prop · FV0344 · 1972-12-31 00:00:00 — De störstaolägenheterna föranleds av att det ofta saknas överensstämmelse mellan befälsgmppernastjänsteställning och deras uppgifter i krigsorganisationen. Med stöd av Kungl.Maj:ts bemyndigande tUlkallades sakkunniga för att seöver tjänstestäUningssystemet och lämna förslag som kunde avhjälpa bristerna isystemet. De sakkunniga, som antog namnet tjänsteställningsutredningen,avlämnade betänkandet (SOU 1967:15) TjänstestäUning inom krigsmakten. Sedan tjänsteställningsutredningens betänkande remissbehandlats,överarbetades vissa av utredningens förslag inom försvarsdepartementet ochredovisades i en särskild promemoria (Stencil Fö ). Också dennapromemoria blev föremål för remissförfarande. Maj;t uppdrog åt överbefälhavarenatt lämna underlag för en närmare utformning av ett nytt tjänsteställningssystemför krigsmakten i överensstämmelse med riktlinjer som angavs i en tilluppdraget fogad promemoria. Dessa riktlinjer byggde på tjänsteställningsutredningensförslag och den överarbetning av förslagen som hade gjorts inomförsvarsdepartementet. Maj:t beslöt att med tillämpningfr. o. m. den införa ett nytt tjänsteställningssystem inomkrigsmakten. Reglementen och instruktioner med föreskrifter omtjänsteställningsförhållanden utfärdas av Konungen i kommandoväg.Genomförandet av det nya systemet föranleder emellertid också ändringar avväsentligen formell art i åtskUliga författningar. Jag avser att föreslåändringar i författningar som har beslutats med . Jag kommer i annatsammanhang att Maj:t erforderliga ändringar iförfattningar som har kommit till utan medverkan. Som bakgrund tillförfattningsförslagen lämnas i det följande en översiktlig redogörelse såvälför nuvarande tjänsteställningssystem och bristerna i detta som för det nyasystemet. Nuvarande tjänsteställningssystem inom krigsmakten För att reglera det normala lydnadsförhållandet mellanchefer och deras underlydande inom krigsmakten behövs inte några särskildatjänsteställningsregler. En förmans befälsrätt bestäms nämligen helt av debefogenheter och det ansvar som följer med befattningen. Ettsärskilt tjänsteställningssystem behövs i många fall inte heller för att angevem av sinsemellan sidoordnade som i chefens frånvaro skall utöva dennesbefogenheter. 1 en organisation med avgränsad personalsammansättning, bestämdaarbetsuppgifter och en fast uppbyggnad kan man med interna instruktioner,arbetsrutiner o. d. relativt enkelt reglera den ordning i vilkenbefattningshavarna skall utöva befälet. 1krigsmaktens verk och staber, i fredsorganisationens utbildningsenheter, påflottans fartyg m. m. är således behovet av tjänsteställnings-regler mindrepåfallande. Vid krigsorganisationens enheter i strid eller vid krigsliknandeövningar i fred är förhållandena däremot mera svårbemästrade. Militärteknikensoch taktikens utveckling har medfört att det moderna kriget förs med relativtsmå, självständigt uppträdande enheter som är utspridda över stora ytor.Förbanden har ofta en tillfällig sammansättning som tid efter annan kan växlaberoende på arten av de uppgifter som skall lösas. Personalsammansättning,uppgifter och organisation varierar. Vid oförutsedda situationer i strid är detnödvändigt att någon i chefens frånvaro tar ansvaret och befälet trots att haninte har utsetts till chef. Detta ställer ökade krav på befälets inte minstdet lägre befälets - förmåga och vilja att ta ansvar. Ofömtsedda situationersom kräver ett snabbt ingripande kommer sannolikt att inträffa oftare i detmoderna kriget . Regler för att i oförutsedda situationer avgöra vem som skaUingripa finns inom krigsmakten. Med tjänsteställning förstås deninbördes turordningen i tjänsten och systemet innehåller de regler som angerdenna turordning. är således ett hjälpmedel för att bestämmaskyldighet och rätt att ta befälet i chefens och ställföreträdarens frånvaro. Regler om befälsrätt är nödvändiga underkrigsförhållanden. Att dessa regler också tillämpas i fred motiveras främst avatt fredsverksamhetens huvudsyfte är utbildning för kriget. För att krigsmaktensnabbt skall kunna utveckla fuU effekt måste de rutiner som skaU tillämpas ikrig nötas in i fred. Givetvis kan också i den övriga fredsverksamheten uppståsituationer i vilka det behövs allmänna regler om befälsrätt. Tjänsteställningenhar också en viss psykologisk betydelse för mindre rutinerat befäl. Även ommilitärpsykologiska urvalsmetoder för bedömning av befälslämplighet under desenaste åren har fått ökad tillförlit- lighet, kan inte rimligen aUa chefsbefattningar ikrigsorganisationen besättas med individer som i kraft av sina personligaegenskaper betraktas som självklara ledare av sin omgivning och som därförspontant accepteras såsom chefer av sina underlydande. Många chefer behöverdärför tjänsteställningen som hjälp för att utöva sitt befäl. De mUitära tjänstegraderna representerar vad man i dagligttal menar med tjänsteställning. Tjänstegraderna markeras med särskilda beteckningarpå uniformerna. 1 fråga om civilmUitär och civil personal motsvarastjänstegrad av tjänsteklass resp. tjänstegrupp med samma benämning som demilitära tjänstegraderna. Den inbördes turordningen mellan de tjänstegrader som används inom armén framgår av följande tabeU. 1 Tjänstegradens fullständiga benämning är "överste,innehavare av tjänst i lönegrad C 2 eller högre lönegrad" Tjänstegraderna för officerare fördelas över tre nivåer.Tjänstegraderna 13 omfattar därvid generalspersoner, tjänstegraderna 47 regements-officerareoch tjänstegraderna 8,10 och 12 kompaniofficerare. Inom flottan används för flera av de nämndatjänstegraderna särskilda benämningar såsom amiral, kommendör, kommendörkaptenav 1. och 2. graden, flaggunderofficer och högbåtsman. Särskilda tjänstegradsbenäm-ningarfinns också vid vissa tmppslag inom armén, inom kustartUleriet och inomflygvapnet. Tjänsteåldern bestämmer turordningen mellan personal isamma tjänstegrad. Högre tjänsteålder ger företräde framför lägre. Tjänsteåldemräknas normalt från utnämningsdatum i tjänstegraden, men ett flertalundantagsbestämmelser finns. I vissa fall åsidosätts tjänsteåldern till förmånför en grupptillhörighet. Sålunda räknar alltid värnpUktigt befäl oavsett tjänsteålder tjänstestäUning efter fast anstäUtbefäl i samma tjänstegrad. Villkoren för att nå de olika tjänstegraderna varierar medtillhörighet tiU skilda befäls- och personalgrupper. Yrkesbefälet befordras iregel först när vederbörande får en mot graden svarande lönegradsplaceradtjänst i fredsorganisationen. Reservpersonal och värnpliktig personal nårdäremot i princip graden när kompetensgivande utbildning har genomgåtts ellerviss tjänstgöring har fullgjorts. För dessa grupper finns dock vissaåldersgränser för befordran. En olägenhet med den nu beskrivna ordningen äratt det blir variationer i fråga om befordran såväl mellan yrkesbefälets olikapersonalkårer som mellan yrkesbefälet och övrigt befäl. Den aUvarligaste bristen i gällande system är dock att deti många fall saknas ett logiskt sammanhang meUan befälsgruppernas uppgifter ikrigsorganisationen och deras tjänsteställning. Redan genom 1942 årsförsvarsbeslut (prop. 1942:210, 3SäU 1942:2, rskr 1942:374) uppstod en sådanbristande överensstämmelse, vilken accentuerades genom den av statsmaktema år1960 beslutade befälsordningen för armén (prop. 1960:109, SU 1960:113, rskr1960:290). Genom befälsbeslut fick yrkesbefälet delvis nyakrigsuppgifter. Officerarna leder förband av lägst bataljons styrka.Underofficerarna har till huvuduppgift att vara kompanichefer ochställföreträdande kompanichefer och underbefälet att vara kvartermästare vidkompani. befälsbeslut innebar också en allmän höjning av yrkesbefäletskompetens. 'Yrkesbefälets obligatoriska utbUdning utökades tUl både omfattningoch innehåll med hänsyn tUl att personalen utnyttjas i högre krigsbefattningarän tidigare. För reservofficerarna innebar beslut ingen ändring ifråga om uppgifterna i krigsorganisationen, nämligen att vara kompanichefereller ställföreträdande kompanichefer. Däremot blev utbUdningen längre ochfick större omfång. Även det värnpliktiga befälets uppgifter i krig blevoförändrade enligt befälsbeslut. Utbildningen anpassades dock bättreän förut tiU dessa uppgifter genom det nya system för värnpliktsutbUd-ningensom statsmakterna beslutade om (prop. 1966:106, 2LU 1966:48, rskr1966:271). Som exempel på brister i fråga om överensstämmelse mellantjänsteställning och uppgifter i krigsorganisationen kan beträffande armén nämnasföljande. Som kompanichefer i krigsorganisationen återfinns i dagreservkaptener och värnphktiga kaptener samt förvaltare, fanjunkare ochlöjtnanter på aktiv stat. Kaptener kan vara fältbataljonschefer om de äryrkesofficerare men fältkompanichefer om de är reservofficerare. Fanjunkarekan också vara kompanichefer i krigsorganisationen om de äryrkesunderofficerare, medan värnpliktiga fanjunkare i regel ärkompani-kvartermästare. Det yngre yrkesbefälet, furirerna, tjänstgör i regelsom plutonchefs ställföreträdare, medan den värnpliktige furiren är gruppchef Man kan också konstatera en bristande överensstämmelse mellan svenska och utländska tjänstegrader på så sätt att svenskmilitär personal i viss utsträckning måste anses ha avsevärt lägretjänstegrader än sina utländska motsvarigheter. Åtgärder för att komma tillrätta med detta har hittUls bestått bl. a. i att den svenska personalen tiUagtshögre tjänstegrad för utlandstjänstgöring. Vid utformningen av det nya tjänsteställningssystemet harmålet främst varit att undanröja de brister som finns i den nuvarande ordningen.Den vägledande principen har varit att åstadkomma ett logiskt samband mellanuppgifterna i krigsorganisationen och tjänsteställning. Tjänsteställningenskall, med andra ord, ge ett uttryck för varje krigsmans relativa förmåga kompetens - att utöva befäl. Med hänsyn till den befälsrätt som organisatoriskt börvara knuten till en befattning förs vissa huvudtyper av befattningar i främstkrigsorganisationen samman till typbefattningar. Typbefattningarna placerasined hänsyn till kompetenskravet på olika nivåer, kompetensnivåer. Eftersomkravet på befälsförmåga varierar mellan befattningarna på samma kompetensnivå,sker i vissa fall en skiktning även inom nivån. Kompetensnivåerna är till antalet åtta, nämligen nivån förhögre chefer () samt regementschefs- (R), fredsbataljonschefs- (F), bataljonschefs-(B),kompanichefs- (K), plutonchefs- (P), troppchefs- (T) och gruppchefsnivån (G). Nivå Homfattar försvarets högsta militära befattningar och motsvarar i huvudsakbefattningarna för dagens generalspersoner och flaggmän. TUl nivå R hänförsregementschefer, flottiljchefer, chefer i lägre regional instans m. fl. Tillnivå F hör utbildningsbataljonschefer och andra befattningshavare som närmastunder regementschefen eller motsvarande chef har ansvaret för verksamheten vidfredsförbanden. Nivå B inrymmer befattningar för bataljonschef ochställföreträdande bataljonschef i krigsorganisationen samt därmed jämförligabefattningar. Nivå K omfattar befattningar för kompanichef, ställföreträdandekompanichef och liknande befattningar i krigsorganisationen. 1 nivå Påterfinns befattningar för plutonchef och liknande i krigsorganisationen. Tillnivå T hör befattningar som chef för sådana avdelningar i krigsorganisationensom är mindre än pluton men större än grupp och befattningar som plutonchefsställföreträdare, kompanikvartermästare och stabsunderofficer. Nivå G slutligenomfattar krigsorganisationens befattningar för gruppchef och gruppchefs stäUföreträdare. Genom att varje typbefattning svarar mot en bestämdtjänstegrad får man ett klart samband mellan befälsrätt och tjänsteställning. För att underlätta systematiken i reglementen ochinstruktioner förs tjänstegraderna samman i befälsnivåer. Tjänstegraderna ochderas ordningsföljd samt befälsnivåerna framgår av följande tabell. Inom krigsmakten utom flottan I. Generalspersoner (flaggmän) Överste av 1. graden Överste I. graden Kommendör Kommendörkapten bestäms liksom avtjänstegradernas ordningsföljd. För befäl med samma tjänstegrad bestämstjänsteställningen av tjänsteåldern. En jämförelse med gällande ordning ger vid handen atttjänstegraderna förvaltare, rustmästare och vicekorpral utgår liksom ettflertal särbenäm-ningar såsom ryttmästare, flaggunderofficer, styckjunkare,högbåtsman och konstapel. Vidare kastas ordningen om meUan fänrik ochfanjunkare. Hittillsanvända gruppbenämningar försvinner eller ändras. Benämningarna i det nyasystemet blir regementsofficerare, kompaniofficerare, plutonsofficerare,gruppchefer, reservofficerare, värnpliktsofficerare och värnpliktigagruppchefer. Av följande uppställning framgår dels vilka tjänstegrader som denya grupperna omfattar, dels sambandet mellan nuvarande och nyagruppbenämningar. I uppställningen har inte tagits med särskilda varianter inomsystemet. Officerare (yrke.spersonal) Regementsofficerare Underofficerare (yrkes- Kompaniofficerare Underbefäl(yrkespersonal) a. äldre personal b. yngre personal (furirer och lägre) Nuvarandegruppbenämning Ny gruppbenämning Omfattar normalt Reservofficerare /kompanibefäl 1-10 och högre Reservunderofficerare /plutonsbefäl 11-12 Värnpliktiga officerare /kompani- 8 10 befäl Värnpliktiga underofficerare /plutons- 11-12 befäl Värnpliktigt underbefäl Värnpliktiga gruppchefer 13-15 Som uppställningen visar används i den nya ordningenbenämningarna regementsofficer och kompaniofficer i en annan betydelse än inuvarande system. anger begreppen, som förut har sagts, nivå medan de idet nya systemet används som beteckning på befälsgrupper. Av uppställningen kanockså läsas ut att dagens yrkesunderofficerare kallaskompaniofficerare och innehar tjänstegraderna kapten, löjtnant och fänrik samtatt dagens yrkesunderbefäl kallas dels plutonsofficerare med tjänstegradernafanjunkare och sergeant, dels gruppchefer med tjänstegraderna överfurir, furiroch korpral. Mot typbefattningar inom kompetensnivåerna B, K, P, T ochG svarar en befattningsinriktad utbildning som är obhgatorisk för all personalinom samma befälsgrupp. Utbildningen omfattar såväl teoretisk skolning sompraktisk tjänstgöring. Tjänstegraden erhålls när genom föreskriven utbildningkompetens har uppnåtts för krigsplacering i den typbefattning som svarar mottjänstegraden. Till befattningarna inom nivåerna H, R och F sker befordrangenom urval. Det anförda innebär att sambandet mellan lönesättning ochtjänsteställning bryts. Lönesättningen bestäms efter förhandlingar och berorpå andra faktorer än de som reglerar befälsrätten. 1 det nya systemet innebärdärigenom befordran två från varandra skilda åtgärder, tjänstetillsättning ochtjänsteställningsbefordran. Reglerna för tjänstetillsättning berör barayrkespersonalen och påverkas inte av tjänsteställningssystemet. Tjänsternaanges i fortsättningen inte med tjänstegrader utan med befattning ellergruppbenämning. Inte sällan medför brist på kvalificerat befäl i såväl freds-som krigsorganisationen att viss personal måste fullgöra uppgifter för vilkaden formellt saknar kompetens. Av en sådan placering i högre befattning följeremellertid inte att vederbörande får den tjänstegrad som svarar mot den högrebefattningen. Han har nämligen inte den kompetens som behövs för befordran tillden högre tjänstegraden. Också den civilmilitära personalens befattningar placeraspå ohka nivåer, funktionsnivåer, som motsvarar de militära kompetensnivåerna.Mot civilmilitär typbefattning svarar en bestämd tjänsteklass med sammabenämning som motsvarande tjänstegrad. Vad sluthgen gäller den civila personalen inom krigsmaktenfinns inget behov av regler om tjänsteställning. Civil personal tillhör istället fyra tjänstegrupper, varav en jämställs med regementsbefäl ochhögre befäl, en med kompanibefäl, en med plutonsbefäl samt en med gruppbefäloch meniga. Som jag har anfört i det föregående ligger det inom ramenför Kungl. Maj:ts bestämmanderätt att utfärda föreskrifter omtjänsteställningsförhållanden. I samband med att föreladesförslag om en ny befälsordning vid armén redovisade jag emellertid också deprinciper som jag ansåg borde vara vägledande vid utarbetandet av nyatjänsteställningsbestämmelser. a. uttalade jag (prop. 1960:109 s. 143) attvid den fortsatta beredningen av frågan de aktiva befälskårernas speciellakompetens borde beaktas. Vidare betonade jag vikten av en koppling mellan gradoch befattning varvid tillbörlig hänsyn skulle tas också till den icke aktivabefälspersonalen. Vägledande vid utformningen av ett nytt tjänsteställningssystemskulle också vara att åstadkomma ett logiskt sammanhang mellan uppgifter ikrigsorganisationen och tjänsteställning. Den allmänna, miUtära och socialavärderingen av krigsmaktens personal måste nämligen ske med hänsyn tilluppgifterna i den organisation där alla kategorier förs samman, dvs.krigsorganisationen. Jag angav slutligen att som förutsättning skulle gällaatt de aktiva underofficerarna fick en ny benämning. Dettjänsteställningssystem som Kungl. Maj:t har beslutat attinföra med tillämpning fr. o. m. och i fråga om vars närmareutformning jag hänvisar till den föregående redogörelsen svarar väl mot deprinciper jag angav som vägledande i prop. Sålunda fåryrkesunderofficerarna hksom de två övriga grupperna av yrkesbefäl nyabenämningar och vissa av de nya begreppen används i annan betydelse än inuvarande system. Benämningarna officer, underofficer och underbefäl utgårhelt. I stället införs gruppbenämningar som bestäms med hänsyn till utbildning,användning och rekrytering. Dagens yrkesofficerare som utbildas till att ikrigsorganisationen inneha lägst typbefattningen som bataljonschef kallas regementsofficerare.Nuvarande aktiva underofficerare som utbildas tiU att i krig leda kompanietsstrid får namnet kompaniofficerare. Dagens yrkesunderbefäl som utbildas föruppgiften som kvartermästare vid kompani i krigsorganisationen benämnsplutonsofficerare eller, i början av utbildningen, gruppchefer. Reservbefäletfår benämningen reservofficerare och det värnpliktiga befälet kallasvärnpliktsofficerare och värnpliktiga gruppchefer. Också kravet på ettsammanhang mellan uppgifter i krigsorganisationen och tjänsteställning har tUlgodosetts.En yrkeskapten i armén med tjänst är i regel krigsplacerad sombataljonschef. Han får i det nya systemet majors tjänstegrad. Den yngrekaptenen och reservkaptenen som i krigsorganisationen har befattningen somkompanichef eller ställföreträdande kompanichef förbhr kaptener. En fanjunkarepå aktiv stat med många års tjänst är likaså i regel krigsplacerad somkompanichef och han får därmed också kaptens tjänstegrad enligt de nyabestämmelserna. nom att sålunda knyta tjänstegraden tUl kompetensen förkrigsuppgifter får man automatiskt en koppling mellan grad och befattning. Detblir alltså utan betydelse i tjänsteställningshänseende från vilken befälsgruppbefattningshavaren hämtas. Han får alltid samma tjänstegrad. Anställnings-och arbetsvillkoren för personalen bestäms genom avtal mellan statensavtalsverk och berörda personalorganisationer. Det nyatjänsteställningssystemet medför inga ändringar av fömtsättningarna för nugällande avtal. Jag vill också särskilt framhålla att det nya systemet inteheller påverkar frågan om befälets användning och placering i vare sig freds-eller krigsorganisationen. Som jag inledningsvis nämnde medför det nyatjänsteställningssystemet ändringar av väsentligen formell art i åtskilligaförfattningar av vilka några har beslutats med . Ändringarna föranledsav att benämningarna regementsofficer, officer, underofficer och underbefälsom nu återfinns i författningstexterna inte förekommer eller används i enannan betydelse i det nya systemet. 1 detta sammanhang kan nämnas att vissa av de angivnatermerna återfinns i den svenska översättningen av bl. a. några avHaagkonventionerna och Genévekonventionerna den 17 augusti1949. Omläggningen av vårt tjänsteställningssystem medför givetvis att man frånsvensk sida vid tillämpningen av konventionerna i fortsättningen använder determer i det nya systemet som svarar mot förut använda benämningar. I enlighet med det anförda har inom försvarsdepartementetupprättats förslag till 1) lag om ändringi värnpliktslagen (1941:967), 2) lag om ändringi , 3) lag om ändringi mUitära rättegångslagen (1948:472), 4) lag om ändring i lagen (1949:165) angående beslag åvissa skrifter, 5) lag om ändring i militärersättningsförordningen (1950:261). Särskild motivering till författningsförslagen Förslaget tiUlag om ändring i värnphktslagen (1941:967) Ändringsförslagen i 6 § andra stycket och 27 § 1 mom.innebär att nuvarande befälsbenämningar ersätts av sina motsvarigheter i detnya systemet, dvs. grupp-, plutons- och kompanibefäl. I fråga om den föreslagnaändringen i 10 § hänvisas till vad som anförs i det följande beträffande 13 §första stycket militära rättegångslagen (1948:472). Förslaget till lag om ändring i De i 21 kap. 20 § använda begreppen officerare,underofficerare och underbefäl ersätts med motsvarande benämningar i det nyasystemet, dvs. regementsofficerare, kompaniofficerare, plutonsofficerare,gruppchefer och reservofficerare. Utbytet medför inte någon ändring i sak. I 21 kap. 21 § sägs nu att befäl av lägst furirs gradskall vara underkastade ämbetsansvar. Förslaget innebär att ämbetsansvaret intesträcker sig längre än till överfurir. I gällande ordning erhålls furirsgradenefter instruktörsskola 1 eller motsvarande skola. 1 det nya systemet bUrdäremot den som utexamineras från samma skola överfurir. Förslaget innebärsåledes inte någon ändring i sak. Förslaget till lag om ändring i militära rättegångslagen(1948:472) 1 paragrafens första stycke föreskrivs i nuvarande lydelseatt bestraffningsrätt i disciplinmål tillkommer vissa uppräknadebefattningshavare under förutsättning att de är av lägst regementsofficers gradeller tjänsteklass. 1 gällande ordning innehar en regementsofficer lägst majorsgrad eller, vid flottan, lägst den grad som tillkommer kommendörkapten av 2.graden. Förslaget som innebär att regementsofficer ersätts med överstelöjtnanteller kommendörkapten får ingen saklig betydelse. Dagens major(kommendörkapten av 2. graden) är nämligen i utbildningshänseende ochanvändbarhet likställd med en överstelöjtnant (kommendörkapten) i det nyasystemet. 1 överensstämmelse med det anförda föreslås motsvarande ändringarockså i paragrafens andra stycke. 1 andrastycket är gränsen i fråga om befogenhet att utöva bestraffningsrätt f. n.satt vid kaptens grad eller tjänsteklass. Enhgt förslaget byts kapten ut motmajor (örlogskapten). 1 nuvarande system blir en officer på aktiv stat kaptentidigast efter första anställningen som officer, 1 det nya systemet tardet från samma tidpunkt att bh major. Förslaget innebär den ändringen isak att yngre kaptener på aktiv stat, kaptener i reserven och värnpliktigakaptener som kan anförtros bestraffningsrätt enligt bestämmelsen i dettalagrum inte får den möjlig- heten i fortsättningen. Då det emeUertid bör ställas tämligenstora krav på såväl utbildning som erfarenhet hos den som handhar frågor somhar samband med den mUitära rättskipningen, anser jag ändringen vara lämplig. 1 paragrafens andra stycke ersätts ordet kapten medörlogskapten, som är flottans motsvarighet tUl major i de andraförsvarsgrenarna. I överensstämmelse med vad som anförts beträffande 13 §andra stycket kommer förslaget, även om det formellt innebär en ändring i sak,inte att få någon praktisk betydelse. Som framgår av den föregående redogörelsen för det nyatjänsteställningssystemet utgår benämningen underofficer. När det iparagrafens nuvarande lydelse talas om befattningshavare av lägst underofficersgrad innefattas däri såväl fast anställda som värnphktiga som har lägst sergeantsgrad eller tjänsteklass. föreslås ordet fänrik i stället för underofficer.Detta får till följd att av de grupper som omfattas av paragrafensbestämmelser nuvarande reservunderofficerare och värnpliktiga underofficerareutesluts. Jag anser inte att detta vållar några olägenheter i den praktiska tUlämpningen. Förslaget innebär ändringar i andra och tredje styckena. 1andra stycket föreslås samma ändring som i 17 §.