prop · FV034 · 1972-12-31 00:00:00 — Närdet gäller omfattningen av de aUmänna advokatbyråemas verksamhet är det enligtpromemorian önskvärt för alt en effektiv kontroll över kostnadema skaU kunnaupprätthållas, att verksamheten ges en sådan omfattning att byråerna får enprisledande ställning. Verksamheten bör vara så inriktad att ledning kan hämtasdärifrån vid bestämmande av arvodestaxor och vid granskning avkostnadsräkningar från privatpraktiserande jurister. De allmännaadvokatbyråerna bör därför sköta en betydUgt större del av uppdragen som biträdeoch offentiig försvarare än som är faUet vid de nuvaranderältshjälpsanslalterna. Å andra sidan bör de aUmänna advokatbyråerna inte gesen så dominerande ställning att det fria valet av biträde äventyras. Denerfarenhet som finns från uppbyggnaden av rättshjälpsanslalterna och deanalyser som har utförts ger dock starkt stöd för att det finns ett betydandeutrymme för Utbyggnad av den allmänna rättshjälpsverksamheten utan att detta inågon väsentlig mån rabbar föratsättningama för de privatpraktiserandeadvokaternas verksamhet. Särskilt måste därvid beaktas att rättshjälpsreformenoundgängligen kommer att föranleda en inte obetydlig ökning av antaleträttshjälpsärenden. Ipromemorian läggs också fram vissa närmare rUrtlinjer för uppbyggnaden av de aUmännaadvokatbyråerna. Som riktpunkt anges att en allmän advokatbyrå skall finnas ivarje län. De nybUdade allmänna advokatbyråema, dvs. de byråer som inte direktbygger på de befintiiga rättshjälpsanstalterna, bör ha en i förhållande tUlklientunderlaget lika stor kapacitet som redan befintliga rättshjälpsanstalter.Samtiiga allmänna advokatbyråer bör dessutom vara dimensionerade för att tahand om ungefär hälften av det ökade antalet tvistemål med rättshjälp som kanfömtses. Vidare bör enligt promemorian den ökning av antalet 1972: 4 231 ulomprocessuellaärenden, som kan väntas komma till stånd genom det nya rättshjälpssystemet,kunna föratsättas tUl stor del falla på de allmänna advokatbyråerna. De aUmännaadvokatbyråernas jurister bör i inte obetydUg omfattning svara för uppdrag somoffentlig försvarare. Vidremissbehandlingen har flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig ifrågan tiUstyrkt förslaget om en utbyggnad av rättshjälpsanstaltema, Iyttrandena understryks dock allmänt att utbyggnaden av det allmännasadvokatverksamhet inte får leda tiU inskränkningar i det fria advokatvalet ochatt föratsättningarna för de privatpraktiserande advokaternas verksamhet intefår i väsentlig mån rabbas, mellan de enskUda och de aUmännaadvokatbyråerna bör kännetecknas av fri konkurrens på lika villkor. Från flerahåll betonas också viklen av att utbyggnaden av rättshjälpsanstaltema skersuccessivt bl. a. på gnmd av svårighetema att rekrytera tiUräckUgt antal välkvalificerade jurister. ÅtskUligaremissinstanser uttrycker emellertid betänkligheter inför den föreslagnautbyggnaden. Några av dessa uttalar farhågor för att utrymmet för deprivatpraktiserande advokaternas verksamhet kan komma att inskränkas. Andramenar att rättshjälpen som hittUls i första hand bör gmndas på medverkan av detprivata advokatväsendet. I en del ytttanden riktas kritik mot attjämtiandssystemets utvecklingsmöjligheter inte närmare har undersökts. I nuberörda yttranden understryks genomgående vikten av att det inte sker någonform av styrning tiU de allmänna advokatbyråerna genom subventioner,fördelningen av uppdrag eller på annat sätt Några remissinstanser, bl. a.advokatsamfundet, redovisar en starkt kritisk inställning lUl den föreslagnautbyggnaden av de allmänna advokatbyråerna. vänder sig bl. a.mot alt det aUmänna skall driva en med de privatpraktiserande advokatemakonkurrerande verksamhet även i sådana fall när avgiften för rättshjälp täcker kostnadenoch någon subvention sålunda inte utgår. Avstor betydelse för frågan om uppbyggnad av allmänna advokatbyråer är denökning av den ulomprocessuella och processuella rätts hjälpen som en utvidgadrättshjälp kan beräknas medföra. I promemorian har gjorts en beräkning av denulomprocessuella rättshjälpens ökning. Antalet ärenden i vilka endast råd ochupplysningar meddelas, skulle enligt beräkningen komma att öka från 23 000 tillcirka 45 000 ärenden. I fråga om mera komplicerade ärenden skulle en ökning skefrån 30 000 till cirka 48 000 ärenden. Beträffande den processuella rättshjälpenleder beräkningarna tUl att ökningen av det antal parter, som i det ipromemorian föreslagna avgiftssystemet skulle få subventionerad rättshjälp,skuUe uppgå till 18 000. Av olika skäl måste beräkningarna bli osäkra och detfinns anledning anta att de redovisade siffrorna är för låga, vilket bl. a.sammanhänger med de ökade möjligheterna enligt för- slagetatt få rättshjälp i förvaltningsärenden. Undersökningen ger emellertid enligtmin mening en ungefärlig bUd av den förhållandevis stora ökning av antaletärenden som reformen kommer att medföra. Mot den angivna bakgrunden är det enUgt min meningtydligt att nuvarande rättshjälpsanstalter och enskilda advokater inte harmöjlighet att möta de krav på juridiskt biträde som reformen föratsätter. Detär självklart att de fritt yrkesutövande advokaterna och andra privatpraktiserandejurister liksom bör vara verksamma inom rättshjälpsområdet En givenutgångspunkt vid rättshjälpsomradels utvidgning är att alla, oberoende av sinekonomiska ställning, ges samma möjligheter tUl biträdeshjälp. Principen om detfria advokalvalet bör således upprätthåUas. Ett skäl för att de privatpraktiserande juristernaliksom bör vara verksamma inom rätlshjälpsområdet är den spridning mandärigenom kan uppnå för den juridiska biträdesverksamheten. En sådan spridnmgär till gagn både för de rättssökande, domstolarna och andra myndigheter samtför samhället som sådant. Juridiska rådgivare blir därigenom lätt tiUgängUgaför allmänheten. Rättshjälpsreformen får inte leda till att denna spridningmotverkas. Vad jag nu har anfört innebär att de rättssökandebör ha möjlighet att vända sig till den jurist som de anser lämplig och harförtroende för. Praktiskt sett innebär detta ingen ändring i förhållande tUlvad som gäller för den processuella rättshjälpen. För den ulomprocessuellarättshjälpen och rättshjälpen i förvaltningsärenden innebär däremot ett sådantförslag liksom även promemorieförslaget en förändring. F. n. kan i ettutomprocessuellt ärende en mindre bemedlad rättssökande vända sig tUl enprivatpraktiserande advokat endast om han bor i en sådan del av landet därjämtiandssystemet tillämpas. I ett nytt rättshjälpssystem bör det över helalandet finnas möjlighet att i ett utom-processueUt ärende eller i ettförvaltningsärende välja biträde bland privatpraktiserande jurister. Enmotsvarighet tUl jämtlandssystemet bör därför etableras över hela landet. Om alltså de rättssökande bör ha rätt att i principfritt välja biträde bland de privatpraktiserande juristerna är den andra sidanav valfriheten enligt min mening lika viktig. Jag syftar på möjligheten att vändasig tUl en jurist på en av det allmänna driven advokatbyrå. Det finns starkaskäl att anta att många människor skulle föredra att få rättshjälp i denlättUlgängliga form som tUlhandahålls av rättshjälpsanstaltema men som f. n.står öppen endast för de mindre bemedlade och endast i vissa delar av landetFör stora befolkningsgrapper, särskilt de mindre väl lottade i samhället, kandet också innebära en trygghetsfaktor att kunna vända sig tiU ett aUmänl organav rättshjälpsanstal temas karaktär, I sammanhanget bör även beaktassvårigheterna för den enskUde attpå egen hand utvälja en för hans ärende lämplig privatpraktiserande advokat. Vadjag nu har anfört leder till att det allmänna över hela landet börtillhandahålla kvalificerad personal som kan bistå allmänheten i rättsligaangelägenheter. Vid en sådan utvidgning av det allmännas advokat-verksamhetsynes det naturligt att, som föreslås i promemorian, i första hand bygga på denuvarande rättshjälpsanstaltema. Dessa anstalter, som har tUl huvuduppgift attlämna biträdeshjälp, har fungerat på ett smidigt och ändamålsenligt sätt ochdet finns all anledning att ta tillvara de goda erfarenheterna från dennaverksamhet. I fråga om kostnader och effektivitet finns det ingenting som tyderpå att en rättshjälps verksamhet genom privatpraktiserande jurister skullevara överlägsen ett syslem med rättshjälpsanstalter. Erfarenheterna från denulomprocessuella rättshjälpen visar tvärtom att anstallssystemet mer än välhar kunnat mäta sig med jämtiandssystemet. Pågmnd av det anförda ansluter jag mig tUl förslaget i promemorian att detallmanna över hela landet skall driva advokatverksamhet. Vid uppbyggnaden avverksamheten bör riktpunkten för utbyggnaden, såsom har angetts i promemorian,vara att en allmän advokatbyrå skall finnas i varje län för att lämnabiträdeshjälp. Från kostnadssynpunkt torde en sådan utbyggnad varafördelaktigare än ett system med etl större antal institutioner. Liksom nu skermed rättshjälpsanstalterna får dessa organ hålla mottagningar utanförstationeringsorten för att för de rättssökande eliminera eller mildraverkningama av de olägenheter som ett så stort verksamhetsområde kan medföra.Det i promemorian föreslagna namnet, allmän advokatbyrå, är enligt min meninglämpligt. Genomatt inrätta aUmänna advokatbyråer i den utsträckning jag nu har angetttUlgodoses det krav på utökad biträdeshjälp som reformen kommer att medföraoch som det inte finns möjligheter att möta med nuvarande resurser.Advokatsamfundet har förordat en begränsning av de allmänna advokatbyråernasverksamhet tiU klienter som åtnjuter subventionerad rättshjälp. En sådanordning skulle emellertid innebära att de aUmänna advokatbyråemas verksamhet inriktadespå den kategori klienter som har de lägsta inkomsterna. En sådan ordning ärotillfredsställande med hänsyn tUl såväl de rätlssökandes som advokatkårensintressen. Någon konkurtens på lika vUlkor med de privatpraktiserandejuristema skulle inte kunna etableras under sådana omständigheter, Någon sådanbegränsning bör därför enligt min mening inte komma i fråga. Tvärtom kan detfinnas anledning att överväga om de allmänna advokatbyråerna bör kunna åta siguppdrag utom tillämpningsområdet för rättshjälpen. Denna fråga behandlas i detföljande. Ävenom de allmänna advokatbyråemas verksamhet inte bör begränsas tUl klienter medsubventionerad rättshjälp, finns det från andra syn- 8T 1972.1 saml Nr 4 1972: 4 234 punkterskäl att iaktta en viss försiktighet vid utbyggnaden. Utbyggnaden av deallmänna advokatbyråerna får som framhåUits i promemorian inte leda till attfömtsältningarna för en fristående advokatkår i väsentUg mån rabbas. Deallmänna advokatbyråema bör inte ha någon monopolställning eller någrafördelar på annat sätt utan bör konkurtera med de privatpraktiserandeadvokaterna på lika villkor. Dessa synpunkter bör medföra att utbyggnaden skersuccessivt, vilket också torde vara nödvändigt för att kunna rekryterakvalificerad juristpersonal. Denrättssökandes val av biträde bör, som har understrukits, respekteras isamma utsträckning som gäller f. n. Frågan om fördelning av uppdragen sombiträde eller offentlig försvarare får därför egentlig betydelse endast i defall där sökanden inte begär att viss jurist skall förordnas. I andra mål ochärenden än brottmål torde den rättssökande i stor utsträckning själv begära attviss person skall förordnas tUl biträde. Valet av biträde torde i aUmänhetkomma att ske genom att den som behöver hjälp konsulterar enprivatpraktiserande jurist eller en tjänsteman på aUmän advokatbyrå. Efterkonsultationen lär sökanden regelmässigt begära alt den som han har konsulteratförordnas till biträde. I den mån begäran om visst biträde inte framställs,bör uppdragen fördelas mellan de jurister, privatpraktiserande elleroffentligt anställda, som står till förfogande för uppdrag. Uppdragensom offentlig försvarare tillfaller f. n. nästan uteslutande deprivatpraktiserande advokaterna, I promemorian har förordats att de allmännaadvokatbyråernas jurister i ej obetydlig omfattning bör svara för sådanauppdrag, Remissinstansema har allmänt godtagit att advokat på de allmännaadvokatbyråema skall kunna förordnas till offentlig försvarare.Advokatsamfundet anser emellertid att sådan advokat endast på uttryckligbegäran av den misstänkte bör få åta sig sådant uppdrag. Näroffentlig försvarare förordnas förekommer det ofta att den misstänkte inte harframställt önskemål om alt viss advokat skall utses. Det har sagts att såskulle vara fallet i omkring hälften av alla förordnanden. Frågan omfördelningen av uppdragen som offentlig försvarare får därför väsentligtstörte betydelse än frågan om fördelningen av andra biträdesuppdrag. Ävenuppdragen som offentlig försvarare bör enUgt min mening fördelas mellan demsom är behöriga och lämpliga oberoende av om de är privatpraktiserande elleranställda i offentlig eller enskild tjänst. Jag delar sålunda inteadvokatsamfundels uppfattning att advokat på allmän advokatbyrå skall få ålasig sådant uppdrag endast på uttrycklig begäran av den misstänkte. Omman också tar hänsyn till de fall där advokat på allmän advokatbyrå direktbegärs som offentlig försvarare, torde vad som anförts leda till attadvokatema på de allmänna advokatbyråerna i ej obetydlig Prop.1972: 4 235 omfattningfår svara för dessa uppdrag. Huvuddelen av uppdragen torde emellertid även iframliden komma alt ombesörjas av privatpraktiserande advokater. När det härefter gäller organisationen avmyndighetsfunktionerna i det nya rätlshjälpssystemet innebärpromemorieförslaget alt regionala rättshjälpsmyndigheter i princip skall finnasi varje län. , som enUgt förslaget skall innefatta enallmän advokatbyrå, föreslås få som uppgift bl. a. att pröva ansökningar omrättshjälp, faststäUa avgifter för rättshjälpen, utse biträde och pröva biträdetsersättningsanspråk. Myndigheten skall också utse offentliga försvarare ibrottmål och pröva deras ersättningsanspråk. Frågor av mera ingripandebetydelse för den enskilde skall hänskjutas till en särskild rättshjälpsnämndinom myndigheten. Ledningen och samordningen av verksamheten inomrältshjälpsorganisationen skall omhänderhas av en centralmyndighet som ävenskall utgöra fullföljdsinstans i vissa frågor. Den föreslagna organisationen avmyndighetsfunktionerna inom rättshjälpen har varit föremål för delade meningarunder remissbehandlingen. Det stora flertalet remissinstanser anser att detbehövs en särskUd regional organisation för att administrera rättshjälpen. Iflera yttranden, däribland , förordas att den processuellarättshjälpen administreras av domstolarna medan rättshjälp vid andramyndigheter än domstol liksom den ulomprocessuella rättshjälpen handhas av ensärskild regional organisation. Några remissinstanser anser däremot att ensärskild regional organisation är onödigt vidlyftig och kostnadskrävande. Dessaremissinstanser anser att den processuella rättshjälpen bör handhas avdomstolarna och att rättshjälpen i övrigt bör handhas på samma sätt som nu.Några menar emellertid alt länsstyrelserna bör komma i fråga för andrarätlshjälpsfrågor än de processuella. Den i promemorian föreslagna närmare uppbyggnadenav den regionala organisationen med en rättshjälpsmyndighet vid vUken skallfinnas en rältshjälpsnämnd och aUmän advokatbyrå har varit föremål för starktdelade meningar. De remissinstanser som i princip godtagit den föreslagnauppbyggnaden har ansett att en sådan institution kan både smidigt skötaadministrationen och fullgöra uppgiften att lämna biträdeshjälp. För attundvika jävs- eller andra intressekonflikter framhålls vikten av att en klargränsdragning upprätthålls mellan rättshjälpsmyndighelens administrativafunktion och allmänna advokatbyråns åligganden. Flertalet remissinstanseravstyrker emellertid den föreslagna organisatoriska uppbyggnaden och anser attdet är nödvändigt att rätlshjälpsmyndigheterna organiseras helt fristånde frånde allmänna advokatbyråema. I dessa yttranden framhålls bl. a. att denföreslagna ordningen kan medföra risk för misstanke att myndighetsutövningenoch advokatverksamheten inte hålls isär. Det anses sålunda olämpligt att,medan en tjänsteman vid den tUl myndigheten knutna allmänna advokatbyrånföreträder ena parten, annan tjänsteman vid samma myndighet får besluta ifrågor som rör motparten. Vidare anförs att en rättshjälpssökande för attkunna få rättshjälp kan bli nödsakad att lämna uppgifter som aUvarligt kanskada honom, om de kommer till motpartens kännedom. Den föreslagna ordningenmed prövning i vissa fall av rättshjälpsnämnden anses inte undanröja dessabetänkligheter mot förslaget Några av de remissinstanser som kritiseratförslaget från dessa utgångspunkter föreslår att de myndighetsfunktioner somkan komma att åvUa det administrativa organet anförtros åt en fristående rättshjälpsnämndmed egen kansliorganisation. Som jag har framhållit tidigare innebär det nyarätlshjälpssystemet att rättshjälp kan avse en rättegång, ettförvaltningsärende eller ett utomprocessuellt ärende. I allt väsentligt sammaregler kommer att gäUa, oavsett om rättshjälpen avser den ena eller andraangelägenheten, övergår ett utomprocessuellt ärende tUl rättegång eller tillförfarande inför förvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomstol gällertidigare meddelad rättshjälp även rättegången resp. förvaltningsärendet Med ettså utformat enhetligt rätlshjälpssyslem är det inte lämpligt att ha enadministration för varje särskUd form av rättshjälp. I stället framstår det sommest naturligt att skapa en gemensam organisation för all rättshjälp. Genom ensådan ordning undviks de administrativa komplikationer som kan uppstå närflera myndigheter har att ta ställning tUl olika frågor i ett och sammarältshjälpsärende. Det ligger vidare i sakens natur att en enhetlig praxis vidtillämpningen av de i huvudsak för aU rättshjälp gemensamma reglerna lättastkan uppnås om beslutsfunktionema koncentreras tUl ett så litet anlalmyndigheter som möjligt. En särskUd administration för rättshjälpen tordevara påkallad också av andra skäl. Antalet ulomprocessuella ärenden inomrätlshjälpssystemet kommer att bli betydande. Redan dessa ärendens stora antaloch deras skiftande beskaffenhet gör att det knappast är möjligt att låtafrågan om rättshjälp i sådana ärenden handhas av andra än särskUt förändamålet tiUskapade administrativa organ. Att lägga administrationen av dennarättshjälp på de allmänna domstolarna skulle för dessa innebära en betydandearbetsbelastning, i all synnerhet som domstolarna saknar erfarenhet av en delav dessa ärenden, och dessa dessutom skulle utgöra en för domstolsverksamhetenfrämmande arbetsuppgift. En tänkbar ordning vid rättshjälp i förfarande vidförvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomstol är att den myndighet därärendet är anhängigt eller skall anhängiggöras får beslutanderätt i rättshjälpsfrågor.Genom en sådan lösning skulle dock dessa frågor komma att handläggas av ettmycket stort antal myndigheter, av vilka många dessutom saknar erfarenhet avsådana bedömningar varom här är fråga. 1972: 4 237 maretUl hands Ugger då att koncentrera beslutanderätten i rättshjälpsfrågor påförvaltningssidan tUl viss eller vissa myndigheter, t, ex, länsstyrelsema. Omen särskUd administration måste skapas för den ulomprocessueUa rättshjälpenfinns det emellertid inte någon anledning att inte låta dessa organ handha ävenrättshjälpen på förvaltningsområdet, Inågra remissyttranden har förordals en uppdelning av rättshjälps-frågorna pådet sättet att ansvaret för den processuella rättshjälpen läggs på de aUmännadomstolarna medan rättshjälpen i övrigt administreras av en särskUdrättshjälpsorganisation. Som framgår av vad jag anfört är det enligt minmening inte lämpligt att i det nya systemet dra upp en gräns mellan processuellrättshjälp och annan rättshjälp, eftersom ett rättshjälpsärende ofta tordekomma att börja som ett utomprocessueUt ärende för att senare behandlas avdomstol eUer annan myndighet. Jag är sålunda inte beredd att förorda en sådanansvarsuppdelning. Enligt min mening är det av stor betydelse atträtts-hjälpsadministrationen utformas så att ansvaret för rättshjälpen kansamlas inom en för ändamålet anpassad regional organisation. Jag föreslårsålunda att en särskUd regional organisation byggs upp för att administrerarättshjälpen över hela fältet. Detta behöver emellertid inte innebära att aUarättshjälpsfrågor avgörs inom denna organisation. I vissa faU kan etträttshjälpsärende ha sådan anknytning tUl förfarandet vid domstol eUer annanmyndighet att vissa beslutsfunktioner av praktiska skäl bör förläggas tUldomstolen eller myndigheten. Så har också i viss om än mycket begränsadutsträckning föreslagils i promemorian. För egen del anser jag att det kanfinnas skäl alt överväga att i större utsträckning än som har skett ipromemorieförslaget lägga beslutsfunktioner utom rättshjälpsorganisationen,SärskUt i sådana ärenden som är under behandling vid aUmän domstol tordebetydande praktiska fördelar kunna uppnås genom en sådan ordning utan att någraaUvarUga olägenheter uppstår. När det gäUer den i promemorian föreslagna närmareutformningen av den regionala rättshjälpsorganisationen är det främstsammankopplingen av rätlshjälpsmyndigheterna och de allmänna advokatbyråemasom föranlett invändningar under remissbehandlingen. Den i promemorianföreslagna ordningen innebär att vissa beslut i rättshjälpsfrågor skall fattasav befattningshavare som lämnar biträdeshjälp och atträttshjälpsmyndigheten och den allmänna advokatbyrån skall ha gemensamtkansli. Chefen för myndigheten skaU enligt förslaget leda bådeadvokatverksamheten och administrationen av rättshjälpen, I vissa fall skaUrättshjälpsfrågor enUgt förslaget hänskjutas till en särskUd rättshjälpsnämnd. Den i promemorian föreslagna regionalaorganisationen medför utan tvekan betydande praktiska fördelar genom attbeslutsfunktionema i flertalet fall kan utövas i direkt anslutaing till attbiträde lämnas. 1972: 4 238 annanfördel med den föreslagna anknytningen av de allmänna advokatbyråema tUlrättshjälpsmyndighetema är att de regionala rättshjälpsorganen kan inrättas påalla platser där det finns allmän advokatbyrå oberoende av om antaleträttshjälpsärenden ger tillräckligt underlag för den rent administrativaverksamheten. Deinvändningar som under remissbehandlingen har riklats mot den föreslagnasammankopplingen mellan de allmänna advokatbyråema och rättshjälpsmyndigheternagrandar sig främst på den uppfattningen att advokatverksamheten ochmyndighetsutövningen inte utan fara för rättssäkerheten kan bedrivas inom sammamyndighet och av samma tjänsteman. De garantier mot dessa risker som uppställtsi promemorieförslaget främst skyldigheten alt i vissa fall hänskjuta prövningentill rättshjälpsnämnden har av flertalet remissinstanser inte ansettstUlräckliga för att undanröja den misstro som en sådan ordning skulle kunnaskapa. Denkritik som har framförts är överdriven. Risken för att tjänsteman vid allmänadvokatbyrå eller rättshjälpsmyndighet skulle missbraka sin ställning kan inteanses stor. Det är å andra sidan av största betydelse att det nyarättshjälpssystemet från början tillvinner sig allmänt förtroende. Ävenograndade misstankar om obehörig sammanblandning av advokatverksamheten ochmyndighetsfunktionerna måste därför undvikas. Jag har därför stannat för denlösningen att de regionala myndigheterna på rätlshjälpsområdet bör vara heltfristående i förhållande tUl de allmänna advokatbyråerna. Meden utformning av den regionala rättshjälpsadministrationen utan anknytning tillde allmänna advokatbyråerna synes som också föreslagits i någraremissyttranden de regionala myndigheterna böra organiseras som särskildarättshjälpsnämnder, där de mera rutinbetonade ärendena delegeras till enheltidsanställd tjänsteman. För att skapa arbetsunderlag för en heltidsanstäUdtjänsteman hos nämnden är det nödvändigt att rättshjälpsnämndemasverksamhetsområde i allmänhet får omfatta mer än ett län. Även med en kraftigökning av verksamhetsområdet blir det nödvändigt att kanslimässigt anknytarättshjälpsnämn-derna till befintliga myndigheter. En sådan anknytaing bör sketill myndighet inom domstolsväsendet.