prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Materialet remitterades därefter tillkommunerna, samarbetsnämnderna i kommunblocken, landstingen m. fl. Efter derashörande utformade länsstyrelserna/planeringsråden definitiva regionalpolitiskamålsättningar, som redovisades till inrikesdepartementet.Materialet sammanställdes och analyserades inom , varefteren utvärdering av planeringen gjordes. Resultatet av länsplanering 1967anmäldes riksdag och föranledde inte någon erinran från riksdagenssida (prop. 1969:1, bU. 13, SU 1969:57, BaU 1969:30, rskr 1969:188). I länsplanering 1967 redovisadeslänsstyrelsernas/planeringsrådens bedömningar av och målsättningar förbefolkningsutvecklingen i länens kommuner/kommunblock liksom behoven avsysselsättningsökningar i basnäringarna för att uppnå de uppställda målen. 1flera län prioriterade /planeringsrådet i anslutning tillmålsättningsdiskussionen vissa orter när det gäller fördelningen avregionalpolitiska insatser. En framskrivning av debefolkningsmässiga utvecklingstendenser som rådde i länen i börian av1960-talet skulle enligt prognos 1 i länsplanering 1967 resultera i en totalfolkmängd 1980 om ca 8,7 milj. senastebefolkningsprognos för riket (SCB:s information i prognosfrågor IPF 1972:5)anger 8,5 milj. som trolig folkmängd . Skillnaden beror påantaganden om en lägre fruktsamhet och en mindre nettoinvandring. Summan avlänsstyrelsernas huvudalternativ, prognos 2, som i flertalet fall utgick frånbedömningar av den troliga framtida utveckhngen inom näringslivet slutade på9,0 milj. invånare. Summerade för hela landet uppgick de befolkningsramvärdensom länsstyrelserna/planeringsråden föreslog som riktvärden för planeringen ilänen till 9,2 mUj. Vid sin anmälan av länsplanering1967 i prop. 1969:1 fann departementschefen skillnaderna mellan de olikaprognosalternativen liksom mellan prognoserna och de uppställda målsättningstalenacceptabla med hänsyn tih länsplaneringens syfte och över.siktliga karaktär.Även om dessa skillnader för hela riket var begränsade var de dock relativtstora i en del län. De befolkningsramvärden som länsstyrelserna/planeringsrådenhade angivit för kommunblocken låg i flertalet fall mycket nära prognosalternativ2. Markant över låg och men även De ilänsplanering 1967 uppställda målsättningarna innebar indirekt anspråk påytterligare 59 000 arbetstillfällen inom basnäringarna utöver vad den spontanautvecklingen enligt prognos 2 förutsågs ge. I propositionen framhölls attplaneringen hade varit framgångsrik och att den trots sina brister var välägnad att tjäna sitt syfte som vägledning för olika resursfördelningsbeslut.Den kunde betraktas som en första omgång i en rullande utvecklingsplanering.Vidare uttalades att tillväxten i storstadsområdena borde dämpas och avlänkastill andra delar av landet och att en strävan därvid borde vara att utvecklaett antal växtkraftiga stadsregioner till attraktiva alternativ tillstorstadsområdena. Samtliga de kommunblock utanför stödområdet, för vilkalänsstyrelserna/planeringsråden hade ansett regionalpolitiska insatsernödvändiga, var enligt vad som vidare framhölls i allmänhet väl belägna iförhållande till orter med sysselsättning och service som kunde antas bestå pålängre sikt, varför de vid fördelning av sådant stöd inte kunde prioriterasframför blocken inom stödområdet. 1 kommunblocken utanför stödområdet bordedärför i stort den utveckling prognos 2 antyder läggas till grund förplaneringen. Länsstyrelsernas/planeringsrådens strävan att i planeringen för deskilda länen satsa på områden med god spontan tillväxtkraft fick departementschefensstöd. Därvid accepterades de prioriteringar och rangordningar av kommunblockensom länsstyrelserna/planeringsråden hade gjort beträffande fördelningen avstöd. Det framhölls att i glesbygdsområdena alla problem inte kunde lösas medlokaliseringspolitiska åtgärder utan att även andra åtgärder måste till,exempelvis för att upprätthålla en tiUfredsställande service i sådana områden.Slutligen betonades att de olika länen inte kunde garanteras en sådansysselsättningsnivå att någon nettoutflyttning inte skulle behöva ske men attdet i varje län borde finnas minst en stadsregion med framtida spontantillväxtkraft, till vilken en betydande del av de ofrånkomliga flyttningarnainom länet kunde ske. Efter riksdagsbehandlingen avlänsplanering 1967 anbefallde Kungl. Maj:t i cirkulär (SFS 1969:438) samtligastatsmyndigheter att vid beslut som rör lokalisering av offentligainvesteringar eller på annat sätt har betydelse för den regionala utvecklingenbeakta det prognosmaterial som utarbetats inom länsplanering 1967 samt vadKungl. Maj:t och i anslutning därtill uttalat. 1 beslut om en aktivlokaliseringspolitUc uttalades att planeringen skulle mynna ut ikonkreta planer och handlingsprogram. Länsplanering 1967 uppfyllde endast del dessa krav. Maj;t därför åt länsstyrelsernaatt med utgångspunkt i länsplanering 1967 och med beaktande av den gjordautvärderingen försöksvis utarbeta konkreta regionalpolitiska handlingsprogramför länen - länsprogram 1970. Övriga statliga myndigheter skulle biträda länsstyrelserna i detta arbete i de delar det berördederas ämbetsområden. Enligt anvisningarna för länsprogramarbetet skullehandlingsprogrammen i likhet med länsplanering 1967 i så stor omfattning sommöjligt avse tiden fram tUl . Efter en kort inledande sammanfattning avresultaten i länsplanering 1967 skulle erforderliga åtgärder m. m. redovisasmed uppdelning på - långsiktigasysselsättningspolitiska åtgärder av generell eller selektiv natur, - åtgärder föratt bereda sysselsättning av mer temporär natur och trygga entillfredsställande serviceförsörjning i områden där enligt gjorda bedömningaren tillbakagång tedde sig ofrånkomlig, - prioritering avinvesteringsbehoven inom den offentliga sektorn mellan kommunblocken. Arbetet med det regionalpolitiskahandlingsprogrammet förutsattes ske i intimt samarbete mellanlänsstyrelsen/planeringsrådet och kommunerna i samband med både insamligen avplaneringsunderlaget och utformningen av handlingsprogrammet.Handlingsprogrammet skulle utmynna i en prioritering av insatsbehoven mellankommunblocken. 1970:75 om den fortsattaregionalpolitiska stödverksamheten m. m. angavs vissa riktlinjer förutformandet av ett regionalpolitiskt program för hela landet. Ett huvudmoment iett sådant program skulle vara en klassificering av orter och regioner medangivande av lämpliga åtgärder för att lösa de problem som är förknippade medresp. Sedan hade antagit förslagen i nämnda propositionanbefallde Kungl. Maj:t samtliga länsstyrelser att i arbetet medlänsprogram 1970 beakta uttalandena i propositionen och göra en klassificeringav orter i enlighet med vad som däri hade förordats. Det för planeringen behövligaunderlagsmaterialet insamlades av länsstyrelserna genom enkäter tillkommunerna, vari dessa fick redogöra för sina sysselsättnings- ochserviceproblem samt också lämna förslag till åtgärder för att lösa dessa.Kommunerna skulle därtill redovisa sina investeringsplaner för tiden fram tillår 1975, för större investeringar fram . Huvuddelen av dessainvesteruigsuppgifter kunde hämtas ur kommunernas ekonomiska långtidsplanering(KELP). Investeringsplaner inhämtades också från landstingen och vissastatliga organ. Det inkomna materialet ställdes samman kommunblocksvis ochbedömdes sektor för sektor av resp. fackorgan i länet. Överläggningar höllsdärefter med kommunerna resp. samarbetsnämnderna i kommunblocken, varvid bl. a.klarlades vilka förändringar som skulle uppstå i investeringsbehoven omplaneringsnivån anpassades till målsättningen i länsplanering 1967. Själva planeringsmomentet ilänsprogram 1970 har haft formen av prioriteringar mellan kommunblocken i resp.län i fråga om behovet av olika slags insatser. Investeringsbehoven har förstvarit föremål för en sektoriell prioritering och härvid delats upp i treprioritetsgrupper. Till grupp 1 har de mest angelägna projekten förts i enomfattning som enligt anvisningarna skulle vara lika med den investeringsramsom gällde för Prop.1972:111 Bilaga 1 125 Investeringar som inte har rymtsinom denna prioritetsgrupp har hänförts till två lika stora grupper allt efterangelägenhetsgraden. Dessa sektoriella prioriteringar har därefter setts överav /planeringsrådet med hänsyn till de för länets kommunblockuppställda regionalpolitiska målsättningarna (regionaipolitisk prioritering).En utförligare redogörelse för detta prioriteringsförfarande lämnas i avsnitt9.10. Länsprogram 1970 utarbetades försti en preliminär version, vilken remitterades tillkommunerna och kommunblockens samarbetsnämnder, landstingen samt vissa andraorgan för yttrande. Efter remissbehandlingen harlänsstyrelserna/planeringsråden utarbetat slutliga program, vilka redovisadestill omkring . Under hela den tidlänsprogramarbetet har pågått har verksamheten noggrant följts inominrikesdepartementet och ett omfattande sammanställnings- och analysarbetebedrivits i departementet. I syfte att bl. a. stimulera denoffentliga debatten kring ortsklassificeringen publicerades eninom utarbetad promemoria (Ds In 1971:7) med skiss tillortsklassificeringssystem. En utförligare redogörelse för denna lämnas iavsnitt 9.3.3. En sammanfattning av varielänsprogram återfinns i bihang B, medan en ämnesvis redovisning av materialetlämnas i avsnitt 9. Som ett komplement till detta material har inomdepartementet ställts samman en för landets samtliga kommunblock enhetliginformation om arbetsmarknad, service, kommunikationer etc. Dennabakgrundsinformation redovisas i avsnitt 3 och bihang A. Från andra departementhar vidare inhämtats information om samhällsfunktionernas regionala fördelningoch om planeringen inom resp. sektor (avsnitt 6). 5.1.1 Omlokahsering av central statlig förvaltning Frågan om att flytta ut statligverksamhet från har varit föremål för diskussion . Redan i börian av uppmärksammade revisorerfrågan utan att den föranledde något uttalande. Ar 1948 beslötstatsmakterna att den nya skulle lokaliseras till Göteborg.Motivet härför var, fömtom att västkustfiskets dominerande betydelse inomfiskerinäringen talade för som lokaliseringsort, att genom en sådanlokalisering få erfarenhet av en placering av centrala ämbetsverk utanförStockholm. behandlades fråganom den centrala statliga förvaltningens lokalisering av flera utredningar motbakgrund av den starka tUlväxten av . Utredningarna ledde dock intetill några statsmakternas beslut. Är 1963 ladelokaliseringsutredningen rörande stathg verksamhet, fram sitt huvudförslag (SOU1963:69). hade utredningen i ett antal delbetänkanden föreslagitatt ett tiotal statliga myndigheter och bolag skulle omlokahseras utanförStockholmsområdet. Sammantagna var de förslag till utflyttning som lokaliseringsutredningenlade fram mycket omfattande. Utredningen ansåg att i princip all centralstatlig verksamhet skulle vara möjlig att flytta ut från Stockholmsområdet.Antalet statliga verksamhetsgrenar som berördes av utredningens förslag uppgicktill ca 120 med närmare 30 000 anställda. Större delen av dessa föreslogs bildaen stor utflyttningsgrupp på grundval av inbördes samarbetsbehov och de bordeenhgt förslaget hållas samman inom ett område med goda kommunikationer bådeinbördes och med landet i övrigt. En utflyttning av en så stor grupp skulleemellertid ställa mycket stora krav på samhällsekonomin och komma att sträckasig av . Utredningen lade därför fram även förslagom en mindre utflyttningsgmpp och om viss separat utflyttning. Med anledning avlokaliseringsutredningens delförslag beslutade statsmaktema att delsstatens centrala frökontrollanstalt och statens växtskyddsanstalt, dels vissamilitära enheter - dåvarande fjärde militär-befälsstaben, dåvarandeledningsorganet för marinkommando ost, arméns intendenturförråd ochsignalverkstaden i - skulle flyttas från Stockholmsområdet.Beträffande de båda förstnämnda, civila myndigheterna har någon utflyttningännu inte kommit till stånd. riksdag beslutade i enhghet med vadutredningen föreslagit att dåvarande försvarets fabriksstyrelse - numeraförenade fabriksverkens huvudkontor 1972:1 II Bilagal 127 - skulle flyttas från till . 1 övrigthar lokaliserings-utredningens förslag inte föranlett något beslut avstatsmakterna om utflyttning från . Däremot uppdrog Kungl.Maj:t åt och fortifikationsförvalningen attvid den fortlöpande planeringen av lokalförsöriningen för den statligaverksamheten i samråd med berörda myndigheter överväga lämpligheten avlokalisering utanför och komma in till Kungl. Maj:t med häravföranledda förslag. 1 anslutning till den redovisningsom lämnades statsverksproposition (prop. 1969:1, bil. 13, s. 141)av arbetet med en regional utvecklingsplanering, länsplanering 1967, fastslogsatt lokaliseringen av offentlig verksamhet är ett viktigt medel genom vilketsamhället kan påverka den regionala utvecklingen. 1 propositionen framhöllsockså beträffande den statliga centralförvaltningen att en väsentligt ökadlokalisering utanför huvudstadsregionen borde övervägas i anslutning tillframtida beslut som innebär tillväxt av denna verksamhet. tillkallades sakkunnigamed uppdrag att inkomma med förslag om vUken statlig verksamhet som bordeflyttas från och till vilka orter lokalisering bordeske. De sakkunniga, som antog benämningen delegationen för lokalisering avstatlig verksamhet, avgav betänkandet Decentralisering av statligverksamhet ett led i regionalpolitiken (SOU 1970:29). På grundval avförslagen har statsmakterna beslutat om omlokalisering av statlig verksamhet ien första etapp (prop. 1971:29, InU 1971:15, rskr 1971:196). Våren 1972avlämnade delegationen en slutrapport med samma rubrik, vUken f. n.remissbehandlas. Närmare redogörelse för delegationens förslag ochstatsmakternas nyssnämnda beslut lämnas i det följande. Det totala antalet anställda istatlig verksamhet ' uppgick till i runt tal 345 000. Densektoriella fördelningen framgår av följande tabell. Tabell5:l Anställda i statlig verksamhet Civila myndigheter och Institutioner ' Enligt lokaliseringsdelegationensför lokalisering av statlig verksamhet betänkande SOU 1970:29 Av totalsumman 345 000 var ca 250000 personer eller av de anställda i statlig verksamhet bosattautanför . Ca 95 000 personer eller knappt 30 %riänstgjorde således vid myndigheter, institutioner och statliga bolag som varlokaliserade till . Fördelningen av anställda iStorstockholmsområdet resp. landet i övrigt varierar starkt mellan sektorerna,vilket framgår av följande tabell. Tabell 5:2 Anställda i statlig verksamhet, fördelade påStorstockholmsområdet resp. övriga landet Civila myndigheter och Institutioner Statliga civila utbildningsanstalter Försvarssektom Statliga bolag 51600 17 100 35 700 114 100 31900 Den statliga verksamheten i Storstockholmsområdetkan delas upp i å ena sidan central, å andra sidan regional och lokalverksamhet. Med central verksamhet avses därvid central förvaltning, samtutbildnings-, forsknings- och kulturella institutioner, som har hela landet somupptagningsområde, försvarets centrala instanser, affärsverkens centralförvaltningarsamt de statliga bolagens huvudkontor. Till regionalt och lokalt inriktadverksamhet förs annan verksamhet. Mer än hälften eller ca 50 000 avde anställda i statlig verksamhet inom kan hänföras tillregional och lokal verksamhet. I central verksamhet riänstgör ca 44 000personer. Av dessa sysselsätts ungefär lika många i civila myndigheter ochinstitutioner som i affärsverken. De anställda i försvarets centrala institutionermotsvarar något mer än hälften av de anställda i civila centrala myndigheter.Fördelningen framgår av följande tabell. Tabell 5:3 Anställda i statlig verksamhet iStorstockholmsområdet, fördelade på central resp. regional och lokalverksamhet regional och lokal verksamhet Civila myndigheter och Institutioner Statliga civila utbildningsanstalter Försvarssektorn Ställiga bolag 16 700 1 100 8 400 14 400 3 500 14 500 6 100 5 800 20 600 3 300 Den centrala statliga verksamhetenär i huvudsak lokaliserad till . Endast ett centraltämbetsverk, , och ett affärsverk, förenade fabriksverken, harhittills flyttats ut från denna region, nämligen till resp.Eskilstuna. Vidare har förlagt en produktionsfilialtill . Vissa militära institutioner, bl. a. ,arméns stridsskola och militärbefälsstaben i östra militärområdet, har flyttatsut från området . Härigenom har civil och militär verksamhetmed sammanlagt ca 1 200 anställda flyttats från Storstockholmsområdet.I några fall har statsmakterna beslutat att statlig verksamhet skall flyttasfrån men utflyttningen har ännu inte kommit tUl stånd.Som tidigare framhållits skall enligt riksdagsbeslut statens centralafrökontrollanstalt och statens växtskyddsanstalt flyttas rill ännu ej bestämdort. Enligt beslut av riksdag skall farmaceutiska fakulteten viduniversitetet i flyttas från till när lokaler harfärdigställts där. pågår en koncentration av AB Atomenergisverksamhet till Studsvik. riksdag fattade beslut om flyttning avveterinärhögskolan och statens veterinärmedicinska anstalt till Uppsala.Vidare skall den nya kontrollorganisationen för läkemedel lokaliseras tillUppsala. De här nämnda institutionerna har sammanlagt drygt 1 000 anställda.Dessutom kan nämnas att flera pågående utredningar enligt sina direktiv skallundersöka möjligheterna att förlägga statlig verksamhet utanför . Omlokalisering, etapp 1 I sitt fömtnämnda betänkande (SOU1970:29) framhöll delegationen för lokalisering av statlig verksamhet attfrågan om omlokalisering av central stathg verksamhet måste bedömas ur ettsamhällsekonomiskt perspektiv och inte gmndas enbart på företagsekonomiskabedömningar eher statsfinansiella förändringar. Omlokalisering av statligverksamhet måste anses vara ett betydelsefullt medel i samhälletsregionalpolitik. Delegationen hade som utgångspunkt för sina förslag attstatsmakterna, dvs. regering och riksdag, fortfarande skuhe vara lokaliseradetill , varför vissa statliga verksamheter med mycket nära samband medstatsmakterna också borde vara lokaliserade till samma region. För vissa andraverksamheter utgjorde främst arten av kontakt med andra institutioner skäl fören fortsatt lokalisering till . Övriga statliga verksamheteransågs böra kunna omlokaliseras. När det gäller principema för val av lokaliseringsorter,konstaterade delegationen att ortema måste vara så stora att de med så småstörningar som möjligt kunde ta emot de statliga verksamheterna. De mottagandeorterna borde således ha en kvalificerad och differentierad service samt endifferentierad arbetsmarknad. Vidare borde lokaliseringsorterna ha godakommunikationer med såväl som övriga delar av landet. Delegationen konstaterade att den fortsatta omstruktureringen av statsförvaltningen talade för att man inte borde sprida utmyndigheterna på alltför många orter. I så stor utsträckning som möjligt bordeflera verksamheter lokaliseras till samma ort, varvid myndigheter med uppgiftersom gränsade till varandra borde förläggas till samma ort. Mot denna bakgrundförordade delegationen att omlokalisering huvudsakligen borde ske till ortermed förutsättningar att kunna utvecklas tih storstadsalternativ. De avdelegationen föreslagna lokaliseringsorterna och förslaget till omlokaliseringav olika myndigheter innebar sammanfattningsvis att 27 statliga myndigheter medtotalt ca 5 500 anställda skulle omlokahseras till , ,, , /, , , och . Härutöver föreslog delegationen iremissyttranden socio-nomutbildningsberednings betänkande (Ds U1970:19) Vidgad socionomutbildning och transportforskningsgruppens betänkande(Ds K 1970:4) Samordnad transportforskning att en ny socialhögskola skulleförläggas tih och ett transportforskningsinstitut till Linköping.Delegationen föreslog vidare i yttrande till försvaretsmaterielanskaffningsutred-ning att vissa delar av försvarets materielverkskulle förläggas till bl. a. och . Det förhållandet att vissaverksamheter inte borde omlokaliseras uteslöt enligt delegationen inte attdelar av berörda myndigheter efter närmare utredning kunde bh föremål föromlokalisering. Delegationen förklarade sig inte ha prövat fömtsättningarna attomlokalisera myndigheter med mindre antal anställda än 50 eller statligabolag. För ytterligare vissa verksamheter ansåg sig delegationen inte hatillräckligt underlag för ett ställningstagande. Detta gällde olikaaffärsdrivande verk samt vissa andra myndigheter, såsom ,generaltullstyrelsen, , statens jordbruksnämnd ochöverstyrelsen för ekonomiskt försvar. I enlighet med förslag i prop.1971:29 antog (InU 1971:15, rskr 1971:196) i huvudsak de avdelegationen förordade ahmänna riktlinjema för omlokalisering av centralstatlig verksamhet, innebärande en omlokalisering av statlig verksamhet iregionalpolitiskt syfte. uttalade att ifrågavarande insatserborde koncentreras till ett begränsat antal regionala tillväxtcentra, i förstahand till sådana som kan tänkas få betydelse som storstadsalternativ. ViUe manuppnå i ohka avseenden attraktiva alternativ till storstäderna i syfte attavlasta dem, ansåg utskottet det vara nödvändigt att koncentrera de resursersom kunde stå till buds. Detta borde enligt utskottet innebära att statligaverksamheter flyttades gmppvis. Därigenom skulle man uppnå den väsentligaregionalpolitiska effekt på inflyttningsorten som avsågs. I fråga om valet av myndigheterinnebar statsmakternas beslut vissa omdisponeringar i delegationens förslag.Härjämte beslöts att ytterligare vissa verksamheter skulle inrättas utanförStockholm. Också när det gäller valet av lokaliseringsorter innebar beslutet envidgning i förhållande tih vad delegationen hade förordat. Sålunda beslöts att- utöver de orter delegationen hade föreslagit - EskUstuna, , Boråsoch skulle utgöra lokaliseringsorter. beslutframgår av tabell 5:4. I delegationens förslag ingick att kommittén förtelevision och radio i utbildningen (TRU) skulle föriäggas tih Umeå.Delegationen framhöll vidare att om utbildningsenhetorganisatoriskt samordnades med TRU båda enheterna borde förläggas till Umeå.Kungl. Maj:ts förslag innebar att produktionsenhet och de delarav utbUdningsenhet som svarar för skolprogramverksamhetenskulle förläggas till . anförde i denna fråga att deregionalpolitiska skälen otvivelaktigt var tyngre för lokalisering till Umeåän tUl . Eftersom ett betänkande med förslag tUl ny organisation förde berörda verksamheterna (SOU 1971:36) hade lagts fram kunde detta genya aspekter på lokaliseringsfrågan. Frågan om möjligheten att förläggaverksamheterna tih borde därför enhgt utskottet bh föremål för ytterhgareutredning. Omlokalisering, etapp 2 Statsmaktemas beslut vid och godkännande av de allmänna riktlinjerna för omlokalisering avstatlig verksamhet har varit utgångspunkt för förslagen ilokaliseringsdelegationens slutrapport (SOU 1972:55),som f. n. remissbehandlas. Delegationen föreslår att en andraetapp av omlokahseringen av central statlig verksamhet skall omfatta tolv helamyndigheter och delar av ytterligare fyra myndigheter. Härtill kommer enpartiell omlokalisering av Kungl. tekniska högskolan i , varom beslutredan fattats av (prop. 1972:37, UbU 1972:23, rskr 1972:173). TUlsammans med tidigare beslut omomlokalisering innebär delegationens förslag att ca 11 300 anställda i centralstatlig verksamhet förläggs utanför . Återstående centrala myndigheter(delar av myndigheter) med ca 32 000 anställda bör enligt delegationen även iframtiden vara förlagda till , vUket innebär att ca 3/4 av deanställda i central statlig förvaltning kommer att vara stationerade i dettaområde. Av samtliga statsanställda i skulle komma attomlokaliseras och förbh i . Vid val av lokaliseringsorteri denna etapp har delegationen haft stöd dels riksdagsbeslut om attendast ett fåtal orter kunde väljas för lokalisering av statlig centralförvaltning, dels i uttalande (InU 1971:15, rskr 1971:196) attdelegationen i sitt fortsatta utredningsarbete skulle beakta de förbättringarav de fyra nordligaste länens näringsstmk-tur som en fortsatt utflyttning tilldessa län av statlig verksamhet skulle hinebära samt att möjligheterna tillomlokalisering av statlig verksamhet till sydöstra särskUt bordeprövas.