prop · FV03111 · 1972-12-31 00:00:00 — Därvid bör perspektivet vidgas så att man får enhandläggningsordning, som även innefattar en realistisk prövning avifrågavarande nät med hänsyn tiU de alternativa transportmöjligheter som kanstå till buds. Utbyggnaden av flygnätet ochflygets roll i den regionala utveckhngen berörs i flertalet länsprogram.Allmänt kan konstateras att flyget har en betydelsefull och växande uppgift ivårt lands transportsystem och att Prop.1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 522 det kan spela en särskild roll i regionalpohtiken, när detgäller att minska de olägenheter som i kontakthänseende följer med långaavstånd. måste - med hänsyn tih begränsningarna i trafikunderlaget-utbyggnaden av flyget övervägas med hänsyn bl. a. till dess återverkningar förandra trafikmedel, främst järnvägen. Även härvidlag kan förutsättas att denövergripande trafikplaneringen skall ge ett bättre beslutsunderlag. Jag villhär också erinra om det uppdrag som Kungl. Maj:t på förslag av chefen förkommunikationsdepartementet har gett luftfartsverket att tih vägledning förkommunerna i deras flygplatsplanering utarbeta ekonomiska och tekniska normeroch anvisningar för planering, anläggning och drift av flygplatserna. Några länsstyrelser understrykerflygprisernas regionalpohtiska betydelse. Som chefen förkommunikationsdepartementet har gett till känna i annat sammanhang har inomLinjeflyg bedrivits ett utredningsarbete, som syftar tihen genomgripande revision av transportsystemet. Resultatet av dettautredningsarbete föreligger och kan förväntas öppna möjligheter fören prissättnmg som ligger i linje med de regionalpohtiska strävandena. Hamnstrukturen har uppmärksammats imånga av länsprogrammen. Jag vUl i anslutning härtill allmänt framhålla, att ensuccessiv anpassning av hamnväsendet till efter hand ändrade förutsättningar itransportmönster och hanteringsformer etc. är en grundläggande förutsättningför att hamnarna på ett ändamålsenhgt sätt skall kunna fullgöra sina terminalfunktioner.1 sitt avlämnade delbetänkande (SOU 1969:22) De svenska hamnarnapåvisade hamnutredningen klart behovet av ökad interkommunal samplanering ochsamordning i frågor rörande hamnarnas lokalisering och utbyggnad. Vid sinredovisning av betänkandet uttalade chefen för , attdet borde vara en uppgift för att följa utvecklingen och vidbehov stå tUl förfogande för samråd och konsultation beträffande den lämpliga hanteringenoch bedömningen från mera regionala synpunkter av aktuella lokaUserings-ochutbyggnadsprojekt på hamnområdet. Verket borde också kunna ta initiativ tillsådant samråd. Dess instruktion har ändrats i enlighet härmed. Hämtöver kan understrykas vikten avatt frågor som hänger samman med hamnväsendets utveckling och anpassning bedömsinom ramen för en övergripande trafikplanering. i ett större perspektiv ärhamnarna ett slags omlastningsterminaler, varmed följer att deras lokaliseringoch dimensionering såvitt möjligt bör prövas utifrån en samlad bedömning avtransportförsörjningen inom den berörda regionen. Så kommer också att ske inomramen för den regionala trafikplaneringen. Ett naturiigt inslag i dettrafikpohtiska utvecklingsarbetet har varit att vid behov göra särskildaregionalpolitiskt betingade stödinsatser. Exempel härpå är de årliga anslagentill det omfattande trafiksvaga järnvägsnätet. Dessa anslag har under senare årökat kraftigt och uppgår f. n. till ca 320 milj. kr. Bidragen tih det trafiksvaga bussnätet fyher på samma sätten viktig Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 523 uppgift, när det gäller att upprätthålla entillfredsställande trafikservice pä landsbygden, särskilt i de meraglesbebyggda delarna av landet. Chefen för avseratt på grundval av bussbidrags-utredningens betänkande anmäla förslag i frågaom ett reviderat bussbidragssystem som är ägnat att stödja angelägen lokal ochregional trafik, att föreläggas . För att främja de regionalpohtiskasträvandena att utveckla näringslivet i och angränsande delar av detallmänna stödområdet har fr. o. m. ett transportstöd införts i syfteatt minska de kostnadsmässiga olägenheter som följer med de långa avstånden idessa delar av landet. Stödet som för innevarande budgetår uppgår till ca 40milj. - syftar till att ge näringslivet i berörda områden möjligheter attdriva sin verksamhet under förutsättningar som är mer likartade dem som gällerför näringslivet i andra delar av landet. Olika länsstyrelser har uttalat atttransportstödet är ett effektivt regionalpolitiskt medel och uttryckt önskemålom stödets utveckling i olika hänseenden. Jag vill i anslutning härtih erinraom att transportstödet i första hand utgår för en treårig försöksperiod. Underdenna sker inom en successiv utvärdering ochuppföljning av bidragsgivningen. Med utgångspunkt häri och med beaktande av deaUmänna erfarenheterna av stödet avses förslag i ämnet bli förelagt riksdagenvåren 1973. För att skapa gynnsammarebetingelser för den näringsgeografiska utveckhngen på har efterproposition tUl riksdag beslutats om ett fraktstöd avseende de frånGotland utgående färjetransporterna till fastlandet. I olika länsprogram behandlas meraallmänt post- och teleservicen. Vissa länsstyrelser i understrykerbetydelsen från regionaipolitisk synpunkt av en taxemässig anpassning medsikte på lägre teleavgifter för berörda delar av landet. Jag vill med anledning häravframhålla, att en rad olika åtgärder redan har vidtagits för att utjämnatelefonkostnaderna mellan olika delar av landet. har nyhgenredovisat resultatet av en utredning inom verket, som syftar till enytteriigare regional utjämning i olika hänseenden. Beredning av ärendet pågårinom . Chefen för nämnda departement avser attföreslå Kungl. Maj:t att ta ställning till de av framförda förslagenunder . Som framhålls i flertaletlänsprogram är ett tillräckligt omfattande bostadsbyggande en förutsättning fören gynnsam utveckling av näringshvet. 1968:1 (bil. 13, s. 153)uttalades att områden med påtaglig bostadsbrist bör få så stor andel avbostadsbyggandet att utvecklingen på bostadsmarknaden i mera avgörande grad kanvändas tih det bättre. En avsevärd del av bostadsbyggandet borde tUlkomma ortersom visserhgen inte har påtaglig bostadsbrist men där näringslivet expanderaroch en Prop.1972:1 II Bilagal InrUcesdepartementet 524 ökning av bostadstillgången är nödvändig för en sådanutveckling. Enligt vad som betonas i prop.1972:1 (bU. 13, s. 248) hör den regionalpolitiska utvecklingsplaneringen tillde faktorer som skall beaktas vid den bedömning av bostadsbyggnadsbehovet somskall ligga tUl grund för beslut om fördelning av bostadsbyggandet. Av degaranterade programmen bör en viss del liksom hållas inne för atttillgodose behov, som uppkommer på orter där näringslivet expanderar snabbt,och andra behov som inte kan förutses vid första tilldelningen. Maj:t för vart och ett av avsatt en särskild del avlåneramen för särskUt brådskande bostadsbyggnadsbehov i samband med statligtlokaliseringspolitiskt beslut eller annan snabb expansion inom näringslivet. , som tillsattesår 1970, har till uppgift att dra upp riktlinjer för det framtidabostadsbyggandets omfattning och inriktning. I direktiven för utredningen sägsbl. a. att den med utgångspunkt främst i resultaten från den regionalautvecklingsplaneringen bör bedöma befolk-ningsomfiyttningarnas inverkan påbostadsbyggnadsbehovet. Utredningen skall vidare överväga frågor om metoder attfastställa låneramar och fördela dem. Enligt min mening bör de synpunkter ifråga om bostadsbyggnadsbehov som anläggs i länsprogrammen vara av värde förboende-utredningen i dess arbete. Programmen i dessa delar har därför överlämnatstUl utredningen. Bostadsbyggnadsplanens konstruktion har uppmärksammats ien rad länsprogram. Planen är f. n. femårig och omfattar för de två första årenhela landet, medan den för de tre senare åren i princip avser endast orter medklart expansivt näringsliv och långsiktigt positiv befolkningsutveckling. Förde tre sista åren i planperioden fördelar efter samråd med AMSlåneramarna direkt på kommunblock och de tre storstadsområdena. Antaletkommunblock som får del av dessa ramar är 45. Låneramarna för de två förstaåren i planperioden fördelas sedan med undantag av de delar som redantidigare har fördelats direkt på kommun på län och de tre storstadsområdena.De ramar som härvid tUldelas länen fördelas inom länen av länsstyrelserna. I detre storstadsområdena fördelar de kommunala samarbetsorganen ramarna iområdet. Dessa fördelningsprinciper innebär att endast en mindre del av detstatsbelånade bostadsbyggandet fördelas på kommuner av länsstyrelserna. Vidareär planeringsperspektivet längre för s. k. expansiva kommuner än för andrakommuner. Många länsstyrelser anser att antalet kommunblock med det längreplaneringsperspektivet bör utökas om nuvarande fördelningssystem skaUbehållas. Enligt flera länsstyrelser bör fördelningen av hela länsramen ske pålänsnivå. I vissa länsprogram hävdas att den centrala tilldelningen tiU vissaorter medför en geografisk låsning av en stor del av länsramen, vilketförsvårar genomförandet av de regionalpolitiska intentionerna. I sin anslagsframställning /74 har föreslagit vissa ändringar ibostadsbyggnadsplanens konstruktion. Ramsystemet inom bostadsbyggnadsplanenhar enligt styrelsen visat sig vara Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 525 administrativt svårhanterligt och syftet att främja enlångsiktig planering torde inte ha uppnåtts i någon högre grad. Styrelsenpåpekar att också de nya uppgifter som länsstyrelserna har fått inom samhähsplaneringenoch regionalpolitiken på länsplanet bör beaktas. Dessa omständigheter bör enhgtstyrelsens mening föranleda att planens konstruktion och hantering omprövas.Härvid sätter styrelsen i fråga om de garanterade ramarna harnågot värde bl. a. med hänsyn till att de kommuner som får del av dessa ramarunder alla förhållanden har en långsiktig planering, vars omfattning inte tordeha styrts av de förhållandevis små ramarna avplanperioden. Av dessa skäl föreslårbostadsstyrelsen att bostadsbyggnadsplanen begränsas till och att denskall avse hela landet. ErUigt förslaget skaU planen för de två första årenomfatta ett garanterat program för det statsbelånade byggandet, ett beräknatbyggande utan statliga lån samt en projektreserv som avser både detstatsbelånade och det inte statligt belånade byggandet. förslag bereds ivanlig ordning i höstens budgetarbete. Jag kommer därför att anmäla förslagetpå nytt i ett senare sammanhang. Redan nu vih jag emellertid anlägga någraprincipiella synpunkter på förslaget vUka har intresse från regionalpolitiskasynpunkter. Jag delar bostadsstyrelsensuppfattning att nuvarande ordning med central fördelnuig av låneramar påkommuner och kommunblock inte är förenUg med länsstyrelsemas uppgifter inomsamhähsplaneringen och regionalpolitiken. Det synes vidare önskvärt att allakommuner och kommunblock om möjligt har samma planeringsperspektiv för bostadsbyggandet,något som bör vara ägnat att på såväl kommun- som länsnivå underlätta en aktivplanering av bostadsbyggandet. Den regionala utveckhngsplaneringen bör härvidge bättre förutsättningar för den kommunala planeringen i allmänhet och särskUtför de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen. förslag tUländringar av bostadsbyggnadsplanens konstruktion hgger väl i linje med dessasynpunkter. Det finns enhgt min mening skäl föratt bostadsbyggandet inom skogslänen bör kunna vidgas utöver vad en fördelninginom bostadsbyggnadsplanens ram medger, om det behövs för att mötabostadsbyggnadsbehov och främja den regionala utvecklingen ehersysselsättningen där. Man kan i första hand överväga att öppna en möjhghet attöka bostadsbyggandet i dessa områden utan att ändra bostadsbyggnadsplanen. Detskulle kunna ske genom att projektreserven får tas i anspråk inte bara förkonjunkturbetingade vidgningar av bostadsbyggandet i aUmänhet utan också försådan ökning av bostadsbyggandet som jag här avser. Jag är angelägen att betona att enordning som den nu antydda bör, om den kommer tih stånd, ha formen avförsöksverksamhet, som kan ge erfarenheter tUl stöd för boendeutredningensöverväganden och förslag i fråga om metoder för att fastställa låneramar ochfördela dem. Vad jag här har sagt om detstatsbelånade bostadsbyggandet bör i tiUämphga delar kunna gälla ävenbostadsbyggandet utan stathga lån. Prop,1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 526 viU tUlägga att den lag om byggnadstUlstånd som riksdagenantog och som reglerar igångsättningen av bl. a. dettabostadsbyggande ger Kungl. Maj:t möjligheter att styra detta bygganderegionalt. Erfarenheterna har visat att det ifråga om bostadsbyggandet i vissa kommuner, särskUt i glesbygdslänen,föreligger vissa svårigheter att få krediter tiU följd av att kreditinstituteninte anser sig kunna lämna bottenlån i normal omfattning. I syfte attsäkerstäUa kreditgivningen tiU bostadsbyggandet i sådana faU finns enligtgähande bestämmelser möjlighet för bostadslånemyndigheterna att medge attbostadslånet fördjupas, dvs. att bostadslån lämnas för att täcka lånebehovockså av låneunderlaget. Sådan fördjupning sker i fråga om småhus ibetydande omfattning i de fyra nordligaste länen. Fördjupningsmöjligheten äremellertid begränsad tUl den del av kreditbehovet som belöper pålåneunderlaget. Skillnaden mellan pantvärde och låneunderlag måste däremotfinansieras på annat sätt, vanligen genom ökad egen insats. Jag viU erinra omatt Kungl. Maj:t med anledning av detta problem har gett iuppdrag att överväga vUka åtgärder som kan vidtas i syfte att undanröja desvårigheter som uppstår för låntagare i orter där behovet av lån med bättre förmånsrättän statslånet inte kan tillgodoses. Några länsstyrelser har betonat atten lösning av vatten- och avloppsproblem är en viktig förutsättning för denregionala utveckhngen i många orter. Jag kan ansluta mig tih denna uppfattningoch viU erinra om att betydande stathga bidrag utgår tih kommuner ochindustriföretag för utbyggnad av reningsanläggningar. Framför aht i Norrlandhar kommunala reningsverk i stor omfattning byggts som statskommunala beredskapsarbeten.Under hösten 1971 beslutade statsmakterna i sysselsättningsstimulerande syfteatt statsbidragen tiU kommunala avloppsreningsverk och tUl vatten- ochluftvårdande åtgärder inom industrin temporärt skulle höjas tUl högst avkostnaden. I förhöjda bidrag har den 1 november 1971den 30 juni1972 beviljats totalt ca 760 mUj. Förslag kommer att läggas fram förriksdagen om höjning av ifrågavarande bidrag också under den kommande vintern.Enhgt förslaget skall förhöjda bidrag utgå tUl sådana investeringar sompåbörjas den 1 september 1972-den 30 aprU 1973. Bidragen föreslåsutgå med högst av kostnaden för kommunala anläggningar och högst ifråga om reningsåtgärder inom industrin. Medelsbehovet för de förhöjda bidragenunder nämnda tid kan beräknas tUl ca 200 milj. kr. Arbetsmarknadspolitikenshuvuduppgift är att föra samman utbud och efterfrågan på arbetskraft och attskaffa eller anordna lämpliga arbetstillfällen för arbetssökande som inte kanfå arbete i öppna marknaden. För sistnämnda verksamhet är det grundläggandekriteriet att åtgärderna skall 1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 527 vara av temporär art. Strävan skall alltid vara att söka beredadem som får sysselsättning på detta sätt utkomst genom arbete på den öppna marknaden.I ett program som har tUl syfte att utjämna regionala ohkheter inäringsstruktur, serviceutbud etc. måste tonvikten läggas på andra åtgärder änsådana som f. n. ryms inom arbetsmarknadspohtiken. Även omarbetsmarknadspohtiken ahtså inte är ett självständigt instrument iregionalpohtiken kan den ändå få stor betydelse vid genomförandet av dennapohtik. 1 länsprogrammet för Norrbottenslän har man hemställt, att inriktningen av en del av de totala resurser somunder aUa förhållanden måste tUlföras länet omprövas med målsättningen att enstörre del av dessa resurser, bl. a. sådana som används förarbetsmarknadspolitiska insatser, successivt förs över tUl projekt som kan gelångsiktiga lösningar. Jag viU påstå att vi redan nu har denna målsättning. Detär emellertid uppenbart att arbetsmarknadspohtiska åtgärder måste vidtas föratt lösa akuta sysselsättningsproblem i avvaktan på att långsiktiga lösningarkan åstadkommas eller ge resultat. I viss mån torde för övrigt arbetsmarknadspohtiskainsatser kunna bidra tiU långsiktiga lösningar av sysselsättningsfrågorna. Jagskall strax återkomma till detta i samband med att jag berörberedskapsarbetena. Nästan alla länsstyrelser tar isina länsprogram upp frågor som avser vidgning eUer ändrad inriktning avåtgärder som faller inom arbetsmarknadspohtikens ram, dvs. arbetsförmedling,beredskapsarbeten, arbets-marknadsutbUdning, flyttningsstöd och åtgärder förhandikappade och annan svårplacerad arbetskraft. Jag skall kortfattat angenågra principiella synpunkter på vissa förslag som kan vara av särskiltintresse i detta sammanhang. En primär uppgift förarbetsmarknadspolitiken är arbetsförmedling. Att underlätta den rörlighet iohka hänseenden som krävs av arbetskraften i ett expansivt samhälle ankommerpraktiskt taget helt på arbetsförmedlingen. Härför krävs en rationell och välförgrenad kontorsorganisation, tihräckhg personal med god utbildning och etthela landet täckande informationssystem i fråga om lediga arbetstillfällen ocharbetssökande. 1 anslutning till vad några länsstyrelser har anfört i dessaavseenden vUl jag påminna om den betydande utbyggnad och effektivering avarbetsförmedlingen som har genomförts . Ett betydande antal nyatjänster har tihförts arbetsförmedhngskontoren. Frågan om ytterhgarepersonalförstärkningar får avvägas mot andra medelsanspråk på statsbudgeten.En genomgripande omorganisation av arbetsförmedhngen har gjorts efter beslut av1971 års riksdag. Den innebar att ett antal välutrustade distriktskontorinrättades jämte lokalkontor och ambulerande förmedling. Omorganisationen hadetill syfte att göra arbetsförmedlingen bättre mstad att möta kraven från enalltmer komphcerad arbetsmarknad. I samma syfte ser arbetsmarknadsstyrelsenkontinuerligt över metoder och rutiner i förmedlingsarbetet. Principieht viktigär den utrednings- och försöksverksamhet med utnyttjande av ADB i arbetsförmedlingsarbetetsom har satts igång. Prop.1972:111 Bilagal InrUcesdepartementet 528 I det föregående har jag berörtarbetsmarknadsutbildningens stora roh också i det regionalpolitiska arbetet.Denna fråga har länsstyrelserna i bl. a. och länbehandlat i sina länsprogram. 1 anslutning därtill vUl jag på nytt framhållaatt arbetsmarknadsutbildning meddelas primärt av sysselsättningspolitiska skäloch att den är avsedd att underlätta den yrkesmässiga rörhgheten. Den haralltså stor betydelse som ett medel att främja en kontinuerlig anpassningmellan utbud och efterfrågan på arbetskraft i strukturomvandlingen och har fråndenna synpunkt en viktig funktion att fylla när det gäher att nå deregionalpohtiska målen. I en del länsprogram berörs ocksåandra åtgärder för att mildra verkningarna av problem som följer avstrukturomvandlingen, bl. a. åtgärder som kan förlänga awecklingsperioden vidbeslutade företagsnedläggningar. Jag viU i anslutning härtill erinra om attfrågan om stathgt stöd för tidsbegränsad fortsatt drift vid nedläggningshotadeföretag har behandlats vid årets riksdag (prop. 1972:64, InU 1972:12, rskr1972:222). De åtgärder som beslutade fick formen avförsöksverksamhet. Erfarenheterna därav får utgöra en grundval för bedömning avmöjligheterna att gå vidare på den valda vägen eller om andra åtgärder måsteövervägas. Flera länsstyrelser anmäler behovav ytterligare beredskapsarbeten och behandlar planeringen och inriktningen avsådana arbeten. Beredskapsarbeten är avsedda att överbrygga brist påarbetstillfällen i öppna marknaden, framför allt under lågkonjunkturer. Somberedskapsarbeten skall väljas huvudsakhgen sådana arbeten som kan påbörias ochavbrytas med kort varsel. Även om planeringen av arbetena skall inriktas bl. a.med denna utgångspunkt kan arbetena få stor regionalpohtisk betydelse. Sålundavisar erfarenheterna hittUls, som jag har berört i det föregående, attberedskapsarbetena har varit ett verksamt medel för att utveckla den regionalastrukturen. Genom att hantverkshus och liknande projekt har utförts somberedskapsarbeten har arbetena spelat stor roll också för utvecklingen avhantverket och industrin särskilt i de inre delarna av skogslänen. Ävenframdeles bör beredskapsarbeten planeras och utnyttjas på detta sätt så att dekan tjäna inte bara rent arbetsmarknadspohtiska utan också regionalpohtiskaändamål. Gränsen mot lokahse-ringspohtiska insatser bör emellertidhållas klar, vilket inte aUtid har varit fallet hittiUs. Praktiskt taget samthgalänsstyrelser har berört också behovet av sådana åtgärder som har tih syfte attfrämja sysselsättningen av handikappade och annan svårplacerad arbetskraft. Jagvih i sammanhanget endast nämna att utredningen om den skyddade verksamhetennyligen i betänkandet (SOU 1972:54) Skyddat arbete har lagt fram förslagbeträffande organisationen av och huvudmannaskapet för denna verksamhet. Isamband med de fortsatta övervägandena med anledning av detta förslag bhr dettUlfälle att ta upp sådana särskUda frågor inom den skyddade verksamheten somhar berörts i vissa länsprogram, t. ex. hur tUlverkningsobjekt skaU anskaffasoch hur tillverkningen skall inriktas för Prop.1972:111 BUaga 1 InrUcesdepartementet 529 att inte otiUbörligt påverka konkurrensförhåhandena på den öppna marknaden. Utglesningen avlandsbygdsbefolkningen har medfört stora problem i vissa landsdelar. 1 en delområden har det blivit svårt att upprätthåUa tUlfredsstäUande kommersieh ochsamhällelig service. Kostnaderna för kommunernas verksamhet i de periferadelarna av resp. kommun har ökat efter hand. Risker finns att ålders- ochkönsfördelningen snedvrids. Många invånare i glesbygderna som tidigarekombinerade olika slags sysselsättningar har inte längre denna möjlighet. a. denna anledning är behovet av nya sysselsättningstUlfällen stort. Förden enskilde har utveckhngen medfört också andra påfrestningar i form avminskad grannkontakt m. m. Mot denna bakgmnd är det naturligtatt glesbygdsfrågorna tUlmäts stor betydelse i den regionalpolitiskaverksamheten. Glesbygdsfrågorna intar en framskjuten plats i planerings- ochutredningsarbetet. bedrivs en omfattande praktisk verksamhet medstatligt stöd. tUlsattes en särskUdarbetsgrupp med uppgift att behandla glesbygdsfrågorna. På dess initiativ harförsöksverksamhet med olika åtgärder kommit tiU stånd i ett stort antalkommuner, huvudsakhgen beträffande social service. övertog den dåtillsatta glesbygdsutredningen bl. a. glesbygdsgruppens uppgifter. Utredningentog initiativ tUl bl. a. en ny försöksverksamhet i form av intensifieradkommunal sysselsättningsplanering. Sedermera har utredningen avgett sju ohkabetänkanden, som jag har redovisat kortfattat i det föregående. påpekar attdet finns glesbygdsproblem i hela landet men att de är mest utpräglade iskogslänens inre delar. I stort sett delas denna uppfattning avremissinstanserna. SärskUt understryks i en del remissyttranden att det finnsbesvärhga glesbygdsproblem utanför skolänens inre delar, inte minst iskärgårdarna och på . Det finns, som en sydsvensk kommun framhåller,"glesbygdsöar" även på det syd- och mellansvenska fastlandet. Utan tvivel är glesbygdsproblemenmest påträngande i skogslänens inre delar. 1 vissa kommuner där harbefolkningen redan nu en extremt hög medelålder, något som man får räkna medkan komma att prägla också andra delar av skogslänens inland. Avstånden inomkommunerna är mycket stora. Speciella stödåtgärder bör därför övervägas fördessa områden. Jag är emellertid väl medveten om att glesbygdsproblem finnsäven i andra landsdelar. Många av de glesbygdsåtgärder som glesbygdsutredningenhar aktualiserat är av sådan karaktär att de lämphgen kan tUlämpas även där.Men särskilda statsunderstödda glesbygdsinsatser anser jag böra koncentrerastUl skogslänens glesbygdskommuner.