prop · FV03131 · 1972-12-31 00:00:00 — Majrts proposition nr 1972 Prop. Kungl.Majrts proposition med förslag till lag om ändring i lagen (1970: 412) omotillbörlig marknadsföring, m. m.; given . Maj:t vill härmed, under åberopande avbilagda utdrag av statsrådsprotokollet över handelsärenden, föreslå riksdagenatt bifalla de förslag om vars avlåtande till föredragandedepartementschefen hemställt. EnligtVårt nådiga beslut: I propositionen föreslås att konsumentombudsmannenges rätt att vid vite förelägga näringsidkare att inkomma med yttrande ellerupplysning i ärenden om otillbörlig marknadsföring eller om förbud mot otillbörligaavtalsvillkor. Vidare föreslås att marknadsrådets namn ändras tillmarknadsdomstolen. Lag om ändring i lagen (1970: 412) om otillbörligmarknadsföring Härigenom förordnas i fråga omlagen (1970: 412) om otillbörlig marknadsföring, dels att i 1 och 9 §§ ordet"marknadsrådet" skall bytas ut mot "", dels att 10, 11 och 13 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 6 a §, av nedan angivnalydelse. Näringsidkare är skyldig att påanmaning av konsumentombudsmannen inkomma med yttrande eller upplysning iärende om tilllämpning av 1 §. Efterkommes icke sådan anmaning, får ombudsmannenförelägga näringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vid vite av högst 5 000kronor. Mot ombudsmannens beslut omvitesföreläggande får talan ej fö- Talan om utdömande av vite föres vid allmän domstol avåklagare. Sådan talan får väckas endast efter anmälan av konsumentombudsmanneneller av annan som hos marknadsrådet ansökt om förbudet. Talan om utdömande av vite föres vid allmän domstol avåklagare. Sådan talan får väckas endast efter anmälan av konsumentombudsmanneneller, / fråga om vitesförbud, av annan som hos ansökt omförbudet. Allmänt åtal för brott mot dennalag får väckas endast efter anmälan eller medgivande av konsumentombudsmannen. Vid överträdelse av vitesförbud eller av föreskrift i 24§§ kan domstol efter vad som är skäligt förordna, att vilseledande framställningsom finns på vara, förpackning, reklamtryck, affärshandling eller dyliktskall utplånas eller ändras så att den icke längre är vilseledande. Vid överträdelse av vitesförbud eller av föreskrift i 24§§ kan allmän domstol efter vad som är skäligt förordna, att vilseledandeframställning som finns på vara, förpackning, reklamtryck, affärshandlingeller dylikt skall utplånas eller ändras så att den icke längre ärvilseledande. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse uppnås på annat sätt, kan domsto- syfte ej uppnås på annatsätt, kan len förordna att egendomen skall domstolen förordna att egendomen förstöras. Egendom som avses i första stycketfår tagas i beslag i avvaktan på förordnande som sägs där. Därvid gäller itillämpliga delar föreskrifterna om beslag i brottmål. Första och andra styckena ägermotsvarande tillämpning på erbjudande som avses i 3 §. 13§ Konungen kan med avseende påfrämmande stat förordna att följande bestämmelser skall gälla. Beträffande vara som är försedd Beträffande vara som är försedd med oriktig eller vilseledande ur- medoriktig eller vilseledande ur sprungsbeteckning, genom vilken sprungsbeteckning,genom vilken varan direkt eller indirekt anges varandirekt eller indirekt anges vara frambragt eller tillverkad i varaframbragt eller tillverkad i den främmande staten eller på nå- denfrämmande staten eller på nå gon inom denna belägen ort, får gon inomdenna belägen ort, får domstol föreskriva åtgärd enligt aUmändomstol föreskriva åtgärd 11 § även i andra fall än som av- enligt11 § även i andra fall än ses där. Detta gäller dock ej om som avsesdär. Detta gäller dock beteckningen enligt handelsbruk ej ombeteckningen enligt han- endast tjänar att utmärka varans delsbrukendast tjänar att utmärka art eller om den åtföljes av upp- varansart eller om den åtföljes av gift som tydligt anger att varan ej uppgiftsom tydligt anger att va- frambragts eller tillverkats i den ranej frambragts eller tillverkats i angivna staten eller på den an- den angivnastaten eller på den an givna orten. Ansökan om åtgärd enligt andrastycket får göras av åklagare eller, om denne beslutat att ej göra ansökan, avnågon som driver rörelse med vara av samma slag som den vara ansökningen avser. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1971: 112) om förbud mototillbörliga avtalsvillkor Härigenom förordnas i fråga omlagen (1971; 112) om förbud mot otillbörliga avtalsvillkor, dels att i 1 och 6 §§ ordet"marknadsrådet" skall bytas ut mot "", dels att 7 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas enny paragraf, 3 a §, av nedan angivna lydelse. Näringsidkare är skyldig att på anmaning avkonsumentombudsmannen inkomma med yttrande eller upplysning i ärende enligtdenna lag. Efterkommes icke sådan anmaning, får ombudsmannen förelägganäringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vid vite av högst . Mot ombudsmannens heslut omvitesföreläggande får talan ej föras. Talan om utdömande av vite föres vid allmän domstol avåklagare. Sådan talan får väckas endast efter anmälan av konsumentombudsmanneneller av annan som hos marknadsrådet ansökt om förbudet. Talan om utdömande av vite föres vid allmän domstol avåklagare. Sådan talan får väckas endast efter anmälan av konsumentombudsmanneneller, i fråga om vitesförbud, av annan som hos ansökt omförbudet. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1970: 417) om marknadsråd m. m. Härigenom förordnas i fråga omlagen (1970; 417) om marknadsråd m. m. dels att i lagens rubrik och irubriken närmast före 3 § samt i 13, 610, 14, 1619, 21 och 22 §§ ordet"marknadsråd" i olika böjningsformer skall bytas ut mot"marknadsdomstol" i motsvarande form, dels att i 2, 7, 9, 14, 16 och 18§§ ordet "rådet" i olika böjningsformer skall bytas ut mot"domstolen" i motsvarande form, dels att 20 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 §2 Skall inlaga, kallelse,föreläggande, beslut eller annan handling tillställas part eller annan, skerdet genom delgivning. ' Senaste lydelse av 9§ » « Senaste lydelse 1971:113. Delgivning av beslut, som innefattarvitesföreläggande enligt lagen (1953: 603) om motverkande i vissa fall avkonkurrensbegränsning inom näringslivet, lagen (1970; 412) om otillbörlig marknadsföringeller lagen (1971: 112) om förbud mot otillbörliga av-tulsvilikor, får ej skeenligt 12 § delgivningslagen (1970: 428), med mindre anledning förekommer attden sökte avvikit eller eljest håller sig undan. Delgivning av beslut av ,vilkel innefattar vitesföreläggande enligt lagen (1953: 603) om motverkande ivissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet, lagen (1970; 412) omotillbörlig marknadsföring eller lagen (1971: 112) om förbud mot otillbörligaavtalsvillkor, får ej ske enligt 12 § delgivningslagen (1970: 428), med mindreanledning förekommer att den sökte avvikit eller eljest håller sig undan. Denna lag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1953: 603) om motverkande i vissafall av konkurrensbegränsning inom näringslivet Härigenom förordnas i fråga omlagen (1953; 603) om motverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inomnäringslivet, dels att i rubriken närmast före 15§ samt i 14, 1821, 25 och 29 §§ ordet "marknadsrådet" skall bytasut mot "", dels att i 18, 20 och 21 §§ ordet"rådet" skall bytas ut mot "domstolen", dels att 22 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 § Ytterligare bestämmelser om Ytterligare bestämmelser om förfarandet inför inarknadsrådet förfarandet införmarknadsdoin- finnas i lagen (1970: 417) om stolen finnas i lagen (1970; 417) inarknadsiåd. om marknadsdomstol m. m. Denna lag träder i kraft . » Lagen omtryckt 1970; 418. Lagom ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekommaallmänna handlingar Härigenom förordnas, att i 20 § lagen (1937; 249)om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar ordet"marknadsrådet" skall bytas ut mot "". Dennalag träder i kraft . Lagenomtryckt 1971: 203. Utdrag av protokollet över handelsärenden, hållet införHans Kungl. Höghet Kronprinsen-Regenten i statsrådet på den 20oktober 1972. Närvarande: statsministern , statsråden ,, , , , , , , ,, , , , , . Chefen för ,statsrådet , anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övrigaledamöter fråga om rätt för kousuinentombudsinannen att förelägga vue, m. in.,och anför. 1 skrivelse den 20 december 1971har konsumentombudsmannen (KO) hemstäiit att hati får rätt att i samband medutredning av ärenden enligt 1 § lagen (1970: 412) om otillbörligmarknadsföring (MFL) och enligt lagen (1971: 112) om förbud mot otillbörligaavtalsvillkor (O.AL) förelägga näringsidkare vid vite att inkomma med yttrandeeller upplysning. har i skrivelse den16 hemställt att rådets n.imn ändras till . Över KO;s och marknadsrådetsframställningar har efter remiss yttranden avgetts av ,kommerskollegium, (), statens pris- ochkartellnämnd (SPK), , , , , . , hantverks- och industriorganisation (SHIO), , , Svenska reklambyrå förbundet.Kooperativa förbundet (), i (LO), () och akademikers centralorganisation ().Kommerskollegiet har bifogat yttranden från handelskamrarna i ,, , , , , , , ochVisby. Vidare har marknadsrådet yttrat sig över KO;s framställning och KO överrådets. Flera remissinstanser har i sina yttranden åberopat en promemoria den4 upprättad av Näringslivets delegation för marknadsrätt. 2 Tvångsmedel för KO 2,1 Gällande bestämmelser KO handhar uppgifter som tillkommerhonom enligt MFL och OAL. 1 dessa lagar förutsattes att KO i första hand genomförhandlingar skall söka förmå näringsidkare att frivilligt avslå från sådanamarknadsföringsåtgärder eller avtalsvillkor som KO anser vara otillbörligaenligt 1 § MFL eller 1 § OAL. KO kan inte tillgripa tvångsmedelmot en näringsidkare som vägrar förhandla med honom. Hans enda möjlighet att nåkontakt med företagaren i en sådan situation är att utnyttja den rätt tilldelgivning han har enligt delgivningslagen (1970; 428) ochdelgivningskungörelsen (1970; 467). KO har alltså inte rätt att vid viteförelägga någon att inkomma med yttrande eller upplysning. För utredning av fråga, som kanvara av betydelse för tillämpning av OAL kan KO evhålla viss hjälp av SPKenligt 3 § instruktionen (1965; 655) för SPK. I ärende, som KO för upp tillmaiknadsrådet, kan rådet enligt 18 § lagen (1970; 417) om marknadsråd m. m. vidvite förelägga part eller annan, som kan antagas ha upplysning att lämna som ärav betydelse i ärendet, att inställa sig personligen inför rådet. Part kan ävenföreläggas vid vite att tillhandahålla rådet handelsböcker, korrespondens ochövriga handlingar som kan ha betydelse i ärendet. Detta innebär dock ejskyldighet att röja yrkeshemlighet av teknisk natur. KO framhåller i sin skrivelse attflertalet företagare i enlighet med lagstiftarens intentioner ingår iförhandlingar med honom och att dessa förhandlingar i regel leder tilluppgörelser, som är tillfredsställande från konsumentsynpunkt. Emellertid,anför KO, har det i vissa fall inte visat sig möjligt att vare sigförhandlingsvägen eller på annat sätt nå rättelse i ärenden som avsettöverträdelser av 1 § MFL eller 1 § OAL. Det är fall där KO med nuvaranderesurser över huvud taget inte kan komma i kontakt med den ansvarigeföretagaren därför att denne vägrar att svara pä brev eller telefonsamtal frånKO eller utan angivande av orsak avbryter förhandlingar, som inletts medKO. KO framhåller att han inte harnågon formell möjlighet att begära utredning från annan myndighet i ärendenenligt MFL i andra fall än då överträdelse av straffbestämmelserna i 24 §§ MFLifrågasätts. I ärenden enligt OAL har KO rätt till visst biträde av SPK, mendetta biträde är avsett för KO:s systematiska övervakning av OAL och syftarinte till att komma till rätta med företagare som vägrar ingå i svaromål ellerlämna erforderliga upplysningar. För KO framstår det som ytterligtotillfredsställande att företagare genom passivitet eller obstruktion kanhindra önskvärda rättelser i marknadsföring eller avtalsvillkor. Enligt KO;smening bör missförhållandena undanröjas genom att KO ges rätt att vid viteförelägga näringsidkare att inkomma med yttrande eller upplysning i ärenden enligtMFL eller OAL. I detta sammanhang hänvisar KO till att JO tilllagts rätt attförelägga vite enligt instmktionen (1967: 928) för ombudsmän. KO tillägger att det skulle kunnahävdas att marknadsrädet har vissa tvångsmedel till sitt förfogande och att KOskulle kunna föra upp ärenden till rådet och där begära att företagareföreläggs att yttra sig eller att interimistiskt upphöra med viss åtgärd. Dettaframstår emellertid som en helt orealistisk utväg. Det bör vara uteslutet attpå utredningsstadiet belasta marknadsrådet med ärenden och att användamarknadsrådet som en utredningsinstans åt KO bara därför att KO inte har tillgångtill nödvändiga tvångsmedel. Det synes heller inte ändamålsenligt att iärenden enligt OAL, i vilka företagare underlåter att ingå i svaromål, söka fåfram utredning via SPK med hjälp av lagen (1956: 245) om uppgiftsskyldighetrörande pris- och konkurrensförhållanden. Flertalet remissinstansertillstyrker KO;s framställning eller lämnar den utan erinran. Det understryksatt det är otillfredsställande att en företagare genom passivitet ellerobstruktion skall kunna hindra önskvärda rättelser i marknadsföring elleravtalsvillkor. tillstyrkerförslaget under åberopande att KO;s effektivitet skulle ökas och tillgängligaresurser utnyttjas bättre till gagn för konsumenterna. Enligt markiiadsrådets bedömningter det sig ändamålsenligt att KO ges rätt att vid vite förelägga ennäringsidkare att yttra sig eller lämna viss upplysning. Tvångsmedlet bör dockutformas så, att det inte medför skyldighet att röja yrkeshemlighet av teknisknatur. KO;s arbetsinsatser är av stortvärde för konsumenterna, framhåller LO, och eftersom framställningen syftartill att underiätta KO;s arbete tillstyrker LO denna. Även TCO finner det angeläget attKO ges de befogenheter som krävs för att han på ett tillfredsställande sätt skallkunna fullgöra ålagda uppgifter och tillstyrker därför KO:s framställning. anser attKO bör få rätt att i begränsad omfattning förelägga näringsidkare vid vite attinkomma med yttrande eller upplysning. Vitesföreläggande bör emellertid enligtsamfundets mening få tillgripas endast för att avtvinga näringsidkaren ettställningstagande till KO;s begäran om yttrande eller upplysning. 1972: 131 10 ringsidkarensställningstagande är i sak otillfredsställande enligt KO;s uppfattning, bör handäremot inte genom förnyat vitesföreläggande kunna tvingas till den ytterligaremedverkan i utredningen som KO anser önskvärd. I sådana fall kan KO föra sakentill marknadsrådet och utnyttja de möjligheter som enligt 18 § lagen ommarknadsråd m. m. öppnas för erhållande av ytterligare upplysningar. Samfundetanser vidare att det vitesbelopp som KO skall ha rätt att förelägga bör begränsastill förslagsvis . SPK upplyser att nämnden vid tillämpningen av lagenom uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden vid något enstakatillfälle hotat med vitesföreläggande men att nämnden aldrig behövt tillgripadetta tvångsmedel. Möjligheten att förelägga vite synes därför ha sin betydelsefrämst genom själva sin existens. Nämnden anser, att man, även om situationenför KO kan tänkas bli något annorlunda än för nämnden, torde kunna utgå frånatt vitesföreläggande inte skall behöva tillgripas annat än rent undantagsvisoch att tvångsmedlet främst kommer att fylla sin funktion som ett verksamt hot.Nämnden betonar vidare att det biträde, nämnden ålagts att lämna KO vidutredning i fråga som kan vara av betydelse för tillämpningen av OAL, är avsettför KO:s systematiska övervakning av OAL och inte för att komma till rätta medföretagare, som vägrar gå i svaromål. Det förefaller därför nämnden motiveratatt KO erhåller rätt att förelägga vite under förutsättning att detta kan skeutan att en särskild uppgifts-skyldighetslag tillskapas för detta ändamål. Etteventuellt bemyndigande bör begränsas till att avse förelägganden förföretagare att inkomma med för KO;s utredning erforderliga sakuppgifterexklusive uppgifter som skulle kunna röja yrkeshemligheter av teknisk natur.Någon skyldighet att inkomma med "yttrande" i betydelsen inlaga,innehållande någon form av argumentering eller motivering för vissthandlingssätt, torde ej kunna föreskrivas, framhåller nämnden. , som avstyrker framställningen,har uppfattningen att det finns skäl antaga att det, i det ringa antal fall därnäringsidkare vägrar inkomma med upplysning eller att inleda förhandling, ärfråga om verksamhet av mindre omfattande och/eller kortvarig natur och attvitesföreläggande endast i ett fåtal av dessa fall torde medföra önskat resultat.Bedöms ärendet vara av mera omfattande eller principiell natur finnsmöjligheten för KO att hänskjuta ärendet till marknadsrådet för prövning.Styrelsen påpekar också att JO;s rätt till tvångsåtgärder grundar sig på hansfunktion som åklagare. Liknande synpunkter framförs av handelskamrama iGöteborg, och . KommerskoUegium finner vitesbestämmelsen diskutabelmot bakgrund av stadganden om parts rätt att vägra medverkan.Eftersom kollegiet därjämte anser det tveksamt om KO genom vitesföreläggande verkligen kan förmå näringsidkare att på ett me- ningsfulltsätt medverka vid utredning, ifrågasätter kollegiet om förslaget bör godtas. NO påpekar att den rätt som tillagts JO att vidvite begära förklaring eller upplysning avser endast myndigheter ochtjänstemän. NO finner det tveksamt om KO bör ges samma rätt beträffandeyttrande från näringsidkare och om detta medel blir verksamt mot företagare,som inte svarar på anmodan. NO ifrågasätter om inte ett tänkbart sätt att kommatill rätta med missförhållandena vore en för dessa fall konstrueradlagbestämmelse eventuellt i anslutning till stadgandet i 9 § MFL om förbudsföreläggande av innebörd att uteblivet svar efter verkställd delgivning ficken rättslig effekt i ärendet. KFanför att det av KO:s framställning inte framgår huruvida KO prövat utvägen,att ansöka hos marknadsrådet om förbud mot fortsatt anviindning av vissmarknadsföringsåtgärd, då företagare vägrat yttra sig eller på annat sättobstruerat. Med hänsyn till den omvända bevisbörda, som råder i ärenden enligt1 § MFL torde, hävdar KF, marknadsrådet redan enligt nu gällande ordning kunnameddela sädan företagare förbud vid vite att fortsätta med åtgärden i fråga.KF anser det inte orealistiskt att KO till marknadsrådet för sådana ärendendär vederbörande företagare vägrar gå i svaromål. Detta är enligt KF:suppfattning inte liktydigt med att använda marknadsrådet som enutredningsinstans åt KO. KF avstyrker KO:s framställning. inrättades genomlagen (1970; 417) om marknadsråd m. m. Rådet är dömande instans vid tillämpningav MFL och OAL. Vidare handlägger det ärenden enligt lagen (1953; 603) ommotverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet. Ärendena hos marknadsrådet handläggs irättegångsliknande former och i stort sett efter principer.Enligt 7 § lagen om marknadsråd m. m. skall ledamot och ersättare imarknadsrådet ha avlagt domared innan han börjar tjänstgöra i rådet. Förordföranden och vice ordföranden föreskrivs därjämte att de skall varalagkunniga och erfarna i domarvärv (4 §). Bestämmelserna i 4 kap. rättegångsbalkenom jäv mot domare äger motsvarande tillämpning på ledamot i marknadsrådet (8§). I sin inledningsvis nämnda skrivelse framhållermarknadsrådet att det rådet bedrivit sin verksamhet visat sig attmissför- stånd angående verksamhetens an och inriktning varittalrika och av skiftande slag. En särskilt spridd missuppfattning har varit attmarknadsrådet är en rådgivande nämnd till KO:s förfogande. Över huvud synesföreställningen om marknadsrådet såsom ett slags serviceorgan till NO och KO havunnit visst insteg, påpekar rådet. Vidare har i pressen hävdats attmarknadsrådet agerar som åklagare vid de allmänna domstolarna i mål enligtmarknadsföringslagen. Den stora allmänheten, till och med företrädare fördagstidningar och andra massmedia har, framhåller marknadsrådet vidare, i storutsträckning inte haft någon som helst uppfattning vare sig riktig elleroriktig om vad marknadsrådet är för något. Förutom att rådets namn föranlettdessa missförstånd har namnet också orsakat att institutionen förväxlats medandra institutioner. Således föreligger klara förväxlingsrisker med åtminstonetvå inom näringslivet organiserade s. k. marknadsråd. I förarbetena till MFL och lagen ommarknadsråd m. m., anför marknadsrådet, betonades betydelsen av attmarknadsrådet får tillräcklig auktoritet (se t. ex. prop. 1970: 57) ochsärskilt framhölls därvid att rådet skulle ha karaktär av domstolsmässiginstitution. Det framstår som tydligt, anför marknadsrådet vidare, attarbetsdomstolen i avsevärd utsträckning tjänat som modell för uppbyggnaden avrådet och för utformningen av dess verksamhet. nämnda omständigheter utgörenligt rådet anledning att ändra rådets namn till . framställningavstyrks endast av och . Sverigesadvokatsamfund anser att ett namnbyte bör komma till stånd, men attbeteckningen domstol bör undvikas. Handelskammaren i föreslårbenämningen "marknadsföringsdomstolen" och handelskamrarna iGöteborg, och ifrågasätter om inte ett namnbyte till"" vore tillräckligt. Övriga remissinstansertillstyrker framställningen eller lämnar den utan erinran. Enligt ärbenämningen "" ägnad att ge det intrycket atttillämpningen av de lagar som utgör kodifieringen av den svenskamarknadsrätten uteslutande anförtrotts myndigheten i fråga, vilket ej ärfallet. Dessutom är de uppgifter som åligger marknadsrådet i väsentligomfattning av annan art än vad uttrycket "domstol" anger, framhållersamfundet. Sålunda är rådets befattning med ärenden enligtkonkurrensbegränsningslagen av en art som inte motiverar att myndighetenbetecknas som domstol. Typiska domstolsavgöranden enligt den lagen har lagtspå de allmänna domstolarna. GenomMFL och OAL har marknadsrädet anförtrotts uppgifter som i större utsträckningän dess uppgifter enligt konkurrensbegränsningslagen är av domstolskaraktär.Myndigheten äger nämligen enligt 1 § MFL och 1 § OAL meddela förbud, som normaltskall förenas med vite, mot fortsatt eller framtida handlande av viss angivenart. Emellertid är utdömande av förelagt vite förbehållet allmän domstol.Vidare innehåller MFL i 24 §§ straffbestämmelser för vissa allvarliga formerav otillbörlig marknadsföring. Talan med yrkande om ansvar enligt dessa lagmmskall föras vid allmän domstol. Likaledes åligger det allmän domstol att utdömaskadestånd som enligt 12 § MFL kan ifrågakomma vid brytande av förbud sommarknadsrådet meddelat med tillämpning av generalklausulen i 1 §. Samfundetfinner vidare att arbetsdomstolen och marknadsrådet företer väsentligaolikheter. Arbetsdomstolen är en verklig specialdomstol för mål rörandekollektivavtal. Förfarandet enligt lagen om arbetsdomstol ansluter i allt väsentligttill . Anhängiggörande sker genom ansökan om stämning.Begreppen mål och dom används. Vittnesförhör under ed eller försäkran tillåts.1 lagen om marknadsråd m. m. talas i stället om ansökan, ärende och beslut, ochrådet äger inte uppta utsaga under ed eller försäkran. Av dessa skäl bör, ansersamfundet, vid byte av namn på marknadsrådet, beteckningen "domstol"undvikas som det nya namnet bör ge uttryck för myndighetensmarknadssanerande uppgift. Allmänhetenhar en viss uppfattning om de regler som gäller för de allmänna domstolarna,framhåller , och det torde därför lätt uppstå ensnedvriden uppfattning om de regler som gäller för handläggning av ärenden imarknadsrådet om rådets namn ändras till . Förbundet anser attdenna risk för oklarhet är så pass stor och så pass allvarlig att det inteanser sig böra stödja förslaget om namnändring. Därtill kommer att namnetmarknadsrådet enligt förbundets uppfattning redan fått en god och respekteradetablering i allmänhetens medvetande.