prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Vid bedömningen i enskUda fall huruvida sådant punktstöd kan ansesmotiverat bör hänsyn kunna tas också till att viss typ av industrin inte fårlokahseras till området i fråga. I fråga om stödberättigadverksamhet gäller enUgt nuvarande bestämmelser att lokaliseringsstöd utgår tUlindustriföregag, företag med industriliknande verksamhet,industriserviceföretag, centrala förvaltningsenheter inom den privata sektorn,dock bara vid utflyttning från storstadsområdena, samt anläggningar inomturistnäringen. En analys av erfarenheterna avtillämpningen av de nuvarande regionalpohtiska medlen som har utförts inom inrikesdepartementetvisar, att någon genomgripande förändring i avgränsningen av stödberättigadverksamhet inte kan anses vara motiverad. Som har påpekats i några länsprogrambör emellertid viss utvidgning övervägas, främst för att ytterligare förbättraförutsättningarna för näringslivets utveckling i primära och regionala centra.Jag tänker främst på vissa typer av serviceverksamhet. Sålunda anser jag attdet bör närmare övervägas att Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 506 öppna möjlighet att lämna stöd till viss partihandel ochuppdragsverksamhet som är väsentlig för näringshvets lokalisering och har merän regional betydelse. Det sammanlagda statligalokaliseringsstödets storlek i form av lokali-seringsbidrag, avskrivningslånoch lokaliseringslån kan enhgt gällande bestämmelser i regel uppgå till högsttvå tredjedelar av stödunderlaget. Om särskilda skäl föreligger kan dock dennagräns överskridas. Lokaliseringsbidrag utgår med högst eller, omsärskilda skäl föreligger, högst av stödunderlaget. 1964:185framhölls att det sammanlagda stödet i form av lån och bidrag inte borde varastörre än som behövs med hänsyn tih övriga finansieringsmöjligheter och för attden åsyftade lokaliseringen skah kunna komma tUl stånd. Finansieringsfråganmåste således bedömas från fall till fall med beaktande av de skilda omständighetersom har betydelse för statens insatser, såsom investeringarnas omfattning ochinriktning, företagets egna resurser och finansieringsmöjligheter samt inteminst angelägenheten från samhällssynpunkt av att investeringarna görs på vissplats. EnUgt erfarenheterna harnuvarande bestämmelser visat sig i huvudsak lämpliga. Inom deras ram har det iregel varit möjligt att göra sådana avvägningar av lokahseringsstödets storleki de enskilda fallen att åsyftade lokaliseringar har kunnat komma till stånd. 1 det inre stödområdet harlokaliseringsstödets stimulanseffekt dock varit begränsad. Flera omständigheterhar bidragit härtill. Från företagshåll har man pekat på bl. a. demerkostnader som är förknippade med en etablering i inland och hävdatatt merkostnaderna inte kompenseras i tillräcklig utsträckning på grund avmaximigränsen för lokaliseringsbidrag. Liknande påpekanden har gjorts av bl.a. i . Det finns skäl som talar för att enstörre statlig subvention än som nuvarande bestämmelser medger kan varamotiverad i vissa fall för att angelägna industrilokaliseringar skall kunna förverkligas.En generell höjning av maximigränsen för lokaliseringsbidrag torde dock intevara befogad. Tillämpningen av nuvarande bestämmelser har visat att ett inteobetydligt antal utbyggnader och nyetableringar av industriföretag har kunnatkomma till stånd också i inlandet. Den positiva utveckhngen iÖstersundsregionen utgör ett exempel på att goda resultat kan nås. Även ifortsättningen torde det lokahseringsstöd som kan utgå f. n. i de flesta faUvara tiUräckligt för att stimulera den industriella utveckhngen i inlandet. Medhänsyn till framför allt det större risktagande som en etablering eherutbyggnad i vissa inlandsregioner innebär bör emellertid enligt min meningövervägas att öppna en möjlighet att i specieha fah erbjuda ett kraftigarelokaliseringsstöd, nämligen i fall dä ett sådant stöd utgör en oundgängligförutsättning för att en från samhällets synpunkt angelägen industrietableringi det inre stödområdet skall komma tih stånd. Övriga förslag i länsprogrammenrörande lokaliseringsstödets utformning m.m. har inte sådan betydelse förutvecklingen av den regionala Prop.1972:111 BUaga 1 507 strukturen att det finns anledning att beröra dem närmarei detta sammanhang. Förslagen kommer att behandlas i samband med att jag våren1973 anmäler frågan om medlen i den fortsatta regionalpohtiskastödverksamheten. Åtskilliga länsstyrelserkommenterar användning av investeringsfonderna i regionalpolitiskt syfte.Förslag förs fram om ökad användning av dessa fonder och i vissa fall ställskrav på att en hårdare prioritering skall ske av stödområdet. Investeringsfonderna har medframgång använts i regionalpolitiken. Ett betydande antal nyetableringar i formav fihaler till stora företag i södra och har tillkommit inomstödområdet med hjälp av investeringsfondsmedel. Även om investeringsfondernassyfte primärt är konjunkturpolitiskt, utgår jag från att fondmedlen liksomhittills behöver användas för regionalpolitiskt angelägna investeringar istödområdet. Lagstiftningen om investeringsfonderna utreds f. n. avföretagsskatteberedningen. De förslag som har förts fram i länsprogrammen ifråga om fondernas användning har överlämnats till beredningen. När det gäller utbildningsstödetinnehåller länsprogrammen inga förslag tiU ändringar. De hittiUsvarandeerfarenheterna av detta stöd motiverar inte heller några mera väsentligaändringar av bestämmelserna. Sysselsättningsstöd utgår tillföretag som bedriver industriell verksamhet inom det inre stödområdet.Allmänna rikthnjer för avgränsningen av detta område angavs i prop. 1970:75.För att undvika en skarp övergång mellan det inre stödområdet och de delar avlandet där stöd i princip inte utgår, borde gränsen för detta område inte drasför långt söderut. Området borde omfatta de fyra nordhgaste länen, utomkommunblocken utmed kusten fr. o. m. kommunblock och söderut, samtnordvästra och norra . Avgränsningen motiveradesmed att sysselsättningsproblemen inom de inre delarna av skogslänen är så storaatt särskilda insatser är påkallade där. Enligt analyser av den regionalautvecklingen och det regionalpohtiska stödets effekter m. m. som har gjortsinom är ändringar av de principiella riktlinjerna föravgränsningen av det inre stödområdet inte befogade. De inre delarna avskogslänen bör alltjämt prioriteras genom att sysselsättningsstödet reserverasför dessa områden. Endast margineha förändringar i det inre stödområdetsomfattning kan enligt min mening övervägas. Sysselsättningsstöd utgör somtidigare har nämnts . för varje årsarbetskraft varmed sysselsättningenhar ökat i förhållande tUl året innan. För den ökning som kvarstår utgår 5 000kr. per årsarbetskraft och under tredje året.Storleken av dessa belopp bör prövas på nytt inför den fortsattastödverksamheten efter den löpande stödperiodens utgång. Många länsstyrelser ger ilänsprogrammen synpunkter på handläggning och tillämpning avlokaliseringssamrådet. Från några håll framhålls att regionala myndigheter börfä ta aktiv del i samrådet. Enligt i börlokaliseringssamråd inte användas i syfte att på- 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 508 skynda industrins avveckling i Storstockholmsområdet.Länsstyrelsen i anser däremot att etableringskontroll börövervägas om lokaliseringssamrådet visar sig inte ha tillräcklig effekt. Som framgår av min redogörelse idet föregående har den direkta, påvisbara effekten av samrådet varitbegränsad. Jag vUl emellertid betona att samrådet i samtliga behandlade ärendenhar avsett ersättningsbyggnader eller tUl- och ombyggnader av befintligaanläggningar. Inte i något fall har nyetablering av verksamhet bhvit föremålför samråd. Hur effektivt lokaliseringssamrådetär som omfördelningsfaktor kan inte avgöras enbart med ledning av resultaten avde samrådsärenden som har handlagts hos lokaliseringsmyndigheten. Blottaförekomsten av samrådsskyldigheten kan ha föranlett företag att välja annanlokalisering utan föregående samråd. Det förtjänar sålunda att nämnas attantalet ansökningar om lokaliseringsstöd för projekt både inom och utomstödområdet har varit osedvanligt stort. Material saknasdock för att bedöma i vilken utsträckning dessa ansökningar kommer från företagsom har bedrivit verksamhet i samrådsregionerna eller från företag som har haftdessa regioner som lokaliseringsalternativ. En omständighet som troligen harhaft betydelse för det blygsamma resultatet av lokaliseringssamrådet är vidareden konjunkturdämpning som har rått under hela den tid samrådsförfarandet harvarit i bruk. Jag vill emellertid inte bestridaatt effekterna av lokaliseringssamrådet trots vad jag nu har sagt är mindre änväntat. Jag har därför tillkahat särskilda sakkunniga för att som ett led iutbyggnaden av regionalpohtiken utreda frågan om vi behöver starkare styrmedeli regionalpohtiskt syfte. Enligt sina direktiv skall de sakkunniga klargöra ometableringskontroll eller annat restriktivt medel som t. ex. avgifter börinföras i främst storstadsområdena. Utredningsarbetet kan väntas bli både omfattandeoch tidskrävande. 1 avvaktan på resultatet av denna utredning övervägs inominrikesdepartementet vilka åtgärder som inom ramen för den nuvarandeprincipiella konstmktionen kan vidtas för att göra samrådet tih ett bättreinstrument att påverka företagslokaliseringar. Chefen för civUdepartementet kommersenare att föreslå att mark i vissa områden reserveras för sådanindustriell eller annan verksamhet som behöver speciella natur- ellertransportförutsättningar eUer åstadkommer betydande miljöstörning. Vid angivandetav sådana områden har tagits även regionalpolitiska hänsyn. Det är angelägetatt dessa områden inte tas i anspråk för annan verksamhet än sådan som harpåtagligt behov eller betydande fördelar av lokalisering tUl områdena på gmndav deras naturresurser eUer läge. De medel som avses bh utnyttjade direkt förden fysiska riksplaneringens syften ger emellertid inte tiUräckhga möjhgheteratt hindra annan industri eller verksamhet från etablering i dessa områden.Efter samråd med chefen för har jag kommit tilluppfattningen att lokahseringssamrådet bör omfatta nu åsyftade områden ochanvändas för att avråda industri, som inte är särskilt resurskrävande ehermUjöstörande, från att etablera sig eller bygga ut där. Förslag i detta avseendekommer jag att anmäla i annat 1972:111 BUaga 1 InrUcesdeparteinentet 509 Jag vill tillägga att områdena har såbegränsad yta att de täcker endast en del av resp. kommuns markområde. Företagsom avråds från att lokalisera sig till reserverat område har alltså kvarmöjligheterna att lokahsera verksamheten till annan del av samma kommun. I fråga om tihämpningen av samrådeti storstadsområdena vih jag som kommentar tih vad i Stockholmslän har anfört erinra om mitt tidigare påpekande att det finns skillnadermellan dessa områden i fråga om näringslivets struktur m. m. samt att hänsynmåste tas till aktueUa utveckhngstendenser inom framför allt industri. Jag harockså redan betonat att samrådet måste tihämpas med försiktighet i pressadekonjunkturlägen, så att inte eventueUa arbetsmarknadsproblem förvärras. I åtskilhga av länsprogrammen harstöd tiU utbyggnad av anläggningar av ohka slag inom turistnäringen förklaratsvara ett lämphgt medel att främja utvecklingen i framför aht glesbygdsområden.Denna fråga har övervägts av kommittén för planering av turistanläggningar ochfriluftsområden. Den primära uppgiften för kommittén har varit att utarbetaoch successivt lägga fram förslag rörande lokalisering och utformning avanläggningar för turism och friluftshv i syfte att öka möjligheterna tihturism, frUuftsliv och rekreation i . Jag har inga erinringar motkommitténs bedömning att kraven på rekreationsservice kommer att växa under1970-talet. Kommittén hävdar att det statliga lokaliseringsstödet tUlturistnäringen kan diskuteras hka gärna med utgångspunkt i turismen som socialfaktor som med utgångspunkt i turismens näringspolitiska och regionalpolitiskaroU. Åtskilliga remissinstanser har med eftertryck vänt sig mot detta synsättoch framhålht att de turistiska och regionalpohtiska motiven måste håhas isär.Jag delar uppfattningen i dessa remissyttranden. Lokaliseringsstödet är ettregionalpohtiskt medel och bör därför liksom vad det gäUer annan stödberättigadverksamhet utgå för investeringar i rekreationsanläggningar endast närregionalpohtiska motiv föreligger för statligt stöd. Kan lokahseringsstöd inteanses motiverat från regionalpohtisk synpunkt, bör andra stödformer utnyttjas.Å andra sidan anser jag att turistnäringen så tiU vida bör jämställas med andrastödberättigade näringar i fråga om möjligheterna att få lokaliseringsstöd attutöver lån ett visst bidrag bör kunna utgå. Förutsättningarna för en utbyggnadav turistanläggningar i skogslänen är inte närmare belysta i kommitténsbetänkande. De väl kända ekonomiska svårigheterna för företag inomturistnäringen i ahmänhet och den svaga lönsamheten för hotellanläggningarna ifjällområdena i synnerhet tyder på att det inte finns något större utrymme fören expansion av befintliga hotellanläggningar. Med hänsyn härtih börförsiktighet iakttas vid prövningen av ansökningar om lokahseringsstöd. Det kandock tänkas att regionalpolitiskt stöd i vissa situationer kan bidra till atteliminera akuta ekonomiska problem för turistföretag i samband med en utbyggnadeller omläggning av verksamheten. Av remissyttrandena framgår attmeningarna är delade om på vilka delar av rekreationssektom som statligastödinsatser bör komma i fråga. Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 510 Kommitte'n har skjutit fjärrekreation, dvs. det somegentligen brukar avses med turism, i förgrunden. Närrekreation kompletterarenligt kommitténs mening fjärrekreation. Riktigheten av denna ståndpunkt häriflera remissyttranden satts i fråga. Man menar att en satsning på anläggningarför närrekreation är bäst ägnad att tiUgodose kraven på social och geografisktiUgänglighet och på förbättrad miljö i de befolkningstäta områdena. Ett väsentligt målområde förregionalpolitiken är de relativt sett mera glesbefolkade regionema. En satsningpå rekreationssektorn från regionaipolitisk utgångspunkt bör därför i huvudsakinriktas på anläggningar för fjärrekreation. Enligt min mening börlokaliseringsstödet liksom syfta till att främja sysselsättningen iförsta hand i områden där det inte finns fömtsättningar för industriellexpansion men väl för turism, dvs. i mer utpräglade glesbygdsområden. Dettagäller främst fjällregionerna, men situationen kan i undantagsfall vara hkartadi andra delar av landet. Utanför de nordligare delarna bör stöd lämnas i formav punktinsatser i särskUda fall. Från aUmän regionaipolitisk synpunkt och frånresurssynpunkt finner jag i likhet med kommittén att det regionalpohtiskastödet tih turistnäringen bör koncentreras tih ett begränsat antal orter. Mina närmare bedömningar avkommitténs betänkande kommer jag att redovisa i anslutning till att jag nästavår anmäler mina slutliga stähnings-taganden tUl medlen i den regionalpohtiskastödverksamheten. föreslåri sitt avlämnade betänkande (Ds In 1972:13) att industricentra skalluppföras i fyra orter inom det inre stödområdet, nämhgen , , Strömsundoch . Uppbyggnaden av industricentra föreslås till en början ske iform av försöksverksamhet och genomförs i två etapper. 1 den första etappenskall industricentra enligt förslaget byggas i och Lycksele.Förslaget har i sina huvuddrag tillstyrkts av en nära nog enhälligremissopinion. Enligt min mening är enförsöksverksamhet med industricentra värd att prövas i regionalpolitiskt syfte.En utbyggnad av centra efter i huvudsak de rikthnjer som utredningen förordarbör sålunda övervägas. Med hänsyn till att det här är fråga om ett tidigareoprövat medel i regionalpolitiken finner jag det i likhet med utredningenmotiverat att försiktighet iakttas i fråga om utbyggnadstakten. Jag anslutermig därför till förslaget om en utbyggnad i etapper. och är enhgt minmening lämpliga som lokaliseringsorter för de industricentra som bör komma ifråga i en första etapp. Ställning tih frågan i vUka orter en eventuellfortsatt utbyggnad skall ske bör tas först sedan erfarenheter av den förstautbyggnadsetappen föreligger. Det är min avsikt att föreslå attproposition rörande uppförande och drift av industricentra i en första etappläggs fram för under vårsessionen 1973. Med hänsyn till vikten av attcentra dimensioneras så att de motsvarar den efterfrågan som kan påräknas frånföretagens sida att hyra lokaler där, håller industricentrautredningen f. n.kontakt med 1972:111 BUaga I InrUcesdepartementet 511 de företag som tichgare har uttalat intresse för att drivaverksamhet i sådana centra. Som jag har betonat i olikasammanhang i det föregående har tUlgången av bostäder, skolor, kommunikationeretc. stor betydelse för den regionala utveckhngen. Huvudansvaret för planeringoch utbyggnad av anordningar av detta slag åvilar i väsenthga avseendenkommunerna. 1 vissa fah utgår statligt stöd till både uppförande och drift avsådana anläggningar. Ett av de främsta medlen för att skapa i möjhgaste månhkvärdig service i olika delar av landet är emellertid som betonas iåtskilliga länsprogram skatteutjämningsbidraget tUl kommunerna. Bidragen är av väsentlig betydelseinte minst för norrlandskommunerna och för glesbygdskommuner i andra delar avlandet. Anslaget till skatteutjämningsbidrag uppgår nu till drygt 2 miljarderkr. Nuvarande system beslutades och bygger i första hand på att statengaranterar kommunerna ett visst skatteunderlag. Detta underlag utgör förflertalet primärkommuner och församlingar av medelskattekraften i riket,för flertalet landstingskommuner . I större delen av och vissadelar av och garanteras , medan länoch några närliggande områden har . När den totala utdebiteringen i enkommun överstiger den s. k. utdebiteringsgränsen, dvs. medelutdebiteringen ihela riket, utgår ett särskilt progressivt utformat bidrag vid högutdebitering. Systemet kompletteras med extra bidrag, som utgår efterbehovsprövning. De extra bidragen har företrädesvis använts för att kompenseraavfolkningskommuner samt kommuner med särskilt stora skolskjutskostnader. Extrabidrag har använts övergångsvis också för att stimulera till kommunsammanläggningar. Ett mycket stort antal kommuneruppbär skatteutjämningsbidrag. Av landets 464 borgerliga primärkommuner får 413skatteutjämningsbidrag i en eller flera former . Bidrag utgår också tihsamtliga landstingskommuner. Effekterna i fråga om skatteutjämningoch standardutjämning belyses bl. a. av att skatteutjämningsbidragen igenomsnitt för hela landet motsvarar . per skattekrona, underdet att den sammanlagda medelutdebiteringen utgör . Högstalänsgenomsnittet i fråga om bidrag har med . Även om vissa skillnader kvarstår ifråga om utdebiteringen har nuvarande system haft en betydande skatteutjämnandeeffekt kommunerna emehan. låg av kommunernas utdebiteringarmindre än . över eller under medelutdebiteringen. En översyn av skatteutjämningssystemet har som jag föruthar berört 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 512 gjorts av skatteutjämningsrevisionen, vars förslag redovisasi betänkandet (SOU 1972:44) Reformerad skatteutjämning. Förslagetremissbehandlas f. n. Av betänkandet framgår att 1965 årsskatteutjämningssystem i det stora hela har väl fyllt sin uppgift. Skihnadernai de kommunala utdebiteringarna har krympt väsentligt. Kommuner med låg skattekraft harfått möjlighet att bygga ut sin service. Huruvida också olikheterna i standardhar minskat är svårt att avgöra med hänsyn till de förändringar som denkommunala verksamheten har undergått . Det kan emellertidkonstateras att den kraftiga utbyggnad av den kommunala verksamheten som harägt mm över huvud taget inte skulle ha varit möjlig, ominte desämre ställda kommunema hade fått hjälp genom skatteutjämningssystemet. Enbartkommunsammanläggningarna torde inte ha varit tih-räckliga för att ge kommunernaerforderliga resurser. Utredningsförslaget innebär attgrunddragen i det nuvarande systemet bibehålls. Bidragen föreslås dock i detframtida systemet bli mer differentierade. I stället för den nuvarande grovaindelningen i tre skattekraftsområden föreslås att ett skäUgt procenttal skaUbestämmas för varje kommun efter individuell prövning. Dessa procenttalföreslås bh bestämda med ledning av en allmän bedömning av bl. a. kommunernasrelativa konstnadsläge. Vid beskrivningen av bakgmnden tUlförslaget förklarar sig skatteutjämningsrevisionen ha uppfattat den nuvarandeindelningen i skattekraftsområden så, att den åtminstone till en del betingasav regionalpolitiska synpunkter. När särskilda åtgärder har behövt tillgripasför att stimulera näringslivet i stödområdet, är det naturligt att man tillseratt dessa strävanden inte motverkas av bristande service eller extremthöga kommunala utdebiteringar. Enligt skatteutjämningsrevi-sionens mening börsådana synpunkter vara vägledande också för det framtidaskatteutjämningssystemet och komma till uttryck i något högre grad än f. n.Förslaget innebär i enhghet härmed en inte oväsentlig förskjutning av det stödsom lämnas vid skatteutjämningen från söder tih norr. Av samma skäl föreslåsatt de av större städer dominerade kommunerna längs kusten i skaU fåen jämförelsevis gynnsam behandling. Chefen för finansdepartementetkommer att föreslå att proposition läggs års vårriksdag pågrundval av betänkandet. Stora förändringar har under detsenaste decenniet präglat skolväsendet. De mest genomgripande reformerna varbeslutet vid riksdag om den obhgatoriska, nioåriga ochbeslutet om ersättande av fackskola, gymnasium och yrkesskola med enorganisatoriskt sammanhållen skolform, gymnasieskolan. Genom sin spridning över helalandet är en av de viktigaste basservicefunktionerna i samhället.Grundskolereformen har Prop.1972:111 B ilaga 1 InrUcesdepartementet 513 medfört att ett stort antal orter har utmstats medhögstadium. Sålunda finns högstadium f. n. på ca 500 orter i landet, medan motsvarandeutbildning är 1945 fanns på endast ca 240 orter. Den spridda lokaliseringeninnebär att det i alla delar av landet erbjuds en tillfredsställandegrundskoleutbildning. Befolkningsuttunningen i glesbygderna har emellertidmedfört att elevunderiaget sviktar för vissa högstadieenheter. Jag återkommertill de problem som detta aktualiserar i glesbygderna vid behandhngen i detföljande av glesbygdsutredningens förslag. Gymnasieskolan har under senare årkvantitativt genomgått en betydande utveckhng. Praktiskt taget aha ungdomarkommer att få möjhghet att fortsätta sin utbUdning efter grundskolan.Är 1945 fanns gymnasium på endast ca 60 orter i landet medan det dubbla antaletorter har motsvarande utbildning . 1 åtskihiga av länspgroammen begärsinrättande av gymnasieskolor på ytterligare ett antal orter eUer utbyggnad avbefintliga gymnasieskolor. Sådana förslag förs fram av bl. a. länsstyrelserna iSödermardands, , , och . Det storaantalet gymnasieskolor som har tiUkommit under innebäratt gymnasieskolan i större delen av landet måste betraktas som färdigutbyggd.Frågan om den fortsatta planeringen av gynmasieskolans organisation har påuppdrag av Kungl. Maj:t utretts av . Härvid har särskildhänsyn tagits tUl de mer glest bebyggda delarna av landet. Överstyrelsensförslag bereds f. n. i utbUdningsdepartementet. Praktiskt taget alla länsstyrelserframför krav på lokahsering eller utbyggnad av eftergymnasial utbildning. DennautbUdning har snabba expansion spritts på en rad orterutanför de äldre universitetsorterna. har tillväxten istuderandeantalet stannat av och man räknar f. n. inte med någon mera betydandeökning under det närmaste årtiondet. Efter samråd med chefen för utbUdningsdepartementetviU jag stryka under att den utbyggnad av den eftergymnasiala utbildningen somkan komma att ske bör äga rum i första hand utanför de äldreuniversitetsorterna. Det finns anledning att utgå från att valet av sådanaorter kommer att ske bland den typ av orter som jag i det föregående harbenämnt primära centra.