socialförsäkrings-ärenden där behov av sådanhjälp föreUgger. VisserUgen får den enskilde vid allmän rättshjälp själv bidratill kostnadema men bidragsreglerna är så utformade att ingen av ekonomiskaskäl skall hindras från att anlita bilräde. TiU de aUmänna advokatbyråema börockså finnas goda möjligheter att knyta tjänstemän som får slor erfarenhet avdenna typ av ärenden. Jag återkommer i det följande lill frågan omkostnadsersättning i mål eller ärenden på socialförsäkringsområdet. Även när det gäller skattelagstiftningen anser jagatt biträdesbehovet är tillgodosett genom den allmänna rättshjälpen. I den månett rättsskyddsbehov kan föreligga vid sidan härav bör detta som utredningenframhållit i allt fall inte tillgodoses i den formen att ett offentligt biträdeförordnas på det allmännas bekostnad. Jag återkommer i det följande tUl fråganom kostnadsersättning på skattelagstiftningens område. I likhet med utredningen och remissinstansernaanser jag att behov inte föreligger av offentiigt bitr"äde på detfastighetsrättsliga området. 4.1.15 Förutsättningarför förordnande av biträde I det föregående har jag förordat att offentiigtbiträde skall kunna förordnas på de områden inom förvaltningsrättskipningen därfråga är om att vidta mera ingripande åtgärder beträffande enskildas rörelsefrihet,kroppsliga integritet eller avlägsnande ur landet. Även med en sådanbegränsning av tUlämpningsområdet för förordnande av offentligt biträde kommersjälvfaUet många situationer med där behov av offentligt biträde inteföreligger. Utredr.ingen har som cn förutsättning förförordnande av offentiigt biträde föreslagit att behov av biträde skallföreligga i det enskilda fallet. Utredningen räknar med att i mänga faUanledning saknas att förordna biträde. Utredningensuppfattning rörande behovet av offentligt bilräde delas av flertaletremissinstanser. Flera remissinstanser har anfört att behov av biträdeobjektivt sett i allmänhet inte föreligger men att ett förordnande avoffentligt bUräde i många fall kan vara motiverat av psykologiska skäl för atlden enskilde inte skall känna sig underlägsen och övergiven. I någraremissyttranden anförs atl den enskilde bör ha ett större inflytande överfrågan om offentiigt bilräde skall förordnas än utredningen förutsatt. Några remissinstanserhar gjort jämförelser med motsvarande regler i fråga om offentlig försvarareoch anfört alt det saknas skäl för restriktivare regler för utseende avoffentligt biträde i förvaltningsärenden än för utseende av offentligförsvarare i brottmål. Som jag framhållit inledningsvis är det angeläget att enviss restriktivitet iaktas vid bedömning av biträdesbehovet. Frågan om förordnandeav offentligt biträde måste därför inom det angivna tillämpningsområdetgrundas på en objektiv bedömning av behovet i varje särskill fall. Denenskildes egen bedömning av behovet av biträdeshjälp mäste givetvis alltidbeaktas men bör i allmänhet inte tillmätas någon avgörande belydelse. Enordning som innebär att offentiigt biträde i princip skall förordnas så snartdet begärs kan enligt min mening inte komma i fråga. När del gäller behovel avoffentiigt bilräde i förvaltningsärenden kan enligt min mening motsvarandebestämmelser om offentlig försvarare j brottmål inte utan vidare tjäna lillvägledning. Brottmålsprocessen bygger pä ett tvåpartsförhåUande där dentilltalade ställs mot en allmän åklagare. Förfarandet förutsätter en ejobetydlig aktivitet från den tilltalades sida som ofta kräver att han biträdsav en sakkunnig försvarare. I förvaltningsförfarandet har vederbörandemyndighet etl direkt ansvar för utredningen och har därvid att självmant påett särskUt sätt beakta den enskildes intressen. Behovet av offentiigt biträdeär därför generellt sett mindre i förvaltningsförfarandet än ibrottmålsprocessen. En allmän förutsättning för förordnande av offentligtbiträde bör enligt min mening vara att behov av bilräde kunnat konstateras viden objektiv bedömning i det enskilda fallet. Därvid måste vederbörandemyndighets aUmänna ansvar för alt dess beslut grundas på ett tillräckligt ochtillförlitligt utredningsmaterial särskilt beaktas. De olika områden d"äroffentiigt bitr"äde kan förordnas är emellertid mycket skiftande ochbUrädesbehovet måste bedömas på grundval av en mängd olika faktorer. Vid samtiigaformer av tvångsåtg"ärder där offentligt biträde kan komma i fräga gällerdet i mer eller mindre hög grad att utreda vissa faktiska förhållanden samt attpå grundval av dessa göra en bedömning 1972: 132 186 avbehovet av tvångsåtgärd. Sistnämnda bedömning kan vara av rent medicinsk,socialpolitisk, utlänningspolitisk eller kriminalpolitisk natur. Ett offentiigtbiträde torde särskilt kunna göra en värdefuU insats på utredningsstadiet.Genom ett förtroendefullt samarbete med den enskilde parten och hans närmastetorde ett biträde ofta ha särskilda förutsättningar att bidra till ettfuUständigt och tillföriitligt beslutsunderlag och en nyanserad bedömning avolika sakförhållanden. Utredningssynpunkteroch därmed biträdesbehovet är mera framträdande i vissa typer av ärenden.Därmed är emellertid inte sagt at» biträde alltid behövs i sådana ärenden.Biträdesbehovet måste bedömas efter förhållandena i varje särskilt fall. Omsakförhållandena är oklara eller sakuppgifter motstridiga finns det oftare skälatt förordna offentligt biträde än annars. Flertalet ärenden om exempelvisintagning på allmän enligt NvL eller omhändertagandeför samhällsvård enligt BvL torde utredningsmässigt vara sä okomplicerade attoffentligt biträde inte behöver förordnas. I övrigt är behovet av biträde olika i olika slagsärenden. Som utredningen framhålUt är sålunda på socialvårdsområdet iallmänhet behovet mindre när alhnän domstol i ett brottmål förordnat omöverlämnande tUl särskild vård och förvaltningsärendet är föranlett av domstolensavgörande. Av liknande skäl är biträdesbehovet mindre i ett ärende som på etttidigare stadium handlagts under medverkan av ett offentUgt biträde, exempelvisi ett ärende om intagning på ungdomsvårdsskola när offentligt biträde medverkatvid handläggningen av det grundläggande beslutet angående omhändertagande församhällsvård. Utredningen har ansett att den enskildes ekonomiskastäUning inte bör tUlmätas någon betydelse vid prövningen av frågan omoffentligt biträde skall förordnas. Under remissbehandlingen har inte framförtsnågon annan mening. Även jag delar utredningens uppfattning i denna fråga.Någon ekonomisk behovsprövning bör alltså inte förekomma vid bedömningen avbitr"ädesfrågan. En fråga som uppmärksammats både av utredningen ochunder remissbehandlingen är i vad mån den omständigheten att ett frihetsberövandeägt rum under förfarandet skall påverka frågan om behovet av offentligtbiträde. Jämförelser har i detta sammanhang gjorts med brottmålsprocessen ochbestämmelserna i om ovUlkorlig rätt till offentlig försvarare vid häktningoch anhållande. Häktning och anhållande enligt RB motsvaras i deförvaltningsförfaranden där offentligt biträde kan komma i fråga av olikaformer av omMindertagande eller förvarstagande. I det föregående har jag förordatatt offentligt biträde skall kunna förordnas i alla ärenden enligt utlänningslagstiftningendär utiänningen hålls i förvar än . På social- ochkriminalvårdsområdet är tillfälUga omhändertaganden i allmänhet så korta attnågra motsvarande regler inte ansetts påkallade.På de områden där offentligt biträde i övrigt kan komma i fråga är situationenofta den att den enskilde är berövad friheten under förfarandet, t. ex. iutskrivningsärenden eller vid prövning i högre instans. Ett frihetsberövandepå de områden där offentiigt biträde kan förordnas innebär emellertid iallmänhet inle en så sträng isolering som häktning eller anhållande.Förhållandena är här mycket skiftande och en jämförelse med häktning ochanhållande är missvisande. En ovillkorlig rätt tiU offentiigt biträde vidfrihetsberövande skulle enligt min mening föra alltför långt. Behovet avoffentligt bilräde bör därför prövas i varje särskUt fall även när den enskUdeär berövad friheten. Om frihetsberövandet medför särskilda svårigheter för denenskilde alt la tillvara sin rätt får detta beaktas vid sidan om andraomständigheter vid behovsprövningen. Utövervad jag anfört i det föregående torde det inte vara möjligt att generellt angenågon särskild omständighet såsom avgörande för behovet av offentUgt biträde.Omständigheter som bör tillmätas betydelse är exempelvis den enskildesaktuella fysiska och psykiska tillstånd. Även ålder och familjesituation börbeaktas. Den som är sjuk. oerfaren eller ensamstående har givetvis i allmänhetstörre svårigheter än andra att göra sin rätt gällande. Språksvårigheter ärockså en omständighet som bör särskilt uppmärksammas inte bara iutlänningsärenden. Vilken betydelse olika omständigheter bör tUlmätas i detenskilda fallet måste också vara beroende av den aktuella tvångsåtgärdenskaraktär. Underremissbehandlingen har efterlysts en precisering av förutsättningarna förförordnande av offentiigt biträde.