prop · FV0347 · 1972-12-31 00:00:00 — ningsbortfallsom uppstår på hemmamarknaden till följd av en intensifierad importkonkurrens.Utredningen menar att kraven på omorientering även gäller den inhemskamarknadssituationen. a. fordrar de snabba förändringarna inomdetaljhandelsdistributionen anpassningar från möbelindustrins sida. Beträffande behovet avutbildningsinsatser anför utredningen att praktiskt kunnande ochyrkesskicklighet präglar den svenska möbelindustrins företagsledare ochanställda. Däremot finner utredningen att den teoretiska utbildningsstandardenär mindre tiUfredsstäUande i relation till de kraftigt höjda krav somutvecklingen ställer. Utredningen pekar här på marknadsföringssidan samt deadministrativa och tekniska områdena. Låg teoretisk utbildningsnivå är ett dragsom möbelindustrin har gemensamt med många andra branscher med starkt inslagav småföretagsamhet. harutformat sina förslag på utbildningsområdet utifrån de förslag som SIFU lagtfram efter att ha undersökt behovet av särskilda insatser inom träindustrin isin helhet. SIFU har för sin del funnit att träindustrin i stort sett har bristpå kvalificerad arbetskraft på ledande nivåer. Arbetarpersonalensutbildningsbehov är också betydande, även om behovet av grundutbildning påsnickeriområdet är tUlgodosett. Ett behov avexportfrämjande åtgärder föreligger enligt utredningen eftersom det för densvenska möbelindustrins framtida utveckling som tidigare berörts är nödvändigtmed en omorientering från hemma- till exportmarknaderna och detta är enomställning som många av de små och medelstora företagen har mycket småmöjligheter att klara på egen hand. Beträffande behovet avinsatser för forskning och utveckling anför utredningen att aktiviteterna inommöbelindustrin liksom i övriga delar av den träbearbetande industrin har enutomordentiigt blygsam volym i relation till industrigenomsnittet och tillgenomsnitten för närliggande branscher. Den koUektiva och statliga forskningenhar i sin inriktning brister när det gäller att täcka vissa avmöbelindustrins behov. Slutiigen har utredningenockså behandlat frågan om åtgärder för att påverka strukturomvandlingen ianslutning till de förslag för TEKO-industrierna, skoindustrin och den manuellaglasindustrin som tidigare utarbetats inom industridepartementet. Utredningenfinner att flera skäl kan åberopas för att de föreslagna åtgärderna även skalltillämpas på möbelindustrin. Viktiga beröringspunkter finns mellan situationeninom möbelindustrin och inom TEKO-industrierna samt övriga berörda branscher.I samtliga dessa branscher har behov uppstått av en relativt snabb omställningav företagens produkt- och marknadsprofil, ett behov som framkallats av detkombinerade trycket från en ökande internationell konkurrens och snabbt förändradeinhemska distributionsförhållanden. 1972: 47 13 Inslagetav små och medelstora företag är i samtliga branscher utpräglat. I många fallkan den önskvärda omorienteringen inte genomföras framgångsrikt utan relativtomfattande förändringar i företagsstrukturen eller förstärkt samarbete mellanföretagen. Utredningenanför vidare att förhållandet att TEKO-industrierna m. fl. utsatts för enlångvarigare och hårdare internationell konkurrens än möbelindustrin snarasttalar för att möbelindustrin bör inlemmas bland målbranscherna för det nyastödet. Potentialen för framgångsrika insatser kan nämligen enligt utredningenväntas vara särskilt stor inom en bransch som i likhet med möbelindustrinbefinner sig i början av en av allt att döma omfattandeomstruktureringsprocess. Utredningen tillfogar att om man vill tillmäta dennäringspolitiska experimentverksamheten betydelse är det troligt atterfarenheterna på möbelsidan blir mer användbara för framtiden än motsvarandeerfarenheter från TEKO-industrierna m. fl. Somytterligare argument för att strukturåtgärder bör tUlämpas på möbelindustrinanför utredningen att den särskilt observerat den i branschen ofta framfördauppfattningen att antalet marknadsförande tillverkare inom möbelindustrinmåste kraftigt minskas. Vid en sådan förändring uppstår ett ökat behov av attetablera underleverantörsrelationer, som i sin tur kan utvecklas till fastaresamarbetsförhållanden. I det följande redovisasde detaljerade förslagen till åtgärder inom tre av de nu behandlade fyrahuvudområdena. Beträffande åtgärder för att påverka strukturomvandlingenhänvisas till den av mig framlagda propositionen. SlFU:sförslag till utvecklingsprogram för träindustrin baseras på övertygelsen attsärskilda utvecklingsåtgärder med statligt bidrag bör sättas in för attmedverka till en positiv förändring inom branschen. Syftet anges därvid iförsta hand vara att påskynda en höjning av den teknologiska nivån inom företagengenom utbildningsinsatser som ökar företagsledningarnas och medarbetarnasintresse för en kvalitetsförändring och öppnar vägen för erforderliga tekniskaoch administrativa omställningsåtgärder. Utbildning bidrar till enpersonlighetsutveckling mot en större generell mottaglighet för förändringar iarbetssituationen. Med hänsyn till det redovisade antalet många och småföretagsenheter är behovet av utbildning inom de ekonomiska och administrativaämnesområdena betydande. EnligtSIFU bör den föreslagna informations- och utbildningsinsatsen nära samordnasmed andra särskilda program för träindustrin. SIFU nämner här det omfattandetekniska utrednings- och utvecklingsprogram 1972: 47 14 förbranschen som styrelsen för teknisk utveckling (STU) tagit upp. Informationoch nytt tekniskt kunnande som framkommer genom detta arbete bör effektivtkanaliseras genom kurs- och konferensaktiviteter. För att uppnå säkrarekunskap om utbudet av bearbetningsmaskiner och verktyg för branschen ochpåskynda en positiv produktutveckling inom området föreslår SIFU attutbildningsverksamheten kombineras med ett särskilt program förfunktionsbedömning av träbearbetnings-maskiner. 1 detta sammanhang kommer ocksåenligt SIFU frågan om kombination av olika material in i bilden. SIFUanför vidare att en sammankoppling bör ske mellan utbildningsaktiviteterna ochden utredning om miljöförhållandena inom träindustrin, som tagits upp avindustridepartementets delegation för de mindre och medelstora företagen. Beträffande de kurser ochkonferenser som anordnas inom utbildningsprogrammet föreslår SIFU att dessa istor utsträckning bör ha karaktären av en introduktion för fortsattaaktiviteter inom företagen. Studiematerialet bör vara branschanpassat ochkompletteras med förslag tUl studieuppläggning för den företagsinternatillämpningen. SIFU berör ocksåförhållandet mellan staten och branschen vid ett utvecklingsprogram avifrågavarande slag. Den prestation som branschen svarar för är en medverkan iprogrammets introduktion, uppbyggnad och genomförande, varvid företagen svararför deltagarnas friställande för utbildning och för deras lön. Staten står förkostnaderna för kursproduktionen. Effekterna av programmet delas mellanföretagen och de anställda, varvid deltagarnas behållning av utbildningen kanväntas vara av värde även om de skulle lämna branschen och gå över i annanyrkesverksamhet. Möbelindustriutredningenansluter sig i huvudsak tUl det av SIFU föreslagna utbildningsprogrammet ochanser att detta bör genomföras i de delar som avser möbelindustrin. Deavvikande förslag möbelindustriutredningen har redovisas i det följande isamband med resp. punkt i SIFU:s utbildningsprogram. SIFU föreslåratt utvecklingsprogrammet för träindustri i princip skall omfatta alladelbranscher inom området, således även sågverk och hyvlerier m. fl. Frågan omeventuella prioriteringar kan lämpligen bedömas . Möbehndustriutredningenanser sig inte kunna ta ställning till de delar av förslaget som avser annan träarbetandeindustri men finner det naturligt att programmet utöver möbelindustri kommeratt omfatta bl. a. snickeri- och trähusindustri. Föratt få ett ungefärligt begrepp om hur utbildningsinsatserna bör fördelas påolika personalkategorier utgår SIFU från följande tabell. Sysselsattaav olika kategorier inom träindustrin. Beträffandeden företagsledande personalen förutsätter SIFU i första hand deltagande iallmänna informationskonferenser och översiktliga kurser. Denadministrativa förvaltningspersonalen utgörs dels av allmän kontorspersonal,dels personal för försäljning, inköp, kalkylering, planering m. m. SIFUbedömer utbildningsbehovet för den senare kategorin, som uppskattas uppgå till1 5002 000 personer, som särskilt stort med hänsyn till deras nyckelpositioneri företagen. Somlika väsentlig i fråga om utbildningsbehov betraktar SIFU den tekniskaförvaltningspersonalen inkl. arbetsledare. Överslagsvis räknar SIFU här med 3500 personer. EnligtSIFU kan det i ett särskilt utvecklingsprogram som det här aktuella inteförutsättas att hela arbetarpersonalen skall bli föremål förutbildningsåtgärder i kurser utanför företagen. Vissa begränsningar kan göras. SIFUföreslår som bärande princip att utbUdningen skall försöka nå dels arbetare inyckelfunktioner, dels i övrigt arbetare som ger maximal spridningseffekt iföretagen. Den förra kategorin, som innefattar specialarbetare, skulle kunnakomma att omfatta 5 000 10 000 personer. För den senare kategorin, medtyngdpunkt på facklig förtroendepersonal, uppskattas den potentiella utbildningspopulationentill drygt 1 000 personer. Möbelindustriutredningenansluter sig i huvudsak tUl SIFU:s förslag men finner det med hänsyn tillförhållandena inom möbelindustrin naturligt att något hårdare än som skett i SIFU:sförslag betona behovet av utbildningsinsatser för företagsledarna. Utbildningsinnehåll.SIFU anser det omöjligt att på förhand uttala vad som bör vara det exaktaämnesinnehållet i ett utbildningsprogram av föreslagen art. Det är dockmöjligt att med bl. utgångspunktfrån erfarenheterna från TEKO/glas-programmet, som administreras av SIFU, angeen ungefärlig ram för utbUdningsinne-hållet. SIFU betonar att denna ram kan bhväsentligt ändrad efter vad förhållandena påkallar. Den närmare uppbyggnaden avkurser och kursmaterial bör ske i särskUda arbets- och referensgrupper, somtillsätts i samråd med arbetsgivar- och arbetstagarrepresentanter. Som nämnts tidigare anser SIFUatt syftet med utvecklingsprogrammet i första hand bör vara att höja denteknologiska nivån inom företagen. Behovet av utbildning inom de ekonomiskaoch administrativa ämnesområdena anges också som betydande. SIFU föreslår atten viss ämnesmässig differentiering tiUämpas vid utbildningen av olika personalkategorierenligt i huvudsak följande. För den företagsledande personalenförutsätts utbildningen i första hand ske genom allmännainformationskonferenser och översiktliga administrativa och tekniska kurser ochkonferenser. Även inom ämnet marknadsföring anser SIFU att utbildning av dennapersonalkategori är angelägen. Utbildningsinsatserna förden administrativa förvaltningspersonalen kan behöva innefatta såväladministrativa/ekonomiska ämnen med bl. a. viss tonvikt på marknadsföring(inkl. exportsidan) som branschtekno-logisk UtbUdning av orienterande art. Förden tekniska förvaltningspersonalen bör enligt förslaget utbildningen främstavse ny teknik, nya material o. s. v. Med hänsyn till den arbetsledandefunktion personalkategorin har bör ämnesmoment med anknytning tillpersonalledning ingå. Vidare bör en viss kompletterande utbildning ges i andraadministrativa/ekonomiska ämnen. Utbildningen av arbetare inyckelfunktioner inkl. specialarbetare föreslås huvudsakligen ha maskinteknisktoch produktionstekniskt innehåU med bl. a. inriktning på maskintyper ochmaterial. UtbUdningen för den fackliga förtroendepersonalen föreslås slutligenomfatta orientering i såväl administrativa/ekonomiska som teknologiska ämnen. En princip föruppbyggnaden av utbildningen bör enligt SIFU:s förslag vara att ämnen kanplockas ihop som byggbitar till system för utbildning över större områden.Vissa delar kan med fördel vara gemensamma t. ex. för olika delbranscher ocholika personalkategorier. Vid en fördjupning eller specialisering blirutbildningen alltmer individuell för bransch och deltagare. Utbildningsaktiviteternahar i SIFU:s förslag systematiserats på följande sätt: Ledarutveckling och samverkansfrågor, Prop, 1972: 47 17 Centrala och regionala konferenser, seminarier. För pfogramrubrikerna 15har SIFU utarbetat detaljerade förslag till utbUdhingsprojekt. SIFU fOT-eslår vidare attutbildningsinsatserna följs upp med en omfattande rådgivningsverksamhet. eller grupper av företag kan efter en introduktionskurs habehov av konsulthjälp för exempelvis analys av åtgärdsbehov, projektering avnya besluts-eUer handlingsrutiner eller teknologisk rådgivning. Möbelindustriutredningenansluter sig i huvudsak till SIFU:s förslag men finner det med hänsyn tillförhållandena inom möbelindustrin naturligt att betona behovet avutbildningsinsatser på marknadsföringsområdet. En sådan prioritering börenligt utredningen göras även om detta måste gå ut över vissa av de insatsersom i SIFU:s förslag planeras på teknikområdet. Särskilda tekniska tjänster.I SIFU:s förslag till utvecklingsprogram för träindustrin ingår också vissfunktionsbedömning av maskiner för branschens behov. Enligt SIFU finns det ennära anknytning mellan utbildningssidans framställning av studiematerial m. m.och en systematisk funktionsbedömning. Företagen inomträindustrin måste i allt större omfattning mekanisera bearbetningen.Osäkerheten vid maskininvesteringar är särskUt påtaglig inom en bransch som ilikhet med träindustrin domineras av mindre företag. Enligt SIFU skulle encentral funktionsbedömning av maskiner kunna tjäna som en kunskapsbank ditindustrin skuUe kunna vända sig för objektiv information ifråga ommaskinprestanda vid nyinvesteringar. Av värde skulle vara den möjlighet tilleffektiv spridning av nya resultat som via utbildningsprogrammet skuUe kunnaske. Möbehndustriutredningenhar enbart tagit ställning tUl frågan om ett utbildningsprogram och har intetagit upp tUl behandling frågan om funktionsbedömning av maskiner. SIFU anför att erfarenheterna från TEKO-programmet ger vid handen kan vara en lämplig period för verkställigheten av ettutvecklingsprogram. Med hänsyn till att det första verksamhetsåret inte heltkan utnyttjas för kurser och insatser i företagen föreslår SIFU en mindreprogramavslutande insats under ett sjätte år. Med hänvisning till bl.a.det material som framkommit genom möbehndustriutredningen föreslår SIFU attmöbelindustrin ges en viss tidsmässig prioritet vid planeringen av etteventuellt utbUdningspro-gram. programmets löptid att denna kan förkortas något jämfört medSIFU:s förslag så att program- 2 1972.1 saml. 1972: 47 18 metgörs fyraårigt med möjlighet till vissa uppföljande aktiviteter under ett femteår. Administration.SIFU förutsätter att uppbyggnaden och genomförandet av ett utvecklingsprogramför träindustrin sker genom institutets försorg i nära samverkan med bransch-och personalorganisationerna på området. Detta skulle innebära en motsvarighettih vad som gäller för det särskilda programmet för TEKO-industrierna. SIFUföreslår att ett särskilt sekretariat byggs upp inom institutet i nära anslutningtill det särskilda . Viss personalgemenskap fömtsätts därvid. SIFUförutsätter vidare att, liksom gäller för TEKO-programmet, Kungl. Maj:tförordnar en till institutet knuten särskild rådgivande gmpp för beredning ochsamråd i frågor inom ramen för utvecklingsprogrammet. Finansiering.Finansieringsprincipen bör enligt SIFU:s förslag följa TEKO-modellen så attstaten står för kostnadema för kursproduktionen som sådan och företagen svararför deltagarnas friställande för utbildning i erforderlig utsträckning samt förderas lön . Ett visst statligt bidrag föreslås på sammasätt som inom TEKO-programmet utgå till industribranschorganisationerna förderas administrativa medverkan. Dessutom motiverar den starkare utbUd-ningsinsatsenför arbetarpersonalen inom träindustrin jämfört med TEKO-programmet bidrag äventill arbetstagarorganisationen. Utvecklingsprogrammetberäknas av SIFU dra en kostnad på 15 milj. kr. för hela sexårsperioden.Fördelningen på budgetår anges vara 2 milj. kr. under det första, 3 milj. kr.under de därnäst följande fyra åren samt 1 mUj. under det sista budgetåret.Fördelningen på olika kostnader beräknas till 6 milj. kr. för bundna kurs- ochkonferensaktiviteter, 5 milj. kr. för uppföljningsinsatser, 2 milj. kr. förfunktionsbedömningar av maskiner samt drygt 2 milj. kr. Somen grov överslagsberäkning beräknar möbelindustriutredningen attutbildningsprogrammet för möbelindustrins del skulle kosta 4 milj. kr. kr./budgetår . Utredningen finner detta vara enrimlig insats i relation tUl de konstaterade utbildningsbehoven och destatliga insatser som utredningen i övrigt föreslår. Industrinsbyrå för strukturstudier har undersökt möjligheterna tiU vidgad svenskmöbelexport till utomnordiska länder. Undersökningen, som presenteras imöbelindustriutredningens betänkande, innehåller förslag om bildande av ettexportbolag samt, oberoende därav, upprättande av en servicefunktion för vissatjänster i samband med ex- 1972: 47 19 port.Möbelindustriutredningen har tagit upp dessa bägge förslag till behandling. Ettexportbolag för möbler. konstaterar att förslaget om etableringav ett exportbolag för möbler baseras på en ingående analys avförutsättningarna för ökad svensk möbelexport. Analysen omfattar enbart utomnordiskaländer, vilket utredningen finner rimligt dels därför att svensk möbelindustrisförsäljning till grannländerna inte skUjer sig mycket från marknadsföring inomlandet, dels därför att väsentliga exportökningar främst kan uppnåsi områden med avsevärt större befolkningskoncentrationer, i första hand inäraliggande kontinentala länder. Utredningen menar dock att det praktiskaexportarbetet knappast kan delas upp i en nordisk och en utomnordisk verksamhetoch att det således kan ifrågasättas om ett exportbolag kan eller bör inriktashelt eller huvudsakligen på utomnordisk export. Denskiss tUl exportbolag som gjorts innehåller ingen konkretisering av vilkaägarförhållanden som kan vara lämpliga. En diskuterad modell är att ett antal exportintresserademöbelföretag går in som intressenter. förutsätts dock exportbolagetha en självständig StäUning gentemot producenterna. Exportbolaget föreslåssålunda inte tjäna som ett rent försäljningsbolag utan självt få styra sinsortimentspolitik med utgångspunkt från de indikationer som direktkontaktenmed exportmarknaderna ger. Utredningendiskuterar också frågan om vilken anslutning från möbelindustrins sida som ettexportbolag skulle kunna få. I och för sig finner utredningen det önskvärt attproducenterna säljer hela sin utomnordiska export via bolaget, men tror att enrad företag med etablerad export måste välja att låta endast en del av sinaexportaktiviteter ske via exportbolaget. Risk finns dock enligt utredningenatt företag som inte etablerat export, dvs. i huvudsak de mindreföretagen, blir de enda som kan komma att engageras i bolagets verksamhet.Utredningen understryker vikten av att exportbolaget får en stor uppslutning avvana exportörer. Det är nämligen enligt utredningen inte troligt att oerfarnaexportörer utan vidare skall kunna motsvara de högt ställda krav avseendesåväl produkterna som leveranstillförlitlighet och servicepotential somköparna på de kontinentala marknaderna ställer. Möbelindustriutredningenfinner det naturligt att principiellt se positivt på förslaget om ettexportbolag och betonar att förverkligandet av idén kan ge erfarenheter som kanutnyttjas i många andra industribranscher. Utredningen föreslår att detfortsatta utredningsarbetet i branschens egen regi eller genom friståendeintressent avvaktas. bedömning är det sannolikt att den eller de privataintressenter som kan komma att stå bakom export- 2t 1972.1 saml. 1972: 47 20 bolagetmed hänsyn tUl bl. a. projektets riskläge kommer att söka statlig finansiellmedverkan. Utredningen föreslår att statsmakterna ställer i utsikt en prövningi positiv anda av en eventuell framställning om en sådan statlig finansieUmedverkan. Ett statligt exportstimulansprogram.Enligt möbelindustriutredningens uppfattning kan det föreslagna exportbolagetendast ses som en av flera möjliga vägar tUl en ökad svensk möbelexport. Ettexportbolag kan varken i initialskedet eller i ett utbyggt skick förutsättas uppträdasom den enda svenska exportmarknadsföraren. Åtskilliga möbeltUlverkare måsteantas komma att arbeta individuellt på exportmarknaderna. Bland dessa kan ävenfinnas företag som inte har någon export men som önskar arbetaupp en sådan. Helt oberoende av förslaget om ett exportbolag har utredningensåledes funnit anledning att även uppmärksamma behovet av exportstimulerandeåtgärder av en vidare natur. Medhänsyn till den centrala plats som ansträngningarna att öka exporten måste intai möbelindustrins omstrukturering är det enligt utredningen motiverat att enservicefunktion för vissa tjänster i samband med export inrättas. Inriktningenbör vara aktiv och projektanknuten. I första hand bör det vara fråga om välplanerade,specifika exportprojekt, som kan röra nya marknader, nya köparkategorier ellernya sortiment. Det kan också vara fråga om samverkan mellan två eUer fleraexportföretag, varvid serviceorganet bl.a. kan medverka vid sammansättning avett gemensamt sortiment. Till planeringen av projekten kan höra förberedandestudier av nya eller utvidgade marknader och mer avancerademarknadskartläggningar. Utredningenhänvisar till att erfarenheterna från TEKO/glas-programmet, som inleddes /71, har varit klart positiva och anser att detta talar för attliknande aktiviteter för möbelindustrin kan ge god utdelning. Ettstimulansprogram måste rimligen bli av mindre omfattning än TEKO-programmet.För detta talar bl. a. möbelindustrins avsevärt mindre omfattning. Utredningen föreslår attprogrammet liksom det nu löpande TEKO/ glas-programmet administreras av kommerskollegium.I betraktande av den omfattande exportökning som förefaller möjlig att uppnåoch att arbetsuppgifterna följaktligen också måste bli omfattande föreslår utredningenatt två exportkonsulenter knyts till kommerskollegium. 1 sitt arbete bör dessaha nära kontakt med möbelindustriförbundet, som bedriver verksamhetpå exportområdet. Medhänsyn tUl möbelindustrins behov av exportstöd och förutsättningar att nåavsevärda exportökningar föreslår utredningen att inrättandet avexportkonsulenter kombineras med ett bidragssystem som bör låna väsentliga dragfrån TEKO-programmet. Stöd skall alltså kunna ges för att täcka vissa delar avtröskelkostnaderna för välgrun- Prop.1972: 47 21 dade och realistiska exportprojekt som kan bedömas blilönsamma och som genomförs antingen individuellt av ett enskilt företageller i samarbete mellan flera företag. Utredningen anför att exportkonsulenternai många fall kan förutsättas få en framträdande roll i samband med dylikaprojekt. Medlen bör även enligt utredningens mening göras disponibla för bidragtUl kollektiva projekt såsom mässframträdanden och gemensammamarknadsundersökningar. Utredningen anser att exportstimulansprogrammet förmöbelindustrin i likhet med TEKO/glas-programmet bör göras tidsbegränsat ochföreslår en löptid . Kostnaderna beräknas till . per årför den föreslagna exportkonsulentorganisationen. För bidrag till individuellaoch kollektiva exportaktioner föreslås att . ställs till förfogande.Sammanlagt skulle den statliga insatsen för exportfrämjande åtgärder uppgåtill . och för hela fyraårsperioden till 3,2 milj. kr. Forskning och utveckling (FoU) har låtit utföra en särskildstudie av produktionsförhållanden och teknik inom möbelindustrin. I denna påvisasatt vissa typiska drag i branschens struktur kan härledas ur bl. a. de rådandetekniska produktionsbetingelserna. Att en småföretagsstmktur uppkommit ochbibehållits inom möbeltUIverkningen har sålunda gynnats genom frånvaron av merutpräglade stordriftsfördelar samt av att anläggningskostnaderna varitbegränsade. Den produktionsteknik som använts innebär i regel att sammaprocessteg återkommer vid tillverkning av olika produkter och att i storutsträckning samma maskinutrustning kan användas för olika produkter.