prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Jag har i det föregående antytt att ettoffentligt biträdes insats i allmänhet torde vara av störsi betydelse påutredningsstadiet och då särskilt i sådana fall när i väsentligt hänseendemotstridiga sakuppgifter lämnats eller betydelsefulla sakförhållanden i övrigtär oklara. Även om ett biträde kan göra en värdefull insats även i övrigt ärenUgt min mening de angivna omständighetema av sådan vikt att de bör i ilagtexten tas upp som särskUt beaktansvärda vid bedömningen av behovet avoffentligt biträde. Som jag tidigare framhålUt är det angeläget att deekonomiska resurser som ställs tiU förfogande för ifrågavarande ändamålprioriteras efter rättsskyddsbehovet. Genom en sådan regel ges enligt minmening en värdefull vägledning för tillämpningen. Denförordade bestämmelsen medför att föratsättningama för biträdesförordnandeutformas olika vid allmän rättshjälp och vid rättshjälp genom offentligtbiträde. Att en viss precisering kunnat ske i de fall där offentligt biträdekan förordnas beror på att dessa är betydligt mera enhetliga än de situationerdär allmän rättshjälp kan komma i fråga. I sakligt h'änseende föreliggersålunda inte någon motsättning mellan dessa bestämmelser. Utredningen har föreslagit att den myndighet, sombeslutar i mål eller ärende där fråga om offentligt biträde uppkommit, skaUbesluta också i biträdesfrägan. Vägras offentiigt biträde skall talan mot beslutetsom regel föras i samma ordning som gäUer för talan mot beslut i huvudsaken.Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag. 1 ett parremissyttranden har dock föreslagits att frågan om förordnande av offentiigtbiträde skall prövas av rättshjälpsmyndigheten. För egen del anser jag all skäl kan anföras förbåda dessa lösningar. Enligt vad jag anfört i det föregående skall vidbedömningen av bUrädesbehovet särskilt beaklas om motstridiga uppgifterlämnats i ärendet eller sakförhållandena i övrigt är oklara. I övrigt är det enmängd faktorer, närmast hänförliga till den enskUdes personliga förhållanden,som bör inverka på bedömningen av frågan om offentligt biträde skallförordnas. Den enskildes ekonomiska förutsättningar skall däremot intetillmätas belydelse. Om den myndighet som skall avgöra det bakomliggandeärendet också får pröva frågan om behovet av offentligt biträde, vinnes denfördelen att underlaget för behovsprövningen finns tillgängligt hosden prövande myndigheten. Förläggs behovsprövningen lill rättshjälpsnämndenmåste underlag för behovsprövningen inhämtas från den myndighet som beslutar idet bakomliggande ärendet. En ordning som innebär att den myndighet sombeslutar i det bakomliggande ärendet också skall förordna offentUgt biträdemedför emeUertid också nackdelar. Med en sådan lösning kommer frågan omförordnande av offentligt biträde att prövas av en stor mängd förvaltningsmyndigheter.Även vid fullföljd av talan mot beslut i biträdesfrågan innebär utredningensförslag att överprövningen kommer att fördelas på flera myndigheter. En sådanordning inger enligt min mening starka betänkligheter med tanke på risken förskiftande och oenhetlig tillämpning och svårigheterna att kontrollerakostnadsutvecklingen. Även principiella skäl kan anföras mot att förläggaprövningen av biträdesbehovel till den myndighet som beslutar i detbakomliggande ärendet. erinra om att motsvarande fråga i samband medrättshjälpsreformen diskuterats också när det gäUer förordnande av offentiigförsvarare (prop. 1972; 4 s. 288 och JuU 1972: 12 s. 38). Med hänsyn tiU depraktiska olägenheter som kunde uppstå om förordnande av offentlig försvarareförlades till rättshjälpsnämnden ansågs någon ändring i det sedan längetillämpade tUlvägagångssättet vid utseende av offentlig försvarare inte börgöras f. n. De olägenheter som är förenade med en ordning sominnebär att offentligt bilräde förordnas av rältshjälpsnämnd bör inteöverdrivas. Med den precisering av fömtsättningarna för förordnande av offent- Prop, 1972: 132 189 ligtbiträde som jag förordat i det föregående bör ett tillräckligt underlag förnämndens prövning kunna tillhandahållas i form av ett kon-fatlat yttrande. Vidsådant förhållande bör enligt min nlening avgörande belydelse tillmätas defördelar i fråga om fömtsättningen för enhetlig rättstillämpning och möjUghettUl kontroll och bevakning av kostnadsutvecklingen som kan vinnas omrättshjälpsnämnd tilläggs behörighet alt förordna offentiigt biträde. Ensärskild fördel med en sådan ordning är den ingående kännedom somrättshjälpsn"ämnderna kommer att ha i fråga om tillgången på advokater ochandra som är lämpade för uppdrag som offentligt biträde. Jag har sålundastannat för den lösningen att offentligt biträde skall förordnas av rättshjälpsnämnd. Som jag framhållit i det föregående måsteoffentligt biträde i vissa fall kunna förordnas även utan att den enskildebegärt biträdeshjälp. I sådana fall får det ankomma på den myndighet, somhandlägger det bakomUggande ärendet att göra anmälan om biträdesbehovet tiUrättshjälpsnämnden och ange de omständigheter som är av betydelse förbedömning av biträdesfrågan. Med den ordning som jag nu angivit bör givetvisrättshjäipsn"åmnden fästa stort avseende vid den handläggandeförvaltningsdomstolens eller förvaltningsmyndighetens uppfattning ibiträdesfrågan. När det gäller förvaltningsdomstolarna torde det i praktikenknappast finnas anledning frångå dessa myndigheters bedömning. Talan mot rättshjälpsnämndens beslut i fråga omoffentligt biträde bör kunna fullföljas till centralmyndigheten förrättshjälpen. bör också kunna utfärda råd och anvisningartill rätt-hjälpsnämnderna i fråga om tillämpningen av bestämmelserna om offentligtbiträde. 4.1.17.Ersättning till offentligt bUräde Ersättningen till offentligt biträde skall utgå avallmänna medel och utgöra skälig kompensation för arbete, tidsspUlan och utläggsom uppdraget krävt. Utredningen har föreslagU alt ersättningen skall bestämmasav det regionala rättshjälpsorganet. Under remissbehandlingen har meningarnavarit delade i frågan vilken myndighet som bör bestämma ersättningen.Utredningens förslag har sålunda tillstyrkts av många remissinstanser. Frånflera håll har dock anförts att frågan om ersättning till offentiigt biträdeborde anförtros den beslutande myndigheten, åtminstone om denna är enförvaltningsdomstol. Jag viU i detta sammanhang erinra om att ersättningtill biträde vid aUmän rättshjälp i mål eUer ärende som skall prövas av förvaltningsdomstoleller förvaltningsmyndighet bestäms av rättshjälpsnämnden. Ersäuningen till offeniUg försvarare skallbestämmas av den dom-ito! som dömer i målet. Det har fömtsätts atters"ättning till bitr'åde och offentUg försvarare i stor utsträckningskall kunna bestämmas en-iigi taxor, utarbetade och fastställda av centralmyndighetenför rättshjälpen. När det gäller ersättning till offentligt biträdetorde med hänsyn till uppdragens skiftande art och omfatlning möjligheterna attfaststäUa taxa vara begränsade. Det är därför angeläget även när det gäller ersättningsfrågornaatt prövningen sker i sådana former som ger goda fömtsättnmgar för enhetiigtUlämpning. Jag förordar därför, i enUghet med vad utredningen föreslagit, attprövningen av frågan om ersättning tUI offentligt biträde Uksom när det gällerbiträde vid allmän rättshjälp i förvaltningsärenden förläggs lillrältshjälpsnämnd. På samma sätt som föreslagits när det g"äller biträdevid allmän Rättshjälp bör vederbörande förvaltningsdomstol ellerförvaltningsmyndighet göra en prövning av biträdets anspråk tUl ledning förrättshjälpsnämndens prövning (jfr prop. 1972: 4 s. 330). Talan moträltshjälpsnämndens beslul bör liksom när det gäller ersättning tiU biträde vidallmän rättshjälp kunna föras hos centralmyndigheten för rättshjalpen. Någon återbetalningsskyldighet av statsverketskostnader för offentligt biträde skaU enligt utredningens förslag i allmänhetinte kunna åläggas den enskilde. När det gäller ärenden enligt UtiL har dock utredningenföreslagit att återbetalningsskyldighet skall kunna åläggas efter enskälighetsbedömning och med beaktande av den enskUdes betalningsförmåga underde fem närmaste åren. I sistnämnda fråga har meningarna varit starkt deladeunder remissbehandlingen. I likhel med utrednmgen och remissinstanserna anserjag alt återbelalningsskyldighet i princip inle bör förekomma beträffandekostnaden för offentUgt biträde. När det gäller utlännUigsärenden vUl jagerinra om att i sådana fall när ett avlägsnande har sin grand i brottsliggäming avgörandet ankommer på aUmän domstol, där återbelalningsskyldighet kanifrågakomma beträffande ersättningen tiU offentlig försvarare. Övriga fall avavlägsnande enligt utlänningslagstiftningen är enligt min mening inte av denbeskaffenheten att det finns anledning anlägga andra synpunkter på frågan omåtergäldande av biträdeskostnad än när det gäller övriga ärenden däroffentiigt biträde kan förekomma. Enligt min mening bör därföråterbetalningsskyldighet inte i något faU föreskrivas när det gällerstatsverkets kostnad för offentligt biträde. 4.1.18Behörighetskrav för offentligt biträde Utredningen har i sitt förslag inte stäUt upp någotannat krav på behörighet som offentligt bilräde än elt allmäntlämplighetskrav. Under remissbehandlingen har denna ståndpunkt i allmänhetgodtagits. någrahåll har dock föreslagits att krav skall ställas på lagfarenhet eller alt i aUifall kraven på behörighet som offentligt biträde inte bör ställas lägre än vadsom enligt rättshjälpslagen gäller för biträde vid aUmän rättshjälp. TUI offentUg försvarare fär i princip endastadvokat förordnas. Till biträde vid allmän rättshjälp skall förordnas advokat,biträdande jurist vid advokatbyrå eller annan som är lämplig för uppdraget. Densärskilda inriktnmgen på jurister med erfarenhet av advokalverksamhet när detgäUer uppdrag som offentlig försvarare eller bilräde vid allmän rättshjälpsammanhänger med dessa uppdrags anknytning till de aUmänna domstolama ochbetydelsen av processuell erfarenhet i mål och ärenden vid allmän domstol. Närdet gäller uppdrag som offentligt bilräde är den processueUa erfarenheten inleav samma betydelse. Förhör och muntliga förhandUngar torde visserUgen komma attbli relativt vanliga i sådana ärenden där offentligt biträde kan förordnas.Biträdets huvudsakliga insatser torde emellertid inte vara begränsade tUl denmuntliga handläggningen. Av väsentlig betydelse för det offentliga biträdetsinsalser torde, särskilt på det sociala värdområdet, vara att biträdet har godkännedom om och erfarenhet av lagstiftningen på det område där visstvångsåtgärd är i fråga. Sådan kännedom och erfarenhet kan i mänga faUförvärvas av andra än jurister med inriktning på advokalverksamhet. Jag tänkerdå närmast på socionomer saml andra välutbildade och erfama socialarbetare. Detbör som utredningen framhållit inte komma ifråga att tUl offentUgt biträdeförordna personal vid den handläggande myndigheten. Tillgången lill andralämpliga offentliga biträden än advokater eller biträdande jurister påadvokatbyråer torde därför vara begränsad. I många fall bör det emellertidenligt min mening vara möjligt alt som offentUgt biträde anlita exempelviskuratorer vid offentiiga institutioner eUer enskilda företag. Vad jag nu anfört hindrar emellertid inte attadvokater och biträdande jurister vid advokatbyråer i slor utsträckning lordekomma att anlitas som offentliga biträden, särskUt i ärenden utom det socialavårdområdet, exempelvis utlänningslagstiftningen. TUl de större allmänna advokatbyråematorde också på kunna knytas personal med särskUd inriktning påsådana områden där offentUgt biträde kan förordnas. A\ vad jag nu anfört framgår att jag inte anser atlkrav på lagfarenhet bör StäUas upp i fråga om offentiiga biträden. Inte hellerbör såsom vid allmän rättshjälp behörighetsreglerna ta särskUt sikte på advokateller biträdande jurist på advokatbyrå. Jag ansluter mig därför tiil utrednmgensförslag att inte ställa upp annat krav på offentligt biträde än ett alhnänt lämplighetskrav. När det gäUer offentligt biträde skall givetvis liksom i fråga om offentlig försvarare och biträde vid allm'än rättshjälp denensldlde partensönskemål beaktas i största möjliga utsträckning. För de enskilda parterna tordedet emellertid ofta vara förenat med svårigheter att få kännedom om lämpUgapersoner för uppdrag som offentligt biträde. Rättshjälpsn"ämnderna börlämna upplysning om personer som brukar förordnas tUl offentiigt biträde. 4.2Rättshjälp för utredningskostnader i förvaltningsärende» Som kostnad för allmän rättshjälp anses bl. a.bevisning vid allmän domstol och nödvändig utredning i angelägenhet som kankomma under sådan domstols eller skiljemäns prövning och som inte ärförvalt-nuigsärende eller av beskaffenhet att kunna komma under förvaltningsmyndighetsprövning. Ersätlning för bevisning i mål eller ärende vid allmän domstol utgårmed skäligt belopp enligt domstolens bestämmande. I angelägenhet som inte handläggsvid domstol beslutar bitr"äde om utredning. Har biträde inte förordnatsbeslutar rättshjälpsnämnden. Har biträde genom vårdslöshet eller försummelseföranlett kostnad för rätc-hjälpen, skall detta beaktas vid bestämmande aversättningen till biträdet. Frågan om den allmänna rättshjälpen skall täckaäven utrednings-kostnader i förvaltnmgsärenden lämnades öppen i det genom prop.1972: 4 framlagda och av nu antagna förslaget tUl rättshjälpslag.Frågan ansågs böra utredas ytterUgare av utredningen om rättshjälp iförvaltningsärenden. Utredningen har i sitt nu framlagda betänkande föreslagitatt utredningskostnader i förvaltningsärenden i princip skaU omfattas av denallmänna rättshjälpen. Kostnaderna bör enligt ulredningen behandlas på sammasätt oberoende av om de uppkommit i ett hos förvaltningsmyndighet anhängigtärende eller i angelägenhet som ännu ej lett tiU förfarande hos myndighet.Enligt utredningen bör emellertid n"är det gäller utredningskostnader i förvaltningsärendenuppställas särskUda garantier för att kostnaderna hålls inom en nödvändig ram.Ulredningen föreslår därför en regel att biträdet, innan han fattar beslut omutredning som kan antas medföra mera betydande kostnad, har att inhämta godkännandeav rättshjälpsnämnden, Utredningens förslag har allmänt godtagits underremissbehandlingen. I ett par remissyttranden har dock ifrågasatts om denföreslagna ordningen innebär tUlräckliga garantier mot onödig och alltfördyrbar utredning och föreslagits att biträdet alltid skall inhämtalättshjälpj-nämndens medgivande. För egen del biträder jag förslaget attutredningskostnader i förvaltningsärenden skall omfattas av den allmännarättshjälpen. Som utrednmgen föreslagit bör detta gälla oavsett om saken aranhängig hos en myndighet eUer ej. Jag vUl i likhet med utredningen ochremissinstansema understryka vikten av att onödig eUer aUtför dyrbar utredning intebekostas inom ramen för den allmänna rättshjälpen. Det kan emellertid enligtmin mening ifrågasättas om det finns anledning alt i förvaltningsärendeninföra andra regler på detta område än när det gäUer utomprocessuell kostnad imål eller ärenden som hör under allmän domstols prövning. Jag vill i dettasammanhang erinra om att den allmänna rättshjälpen i sådana ärenden i förstahand är avsedd för mindre utredning såsom läkarintyg, värderingsintyg ochliknande och att det endast undantagsvis bör komma i fråga att mer omfattandeutredning införskaffas (jfr prop. 1972: 4 s. 259). När det gällerförvaltningsärenden har vederbörande myndigheter ett särskUt ansvar förutredningens fullständighet. I allmänhet saknas därför anledning för denenskilde att på egen hand föranstalta om utredning. Förhållandena är emellertidskiftande och i många ärenden särskilt sådana där enskilda parter står motvarandra kan den enskUde ha anledning att aktivt bidra till utredningen. Detär svårt att i detta avseende ställa upp en skarp gräns mellan förvaltningsärendenoch utomprocessuella ärenden som hör under allmän domstols prövning. Försistnämnda ärenden har i rättshjälpslagen ansvaret för att inle onödig elleralltför dyrbar utredning anskaffas lagts på biträdet. Mera betydande utredningfömtsätts inte komma i fråga annat än i undantagsfall. Visar det sig attbiträdet varit försumlig i detta avseende kan det föranleda nedsättning avbiträdets ersättning. Ett krav på godkännande på förhand av rättshjälpsnämndenbeträffande mera betydande kostnader när det gäller förvaltningsärenden,skulle enligt min mening inte medföra några väsentiiga ytterligare garantiermot missbrak. Enhetliga regler på detta område medför å andra sidan betydandefördelar i tillämpningen. Iett annat avseende kan det emellertid finnas anledning anlägga särskildasynpunkter i fråga om kostnader för utredning i förvaltningsärenden.Bestämmelsen i 9 § andra stycket 2 rätlshjälpslagen om utredningskostnad i måleller ärende som hör under allmän domstols prövning tar sikte på både muntiigoch skriftiig utredning. Ett biträde kan sålunda vid utomprocessuellförhandling i en tvist föranstalta om förhör med någon som har upplysningar attlämna. Kostnaden för inställelsen ersätts som en rättshjälpskostnad (jfr 25 §andra stycket). När det gäller mål och ärenden som hör under allmän domstolsprövning kan det i vissa fall vara av värde att under ett förhandlmgsskedekunna höra en person som kan komma att höras som vittne i en kommanderättegång. Härigenom kan fömtsättningar skapas för uppgörelse utom rättegång.När det gäller förvaltningsärenden är situationen annorlunda genom altförfarandet hos förvaltaingsmyndigheterna i princip är skriftligt.Möjligheterna att ta upp vittnesförhör är begränsade tUl de allmännaförvaltnuigsdomstolarna, försäkringsdomstolen samt länsrätt och skatterätt. Detbör vid sådant förhållande mera sällan komma i fråga att ett biträdeföranstaltar om förhör i ett förvaltningsärende. 13 1972.1 saml Nr 132 rättshjälpenbör därför när det gäller förvaltrungsärenden i regel begränsas tUl skriftligutredning. På grund av det anförda bör enligt min meningbiträde på eget ansvar få besluta om ulredning i angelägenhet som skall prövasav förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet om utredningen är skäligenpåkallad för att tUlvarata den rätlssökandes rätt. Som jag anfört bör påförvaltningsområdet i allmänhet endast skriftlig utredning komma i fråga.Självfallet skall denna möjlighet användas endast om ulredningen ejtiUhandahålls genom ifrågavarande myndighets försorg. Visar det sig iefterhand att biträdet av försumlighet eller vårdslöshet ådragit statsverketonödiga koslnader får delta beaktas vid bestämmandet av biträdets ersätlning. I detta sammanhang har under remissbehandlingentagits upp frågan om hyres- och arrendenämndernas samt hyresrådets ställning irättshjälpshänseende. Hyres- och arrenden"ämnderna intar f. n. i viss månen mellanställning mellan de allmänna domstolarna och förvaltningsmyndigheterna.I huvudsak regleras deras verksamhet i en särskild lag om arrendenämnder ochhyresnämnder. Något generellt undantag från FL;s bestämmelser har emeUertidinte gjorts beträffande sådan nämnd. I en inom utarbetadpromemoria (Ds Ju 1972: 5) har föreslagUs vissa ändringar i fråga om dessanämnders verksamhetsformer. Förslaget är f. n. under beredning idepartementet. När det gäller hyresrådet regleras verksamhetenhuvudsakligen i lagen om hyresreglering. I samband med tillkomsten av FL harintagits den ståndpunkten att hyresrådet är att anse som en förvaltningsdomstol,vars huvudsakliga verksamhet faller utanför förvaltningslagenstillämpningsområde (prop. 1971: 30 s. 297). Vid tiUämpning av vissa bestämmelser ir"ättshjälpslagen, särskilt reglerna om ulredningskostnader, är det avbelydelse om en myndighet är att hänföra till de allmänna domstolarna ellertill förvaltningsdomstolarna eller förvaltningsmyndigheterna. Någon ställninghar ännu inte lagits tiU förslagen i den nyssnämnda departementspromemorian omändringar i hyreslagstiftningen. är sålunda t. v. inteatt betrakta som allmän domstol utan som förvaltningsmyndighet. I samband medden fortsatta beredningen av dessa förslag får sambandet med rättshjälpslagenuppmärksammas. När det gäller utredrungskostnader vid dessa myndigheter fåremellertid beaktas att ärendena inför dessa myndigheter i stor utsträcknmg harkaraktären av tvister meUan enskUda där utredningen ombesörjs av parterna.Utrednings-kostnader vid exempelvis hyresnämnd bör därför i betydligt större utsträckningän vid flertalet andra förvaltningsmyndigheter kunna ers"ättas som enkostnad för allmän rättshjälp. I mellanhavandet med förvaltningsmyndigheter ochförvaltningsdomstolar uppkommer kostnader av olika slag för den enskilde.Dessa kostnader utgörs i slort sett av kostnader för bilräde, för utredningoch för inställelse. Den allmänna rättshjälpen innebär inom sill tillämpningsområdeatt sådana kostnader ersätts av allmänna medel i den mån de överskrider detkostnadsbidrag som den rättssökande har att erlägga. Kostnadsbidraget äranpassat till betalningsförmågan. I det föregående har härutöver föreslagilsatt offentUgt biträde skall kunna utses och bekostas av det allmänna i vissaförvaltningsärenden som innebär allvarligt ingrepp i den enskildes förhållanden.Utredningen har mot denna bakgrand ställt frågan om det hämtöver finnsanledning alt införa en rätt för den enskilde att av allmänna medel erhålla ersättningför sina kostnader i förvaltningsärenden. Genom rättshjälps-reformen har enligtutredningen denna fråga i betydande grad frikopplats från sociala aspekter.Enligt utredningen måste en grundläggande regel vid bedömningen av denna frågavara att den enskilde i första hand har att själv stå för sina kostnader iförvaltningsärenden. Utredningen diskuterar därefter om inte en allmänkostnadsersättningsregel av mera begränsad räckvidd likväl kunde behövas isådana fall då genom myndighets åtgörande i förvaltningsärende enskild part harådragit sig betydande kostnad och omständighetema är sådana att det framstårsom oskäligt att parten skall bära kostnaden. Även en sådan lösning awisas avutredningen som med hänvisning till den nya skadeståndslagsliftningen anseratt utrymmet för en allmän sådan regel om kostnadsersättning skulle bli alltförbegränsat. Utredningen awisar också kostnadsersättningsregler inom särskildaområden, såsom socialförsäkrings- och skatteområdena. Påvissa områden kan emellertid enligt utredningen föreUgga elt behov avkoslnadsersältningsregler. Utredningen föreslår sålunda att offentligt biträdeunder vissa fömtsättningar skall kunna besluta om utredningsåtgärder på detallmännas bekostnad. I utränningsärenden skall återbetalningsskyldighet kunnaåläggas för sådan kostnad. Vidare föreslår utrednmgen att ersättning förkostnad i samband med inställelse inför myndighet skall kunna utgå i vissafall. Hämtöver föreslår utredningen att allmän rättshjälp skall täckautredningskostnad i ärenden enligt fastighetsbUdningslagen i de fall dåfastighetsbildningsmyndigheten beslutat om utredning genom biträde avsakkunnig. Remissinstansema har allmänt anslutit sig tillutredningens bedömning att en allmän regel om kostnadsersättning inomförvaltningsområdet inte bör införas. Endast en remissinstans har ansett attkostnadsersättning bör utgå i de fall den enskUde helt eller delvis vinner sintalan. När det gäller skatteområdet har några remissinstanser anfört attdel kan finnas behov av regler om kostnadsersättning eller i varje fall enutbyggnad av myndigheternas serviceverksamhet. Jag anser det vara av stor vikt att den enskildeges alla möjligheter att ta tillvara sina intressen i rättsliga angelägenheterinte bara i tvister med enskilda utan också i sina meUanhavanden med det allmänna.Genom den allmänna rättshjälpen har sörjts för att ingen av ekonomiska skälskall vara förhindrad att tillvarata sin rätt. De tidigare föreslagna reglernaom offentligt biträde innebär vidare att det allmänna påtagit sig ett ansvarför att erforderligt biträde ställs till förfogande när det gäller meraingripande administrativa tvångsåtgärder. Härtill kommer myndighetemas allmännaserviceskyldighet, numera reglerad i servicecirkuläret till statsmyndigheterna(1972: 406). Enligt detta skall myndighetema bl.