prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Av 50 § IFUR och 55 § AFUR framgår sålunda att biståndunder vissa förutsättningar kan lämnas även tUl flykting eller statslös person.I 51 § IFUR och 56 § AFUR anges vidare att svenska beskickningar och konsulatskall bistå medborgare i , , eller i enlighet medvad som överenskommUs med dessa stater. I art. 31 i samarbetsöverenskommelsenden mellan , , , och (SÖ 1962:14 och 1971: 12) stadgas i detta hänseende att befattningshavare, som tUlhör enfördragsslutande parts utrikestjänst och tjänstgör utanför de nordiskaländerna, skall i den mån det är förenUgt med hans tjänsteåligganden samthinder inte möter från tjänstgöringslandets sida bistå jämväl medborgare iannat nordiskt land, om detta saknar representation på den ifrågavarandeorten. Slutligen gäller enligt 5355 §§ FBK och 5355 §§IBK vissa särskUda regler om bistånd tUl svenskt och även utiändskt sjöfolk. I fråga om socialt bistånd gäller olika regler försvenska medborgare som är bosatta i och svenska medborgare medstadigvarande hemvistutomlands (emigranter). Beträffande de senare föreligger mera begränsademöjligheter att lämna bistånd. Förutsättningar för bistånd. I fråga om bistånd ibrottmål stadgas i 36 § IFUR att beskickning och konsulat skall tillse attbistånd lämnas den som genom beslut av utländsk domstol eller annan myndighetberövats sin frihet. Enligt de därtill anknytande bestämmelserna i 36 § AFURskall bistånd lämnas så snart beskickning eller konsulat erhåller kännedom omatt svensk medborgare inom beskickningens eller konsulatets verksamhetsområdeanhållits eller häktats i awaktan på förundersökning eller rättegång eller påannat sätt berövats sin frihet i samband med brott. Också i andra fall avfrihetsberövande skall beskickning eller konsulat i mån av möjUghet lämnabistånd. Det anges i 36 § AFUR att det ibland även i fall dåden misstänkte inte är anhållen eller häktad är önskvärt att beskickning ellerkonsulat på begäran bislår svensk medborgare som lagfors inför utländsk domstoleller annan utländsk myndighet. Det påpekas slutligen att bistånd också skallkunna lämnas svensk medborgare i samband m.ed utvisning, när utvisningen bedömsmedföra allvarliga nackdelar för den som drabbas av åtgärden. Enligt 35 § IFUR skall beskickning eller konsulatlämna ekonomiskt och annat bistånd tUl svensk medborgare som råkat i nöd ellerannan svårighet. I 35 § AFUR tUiäggs att beskickning och konsulat,innan försträckning lämnas, bör övertyga sig om att sökanden verkligenbefinner sig i nödställd belägenhet e. d., vilket innebär att han skall saknaerforderliga medel för kost och logi och/eller för återresa till som utan gUtiga skäl har underlåtit återbetala ellergöra avbetalningar på tidigare erhållen försträckning bör endast efter särskiltbemyndigande av erhålla ekonomiskt bistånd. Vidare föreskrivs i 35 § AFUR att myndigheten börförvissa sig om att fallet inte är sådant att verksamhetslandet har skyldighetatt bistå svensk medborgare som under vistelse där blivit nödställd. Sådan skyldighetföreligger enligt vissa intemationella överenskommelser om social trygghet m.m. Förfarandet.Det nuvarande systemet innebär att medel utlämnas som försträckning.Biståndsgivningen skapar alltså en privaträttslig relation mellan staten ochbiståndstagaren. Den senare är skyldig att till staten återbetala det belopphan erhållit som försträckning. I enlighet härmed har i såväl 35 som 36 §§ AFURuppställts krav på att den som erhåUer bistånd skall undertecknabiståndsansökan med återbetalningsförbindelse. Undantag från detta krav kandock i fråga om bistånd i brottmål o. d. göras, när oöverstigliga hinderföreligger. Begäran om ekonomiskt bistånd skall enligt 35 § AFUR i allmänhet innehållauppgift om personer i som förmodas vara villiga att tUlutrikesdepartementet inbetala det av den nödställde önskade beloppet eller attgarantera återbetalning. förutsätts för att bistånd skall få lämnas, attett motsvarande belopp mbetalats till eller att säkerhetställts för beloppet. Som allmän regel gäUer enligt 35 § IFUR och 35 §AFUR att ekonomiskt bistånd inte skall lämnas utan bemyndigande avutrikesdepartementet i varje särskilt fall. För att underlättautrikesmyndigheternas handläggning av biståndsärenden har emellertid ettförenklat förfarande införts för bistånd av mindre omfattning. Sålunda harutlandsmyndigheterna genom särskUda anvisningar erhållit generelltbemyndigande att länma ekonomiskt bistånd intill vissa av departementet förolika fall fastställda maximerade belopp och under uttryckligt beaktande av devillkor som därför uppställts. Även vid bistånd som består i att ge anhållen,häktad eller åtalad person försvarare, annat rättegångsbiträde eller tolk skallenligt 36 § AFUR som regel bemyndigande inhämtas. Utgår ekonomiskt bistånd till medborgare i annatnordiskt land, skall den biståndssökande, om det över huvud taget är möjligt,underteckna en skuldförbindelse som skall översändas till den biståndssökandesegen närmaste utlandsmyndighet eller till hans hemlands utrikesdepartement ioch för restitution. När det gäUer person somanhållits eller häktats i awaktan på förundersökning eller rättegång eller påarmat sätt berövats sin frihet i samband med brott, skall beskickning eller konsulatenligt 36 § AFUR lämna honom det bistånd som är påkallat med hänsyn tUlbrottets art, polis- och rättegångsväsendets tillstånd och omständigheterna iövrigt. Också i andra fall av frihetsberövande skall beskickning eller konsulati mån av möjUghet lämna motsvarande bistånd. Även om den som berövats friheteninte begärt utlandsmyndighetens hjälp skall den ingripa. Bistånd av detta slag skall främst avse kostnadernaför försvarare, annat rättegångsbiträde eller tolk. Det kan emellertid ocksåifrågakomma att enligt föreskrifterna i 35 § AFUR försträcka den som ärberövad friheten smärre penningbelopp för behövlig kostförbättring,cigarretter, korrespondens osv. Även för den som utan att vara anhållen ellerhäktad lagfors inför utländsk domstol eller annan utländsk myndighet bör enligt36 § AFUR beskickningens eUer konsulatets bistånd i första hand lämnas genomutseende av försvarare eller annat rättegångsbiträde som kan föra denmisstänktes talan. Omfattningen av det bistånd som lämnas åt nödställdär beroende av en allmän skälighetsbedömning. Enligt 35 § IFUR skall biståndlämnas i den omfattning som är skälig med hänsyn tiU omständighe-10 Riksdagen1972.1 saml Nr 132 terna.Biståndets primära syfte är enligt 35 § AFUR att utgöra hjälp till självhjälp.Det sägs därför att den nödställde i första hand bör uppmanas att själv sökaskaffa fram medel för alt kuima resa tillbaka till sin hemort i ellerför att reglera skulder som han nödgas ikläda sig eller som han redan ådragitsig på platsen. Lämnas ändå försträckning för att täcka kostnaderna förhemresan, skall kostnaderna beräknas efter billigaste färdsätt. Särskilda regler gäller enligt 35 § AFUR förbistånd till emigranter. Dessa regler gäller bistånd vid repatriering, biståndvid sjukdom och periodiskt understöd. 1 53 § FBK finns bestämmelser om bestridande avkostnader för sjömäns sjukvård, underhåU eller fortskaffning och i 54 § FBK ombestridande av koslnader för sjömäns begravning. I fråga om bistånd till medborgare i annat nordisktland förutsätts normalt att i ärenden av större omfattning eller av rättsligkaraktär kontakt tas med och instruktioner inhämtas från närmaste utlandsmyndighetför den biståndssökandes hemland eller, om nödvändigt, detta lands utrikesdepartement.I de fall då man på grund av omständigheterna måsle handla utan föregåendeinstruktion, kan en utiands-myndighet i första hand tUlämpa sitt eget landsinstruktion för utrikesrepresentationen även om biståndet därigenom skulle fåett innehåU som avviker från vad den biståndssökande skulle ha erhållit om hanshemlands regler tiUämpats. Den som erhållitekonomiskt bistånd enligt nuvarande regler är principielltåterbetalningsskyldig för det belopp han erhållit. I vissa fall kan dockeftergift av fordringen ske. Sålunda får enligt kungörelsen (1953; 475) omeftergift i vissa faU av belopp, vilka lämnats såsom ekonomiskt bistånd avutlandsmyndighet (eftergiftskungörelsen), understödsnämndpå framställning av chefen för departementets arvs- och ersättningsbyrå (numerakonsulära byrå) beslula att helt eller delvis efterge skuldbelopp somförskotterats av statsmedel som ekonomiskt bistånd. En närmare redogörelse förde principer som härvid tillämpas lämnas i det följande. I fråga om återbetalning av kostnader för bistånd ibrottmål e. d. enligt 36 § IFUR gör sig särskilda synpunkter gällande. Några uttryckligaregler om återbetalningsskyldigheten finns emellertid inte, och detta harskapat en viss oklarhet om vilka principer som bör följas och vUka organ sombör beslula. I stort sett kan dock sägas att en praxis utbildats, enUgt vilkenåterkrav sker när den tilltalade dömts för det brott för vUket han anhållits,häktats eller åtalats, medan man avstår från att framställa återkrav i de falldär han frikänts för brottet. I de sistnämnda fallen brukade tidigare meddelassärskilda beslut av Kungl. Maj;t innebärande att kostnadema skulle bestridas avstats- medel.Det har också förekommit att ärenden av detta slag behandlats avunderslödsnämnden. Någon fast praxis rörande handläggningen av dessa ärendenhar inte utbildats. I de fall då bistånd utgår till medborgare i annatnordiskt land inom ramen för det nordiska konsulära samarbetet skallgottgörelse alltid lämnas av vederbörandes hemland. Det blir därför inteaktuellt att svenska staten i sådana fall gör gällande återkrav mot medborgarei annat nordiskt land. Eftergiftskungörelsen m. in. Som redan har nämntskan understödsnämnd med stöd av eftergiftskungörelsenbesluta att helt eller delvis efterge skuldbelopp som förskotterats avstatsmedel som ekonomiskt bistånd. Enligt kungörelsen skall nämndens beslutgrundas på hänsyn till gäldenärens ekonomiska förhållanden och övrigaomständigheter. Vidare kan enligt kungörelsen chefen för arvs- och ersättningsbyrån(numera konsulära byrån) besluta om eftergift, när han finner det uppenbart attkostnaderna för indrivning av statsverkets fordran inte skulle stå i rimligtförhållande tiU fordringens storlek. Den tUl grund för eftergiftskungörelsen liggandepropositionen (1952: 209) hade föregåtts av en utredning av 1946 årssjömanskommitté, som avgav en promemoria. Kommitténuttalade i denna promemoria att det var oförenligt med grunderna för modernsvensk sociallagstiftning att ekonomiskt bistånd från utlandsmyndighetåterkrävdes i de fall, då biståndslagarens ekonomiska förhållanden var sådanaatl återbetalning i ett motsvarande fattigvårdsfall inte skulle krävas, samtföreslog att fordran för belopp, vilket lämnats som ekonomiskt bistånd avutiandsmyndighet, skuUe kunna efterges enligt i huvudsak samma grunder, som ombeloppet utgetts som fattigvård. I propositionen anslöt sig ministern förutrikes ärendena till denna uppfattning och erinrade om att bistånd åtnödställda i utlandet i åtskilliga fall hade samma sociala funktion somfattigvårdshjälp. Det syntes därför med hänsyn till biståndstagaren inte vararimligt att beloppet återkrävdes i sådana fall, då krav på återbetalning avfattigvård under i övrigt lika förhållanden inle skulle framställas. Sedan fattigvårdslagen ersatts av socialhjälpslagenupptogs principerna för eftergiftskungörelsens tillämpning på nytt tillbedömnning i en proposition tUl (1957; 165). Propositionen vargrundad på en framställning av understödsnämnd om ändringav de proposition intagna riktlinjerna för eftergiftskungörelsenstiUämpning. I den nya propositionen utialade ministern för utrikes ärendena atthan fann det angeläget att principerna för tUl-lämpningen aveftergiftskungörelsen bringades i överensstämmelse med Ett genomförande av dessa principer i fråga ombiståndsverksamheten i utlandet skuUe innebära att frågan om eftergiftav lämnat biståndsbelopp skuUe avgöras efter samma grunder som,om mottagaren vid tiden för hjälpbehovet befunnit sig i , skuUe ha gälltför prövningen av huruvida återbetalningsskyldighel för lämnad socialhjälpskulle ha förelegat. Vissa modifikationer var emellertid erforderliga. Sålundaborde t. ex. eftergift av biståndsbelopp icke ifrågakomma, när mottagarenbefann sig i en väsentligen självförvållad nödsituation utomlands. För understödsnämnden har Kungl. Maj;t utfärdat eninstruktion av (ändrad ). Av instruktionenframgår att nämnden består av fyra ledamöter, utsedda av ministern för utrikesärendena för högst i sänder. Suppleanter för envar av ledamöterna utsesför . Ministern förordnar ordförande i nämnden. Vid förfall förordföranden inträder dennes suppleant som ordförande. Nämnden är beslutför, dåsamtiiga ledamöter eUer, vid förfall för ledamot, dennes suppleant ärnärvarande. Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst. utses av ministern för utrikes ärendena. Nämnden kan överlåta tUlordföranden och sekreteraren eller någon av dem att på dess vägnar handläggaärenden, vilka befinns kunna avgöras i sådan ordning. Dennadelegationsmöjlighet har utnyttjats på så sätt att ordföranden och/ellerordförandens ställföreträdare, som tillika är nämndens sekreterare, harbemyndigats att i vissa fall själva besluta i ärenden om eftergift av belopp omhögst . Slutligen föreskrivs i instruktionen att besvär inte fårföras över understödsnämndens beslut. 3.1.2Bistånd i brottmål enligt m. m. Skilda bestämmelser i syftar till att ge den somär misstänkt för brott ekonomiska lättnader för att han skall kunna tillvaratasin rätl. Huvudregeln är visserUgen att han själv får bestrida kostnaderna försitt försvar, men olika slag av kostnader kan förskotteras av allmänna medel,och detta gäller oberoende av den misstänktes ekonomiska villkor. Enligt 21 kap. 3 § tredje stycket RB skalloffentlig försvarare förordnas, om den misstänkte inte har utsett försvarareeller om försvarare som har utsett awisas och domstolen på grund av sakensbeskaffenhet eller av annat skäl finner att hans rätt inte kan tillvaratas utanbiträde. Den som är anhållen eller häktad har en ovillkorlig rätt tilloffentlig försvarare. Den offentiiga försvararen har enligt 21 kap. 10 § förstastycket RB rätt till arvode och ersättning av allmänna medel. Rättenfastställer arvodet och ersättningen. När det gäller kostnad för vittne och förskriftligt bevis som den misstänkte själv har påkaUat gäller som huvudregel attden misstänkte själv får svara för kostnaden. Han kan emellertid hemställa atträtten självmant föranstaltar om bevisningen. Har rätten självmant inkallatvittne eller föranstaltat om skriftUg bevisning förskotteras kostnaden avaUmänna medel. lek bestäms av rätten. Kostnad för sakkunnig som på denmisstänktes begäran har utsetts av rällen förskotteras också av statsverket. Även beträffande frågan vem söm slutligen skall svara förde kostnader som utgår av allmänna medel finns bestämmelser i . I mål variåklagare för talan skall den tilltalade, om han döms för brottet, enligt 31kap. 1 § första stycket RB i dess lydelse enligt lagen (1972: 430) om ändring irättegångsbalken, som träder i kraft , till statsverketåterbetala bl. a. vissa kostnader som enligt rättens beslut utgått av allmännamedel. De kostnader som anges i bestämmelsen är ersättning för den tilltaladesinställelse vid rätien under förundersökningen, tUl vittne eller sakkunnig,kostnad för annan bevisning under förundersökningen eller rättegång,ersättning eller arvode till offentiig försvarare och hämtning av dentilltalade till rätten. Den tilltalade är dock inte skyldig att betala mer änsom motsvarar det för honom gällande maximibeloppet för kostnadsbidrag vidallmän rättshjälp. Ersättningsskyldigheten kan jämkas om kostnadens beloppinte står i rimligt förhållande lill den tilltalades brottslighet eller tillhans villkor. Frikännes den tilltalade, skall haninte åläggas återbetalningsskyldighet. Om den tilltalade genom att utebUfrån rätten eller inte iaktta föreläggande, som rätten meddelat, eller genompåstående eller invändning som han insett eller bort inse sakna fog, ellerannorledes genom vårdslöshet eller försummelse föranlett uppskov i målet ellereljest vållat kostnad för statsverket, är han enligt 31 kap. 4 § första stycketRB skyldig att ersätta sådan kostnad, hur rättegångskostnaden i övrigt änskall bäras. Bestämmelserna i rättshjälpslagenom rättshjälp åt misstänkt i brottmål ger dessulom personer i små ekonomiskaomständigheter ytterligare förmåner. De praktiskt viktigaste förmåner som härkommer i fråga gäller rätten till ersättning för inställelsekostnad och förbevisning. 3.1.3 Internationella överenskommelser om socialt ochmedicinskt bistånd. undertecknadeSverige tiUsammans med övriga medlemsstater föratom tvåprovisoriska avtal om social trygghet en europeisk konvention om social ochmedicinsk hjälp (se prop. 1955:53 och SFS 1955:563). Konventionen är uppbyggdpå principen att varje land inom skall likställa medborgare frän deandra medlemsstaterna med sina egna medborgare vid tillämpning av lagstiftningom social och medicinsk hjälp (art. 1). Med sådan hjälp avses enligt art. 2med visst undantag all hjälp som enligt biståndslandets lagstiftning utgår tiUpersoner som saknar det underhåll och den vård de behöver. Det bistånd som frånsvensk sida skall lämnas 1972: 132 150 enligtkonventionen följer sålunda i första hand av sociaihjälpslagen (1956: 2) ochlagen (1962: 381) om allmän försäkring. Den likställdhet i fråga om social och medicinskhjälp som konventionen föreskriver gäller endast vid lovlig vistelse i annanmedlemsstat. Enligt art. 11 anses utiänning uppehålla sig lovligen ifördragsslutande stat så länge han innehar giltigt uppehållstillstånd ellerannat föreskrivet tUlstånd. Biståndslandet har att betala kostnaderna förhjälpen (art. 4). Staterna är skyldiga att hjälpa varandra med att ta utkostnaderna från personer som är underhållsskyldiga mot eller i övrigt harekonomiska förpliktelser mot den som fått hjälp. I art. 610 behandlas frågan om hemsändning av densom behöver hjälp. Hemsändning får enligt huvudregeln inte ske enbart av detskälet att hjälpbehov uppstått. Regleringen i detta hänseende syftar bl. a.till att hindra hemsändning av person som genom lång tids vistelse eller eljesthar anknytning till vistelselandet. Kostnaderna för hemsändningen tillhemlandets gräns betalas av det hemsändande landet. Vid sidan av regler om hur uppehållstiden ibiståndslandet skaU beräknas innehåller konventionen ett antal bestämmelser avteknisk natur. I art. 15 föreskrivs att de fördragsslutande staternasmyndigheter skall bistå varandra vid tillämpningen av konventionen. Enligt ett tilläggsprotokoll till konventionenjämställs flykting med medborgare i fördragsslutande stat. Det gäller vidtillämpning av konventionens allmänna bestämmelser (art. 15) men givelvisinte i fråga om hemsändningsreglerna. Konventionen medger att två eller flera staterträffar överenskc n-melser som är fördelaktigare för hjälpmottagaren (art. 18). Konventionen har ratificerats av ,, , , , , ,, , , , , och . I förhåUandet mellan de nordiska länderna gällervidare konventionen meUan , , ,och om social trygghet. Konventionen ratificerades av den6 och trädde för svenskt vidkommande i kraft (se prop. 1956: 17 och SFS 1956: 491). Denna konvention syftar tUl enlikställdhet mellan egna medborgare och medborgare i annat nordiskt land vidtUlämpning av lagstiftning om social trygghet. Bistånd i brottmål tn. I det följande lämnas enöversikt över antalet fall av svenska medborgare som häktats iutlandet såsom misstänkta för brott. Vidare anges de belopp som utbetalats avutrikesmyndigheterna för att tillförsäkra dem ett tillfredsställande rättsskydd.Det rör sig nästan helt om arvoden och andra ersättningar til! I många fall har sådana kostnader betalats av de misstänktaeller av anhöriga till dem. Eftersom ibland förmedlatbetalningarna, är beloppens storlek delvis kända, och de har angetts nedan i ensärskild kolumn. Självfallet är dock statistiken på denna punkt intefullständig eftersom sådana belopp som betalats utan utrikesförvaltningens medverkaninle är medräknade. 22 381 24 336 13 320: av den misstänkte eller av anhöriga 30 233 10 600: Storleken av utrikesdepartementetsutgifter för socialt bistånd till andra än sjömän och för återbetaldabiståndsbelopp under budgetåren 1967/681970/71 framgår av följandesammanställning, som också innehåller uppgifter om statsverkets fordran föricke återbetalda bidragsbelopp vid varje budgetårs slut samt om storleken avde belopp som eftergetts under varje budgetår. 1967/68 1968/69 1969/70 1970/71 1967/68 1968/69 1969/70 1970/71 1 691 342: 2212 668; 2291099; Icke återbetalt belopp vid budgetårets utgång 894 420: I 253 223 1 394 396: 1 170 998 1 607 557 1 853 864: Eftergivet belopp under budgetåret 3 656 20 543 51 979 22 753 Det bör anmärkas att det utbetaldabeloppet och det återbetalda beloppet under ett och samma budgetår inte ärhelt jämförbara eftersom återbetalning i viss utsträckning sker först underföljande budgetår. En del av det återbetalda beloppet under varje budgetåravser således bidragsbelopp som utbetalats under tidigare budgetår. Enöverslagsberäkning avseende de fyra angivna budgetåren visar emellertid attöver av de utbetalade beloppen återbetalas till statsverket. I promemorian framhåUs ati det, närdet gäller bistånd tiU svenska medborgare som anhålls eller häktas eller somåtalas för brott i utlandet, är naturligt att ta upp de principer som börgälla till förnyat övervägande i ljuset av den rättshjälpsreform som håller påatt genomföras. I fråga om biståndsverksamheten iövrigt anförs, att denna numera har fått en sådan omfattning och betydelse attdet är lämpligt att de viktigaste bestämmelserna fastslås i lag. vissapraktiska fördelar, bl. a. genom att man kan avskaffa det nu till-lämpade,komplicerade förfarandet som bygger på att biståndstagarna undertecknar särskildaskuldförbindelser. F. n. gäller vissa särskUda bestämmelser om biståndtill sjömän. Sådana särregler förutsätts komma att i vissa avseenden beståäven . Vid sidan härav bör emellertid enligt promemorian de allmännareglerna om bistånd åt svenska medborgare vara tillämpliga även på sjömän. I promemorian betonas att det är ett viktigträttssäkerhetskrav, att den som anhålles, häktas eller eljest berövas frihetenfår möjlighet att framlägga de omständigheter som talar till hans förmån och atti övrigt försvara sig. Han får inte av ekonomiska eller andra skäl hindras frånatt få biträde av en jurist eller att framlägga bevisning och få tUl ståndutredning som talar till hans fördel. I förfaranden inför svensk domstol är dessaönskemål tillgodosedda framför allt genom reglerna om offentlig försvarare ibrottmål. Det måste enligt promemorian vara ett rimligt önskemål, att svenskamedborgare som tillfälligt befinner sig i utlandet erhåller etttillfredsställande rättsskydd om de berövas friheten eller åtalas för brott idet land där de vistas. tillgodoses detta genom de regler som gäller ilandet i fråga. Det kan sålunda enligt landets lag eller enligtinternationella överenskommelser föreligga en möjlighet att i vistelselandetkostnadsfritt eller till nedsatt kostnad erhålla bistånd av en försvarare avtillfredsställande kvalitet. Dessa möjligheter bör i första hand utnyttjas.Först om ett tUlfredsstäUande rättsskydd inte erbjuds på detta sätt, avses densvenska utlandsmyndigheten skola ingripa och tillse att den anhållne eller dentilltalade erhåller ett rättsskydd som såvitt möjligt svarar mot de krav somuppställs i ett svenskt brottsmålsförfarande. Det kan enligt promemorian inte utan vidare krävasatt samma förmåner skall beredas de svenska medborgare som inte har sitthemvist i (emigranter). Sådana svenskar har en svagare anknytning tillSverige. Det bör emellertid inte vara uteslutet att svenska utlandsmyndigheternär särskilda skäl föreligger finansiellt bislår även sådana svenskar när deberövas friheten eller åtalas. Liksom enligt nuvarande bestämmelser föreslåsbistånd kunna utgå, förutom tUl svenska medborgare, även tUl flyktingar ochstatslösa med hemvist i .