prop · FV035 · 1972-12-31 00:00:00 — Förbundet erinrar om att ansvarsförsäkringens grundläggande syfte äratt träda in i den mån skadevållaren enligt lag kan åläggasersättningsskyldighet. Förbundet finner det därför osannolikt, attförsäkringsbolagen kan utge ersättning utöver lagenUgt skadestånd i sådanutsträckning att gränsen blir nämnvärt mindre besvärande.Förbundet anser det därför bättre att, med den stora utbredning somansvarsförsäkring har, fullt skadestånd föreskrivs oavsett barnets ålder, såsnart ansvarsförsäkring föreligger och i den mån försäkringen täcker skadan.Förslaget grundar sig självfallet på Maj:ts proposition nr 1972 143 den förutsättningen att den i praxis tiUämpade nedreåldersgränsen helt bortfaUer. Om sålunda skada orsakas av barn under femår, skuUe den skadelidande alltid ha rätt till skadestånd, även om detta skullekomma att jämkas, när ansvarsförsäkring inte föreligger. har gett uttryck åt liknande tankegångar. Vissa remissinstanser intar en klart avvisande hållningtUl kommitténs rekommendationer i detta hänseende. Föreningen delar visserligen kommitténs uppfattning om det angelägna i attden skadelidande skyddas genom försäkring men kan inte ansluta sig tUl kommitténssynpunkter på förhållandet meUan försäkringsskydd och ersättningsskyldighet.Det mål kommittén söker nå tenderar enligt föreningen i verkligheten mot ettgenom frivillig försäkring ordnat skadeståndsansvar för barn eUervärdnadshavare. Föreningen kan emellertid inte finna en lagstiftningtilltalande, vUken som ett led i en social reglering använder en småbarnenpålagd skadeståndsbörda. Även om denna börda vägs med allra största omsorgfinns alltid risken att den blir alltför tyngande för den skadevåUande.Föreningen anför också principiella erinringar mot att enbart innehavet av enansvarsförsäkring dvs. riskskyddet skaU innebära att riskens storlek ökar.Föreningen ifrågasätter det riktiga i att försäkringen på det sätt somkommittén har tänkt sig tas i anspråk som en primär förmögenhetstiUgång. på att det nu inte finns någon skyldighet för skadevåUarenatt upplysa om existensen av ansvarsförsäkring, vilket försvårar bedömningenoch kan medföra osäkerhet och olikheter vid utmätandet av skadestånd. Ävenmedicinalstyrelsen anser det oegentligt, att förefintligheten av friviUigansvarsförsäkring får inverka på skadeståndsansvarets omfattning. Kommitténs uttalande att man vid den aUmännaskäUghetsprövningen också skall beakta skadeförsäkring på den skadelidandessida finner kunna medföra risk för stor osäkerhet irättstiUämpningen. Samfundet anser att rättsområdet inte inom överskådlig tidkommer att få erforderlig stadga. Om ansvarsförsäkring inte finns, kan enligt samfundetotvivelaktigt skäl föreligga att värna om den skadeståndsskyldige. Ifall sådanförsäkring finns och täcker skadeståndet, synes det däremot omotiverat att överhuvud taget beakta den skadeUdandes ekonomiska förutsättningar att själv bäraskadan. Beträffande inverkan av olycksfaUsförsäkring summaförsäkring på den skadelidandes sida, anser att om denskadeUdande har varit förutseende nog att teckna olycksfallsförsäkring eUer omhan i övrigt är välsiluerad, detta inte bör påverka hans rätt att få fullersättning för en skada som annan person har vållat honom. uttalar som sinuppfattning, att den centrala frågan huruvida den skadelidandestjänsteförhållande eUer förekomsten av frivillig försäkring skall inverka pårätten till skadestånd Maj:ts proposition nr 5 år1972 bör övervägas vid en allmän översyn av skadeståndsrätten.Den bör därför inte bli föremål för ny bedömning vid en begränsad överarbetningav rättsområdet. Förbundet kan inte godta att något motivuttalande i detta sammanhangleder till ändrad praxis. Avvägningen mellan skadevällarens och denskadelidandes intressen berör nämligen det allmänna rättsmedvetandet och börenligt förbundet avgöras med största noggrannhet och försiktighet. Ocksåmedicinalstyrelsen anför principiella betänkligheter mot att en av denskadelidande tecknad försäkring eller hans ekonomiska förhållanden i övrigt får medföra nedsättning av skadeståndsansvaret. Kommitténsuppfattning, att skadestånd, som åläggs ett barn, bör fastställas till ettbestämt belopp och inte till en viss bråkdel av skadan, delas avjustitiekanslem. Ett stort antal remissinstanser har å andra sidan uttalatkritik mot kommitténs ståndpunkt. finner att den av kommitténförordade metoden knappast kan tillämpas annat än då den skadelidandes helakrav på en gång föreUgger till prövning. ifrågasätter, omkommitténs förslag är realistiskt. Enligt hovrätten förutsätter förslaget, attsamtUga skadeståndsposter görs till föremål för rättegång, med bl. a. ökaderättegångskostnader som följd. Hovrätten finner det inte kunna förutsättas, attpartema anser det förenligt med sina intressen att gå ifrån det nuvarande, fördem smidiga förfarandet. Vidare finner hovrätten det vara av vikt, att det ivarje särskUt fall klargörs, enUgt vilka grunder skadeståndet jämkas. I dettasammanhang pekar hovrätten på den förmodUgen inte ringa risken att domstolarnakommer att tillmäta det ekonomiska resultatet så avgörande betydelse, attövriga grunder för jämkning bUr alltför litet beaktade. Detta kan leda till enojämnhet i rättstillämpningen, som är ägnad att skapa en inte avseddrättsosäkerhet. Också hovrätten över och avstyrker kommitténs rekommendation.Det vedertagna bruket att bestämma skadeståndet tUl viss andel av skadan har,framhåller hovrätten, hittUls fyllt den viktiga funktionen att tjäna tiUvägledning vid uppgörelser utom rätta. Åtminstone i de fall då ansvarsförsäkringinte föreligger kvarstår enligt hovrätten behovet att i förväg kunna beräkna, ivad mån den skadelidande är berättigad tUl ersättning av barnet. Liknandesynpunkter framförs av hovrätten för övre , , Försäkrings juridiska föreningen, föreningen samt . Hovrätten för att vissa nackdelar är förenade med den metod kommittén förordar mentiUägger, att det även när man bestämmer skadeståndet till en ideell andel avskadan torde spela en viss roll hur stor den ersättning kan bli som denskadelidande slutgUtigt kan väntas kräva. Kommitténs uttalanden om de grunder som bör vinnatUlämpning när det gäller att jämka ett skadelidande barns rätt tUl skadeståndpä grund av medvållande från barnets sida har i allmänhet inte mött gensagaunder remissbehandlingen. Principerna för jämkning bör emellertid Maj:ts proposition nr 1972 145 enligt ytterligare klarläggas och helst ävenbli föremål för lagstiftning. Beträffande passiv identifikation meUan ett barn och dessföräldrar i fall, då föräldrarna har försummat att ta vård om barnets egendomoch denna skadas, ifrågasätter föreningen , om intesituationen ibland kan vara sådan att föräldrarna och skadevåUaren blirsolidariskt ansvariga för bamets hela skada, varefter den slutliga fördelningenav ansvaret mellan föräldrarna och skadevåUaren sker enligt bestämmelserna i 7§ i förslaget. Skadeståndsansvaret för ungdom . Vissaremissorgan ifrågasätter om det i detta sammanhang och utan samband med en meragenomgripande reformering av den allmänna skadeståndsrätten är lämpligt attgenomföra sådana partieUa reformer av principiell räckvidd som den föreslagnajämkningsregeln för ungdomar . kritiserar förslaget idenna del och ifrågasätter om en sådan jämkningsregel kan Rundas på andraförhållanden än dem som möjligen kan tala för införande av en aUmänjämkningsregel. Det är inte obestridligt, att särskUda omständigheter kananföras tiU stöd för en speciell regel beträffande ungdom, som har uppnåttstraffmyndig ålder. Hovrätten anser att fi-ågan om skadeståndets ekonomisktbetungande verkan i regel inte blir att bedöma avsevärt annorlunda änbeträffande personer som har uppnått . Hovrätten framhåller, attden särbehandling som kommer krimineU ungdom tUl del inte grundas på sammaöverväganden som kommer i fråga beträffande skadeståndsskyldighet. Inte heUervUl hovrätten tUlmäta utformningen av skadeståndsregler störrebetydelse i detta sammanhang. Några andra specieUa förhåUanden, jämförbara meddem som betingar redan införda särskUda jämkningsregler, anser hovrätten inteföreUgga. Frågan om en jämkningsregel beträffande ungdom bör enligt hovrättenprövas först i samband med att frågan om en aUmän jåmkningsmöjlighet tas upptiU bedömande. Flertalet av de remissinstanser som har behandlat dennafråga uttalar emeUertid sjrmpatier för förslaget. Sålunda intar hovrätten förNedre , hovrätten för övre , rådhusrätt,, försäkringsinspektionen, i län.Målsmännens riks- förbund, föreningen och iprincip en positiv ståndpunkt. De skäl som kommittén har anfört äger enligthovrätten över och gUtighet även för en allmän jämkningsregel.Hovrätten anser dock detta inte utgöra hinder mot att en specieU regel nuinförs för ifrågavarande kategori skadevållare. Även advokatsamfundfinner sig kunna acceptera förslaget i denna del. Den konsekventa lösningen är enligt hovrätten för VästraSverige, att en aUmän jämkningsregel införs. Även beträffande personer övermyndig- 10 Bihang till protokoll 1972. Majtts proposition nr 1972 hetsåldern ter det sig inånga gånger obUligt att åläggafull skadeståndsskyldighet, särskUt när de har handlat inom privatlivets ram.Hovrätten anser det tveksamt om just ungdomar bör sättas isärklass, när en allmän jämkningsregel f.n. ansetts innebära en alltförvittgående reform. Men i likhet med kommittén finner hovrätten ett påtagligtbehov av en möjlighet till jämkning i fråga om denna kategori. Som ett ytterligareargument anför hovrätten, att skadeståndets betungande verkan här i allmänhettorde sammanhänga med att skadegörarens föräldrar har underlåtit att tecknaprivat ansvarsförsäkring. Det kan därtör inte anses bero av skadegöraren självatt han inte är tryggad mot skadeståndsansvar. betecknar den föreslagna reformen som ett betydandeframsteg. Nämnden framhåller som betydelsefuUt ur social synpunkt, att inte såstora skadestånd döms ut att de ungas anpassning försvåras eUer förhindras.Nämnden pekar emeUertid på att tiUämpning av jämkningsregeln kan komma attinnebära ett åsidosättande av den skadelidandes intresse, något som kommitténinte närmare har gått in på. Sveahovrätt stäUer sig positiv tiU tanken att nu införa jämkningsmöj-lighet förungdomar . Hovrätten anser att jämkningsreglerna i den föreslagnaskadeståndslagen bör utformas så, att de kan anpassas tUl en aUmänjämkningsregel, om en sådan införs, och så att tUlämpningen kan tjäna somvägledning, ifall frågan om att införa en allmän jämkningsregel kommer upp.Hovrätten fortsätter. Enligt hovrättens mening bör jämkning av skadestånd oavsett om jämkning sker på grund av en allmän regel eller regler med begränsadräckvidd främst ifrågakomma, då så framstår som skäligt på grund av att denskadevållandes vårdslöshet är lindrig och den åstadkomna skadan mycket storeller på grund av att sambandet mellan den skadeståndsskyldiges handling ochskadan får anses vara uttunnat. Kraven på den enskUdes aktsamhet är inomskadeståndsrätten stundom så högt ställda, att tvånget att välja endast mellanfullt skadestånd och intet skadestånd kan kännas som en allvarlig brist. I vadmån skadevällarens ekonomiska förhållanden bör beaktas som grund för jämkningär mera tveksamt. Det är visserligen naturligt, att t. ex. en , som underanställning ombord på ett fartyg vållar skador, får sin skadeståndsskyldighetjämkad i förhållande tUl den förmåga att utge skadestånd som följer avstorleken av hans lön, och det kan även finnas starka skäl att överhuvud ejutdöma skadestånd med belopp som en skadeståndsskyldig, som saknarförmögenhet, inte skulle förmå utgiva ens med avstående av sin arbetsinkomstunder . Att Aid skadefall i allmänhet ingå i en prövning avskadeståndets verkan i ekonomiskt hänseende för den skadeståndsskyldige tordedäremot föra alltför långt. Det må i detta sammanhang endast framhållas, attden som för rättegången i skadeståndsfrågan saknar medel, entid därefter kan komma att befinna sig i goda ekonomiska förhåUanden ochomvänt. Hovrätten berör'även frågan om verkan av den skadelidandesekonomi och anser, att som huvudregel bör fastställas, att denna inte börinverka Majtts proposition nr 1972 147 på rätten till skadestånd och att därtör övervägandenangående de skadelidandes förmåga att bära skadan inte bör läggas tUl grundför en jämkningsregel av mera allmän räckvidd. Hovrätten finner det riktigt,att ungdomar som uppnått principiellt jämställs med vuxnapersoner i så måtto, att den allmänna culparegeln blir tUlämplig beträffandedem. En mildare bedömning kan emellertid i vissa fall vara motiverad, anserhovrätten, som vidare påpekar bl. a. att ungdomar i de berörda åldrarna kanställas inför uppgifter och i situationer som de på grund av oerfarenhet ochdärav betingad obetänksamhet inte bemästrar utan att göra sig skyldiga tUl vadsom enligt vedertagna jämförelsenormer måste betecknas som vårdslöshet. Meratveksamt anser hovrätten det vara i vad mån ungdom bör ställas gynnsammare änvuxna i fråga om skadeståndsskyldighet tiU följd av bristande betalningsförmågavid tiden för skadefallet. Hovrätten förordar att i avvaktan på att en allmänjämkningsregel införs tUlämpningen av den föreslagna bestämmelsen begränsas attgälla då ungdom som fyllt 15 men inte har vållat skada av vårdslöshet ochjämkning med hänsyn till försummelsens art och övriga omständigheter finnesvara skälig. I detta sammanhang ifrågasätter hovrätten om tiUräckliga skälföreligger att öppna möjlighet tiU jämkning även av skadeståndsskyldighet iföljd av uppsåtligt begångna handlingar. I likhet med förordar rådhusrätt,hovrätten för Nedre och statsåklagaren i , att åldersgränsen sättstiU . I anslutning tiU kommitténs uttalande, att en anknytning tiU myndighetsåldernmedför en mera likformig reglering för inomobligatoriskt och utomobligatorisktskadeståndsansvar, erinrar rådhusrätten om att fullt inomobUgatorisktskadeståndsansvar inte sällan förekommer för personer i åldrarna mellan 16 och21 år, exempelvis när en omyndig innehar anstäUning eUer driver näring. Ävenlänsstyrelsen i ifrågasätter, om inte den övreåldersgränsen bör sänkas. 21-årsgränsen har emellertid tUlstyrkts eUer lämnats utanerinran förutom av hovrätten för av bl. a. hovrätten överSkåne och , , försäkringsinspektionen, iKronobergs län och föreningen . ifrågasätter, om intejämkningsregeln bör få en sådan utformning, att jämkning kan ske också på grundav andra omständigheter än att skadeståndet skulle bU från ekonomisk synpunktoskäUgt betungande. Hovrätten för Nedre understryker vikten av atthänsyn vid jämkningsfrågans prövning tas även tUl den skadeUdandes ekonomi menifrågasätter, om synpunkten framgår av lagtexten. I anslutning tiU kommitténsuttalande om att jämkning inte får leda tUl ett restdtat, som framstår somobUligt mot den skadelidande, påpekar hovrätten att regelns avfattning kanlämna utrymme för tvekan på denna punkt. Statsåklagaren i anser detönskvärt att den skadelidandes ekonomi uttryckUgen nämns i lagtexten. Maj:fs proposition nr 1972 Skadeståndsansvaret för psykiskt abnormapersoner. Kommitténs förslag tUl reglering av skadeståndsansvaret för psykiskt abnorma personer har tiUstyrkts eUer lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. tiekanslem betonar, att förslaget i fråga om tUlämpningsområdet för 6 § innebär en viss utvidgning i förhållande till vad som gäller f. n. beträffande personkretsen, i det att bestämmelsen, i motsats till 6 kap. 6 § SL, torde ha avseende också på sådana abnorma som avses i 5 kap. 6 § SL. Justitiekans lem anser det lämpligt med jämkningsmöjlighet i fråga om denna krets abnorma. Med utvidgningen uppnås också bättre överensstämmelse med vad som gäller inom kontraktsrätten enligt lag om verkan av av tal som slutits under inverkan av rubbad själsverksamhet. anför emellertid betänkligheter mot dennautvidgning av personkretsen och uttalar att jämkning kan komma att ske iåtskilliga faU där någon rubbning av själsverksamheten finnes föreligga, inteminst i fråga om skadestånd på grund av brott. Hovrätten befarar, attbestämmelsen inte kommer att tiUämpas med den varsamhet, som varit faUet ifräga om 1924 års lag. Medicinalstyrelsen anser, att även beträffandesinnessjuka och jämstäUda möjUgheterna att lösa ersättningsfrågorna genomobUgatorisk ansvarsförsäkring bör prövas. Föräldrars och andra vårdnadshavaresskadeståndsansvar. Kom mitténs förslag i denna del har föranlett ett flertal remissinstanser att be handla frågan om objektivt ansvar för föräldrar. Hovrätten för påpekar, att kommitténsståndpunkt beträffande betydelsen av ansvarsförsäkring vid prövningen avfrågan om barnets eget ansvar innebär en skärpning av detta ansvar för barnensdel. Hovrätten finner det emellertid vara tveksamt, om kommittén tiU fuUo hartagit konsekvenserna av de förändringar som tUlgången till ansvarsförsäkringhar medfört. Hovrätten anser det naturligast att den ökade skadeståndsbördanläggs på föräldrarna, eftersom de tiU följd av ansvarsutvidgningen ökadeskadeståndsutgifterna i sista hand belastar föräldrarnas ekonomi genom eneventuell höjning av försäkringspremierna. Kommitténs argument tiU stöd för ettskärpt ansvar för barnens del anser hovrätten kunna tiU stor del åberopas ocksåtUl stöd för ett strängare ansvar för föräldrar, i varje fall näransvarsförsäkring föreligger. En ändring av gäUande rätt i angiven riktningtorde inte sakna gensvar i allmänhetens rättsmedvetande. Hovrätten anför ävenandra skäl för en skärpning av föräldrars skadeståndsansvar för sina barnshandlingar och framhåller, att en jämkningsmöjlighet sådan som den 5 § iförslaget föreskriver också kan motverka att ett utvidgat ansvar förföräldrarna leder tUl obilliga resultat. Hovrätten erinrar om att vid skadaorsakad av barn den skadelidande enUgt kommitténs förslag inteerhåller ersättning i andra fall än då vårdnadshavaren bevisligen kan lastasför bristande tUlsyn eller liknande och att enligt kom- Maj:ts proposition nr 1972 149 mittens mening jämkning av skadeståndsansvaret för småbarn tydligen skall kunna ske även inom ramen för en föreliggandeansvarsförsäkring. Den begränsning av den skadelidandes rätt till ersättning,som sålunda enligt kommitténs förslag liksom enligt gäUande rätt skulleföreligga främst då skadan orsakats av mindre barn, torde svårligen kunnamotiveras på annat sätt än att man anser även sådana skadegörare bära moraliskskuld tUl vissa handlingar och därför böra åläggas skadeståndsansvar på grundav dessa men icke vid andra skadegörande beteenden. Oavsett om ett sådantbetraktelsesätt är befogat eUer inte i detta sammanhang en fråga varpåhovrätten ej här anser sig kunna ingå synes resonemanget i varje faU böraspela en underordnad roll i jämförelse med tanken, att de risker barnetshandlande medför bör fördelas på ett sätt som är socialt önskvärt och tillfredsställandeur bUlighetssjmpunkt. Ett annat skäl för en utvidgning av föräldrarnasansvarighet finner hovrätten ligga i det förhållandet att den skadelidandesenda möjlighet att få ersättning i vissa fall skulle vara att styrka vållandehos föräldrarna. Hovrätten syftar därvid på att, med hänsyn till vissaförsäkringsrättsliga regler beträffande uppsåtlig skadegörelse, en konsekvensav kommitténs förslag är att annan möjlighet inte står den skadelidande tUlbuds när ett barn utan egna medel har gjort sig skyldig tUl uppsåtligskadegörelse. Med hänsyn tUl försäkringens nuvarande utformning kan ett sådantresultat inte nås genom en skärpning av barnets eget skadeståndsansvar.Hovrätten anser att en skärpning av föräldrars ooh möjligen även andravårdnadshavares ansvarighet bör ytterligare övervägas samt att skärpningen kanske genom att föräldrarna åläggs objektivt ansvar för skador vållade av yngrebam. Hovrätten kan också tänka sig möjligheten att man föreskriver omkastadbevisbörda i fråga om våUandet. Även , hovrätten förövre och justitiekanslem uttalar sympatier för objektivt ansvar pådetta område. Hovrätten över och anser inte att föräldrar ochandra värdnadshavare bör åläggas ett i princip obegränsat objektivt ansvar menifrågasätter om inte föräldrar kan åläggas sådant ansvar intUl ett visst lägrebelopp. En sådan regel skulle troligen bli en verksam anledning för föräldraratt teckna ansvarsförsäkring. ansluter sig till kommitténs ståndpunkt menframhåller att den reparativa och preventiva effekten av barnsskadeståndsskyldighet i realiteten i mycket stor utsträckning beror på huruvidaföräldrarna övar tUlsyn över och på rätt sätt uppfostrar barnen samt genomansvarsförsäkring tryggar fullgörandet av barnens eventuellaskadeståndsskyldighet. Hovrätten finner det önskvärt att i förslagets 5 §vårdnadshavarnas skyldigheter anges på sådant sätt att en viss skärpning avansvaret kan ske i rättstill-lämpningen. Även föreningen , i , statsåklagaren i Stockholmoch TCO tUlstyrker förslaget i denna del. Föreningen förklarar sig i huvudsakdela kommitténs betänkligheter Maj:ts proposition nr 1972 mot en regel om omkastad bevisbörda för föräldrar ochandra värdnadshavare men anser det inte vara möjligt att med ledning avrättspraxis dra några slutsatser av större värde i fråga om betydelsen av ensådan regel. De fall där bevissvårigheterna bedöms vara stora kommer nämligennormalt inte under domstols prövning. , som också tUlst3n'ker kommitténs förslagi denna del, berör i sitt yttrande särskilt fosterföräldrarnas ställning.Styrelsen påpekar därvid bl. a,, att ett objektivt ansvar inte skäligen kanåläggas värdnadshavare. Det skulle dessutom försvåra anskaffningen avfosterhem. Styrelsen finner det angeläget att skadeståndsrätten utformas så,att dessa svårigheter motverkas. Den förutsätter, att skadeståndsansvar inteskall utkrävas annat än om vårdnadshavaren ådagalagt allvarlig försummelse, ochefterlyser ett motivuttalande, som framhåUer fosterföräldrarnas ofta svårasituation. ställer frågan, i vUken utsträckning skolbarn kananses stå under skolans tillsjm under skoldagen. Styrelsen framhåller, attdenna fråga särsldlt kan bli aktuell i fråga om barn som vistas vid elevhem ochandra anstalter av internatkaraktär, och att barn i allt större omfattningkommer att fullgöra skolplikt utanför skolan, bl. a, i form av praktiskyrkesorientering. Kommitténs förslag tUl en jämkningsregel för föräldrar ochandra som har vård om barn lämnas utan erinran av hovrätten över och Blekingeoch . Enligt sistnämnda hovrätt bör emellertid försummelsens artvara avgörande. Hovrätten finner att uttrycket »oskäligt betungande» i höggrad leder tanken tUl en bedömning enbart av den skadeståndsskyldiges ekonomiskaförmåga att utge skadeståndet. Hovrätten föreslår, att jämkning skall kunnaske, om det med hänsyn tUl försummelsens art och omständigheterna i övrigtfinnes skäligt. Även anser det olämpligtatt en bestämmelse i ämnet utmjm-nar i orden oskäligt betungande, som enbartanknyter tUl de ekonomiska förhållandena och inte, såsom är avsett, tillförsummelsens art m. m. Hovrätten för Nedre har i princip inte någonerinran mot jämkningsregeln men ifrågasätter om inte införandet av en aUmänjämkningsregel skulle kunna avvaktas. Hovrätten påpekar också, att det inteframgår av lagtexten att man vid prövningen av jämkningsfrågan skall ta hänsjmäven till den skadelidandes ekonomiska förhållanden, uttalar emellertid allvarlig betänklighetockså mot jämkningsregeln. Hovrätten pekar bl. a. på attskadeståndsskyldigheten liksom hittUls torde begränsas till fall dåvårdnadshavaren klart har åsidosatt sin tillsynsskyldighet. I fall då så kanvisas vara förhållandet är en möjlighet till jämkning med hänsyn tUlskadeståndets ekonomiska verkan enligt hovrättens mening inte motiverad avandra skäl än dem som kan föranleda att en generell jämkningsmöjlighet införs.Av samma skäl som hovrätten har anfört mot en jämkningsregel beträffande ungdomöver kan hovrätten Maj:ts proposition nr 1972 151 således inte ansluta sig till kommitténs förslag om enjämkningsregel för föräldrar ooh andra värdnadshavare.