prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Däremot saknas skäl att i lagen reglera denbiståndsverksamhet som svenska utlandsmyndigheter enligt överenskommelse medövriga nordiska länder svarar för gentemot medborgare i dessa länder, eftersomdet här endast är fråga om bistånd som inom ramen för det nordiska konsulärasamarbetet lämnas för den stats räkning, vari biståndstagaren är medborgare. Rätten till ett tiUfredsstäUande rättsskydd vidfrihetsberövanden föreslås skola gälla oavsett frihetsberövandenas art ochoavsett vilken myn- dighetsom förordnar om frihetsberövandena. Det kan röra sig om anhållande ellerhäktning på grund av misstanke om brott, men det kan också vara fråga omomhändertagande för psykiatrisk vård eller i vårdanstalt föralkoholmissbrukare e. d. Rättsligt bistånd skall ocksä kunna lämnas vid åtalför brott, även om den tilltalade inte är anhållen eller häktad, varvid detdock skall krävas att det är fråga om en mera ingripande påföljd. Biståndföreslås vidare kunna ges i utvisningsärenden i fall, där utvisning skullemedföra allvarliga olägenheter för den utvisade. Bistånd skaU utgå i sådan utsträckning att denperson som behöver finansiell hjälp erhåller ett tillfredsställande rättsskydd.De regler som gäller för motsvarande förfaranden i svensk rätt får därvid tjänatill vägledning. Enligt nuvarande regler har biståndet karaktären aven försträcknmg. Att bygga aterbetalningsskyldigheten på en civilrättsligskuldförbindelse medför emellertid enligt promemorian vissa olägenheter.Exempelvis kan civilrättsliga ogiltighetsregler aktualiseras. Systemet medskuldförbindelser lämpar sig inte heller för omyndiga eller andra personer somsaknar rättshandlingsförmåga. Det kan i vissa fall vara svårt eller rent avomöjligt att få en återbetalningsförbindelse av en person som berövatsfriheten, och det ifrågasätts i promemorian om det f. n. finns någon rättsliggrund för att i sådana fall återkräva biståndsbeloppet. HärtiU kommer attsystemet med skriftiiga förbindelser medför onödigt administrativt arbete. Avdessa skäl föreslås i promemorian att återbetalningskraven baseras direkt påen föreskrift i lagen. Det blir då tUlräckligt att biståndstagarenundertecknar ett kvitto som bevis för att han mottagit biståndsbeloppet. Biståndet skaU enligt förslaget särsldlt avsearvode och annan ersättning tiU försvarare, rättegångsbiträde, ombud ellertolk samt kostnader för utredning och bevisning. Andra kostnader, t. ex. förkostförbättring under fängelsevistelse, skall däremot behandlas enligt reglemaför socialt bistånd. För vissa kostnader skall i princip bistånd över huvudinte utgå. Dit hör t. ex. kostnader för böter och skadestånd. I princip avsesinte heller bistånd skola utgå till eriäggande av borgensbelopp vid domstol,men undantagsvis kan omständigheterna vara sådana alt bistånd bör lämnas ävenför sådant ändamål. Gränsdragningen mellan socialt bistånd och rättsligtbistånd antas på det hela taget inte behöva skapa alltför stora svårigheter.Däremot kan det ibland vara oklart för vUket ändamål bistånd i ett särskiltfall har utgått, särskUt när bistånd har lämnats av anhöriga. Förvissa sådana faU föreslås att en presumtionsregel tillämpas innebärande bl. a.att anhörigas inbetalning skall anses ha använts i första hand till bestridandeav utgifter, för vUka statsbidrag inte bör utgå. När det gäUer skyldigheten atttill statsverket återbetala medel som utbetalats som bistånd till en person somberövats 1972: 132 154 friheteneller åtalats föreslås de regier bli vägledande som gälicr för motsvarandeförfaranden i . Detta innebär i fråsa om den som varit anhållen, häktadeller åtalad att återkrav i allmänhet inte bör framställas, om det rättsligaförfarandet mynnar ut i cn frikännande dom. Vid fällande dom bör en bedömninggöras med ledning av bestämmelserna i 31 kap. 1 § RB. Om särskilda skäl föreligger skall dockbiståndstagaren enligt promemorian kunna åläggas återbetalningsskyldighet ävenom han frikänts eller återbetalningsskyldighet inte skolat åläggas honom med enanalogisk tillämpning av 31 kap. 1 § RB. Om han sålunda genom vårdslösheteller försummelse vållat särskild kostnad i rättegången, bör detta vara ensärskild grund för att ålägga honom återbetalningsskyldighet. I promemorian tas vidare upp det fallet att dettrots förekomsten av en fällande dom av utländsk domstol föreligger allvarligatvivel om att den dömde har begått det brott för vilket han dömts. I sådanaundantagsfall anser man det vara oskäligt att låta biståndstagaren återbetalakostnaden i rättegången och ett undantag från principen om återbetalningsskyldighetanges därför vara motiverat i dessa fall. Det bör enligt promemorian också observeras attsvensk domstol vid bestämmande av arvode och annan ersättning tUl offentligförsvarare skaU pröva om ersättningen är skälig och att åklagaren harskyldighet att tUlvarata statsverkets ekonomiska intressen, om han anser attdomstolen tUlerkänt försvararen en alltför hög ersättning. Motsvarande kontrollkan inte från svensk myndighets sida utövas över arvodena lill försvarare iförfarande inför utländsk domstol. Det framhålls att när staten genom reglernai 31 kap. RB under vissa förhållanden avstår från att återkräva kostnader frånden enskilde, en viktig föratsättning är att dessa kostnader inte överstigervad som med hänsyn till omständighetema kan anses skäligt. I vissa främmandeländer kan särskUt advokat-kostnadema komma att uppgå till synnerligen högabelopp och det sägs vara tveksamt om staten bör genom lag generellt vara ålagdatt stå för sådana kostnader oavsett deras storlek. a. skuUe detta kunnaleda till att utländska advokater betingar sig alltför höga arvoden. Om kostnadernai ett särskilt fall blir oskäligt höga, bör därför enligt promemorian partiellåterbelalningsskyldighet i viss utsträckning kunna åläggas den enskilde, ävenom han frikänts. Möjligheten bör användas tämligen sparsamt, eftersomresultatet annars blir att den enskUde åläggs betalningsskyldighet just i defall, då han på grund av kosinadernas storlek är i särskilt behov av ekonomisktbistånd från det aUmännas sida. I promemorian tas vidare upp det fall att den somvarit anhållen eller häktad friges utan åtal eller att väckt åtal läggs nereller dom av annan anledning inte kommer tUl stånd. Om åtalet läggs ner pågrund av att den tilltalade inte längre betraktas som skyldig, skall frågan omåterbetalningsskyldigheten bedömas på samma sätt som om han blivit Har målet inte fullföljts pä grund av att dentilltalade uteblivit från rättegången, bör han däremot i allmänhet ansesåterbetalningsskyldig. Det framhålls emellertid att omständigheterna kan varamycket skiftande, varför frågan om återbetalningsskyldighet skall föreligga ifall där skuldfrågan inte biivit slutligt prövad bör bli föremål för diskretionärprövning i varje siirskilt fall. När det gäller kostnader i andraförfaranden än brottmål bör enligt förslaget återbelalningsskyldighet kunnaåläggas den enskUde efter vad som anses skäligt. De regler som kommer att gällabeträffande offentligt biträde i förvaltningsärenden föreslås tjäna tillvägledning även vid bistånd utomlands. Liksom när det gäller brottmålen bördock med hänsyn till de skiftande förhållandena utomlands lämnas ett visstutrymme för en diskretionär prövning i varje särskilt fall. I promemorian diskuteras frågan ominte ränta eller avgift borde utgå i samband med att utrikesförvaltningenlämnar ekonomiskt bistånd. Med hänsyn till frågans ringa betydelse och till deadministrativa svårigheter som skulle vara förknippade med ett ränte- elleravgiftssystem anses det inte finnas skäl att införa enförpliktelse för biståndstagarna alt betala ränta på erhållna belopp eller särskildavgift. I beslut, varigenom någon åläggs återbetalningsskyldighet, skaU dockkunna fastställas att dröjsmålsränta skall utgå, om inte betalning sker inomviss tid. När det gäller fömtsättningarna förutgivande av socialt bistånd till svenskar i utlandet saknas enligt promemorianskäl att göra någon saklig ändring i de regler som gäller. Bistånd föreslåssålunda skola lämnas svensk medborgare som råkat i nöd eller annan svårighet.Det skall ankomma på Kungl. Maj:t att utfärda närmare tiUämpningsföreskrifter.I dessa bör bl. a. anges att bistånd skall kunna vägras personer som tidigarehar missbrukat möligheten alt erhålla sådant bistånd. I princip skall endast svenskamedborgare komma i fråga för socialt bistånd av detta slag. Framför allt åsyftassvenska medborgare med hemvist i . För svenska medborgare med hemvistutanför (emigranter) föreslås emellertid bistånd kunna utgå under vissaförutsättningar som får närmare anges i de av Kungl. Maj:t utfärdade föreskrifterna.Liksom enligt gällande regler skall socialt bistånd få utgå tUl flyktingar ochstatslösa med hemvist i . I kraft av det nordiska konsulära samarbetetkan bistånd lämnas medborgare i de övriga nordiska länderna. En gmndläggande regel bör enligtpromemorian vara, att den som är i behov av ekonomiskt bistånd i första handskall tillvarata de möjligheter till sådant bistånd som kan finnas ivistelselandet på grund av dess egen lagstiftning eller på grund avinternationella överenskommelser. Svenskt bistånd bör lämnas endast i den månbehovet inte kan täckas på sådant sätt. Utöver de förut berörda olägenheter som är förknippade medatt åter- betalningsskyldighetenbygger på en civilrättslig skuldförbindelse nämns i fräga om del socialabiståndet, att det i vissa fall av tidsskäl inte är möjligt att få särskildaskuldförbindelser av de hjälpbehövande. Så kan vara fallet då i en nödsituation(krigsutbrott, oroligheter, naturkatastrof e. svenska medborgare måsteevakueras med största snabbhet och utan onödiga formaliteter. Det bedöms därförav olika skäl angeläget att införa uttryckliga lagbestämmelser som direktreglerar återbetalningsskyldigheten. Det räcker då att biståndstagarenundertecknar ett kvitto som bevis för att han mottagit beloppet eller attutiandsmyndigheten på annat sätt styrker vilket belopp som utbetalats. Återbelalningsskyldighet i fråga om socialt biståndbör enligt promemorian också i fortsättningen principiellt anses åvila biståndstagaren.Han skall dock kunna begära eftergift eller jämkning av skulden. Avgörande förom en sådan ansökan skall bifallas skall vara en helhetsbe-bedömning avbiståndslagarens ekonomiska och sociala situation, varvid inte endastförhållandena vid det tillfälle dä biståndet utgavs utan även därefterinträffade förändringar skall tillmätas betydelse. Som exempel nämns attekonomiskt bistånd tämligen ofta utgår lUl studerande som vidbiståndstillfället saknar såväl tillgångar som inkomster. Hinder skall inteföreligga att göra återkrav gällande mot dem, om de vid återkravs-tillfällethar tUlgångar eUer uppbär inkomster. Inte heller finns fog för eftergift i falldär biståndstagaren utan att ha medel för sitt uppehälle begett sig tillutländsk ort, där han inte kunnat påräkna försörjning. Närskäl föreligger skall möjlighet finnas att utan ansökan efterge eller jämka enåterkravsfordran. Enligt promemorian kan det ibland vara att föredra, attfordringen avskrivs utan att slutligt efterges, framför aUt i fall då ingeneller ringa möjlighet föreligger att utfå betalning eller då indrivning avfordringen skuUe förorsaka mer arbete och kostnad än vad som kan ansesskäligt. Vid förändrade förhållanden kan då fordringen på nytt göras gällandemot biståndstagaren och om denne självmant inbetalar skuldbeloppet, kanstatsverket tillgodogöra sig detta. Enligt 33 § socialhjälpslagen är denbiståndstagare som inte har fyllt i princip befriad frånåterbetalningsskyldighet. I promemorian erinras emeUertid om att biståndenligt den föreslagna lagen kommer alt kunna utgå i många fall då socialhjälpenligt socialhjälpslagen skulle ha varit utesluten. Det kan röra sig ompersoner som har ordnade ekonomiska förhållanden men som saknar likvida medeli det främmande land där de för tillfäUet befinner sig. Utiandsmyndighetensbistånd har sålunda i åtskilliga faU karaktären av hjälp ur ett lillfälligtdilemma. Mot den bakgrunden anförs att det saknas skäl att medge personer under16 år en generell befrielse från återbelalningsskyldighet. Har bidrag utgått till en underårig men återfårinte statsverket beloppet från denne, uppkommer frågan om den underårigesföräldrar eUer andra vårdnadshavare skall vara återbetalningsskyldiga gentemotstats- 1972: 132 157 verket.Enligt 36 § socialhjälpslagen föreligger sådan skyldighet för föräldrar tUlbarn i viss begränsad omfattning. I promemorian framhålls atl det, när det gällerbistånd som utges till underåriga personer i utlandet, föreligger ett särskiltskäl alt ålägga vårdnadshavaren ett ekonomiskt ansvar. Särskilt pass för barnunder får nämligen inte utfärdas ulan medgivande av barnels vårdnadshavare,såvida inte synnerliga skäl föreligger att inte kräva sådant medgivande.Vidare gäller att pass som utfärdats för barn kan återkallas avpassmyndigheten på begäran av barnets vårdnadshavare. Med hänsyn tillvårdnadshavarens vidsträckta möjlighet att hindra barn från attinneha pass och bege sig tUl utlandet bedöms det i promemorian som rimligt atthan åläggs ett särskilt ansvar i de fall då den omyndige efter att med hansmedgivande ha erhåUit pass beger sig tUl utlandet och där får ekonomisktbistånd och att åldern tillämpas som gräns för vårdnadshavarens ansvargentemot statsverket för sådant bistånd. Emellertid föreligger ingenfullständig rätt för vårdnadshavaren att förhindra att den som är under 18 årkommer i besittning av pass. När synnerliga skäl föreligger, kan sålunda passutfärdas utan vårdnadshavarens medgivande. Vidare kan förekomma att den underårigeutan att inneha pass beger sig tUl utlandet. Slutligen kan erinras om attpasstvånget är avskaffat i förhållande till övriga nordiska länder och iframtiden kan komma att avskaffas i förhållande tUl flera länder. Möjlighet börfinnas att i undantagsfall befria vårdnadshavaren från ansvar, vilket föreslåsske genom att fordringen efterges. Beträffande frågan om skyldighet bör föreligga förena maken att återbetala biståndsbelopp som den andra maken erhållit kan sägasatt det står bäst i överensstämmelse med ett modernt synsätt att inte åläggamakarna ett sådant ansvar för varandras skulder. I promemorian nämns att det undantagsvis kanförekomma att utlandsmyndighet, utan att framställning föreligger eller påbegäran av anhörig eller annan, lämnar bistånd tUl person som råkat i ettnödläge. Med hänsyn till att ekonomiskt bistånd utgår endast i faU då ett verkligtbehov föreligger och till att det står i överensstämmelse med allmännarättsgrundsatser att den som hjälpts ur ett nödläge har återbetalningsskyldighetför erhållet bistånd föreslås återbetalningsskyldighet föreligga också i sådanafall. Skulle den undantagsvis te sig oskälig, får eftergift ske. En annan fråga som tas upp i promemorian är ombetalningsskyldighet för det bistånd som utgått i vissa fall skall åläggastredje man. Enligt nuvarande regler skall biståndssökande i vissa fall lämnauppgift på personer i som förmodas vara vUliga att tUl statsverket inbetaladet önskade beloppet eller garantera återbetalning. I den månutrikesförvaltningens biståndsskyldighet föreligger oberoende av garanti ansesdet i promemorian mte motiverat att begära sådan. attom bistånd från andra synpunkter är motiverat så bör ett grundläggande socialtbistånd lämnas oavsett om den som är i behov härav har möjlighet att skaffa sigborgen eller annan garantiförpliktelse från tredje man. I sådana fall föreslåsalltså att man i fortsättningen avslår från att begära garanti. Annorlunda förhåller det sig om en betalning ellerutfästelse från tredje mans sida i visst fall gör det möjligt för statsverketatt ge en nödställd person bistånd i större utsträckning än som behövs för attavhjälpa de rent elementära behoven. En garantiförpliklelse kan exempelvisgöra det möjligt att förskottera kostnaden för en resa med dyrare färdsätt änsom annars skulle ha använts. Garantiförbindelse från tredje mans sida börenligt promemorian begäras endast när det är fråga om atl ge bistånd lill högrebelopp än som är normalt eller förmåner för vilka bistånd annars inte skulle hautgått. I sådana fall konstitueras återbetalningsskyldighet för den som utstäUtförbindelsen. Även om garantiförbindelsen i sådana fall inte skulle avse meraän ett belopp motsvarande skillnaden mellan det tolala biståndet och detbistånd som under alla förhållanden skulle ha utgått kan det enligt promemorianmed hänsyn till svårigheten att göra en sådan beräkning i många fall vara avpraktiska skäl motiverat att låta biståndsförbindelsen omfatta helabiståndsbeloppet. Det föreslås att liksom hittUls en garanti får formen av enproprieborgen. Biståndsärendena föreslås liksom hittillshandläggas av beskickningar och konsulat. skall dock liksom nui princip inte få lämna ekonomiskt bistånd utan bemyndigande avutrikesdepartementet i varje särskilt fall. Ett bemyndigande innefattar ettangivande av omfattningen av det ekonomiska biståndet eller beräkningsgrundenhärför. I fråga om biståndsbelopp av mindre omfattning kan dock utlandsmyndigheternaerhålla ett generellt bemyndigande. En rätt att anföra besvär mot utlandsmyndighetsbeslut i biståndsärenden har visserligen en begränsad praktisk betydelse menbör enligt promemorian ändå föreligga. Talan föreslås skola föras i kammarrätten. När det gäller bistånd som utgått i brottmål ellerannat rättsligt förfarande skall som förut nämnts företas en prövning i varjesärskUt fall av frågan om den enskilde skall åläggas återbetalningsskyldigheteller om statsverket skall slutiigt stå för kostnaden. Denna prövning innefattarbl. a. en analogisk tillämpning av bestämmelser i , vilka normalt tiUämpas avsvensk domstol. I fråga om socialt bistånd har däremot föreslagits attprincipiell återbetalningsskyldighet skall åligga bidragstagaren. skallåterbetalningsskyldighet dessutom åvila hans vårdnadshavare. I vissa falluppkommer emellertid fråga om eftergift av återbetalningskravet och prövningenav denna fråga måste anförtros en myndighet som genom sin sammansättning ärlämpad för denna uppgift. Det kunde enligt promemorian i och för sig medföravissa fördelar om prövningen i båda de nämnda fallen anförtroddes samma myndighet.Bl. a. skulle del i de fall då én person av utiandsmyndighet erhållit delsbistånd för att tillgodose sina rättsliga intressen dels socialt bistånd varaen fördel om hans skyldighet att återbetala de olika beloppen bedömdes av ettoch samma organ. Emellertid anförs att man inte kan bortse från alt de tvåtyperna av bistånd är av olika art och att en viktig principiell skillnadföreligger emellan dem såtillvida som det i fråga om socialt bistånd blir enbedömning av om en existerande fordran skall efterges i ett enskilt fall, medandet beträffande det rättsliga biståndet måste bedömas i varje särskilt fall cmen skuld skall åläggas den enskUde eller inte. Starka skäl sägs därför tala föratt prövningen i de båda fallen sker enligt skilda procedurer och av skildaorgan. När det gäller bedömningen avåterbetalningsskyldighel för finansiellt bistånd i brottmål eller annaträttsligt förfarande diskuteras möjligheterna alt lägga avgörandet på endomstol eller att anförtro uppgiften åt det föreslagna . Bådamöjligheterna avvisas under hänvisning till att dessa myndigheter skulle blitvungna att till ledning för sina avgöranden införskaffa skilda sakuppgifterfrån . I stället föreslås attbeslutanderätten läggs direkt på chefen för utrikesdepartementetsrättsavdelning, där man har den största kunskapen om fakta av betydelse för debeslut som skall fattas. Visserligen har chefen för rättsavdelningen enfortlöpande kontakt med biståndsärenden av detla slag genom att ge utlandsmyndigheternainstruktioner om del bistånd som skall ges, men della anses inte kunna åberopassom ett skäl mot att han får bedöma frågan om bidragstagarensaterbetalningsskyldighet i samma ärenden. Det framhåUs att såväl principiella juridiskasynpunkter som sociala element skall beaktas i bedömningen avåterbetalningsskyldigheten. Det sägs därför inte vara naturligt, atl sedanchefen för rällsavdelningen fatlat sitt beslul, frågan om eftergift avstatsverkets fordran skulle kunna underställas utrikesdepartementetsunderstödsnämnd, som i övrigt har att beslula i frågor om eftergift av beloppsom lämnals i ekonomiskt bistånd. Chefens för rättsavdelningen beslut föreslåsdärför, om det vinner laga kraft, vara ett slutligt avgörande i frågan omåterbetalningsskyldighel föreligger. Beslutet skaU vara direkt exigibelt. Avrättssäkerhetsskäl skaU beslutet kunna överklagas. Det föreslås få ske ikammarrätten. När det gäller proceduren vid handläggningen avfrågor om eftergift av belopp som lämnats som socialt bistånd anförs ipromemorian bl. a. följande. De grundläggande bestämmelserna om verksamhetenhos den fömt berörda understödsnämnd finns i Kungl,Maj:ts instruktion för understödsnämnd.Genom eflergiftskungörelsen har nämnden blivit behörig att beslutaom eftergift, helt eller delvis, av belopp som av utlandsmyndighet lämnats iekonomiskt bistånd. Enligt kungörelsen skall nämndens beslut fattas påframställning av chefen för ai-vs-och ersättningsbyrå(numera konsulära byrå). Att en sak föreläggs för nämnden kan vara föranlett avatt den återbetalningsskyldige begärt befrielse, men chefen för konsulära byrånkan också utan sådan framstäUning hänskjuta en sak tUl nämnden. Erfarenheternaav understödsnämndens befattning med eftergiftsärendena är enligt promemorianpositiva och det anses därför ändamålsenligt att nämnden även fortsättningsvisfår handlägga dessa. EnUgt förslaget bör understödsnämnden i första handpröva ansökningar om jämkning eller eftergift. När skäl föreligger skall denemellertid också kunna ex officio pröva om återbetalningsskyldighet skalljämkas eller efterges. Förvaltningslagens bestämmelser blir tiUämpUga.Beträffande förfarandet när nämnden ex officio tagit upp en fråga om eftergifteller jämkning av återbetalningsskyldighet framhålls i promemorian, att omnämnden finner skäl föreligga till jämkning eller eftergift, särskilt beslutskaU fattas i frågan. Om den däremot anser att fordringen inte bör jämkaseller efterges, bör, till skillnad mot vad som gäller när prövningen skett i anledningav yrkande, något formellt beslut inte meddelas utan krav framstäUas ellerindrivningsåtgärder vidtas på samma sätt som om nämnden inte prövat frågan omjämkning eller eftergift. Nämndenföreslås liksom få överlåta till ordföranden och sekreteraren ellernågon av dem att på nämndens vägnar handlägga ärenden, vUka befinnes kunnaavgöras i sådan ordning. Det anges alt nämnden hittUls utnyttjat möjlighetenlUl delegation på det sättet att ordföranden och/eller ordförandensställföreträdare, som tUlika är nämndens sekreterare, bemyndigats att självbesluta i ärenden om eftergift av belopp om högst . Enligteftergiftskungörelsen har chefen för konsulära byrån fått rätt att besluta omeftergift av fordringar i fall där han finner det uppenbart att kostnaderna förindrivning inte skuUe stå i rimligt förhållande till fordringens storlek. Detföreslås att en liknande bestämmelse, som ger understödsnämndens ordförandebeslutanderätt och som bör inbegripa även avskrivning av fordringen, får gällaäven . De nu nämnda bestämmelserna föreslås bli upptagna iinstruktion för understödsnämnden eller annan av Kungl. I promemorian framhålls att en konsekvens av attåterbetalningsskyldigheten enligt den föreslagna lagen kommer att gmndas direktpå en lagbestämmelse och inte på en skriftiig betalningsutfästelse är, attstatsverket för indrivning måste använda sig av ansökan ombetalningsföreläggande i stället för lagsöknuig. Detta bedöms inte medföranågon allvarlig olägenhet. beslut kan f. n. inte överklagas.Under hänvis- Prop.1972: 132 161 ningtUl att nämndens prövning av ett yrkande om eftergift avåterbe-taUiingsskyldighet i princip är av samma karaktär som t. ex.socialnämnds prövning av ett socialhjälpsärende, föreslås i promemorian atttalan skali kunna föras även mot understödsnämndens beslut. Talan skall förashos kammarrätten.