prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Som framgår av figurerna harskillnaderna mellan länen i utrustnings-och utrymmesstandard minskat sedan år1965 och är förhållandevis obetydliga. Figur 6:9Andel trångbodda hushåU. AB,W,X,Z M,P,S E,U,W,X AB,D,T,Y,Z 0,P,S,AC K,M,R < >I,L nG,N Beträffandefinansieringsförhållandena för bostadsbyggandet föreligger vissa olikhetermellan regionerna. Enligt 25 och 26 §§ bostadslånekungörelsen (1967:552) fårbostadslånet fördjupas när lånsökanden inte har kunnat erhålla underliggandekredit i viss omfattning. har redovisat den länsvisaförekomsten av fördjupning i samband med beslut om bostadslån under åren1967-1969. Av uppgifterna framgår att fördjupning är vanligast förekommande iglesbygdslänen, särskilt de fyra nordligaste länen. Enligt bostadsstyrelsensanvisningar har länsbostadsnämnderna möjlighet att, utan medgivande som annarserfordras, fördjupa bostadslånet vid nybyggnad och vissa ombyggnader av småhusinom dessa län. De fyra nordligaste länens dominans framgår av följandetablå som visar de fördjupade lånebeloppens storlek för de olika berördalåneformerna . Totalt beviljat Därav i % belopp i för- i de fyra djupning, milj. nordligaste småhus medtvå beslut 8,3 86 De åtgärder som vidtas inomarbetsmarknadspohtikens ram, framför allt de som har till syfte att stimuleraoch underlätta yrkesmässig och geografisk rörhghet samt de olika formerna avberedskapsarbeten och andra sysselsättningsskapande åtgärder, har oftabetydande regionalpolitiska effekter. Detta samband mellanarbetsmarknadspohtik och regionalpohtik poängterades såväl som i1970 års regionalpohtiska beslut. Även vid riksdagsbehandlingen avfrågan om riktlinjer för arbetsmarknadspohtiken (prop. 1966:52) fästesuppmärksamheten på detta samband. Arbetsmarknadspohtikensregionalpolitiska effekter kan närmare beskrivas på följande sätt.Regionalpolitiken ställer krav på arbetsmarknadsutbildning för att yrkesmässigöverensstämmelse skah åstadkommas med lokaliseringsföretagens efterfrågan påarbetskraft. Den förutsätter också rörlighetsfrämjande åtgärder för attarbetskraftens geografiska anpassning tih de regionalpolitiska insatserna skallunderlättas. Rekryteringen av arbetskraft spänner i_många faU över ett störreområde än det som närmast omger själva lokaliseringsorten. Även dearbetsmarknadspolitiska insatsema i form av beredskapsarbeten påverkarregionalpohtikens förutsättningar. Genom dessa arbeten vilka till stor delbestår av olika byggnadsprojekt som tidigareläggs underlättas utbyggnaden av desamhällsfunktioner som utgör viktiga lokaliseringsbetingelser för näringsliveti ohka orter och regioner. I vissa fall är sambandet mellan beredskapsarbetenoch näringslivets produktion klart uttalade. Det gäller bl. a. skogsvårdandeåtgärder av olika slag för att trygga skogsnäringens råvarutillgångar ochbyggande av skogsbUvägar som gör vissa skogstillgångar åtkomhga. Vid sidan avdessa regionalpohtiska effekter skapar beredskapsarbetena sysselsättning föräldre och annan ortsbunden arbetskraft. För att underlätta för arbetslösaatt flytta från områden med brist på sysselsättning till regioner där arbetefinns utgår flyttningsbidrag. Bidraget består av starthjälp, respenning,bortavistelsebidrag och utrustningsbidrag. TiUämpningen av dessa bidragregleras i arbetsmarknadskungörelsen (1966:368, omtryckt 1972:300). Dessabidrag syfiar främst till att kompensera den enskilde för de ekonomiskauppoffringar som uppstår i samband med själva flyttningen. I tabellerna 7:1 och 7:2 lämnas enöversikt över flyttningsbidragets omfattning i form av beviljad starthjälp perår och de därpå grundade flyttnmgsrörelserna . ningsbidrag i form av starthjälp till av den totalabefolkningsomflyttningen i landet. Tabell 7:1 Antal personer som harbeviljats starthjälp Tabell 7:2 Flyttningsrörelser varvid starthjälp beviljatsåren 1965-1970 de län3 (%) (28,4) (23,2) (22,3) 2 210 (13,2) (33,7) (20,6) (24,9) 1 839 (13,3) (30,9) (22,1) (27,6) 1534 (12,0) (31,7) (19,9) (38,2) 1988 (11,8) (29,6) (22,1) (35,0) 2 193 (10,4) (35,7) (19,4) (31,0) 1978 (12,1) ' av dem som beviljasnågon form av flyttningsbidrag har erhållit starthjälp. 2 Härav 109 personer enligt bestämmelserna omtiyttningsstöd. 3 Avser antalet personer Iskogslänen som har erhållit starthjälp och flyttat till angränsande skogslän, I vissa fall även till angränsande annat län (,Älvs-, borgs, samt ). Som framgår av tabellerna varierardet antal personer som beviljats starthjälp . De höga värdena underperioder med ekonomisk uppgång och de låga värdena med ekonomiskavmattning tyder på att ett visst konjunkturberoende föreligger. Vidare kanutläsas att större delen av den beviljade starthjälpen under den aktuehaperioden har utgått till personer i skogslänen. För den aktueha perioden kanemellertid en viss relativ förskjutning i fördelningen av beviljade starthjälpermot övriga landet iakttas. Vad gäller ålderssammansättningenhos dem som har fått starthjälp rör det sig i stor utsträckning om yngrepersoner. Är 1969 var av dem som flyttade med hjälp av startbidrag under34 år. Motsvarande andel var . Är 1971 utgjorde männen drygt72 %. av dem som harerhållit starthjälp i skogslänen flyttade inom det egna länet. Denna andel vargenomgående högre i skogslänen än för övriga län. av dem sombeviljades starthjälp i skogslänen flyttade till ett angränsande län. För år1970 innebar det att nära hälften av de i skogslänen som beviljades starthjälp flyttadeinom det egna länet eller tih ett angränsande län. flyttade frånskogslänen tih storstadslänen. Arbetsmarknadsutbildningens främstasyfte är att underlätta övergången för arbetslösa och personer som löper riskatt bli arbetslösa tih nya verksamheter. I anslutning till utbildningen utgårekonomisk hjälp till kursdeltagarna i form av grundbidrag, hyresbidrag,traktamente, barntillägg och särskilt bidrag. En översiktlig redogörelse förarbetsmarknadsutbildningens omfattning och utveckling under perioden 1966-1970lämnas i tabeh 7:3. 1 tabeh 7:4 redovisas av periodenvissa uppföljningsuppgifter om dem som har genomgått arbetsmarknadsutbhdning. Tabell 7:3 Antal personer som påbörjatarbetsmarknadsutbildning fördelade efter regional hemvist Storstadslänen Skogslänen Övriga län 17612 23 394 27 762 16531 23 492 28 174 19 291 26 781 ' En person kan ha påböqat flera utbildningar varför vissdubbelräkning sker (ca -påböriar mer än en utbildning). harantalet personer i arbetsmarknadsutbildning mer än fördubblats. Ökningen varnågot större i storstadslänen och övriga län än i skogslänen. 1 förhållandetill folkmängden har arbetsmarknadsutbildningen större betydelse för skogslänenän storstadslänen och övriga län. av dem som påböriadearbetsmarknadsutbildning åren 1969 1970 saknade tidigare förvärvsarbete.Huvuddelen av detta "nytihskott" på arbetsmarknaden består avtidigare hemarbetande kvinnor. Äv dem som efter avslutadkurs har lämnat uppgift om sina anställningsförhållanden - lämnade 79,och sådan uppgift - hade erhålht sysselsättning. Föratt förtydliga innebörden av denna andel kan nämnas att av de arbetsmarknadsutbildadegenomgår icke yrkesinriktade kurser och sålunda normalt fortsätter iutbildningen. gällde att av dem som genomgick yrkesinriktadutbUdning erhöll arbete , och av återstående uppgavinte fullt brist på arbete som orsak. Av dem som fick arbete efter avslutadutbildning fick arbete i hemlänet. En något högre andel kan registreras förstorstadsområdena. :a .Q c \oo"oo" a\ t OO 00 m CO Tf m r O \D os Os \0 u~) On (N 0 »-H r r- O to rf m Os Tt 0 fN r--r- t-- ON 'c > T3 :rt " > o rNi »n o fN m O -H Tj- Beredskapsarbetena används för attjämna ut svängningar i sysselsätt-rungen orsakade av säsongs- och konjunkturväxlingar.De kan aktualiseras med kort varsel och bedrivas . bedrivs en särskild planering för detta ändamål. Beredskapsarbetena syftar tih attåstadkomma sysselsättning för arbetslösa som inte kan få lämpligt arbete påöppna marknaden. Detta innebär att omfattningen och lokaliseringen avberedskapsarbetena bestäms av arbetslöshetens storlek och regionalafördelning. arbetsmarknadsbeslut betonades att dessa arbeten iutpräglade sysselsättningssvaga regioner skall i första hand reserveras föräldre och annan lokalt bunden arbetskraft. Beredskapsarbetena utförs i form avallmänna och särskUda arbeten. De allmänna arbetena är främst avsedda försäsongs- coh konjunkturarbetslösa samt för arbetslösa i samband medföretagsnedläggningar och .-ndra större omstähningar i näringslivet. Desärskilda arbetena syftar till att bereda handikappade samt lokalt bunden ellerav andra orsaker svårplacerad arbetskraft sysselsättning. Dessa arbetenbedrivs bl. a. som industriella beredskapsarbeten. En redogörelse förberedskapsarbetenas omfattning och länsvisa fördelning uttryckt i antalårsarbetare och investeringskostnader lämnas i tabellerna 7:5 och 7:6.Sysselsättningen i industrieUa beredskapsarbeten framgår av tabeh 7:7. Tabell 7.5 Antal sysselsatta årsarbetare i allmänna ochsärskilda beredskapsarbeten perioden /67-1970/71 Tabell 7:6 Totala kostnader för investeringar iberedskapsarbeten, . 1966/67 1967/68 Tabell 7:7 Den genomsnittliga Av de två första tabellerna framgåratt volymen på beredskapsarbetena varierar med det allmänna konjunkturläget.Betydande skillnader i insatsemas regionala fördelning kan också avläsas. Underden aktuella perioden, som omfattar budgetåren 1966/67 - 1970/71, har drygthälften av de årliga insatserna varit lokaliserade till Norrlandslänen. På senareår har i stor utsträckning äldre och lokalt bunden arbetskraft varit engageradi beredskapsarbeten. /71 var av de sysselsatta över 60år och det stora flertalet . Bland de sektorer som är föremål förberedskapsarbeten märks vägar, vatten- och avloppsanläggningar samtskogsvårdande arbeten. Särskilt den sistnämnda typen av projekt har ökatkraftigt . Mellan budgetåren 1965/66 och 1970/71 har kostnadernaför skogsvårdsarbetena mer än fördubblats. För vägarbeten kan för samma perioden viss nedgång iakttas. Bakom denna förskjutning ligger en medveten strävan(se prop. 1971:1, bil. 13 s. 68) att nedbringa volymen av beredskapsarbeten påkostnadskrävande områden till förmån för sektorer med lägre dagsverkskostnader.Under /70 var dagsverkskostnaden för vägar nästan tre gångerhögre än för skogsvårdsarbeten. Prop.1972:111 BUaga I 235 8 Särskilda stödåtgärder i glesbygderna 1964:185 angåenderiktlinjer för en aktiv lokaliseringspolitik framhöhs att samhället måste bäraansvaret för att befolkningen tiUför-säkras en godtagbar servicestandard även iområden där lokaliseringspolitiska insatser inte är möjhga. För att gemänniskor i alla delar av landet en rimlig del av välståndsutvecklingen måsteman finna vägar för att skapa acceptabla levnadsviUkor för befolkningen också isådana orter och regioner, där man måste räkna med ett fortsatt krympandenäringsliv och successiv befolkningsminskning och därmed otillräckligt underlagför lokal service och vUctiga gemensamhetsanordningar. För att finna lämpligaformer för samhällsinsatser av detta slag har utredningsarbete ochförsöksverksamhet med stathgt stöd bedrivits i stegrad omfattning sedan slutetav . inrättades inom Kungl.Maj:ts kansh en särskild arbetsgrupp för glesbygdsfrågor med uppgift att prövaoch successivt lägga fram förslag tih åtgärder för att förbättralevnadsförhållandena för befolkningen i glesbygderna, främst i fråga omsamhällelig service. Gruppen, som var sammansatt av företrädare för olUcadepartement och centrala verk samt , inriktadesitt arbete på att genomföra åtgärder av olika slag av direkt betydelse förglesbygdsområdenas befolkning. Efter tiUkallande av glesbygdsutredningen år1969 har arbetsgruppens uppgifter övertagits av utredningen. En av de första frågorglesbygdsgruppen intresserade sig för var åldringarnas situation i glesbygden.Gruppen konstaterade att åtskilhga hjälpmedel som samhället redan hade ställttiU förfogande inte utnytria-des tillräckhgt. Broschyrer utarbetades ochdistribuerades för att sprida upplysnuig om dessa medel och aktivera kommunernaatt angripa glesbygdsproblemen. För att bistå glesbygdskommunerna ideras ansträngningar att förbättra den sociala servicen inrättades tvåsärskilda konsulenttjänster hos . Konsultenterna ärstationerade i och . I syfte att stimulera kommunema tih insatser föratt lösa de lokala kommunikationsfrågorna utarbetades vidare inom kommunikationsdepartementeten modellplan för transportförsörjningen i ett kommunblock avglesbygdskaraktär, den s. k. Vilhelminaplanen (SOU 1968:33). 1 denna planredovisades bl. a. hur det befintliga trafiknätet kan kompletteras medmatartrafik så att alla kommundelar kan nås av kollektiv trafUc åtminstone ettpar gånger . Inom granskadeen särskild arbetsgrupp förhållandena i fråga om varuförsöriningen iglesbygderna och övervägde vilka åtgärder som kunde vidtas för att minskasvårigheterna inom detta område. Med kompletteringstrafik enligt den nyssnämndamodellplanen borde det enligt arbetsgruppen vara möjligt att åstadkomma sådan hemsändingsservice som komplement tillglesbygdsbefolkningens butikbesök att en godtagbar varuförsörjning kundeuppnås. Fr. o. m. /69ställdes två särskilda anslag på 5 milj. kr. vartdera tiU förfogande förstathgt stöd tih försöksverksamhet, dels avseende förbättrad social service iglesbygder anslaget för detta ändamål höjdes tiU 10 milj. kr. delsinom sysselsättningsområdet, företrädesvis i form av stöd tiU hemarbete,hemslöjd m. m. i glesbygdskommuner inom skogslänen. Försöksverksamheten med förbättradsocial service i glesbygder har främst haft tiU syfte att finna lösningar påde speciella glesbygdsproblemen inom åldrings- och handikappvården.Försöksverksamheten har sedan utökats tih att omfatta också fritidsaktiviteterför barn och ungdom i glesbygdsområdena. som den statligtstödda försöksverksamheten har pågått har ca 16 milj. kr. satsats i en mycketvariationsrik verksamhet. 1 fem kommunblock - , , , Moraoch - har en rad olika verksamhetsformer prövats . 1 övrigtdeltar ett sextiotal kommuner och två landsting i försöksverksamheten, somomfattar ett trettiotal olika aktiviteter med över 200 projekt. a. harverksamheten inriktats på att få tiU stånd prioriterade verksamhetsformer inomTornedalskommuner, norra delen av , västra kommunblock. Älvdalsblocket och Torsbyområdet. Bidrag harutgått tUl kartläggning av målgmppemas situation och servicebehov, distributionav djupfryst portionsförpackad mat, snöröjning, ambulant hemhjälpsservice,institutionsbundna trivsel-och serviceanordningar, lekskoleverksamhet,kulturell service, färdtjänst för rörelsehindrade samt ambulant reumatikervårdoch tandvård m. m. Inom sysselsättningsområdet harförsöksverksamhet bedrivits /69 företrädesvis i form avstöd tih hemarbete och hemslöjd m. m. i glesbygdskommuner i skogslänen.Företagareföreningarna i dessa län har genom kontakter med företag,branschorganisationer, hemslöjdsföreningar och andra organisationer anskaffatlämpliga objekt för hemarbete och medverkat att för hemarbete lämpade personerhar fått erforderlig instruktion och utbildning. Sammanlagt beräknas fram tihfebruari 1972 ca 2 200 personer ha beretts bestående hel- ellerdeltidssysselsättning. Omkring en tredjedel är lieltidsarbetande. Endast en obetydligdel av de sysselsatta har någon form av medicinskt handikapp. Statligt stöd har utgått för atttäcka vissa merkostnader för företag som har lagt ut legoarbete hoshemarbetare. Äv praktiska skäl har inte sähan flera hemarbetare samlats i ensärskild arbetslokal. Dessutom har stöd utgått tih självständiga slöjdare ochtiU småföretag. har 837 ansökningar beviljats med etttotah bidrag av ca 8,1 milj. kr. Den genomsnitthga bidragssumman per ärende harsåledes varit ca . 1 genomsnitt har av stödet använts för att fåtill stånd legoarbete i hemmen och för legoarbete i grupp. Storavariationer förehgger dock mellan länen. I har drygt 50 %av stödet lämnats till småföretag i samband med nyetablering. På initiativ av glesbygdsutredningen har under de tvåsenaste åren bedrivits försöksverksamhet med intensifieradsysselsättningsplanering i några kommuner i , ochKopparbergs län. Närmare redogörelse härför lämnas i avsnitt 12.2. 9 Länsprogram 1970 problem och åtgärdsförslag 9.1 Synpunkter på utredningsuppdraget och den regionalautvecklingsplaneringens uppläggning De länsstyrelser som kommenteraruppläggningen av arbe-t e t med länsprogrammen redovisar i allmänhet positivasynpunkter. Flera länsstyrelser finner det värdefullt att de inom ramen för denregionalpolitiska planeringen har fått i uppdrag att utarbeta konkretaregionalpolitiska handlingsprogram. Några länsstyrelser framhåller emellertidatt både länsplanering 1967 och länsprogram 1970 måste betraktas som försöksverksamhet.Länsstyrelsen i framhåller t. ex. att det inte har varit möjligtatt i denna första planeringsomgång åstadkomma ett detaljerat handlingsprogramsom planmässigt anger ett önskat regionalt utvecklingsförlopp. Problem har mötti samband med inventeringen av förslag till sysselsättnmgsskapande ochsocialpolitiska åtgärder samt även vid kartläggningen av de offentligainvesteringarnas regionala fördelning. i anför attden bedrivna försöksverksamheten torde kunna ge betydelsefullaerfarenheter för den regionala politikens fortsatta utformning. Åtskilligalänsstyrelser stryker under betydelsen av att det i programarbetet varit möjhgtatt i samarbete mellan kommuner och länsstyrelser få fram och bearbeta ettmycket omfattande material till vägledning för åtgärder som syftar till en merabalanserad utveckling. i påpekar att enförutsättning för att de erfarenheter som har gjorts i samband med länsprogram1970 skall tas till vara är att arbetet med regionalpohtiska handlingsprogrambhr en rullande planering, där man har möjlighet att göra historiskajämförelser och att följa upp utvecklingen inom kommunema. Med hänsyn tillsvårigheterna på och regional nivå att till alla delar följaanvisningar och blankettformulär vore det även värdefullt med en intensifieradkontakt mellan de centrala organen och länsstyrelserna/kommunerna. Vid dessakontakter bör man diskutera t. ex. hur jämförbarheten kan förbättras i grundmaterialetbeträffande såväl kommunala planer som länsstyrelsernas program. Även kritiska synpunkter motplaneringsarbetets uppläggning framförs. Sålunda hävdar iSödermanlands län att tidpunkten för arbetet har varit mindre lämpUg eftersom kommunernapå grund av de pågående kommunsammanslagningarna har haft begränsade resurseratt medverka i arbetet. Liknande synpunkter anlägger ett stort antallänsstyrelser. I detta sammanhang påpekar några länsstyrelser att bakgrundsmaterialetoch källmaterialet för planeringen har bristande aktualitet, och att debefolkningstal som enligt anvisningarna för länsprogrammen skall tas somutgångspunkt för planeringen i vissa fall är föråldrade beroende på attrelativt har förflutit sedan prognoserna gjordes. Från några hållbetonas mer eller mindre starkt att länsstyrelserna måste Prop.1972:111 BUaga 1 239 ha möjlighet att ändra en målsättning om förutsättningarnadärför ändras. i understryker att planläget såväli kommunerna som inom den statliga förvaltningen har varit otUlfredsställande.Underlag för de behövliga preciseringarna och konkretiseringarna har därför istor utsträckning saknats. har därför inlett arbete med en s. k.fysisk och ekonomisk länsinventering. i anser att varkenlänsplanering 1967 eller länsprogram 1970 kan utgöra ett tillförlitUgtbeslutsunderlag förrän statsmakterna har sanktionerat eher modifieratlänsplaneringens målsättningar. Mot denna bakgrund anser attanvisningarna för länsprogram 1970 i flera avseenden har föreskrivit en alltförhög detaljeringsgrad och konkretionsnivå. Detta gäller främst investeringsdelen.Vad beträffar t. ex. avsnittet om selektiva sysselsättningsskapande åtgärderhar funnit det svårt och föga meningsfullt att gå utöver enredovisning av behovet av ytterligare arbetstillfällen samt ett angivande av omdessa bör tillskapas inom någon speciell näringsgren eller avse någon speciellkategori av arbetstagare. Det har inte ansetts meningsfullt att i dettasammanhang ange konkreta projekt. Vidare anförs att regionalpolitikenvisserligen måste utformas genom en dialog mellan statsförvaltningen ochkommuner och mellan riksledning och regional förvaltning. Denna dialog bör dockenligt mening ske än f. n. Enligtlänsstyrelsens uppfattning bör insamling och bearbetning av underlag för dencentrala statsförvaltningens övergripande regionalpolitiska beslut ifortsättningen gmndas på mera preciserade arbetshypoteser än beträffandelänsprogram 1970. Dessutom framhålls vikten av att ochkommunernas planeringsresurser inte i alltför stor utsträckning binds i dettaslag av arbetsuppgifter. Enligt i Norrbottenslän borde det i anvisningarna till länsprogrammen ha varit möjligt attregionalt differentiera och prioritera arbetsuppgifterna med utgångspunkt ikunskapen om de väsentliga skUlnader som förehgger i ohka regioners struktur.Länsstyrelsen anser att anvisningarna har utgått från att en prioritering avinvesteringar inom samhällsservicen är det mest verksamma regionala styrmedlet.Dessa bedöms dock ha en obetydhg tUlväxtfrämjande effekt i , somi stället behöver betydande offentliga insatser i basnäringarna. Enligtlänsstyrelsens uppfattning har med nuvarande uppläggning kommunernas ochlänsstyrelsens utredningsresurser i alltför hög grad fått inriktas påinvesteringsplaneringen. Beträffande det avsnitt i länsprogrammen som berörsocialpolitiska frågor uttalar att faststähandet av normer för t.ex. vad som skall anses vara god service måste ytterst grundas på pohtiskavärderingar. Praktiskt taget samtligalänsstyrelser kommenterar redovisningen i länsprogrammen av de offentligainvesteringarna (statliga, landstingskommunala och kommunala). Kommunernasinvesteringsplaner baseras i länsprogrammen till största delen på denkommunalekonomiska långtidsplaneringen (KELP). ningen, användningen och tillförlitligheten iKELP-materialet. Vidare förs diskussioner omkring prioriteringsförfarandet.Flera länsstyrelser understryker att det redovisade investeringsmaterialet ärbehäftat med många brister och därför inte får läggas tUl grund för centralafördelningsbeslut. 1 fråga om investeringsdelen i länsprogrammet anförlänsstyrelsen i att den sammanställning av kommunernas,och stathga myndigheters investeringsplaner som gjorts har visatsig värdefull genom att man över sektorsgränserna har fått möjlighet attöverblicka vUka projekt som är aktuella . Deneftersträvade samordnmgen mellan ohka slag av regional planering har därmedunderlättats, vUket kan betraktas som en omedelbar positiv effekt av arbetet.Dessutom torde den ekonomiska långtidsplaneringen i många kommuner hastimulerats. Det är emellertid ytterst tveksamt om man genom det material sompresenteras i länsprogrammet har fått ett tillförlitligt underlag för sådanajämförelser mellan olU i länansluter sig till den av många remissinstanser framförda uppfattningen attKELP-materialet är bristfälligt men menar att en årlig förnyelse avinformationen kommer att ge bättre kvalitet. Liknande synpunkter framförs avmånga andra länsstyrelser. a. tror sig i län kunnanotera en förbättring i KELP 70 i jämförelse med KELP 69 men understryker attmaterialets politiska förankring i kommunerna kan vara osäkert. Länsstyrelsenpekar vidare, i likhet med andra länsstyrelser, på svårigheterna för länsmyndigheternaatt bedöma hur kommunernas investeringsplaner stämmer med de ekonomiskamöjligheterna i kommunerna. Några länsstyrelser, bl. a. iSkaraborgs län, uppehåller sig vid de svårigheter som följer av att inte allakommuner i länet har redovisat en KELP för och att denkompletteringsundersökning som gjordes för mindre kommuner inte upprepadesär 1970. Från några håll lämnas i anledningav planeringsuppdraget vissa allmänna synpunkter på regionalpolitikens uppläggning.Sålunda anför i att, så snart erfarenheterna avlänsprogram 1970 har utvärderats av statsmakterna, grunden måste läggas till enplaneringsmetodUc som innebär att regionalpolitiska moment i störreutsträckning än beaktas och inarbetas i statsbudgeten.