prop · FV0372 · 1972-12-31 00:00:00 — Undersökningen gäller flerfamiljshus och rena lokalhus och bygger påuppgifter hämtade från preliminära beslut om bostadslån. Det totala pantvärdetför nämnda hus framgår av följande tabell. Pantvärdeför bostäder och lokaler (milj.kr.) Pantvärdebostäder 4 177 4154 4 328 lokaler 478 473 691 Totaltpantvärde 4 655 4 627 5 019 Undersökningenvisar att lokalbyggandet var av samma omfattnmg och medan det år1970 var högre. Vidare framgår att kostnaderna för lokaler utgjorde av den totala kostnaden för flerfamiljshus . Ar 1970 varandelen . Omfattningenav långivningen tiU lokalbyggandet, som beror på om lokalerna kan inrymmas ilåneunderlaget eUer endast i pantvärdet, framgår av följande tabeU. Statligalån och bottenlån till lokaler (milj. därav lokaler i låneun-deriaget uppskattattill av låneunderlaget " uppskattat till av pantvärdet Uppgifterom fördelningen av lokaler efter lokaltyp förehgger endast för lokaUiusen.Fördelningen i dessa hus framgår av följande tabeU. Pantvärdenfor lokalhus fördelade efter lokaltyp åren 1968-1970 (1 000-tal kr.) Lokaltyp 1968 1969 1970 Garage, P-hus, P-däck DFBredovisar vissa uppgifter om lokalbyggandets andel av det totala byggandet medstatliga bostadslån . Mätt i våningsyta var andelen underde tre åren 2,7, 2,4 resp. . Lokalernas andel i pantvärdet var 6,4, 6,0resp. Beträffandelokalbyggandets regionala variationer konstaterar DFB att utbyggnaden avservice blir beroende av flera faktorer som gör att lokalbyggandet blir mindrestabilt än bostadsbyggnadsbehovet och bostadsbyggandet, vilka båda kännetecknasav en betydande stabUitet både lokalt och regionalt. DFB nämner följandefaktorer som påverkar utbyggnaden av service. Lokahsering av nya bostäder i förhåUande tiU befinthg service Centraliserad resp. decentraliserad service Ambitionsnivån i fråga om service. Motbakgrund av bl. a. dessa faktorer varierar lokalbyggandet kraftigt från orttill ort och region till region. Inom samma ort eller region uppstår storavariationer mellan olika år, vUket framgår av uppgifter om den länsvisafördelningen av preliminära beslut om bostadslån till lokaler i flerfamiljshusoch lokalhus . Sålunda varierade t. ex. lokalvolymen iÖstergötlands län meUan 13 milj. kr. och 67 milj. kr. denvar nära sju gånger större än . DFBpekar på att ett större byggnadsprojekt kan ta att bygga. Investeringskostnadernafaller alltså men redovisas i bostadslånesammanhang på ett endaår. Detta ger ett intryck av större variation i investeringsvolymen än vad somär faUet i praktiken. Även med hänsyn till detta är emeUertid variationemaavsevärda . Motbakgrand av de inledningsvis angivna förhållandena har DFB undersöktmöjligheterna att avgränsa och rambestämma det lokalbyggande som finansierasinom låneunderlag och pantvärde i anslutning till det statligt belånadebostadsbyggandet. Entänkbar sådan möjlighet skulle kunna vara vissa ändringar i nuvarandefinansieringssystem. DFB anför att i detta system lokaler kan byggas i huvudsak»fritt». Den ram som gäller för bostadslångivningen är uttryckt i kvadratmetervåningsyta för bostäder. De reella begränsningarna av lokalbyggandet sätts istället av möjligheterna för byggherrarna att finansiera driftskostnaderna för lokalema,dvs. möjligheterna att hyra ut dem eller upplåta dem för verksamheteller inräkna dem i bostadshyran. 1 fråga om arten av lokaler finns däremot f. n.en styrning av lokalbyggandet. Vissa lokaler räknas in i låneunderlaget - dvs.får finansieras med statliga lån - medan andra inräknas i enbart pantvärdet -dvs. kan finansieras med bottenlån. Vissa lokaler - sådana som interepresenterar ett värde eller är förenade med betydande kreditrisk - får inteinräknas i vare sig låneunderlaget eUer pantvärdet. Serman enbart på lånevUlkoren torde det knappast spela någon större roU förbyggherren om lokalerna inräknas i låneunderlaget eller enbart i pantvärdet. Enstarkare styrningseffekt har den s. k. -regeln som innebär att bostadslånkan utgå endast till hus som tUl av våningsytan innehåller utrymmenför bostadsändamål eUer belåningsbara lokaler. Denstyrningseffekt som uppkommer genom 50 %-regeln ger enligt DFB visserligen endel inte avsedda resultat på grund av risk för överdimensionering av låneunderlagslokalernaeller s. k. belåningsarkitektur. Men 50 %-regeln är viktig för att hindra attbyggherrarna utnyttjar bostadslånesystemet för att få prioriterade kreditertill lokalhus med övervägande lokaler som inte har samband medbostadsförsörjningen. En restriktivare behandling av pantvärddokalerna, t. ex.genom att -regeln höjs eller att begreppet pantvärddokaler helt avskaffas,skulle minska de påtalade problemen. Därmed skulle pantvärddokalerna begränsaseller helt föras bort ur de statsbdånade projekten. Effekten av en sådan åtgärdär svår att analysera vilket belyses av att lokaler inom samma lokalkategori ide preliminära lånebesluten ibland klassificeras som låneunderlagslokaler ochibland som pantvärddokaler. Detmaterial som finns tiUgängligt tyder enligt DFB på att gränsdragningen mellan låneunderlagslokaleroch pantvärddokaler är vansklig, särskilt för preliminärtbeslut, när lokalerna finns endast »på papperet». En skärpning av 50 %-regelnskulle medföra att länsbostadsnämnderna skulle få ett ökat tryck på sig attgodkänna tveksamma lokaler som låneunderlagslokaler för att inte stoppa i övrigtangelägna projekt. Enspecificering av vilka lokaler som får inrymmas i pantvärdet är också tänkbar.Svagheten med en dylik lösning är enhgt DFB att behoven skiftar från projekttill projekt, från ort tiU ort och från tid tUl annan. Det finns därför enligt DFB:smening behov av den mellanform meUan belånade lokaler och lokaler helt utanförbostadslångivningen som pantvärddokalerna representerar. DFB:sslutsats är att de syften, som delegationens översyn av nuvarande regler förbostadsfinansieringen har, inte kan tiUgodoses genom ändruigar avföreskrifterna om vilka lokaler som får inräknas i låneunderlag resp.pantvärde eUer om andelen låneunderlagslokaler i hus som får belånas medbostadslån. Ettalternativ till ändringar av gäUande föreskrifter är enligt DFB att införa enram för lokaler i statsbdånade hus. En sådan ram kan utformas antingen som ensärskild lokalbyggnadsram eller som en gemensam ram omfattande både bostäderoch bostadskomplement. Variationemai lokalbyggnadsbehovet spelar stor roU för frågan om användandet av ramar för lokalbdåningen.Ramarnas storlek bör stå i viss proportion till det aktueUa lokalbyggnadsbehovetlokalt och regionalt. De senaste årens utveckling visar enligt DFB atthistoriska data inte kan ligga tiU grand för bedömningar av det regionala lokalbyggnadsbehovetde närmaste åren. För rambestämning och ramfördelning skulle krävas attkommunerna redovisade det planerade lokalbyggandet för viss tidsperiod.Uppgifterna skulle få ställas samman regionalt och på riksnivå. Enram för preliminära beslut om bostadslån till lokaler skulle behöva fastställassamtidigt som bostadsbyggnadsplanen fastställdes. Därefter skulle denna riksramfördelas av och länsstyrelserna som bostadsbyggnadsplanenfördelades. Enligt denna modell skuUe sålunda två paraUeUa ramfördelningssystembehöva byggas upp - ett för bostadsbyggandet och ett för lokalbyggandet. Vidbedömningen av det ändamålsenliga i ett sådant separat ramfördelningssystem förlokaler bör, menar DFB, hänsyn tas tiU den förhåUandevis begränsade andel avbostadslångivningen som hänför sig tiU lokaler. Kostnadema 1970 av kostnaderna för det totala bostadsbyggandet. Mätti kvadratmeter våningsyta utgjorde lokalerna av dettotala stats-belånade bosadsbyggandet. Med hänsyn till variationema ilokalbyggandet möter det svårigheter att fördela en ram av denna begränsade omfattning. DFB:sslutsats är att en särskUd lokalbyggnadsram i och för sig skuUe kunna tUlgodosede syften som DFB:s översyn av nuvarande regler för bostadsfinansieringen har.Men denna modell kräver två parallella ramfördelningssystem, dels detnuvarande för bostadsbyggandet, dels ett nytt för lokalbyggandet, vilket skulle medföra stora administrativa svårigheter.DärtiU kommer att man vid tUlämpningen av en sådan ram inte skulle kunna itillfredsställande grad lokalt samordna byggandet av bostäder och lokaler. Avdessa skäl anser sig DFB inte böra förorda en sådan lösning. Ettprincipiellt annorlunda ramsystem skulle vara att samordna lokalramen medbostadsbyggnadsramen till en gemensam ram. Ett sådant system skuUe innebära,att en total ram för bostäder och lokaler fast-stäUdes och fördelades på länoch kommuner. Det skulle sedan ankomma på kommunema att utnyttja dentilldelade ramen för bostäder och lokaler. Variationer i lokalbyggnadsbehovetmellan olika år kan i detta system mötas av variationer ibostadsbyggnadsvolymen. Somtidigare nämnts är variationerna i lokalbyggandet avsevärda somlokalvolymen i relation till det totala bostadsbyggandet är liten. Ävenförhållandevis stora variationer i lokalvolymen kan sålunda inrymmas i engemensam ram genom små variationer i bostadsbyggandet. En redovisning avkommunemas planerade lokalbyggande är inte någon föratsättning för tiUämpningenav detta ramsystem. Men det skulle enligt DFB:s mening givetvis underlättafördelningen, om de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen innehöll uppgifter om detplanerade lokalbyggandet. Det ligger också ett värde i sig i att kommunernasplanering av bostadsbyggandet och lokalbyggandet sker samordnat. Iett system med gemensam ram för bostäder och lokaler förutsätts att både låneunderlagslokaleroch pantvärddokaler avräknas mot ramen. Det betyder att även icke statligtbelånade lokaler beläggs med ram, vilket kan förefalla omotiverat, om man serbara tiU statens utgifter för långivningen. Med de utgångspunkter DFB har försina överväganden har det emellertid stor betydelse i vilken utsträckninglokaler hänförs till pantvärdelokaler. Dels bhr byggnadskreditiven för sådanalokaler redan f. n. prioriterade genom DFB:s överenskommelser med bankerna.Dels skulle också finansieringen i övrigt av lokalerna bli prioriterade på kreditmarknadeni den utsträckning prioriteringsreglerna för denna belåning knyts antill ramarna för den statliga bostadslångivningen. Ivissa faU förekommer lokaler som varken finansieras med statliga lån eller kaninräknas i pantvärdena. Det gäUer lokaler som är förenade med betydandekreditrisk. Skäl att ändra på detta förhållande finns enligt DFB inte ochdessa lokaler bör då i det här diskuterade systemet inte avräknas mot ramen. Eninvändning som kan resas mot en gemensam totalram är att garantier inte kanerhållas för att det av statsmakterna planerade antalet nya lägenheter kommer tiUstånd. Kommunerna skulle nämligen inom en sådan ram kunna prioritera lokalerframför bostäder. DFB erinrar emellertid om att det är kommunema som har detprimära ansvaret för bostadsförsörjningen i kommunen och att detta bör gegarantier för att bostadsbyggnadsbehovettUlgodoses inom det utrymme som ramen ger. Den gemensamma ramen bör dessutombestämmas med utgångspunkt i den lokalandel som vi har haft , dvs.under en period då lokalbyggandet har varit helt fritt från ramar. Det finnsav dessa skäl inte anledning att tro, att lokalbyggandet generellt ökar pågrand av att en ram införs, menar DFB. Riskenför att den motsatta situationen - att lokalandelen skuUe reduceras tillförmån för bostäder - kan uppstå är svårare att bedöma. Sannolikheten talar emeUertidenligt DFB inte för att en totalram skulle medföra några mer dramatiskaförändringar i lokalbyggandets omfattning. Teknikenmed en gemensam ram för bostäder och bostadskomplement innebär, att kommunenkan väga olika ändamål mot varandra. I ett längre tidsperspektiv är det möjligtatt utvidga denna valmöjlighet till att omfatta inte bara det statsbelånadenybyggandet utan också ombyggnads- och förbättringsverksamheten med statligalån. Dessa frågor kan aktualiseras vid behandlingen av saneringsutredningensnyligen avlänmade förslag och omfattas dessutom av boendeutredningens uppdrag.Frågorna har därför inte övervägts närmare av DFB. DFB:sslutsats är att en gemensam ram för bostäder och lokaler fyller de anspråk på stymingav det ifrågavarande lokalbyggandet som DFB uppställt som ett av syftena medöversynen av ramsystemet. DFB har därför undersökt viUca konsekvenser i olikaavseenden som ett införande av en sådan totalram skulle få. DFBdiskuterar först alternativa rammått mot bakgrand av att den förordadegemensamma ramen för bostäder och lokaler föratsätter att ramen uttrycks i ett enhetiigtmått för att möjliggöra fuU utbytbarhet mellan bostäder och lokaler. Ettsådant mått kan uttryckas i antingen ekonomiska eller fysiska termer. Somekonomiskt mått skuUe uppgiven produktionskostnad eUer pantvärde kunna komma ifråga. Begreppet uppgiven produktionskostnad har den uppenbara nackdelen att ennoggrann kontroll av de uppgivna kostnaderna måste göras för att inte den sommedvetet uppger för låga kostnader skall få fördelar. DFB har inte funnit skälatt närmare diskutera ett sådant mått. Som ekonomiskt mått har DFB därförövervägt pantvärden. Dessa beräknas av länsbostadsnämnderna och har inte nämndasvaghet. Avräkning mot ramar uttryckta i pantvärden skuUe kunna ske för allaytor och nyttigheter som ingår i ett projekt. Påkostade utföranden och högrestandard skulle ta i anspråk större utrymme i ramen än enklare lösningar.Vidare skuUe parkeringsdäck eller öppna bilplatser samt övriga anläggningar somsaknar avgränsade ytor, t. ex. parker och lekplatser, kunna avräknas mot en pantvärderam. Det finns ocksåsvårigheter förbundna med en pantvärderam. Svårigheterna är främst betingadeav reglerna för beräkning av pantvärdet samt de regionala och tidsmässiga variationemai pantvärdenivån. Förkommunernas del skulle en pantvärderam medföra att planeringen måste ske i pantvärdetermervilket torde vara mer komplicerat än en planering i fysiska termer. DFBvill inte utesluta att här nämnda tekniska och andra komplikationer vidanvändandet av en pantvärderam kan lösas på ett tillfredsställande sätt. Dethar emellertid inte varit möjligt för DFB att inom ramen för den nu gjordaöversynen göra de närmare undersökningar som fordras innan stäUning kan tastill frågan om det lämpliga och ändamålsenliga i att bestämma ekonomiska istället för fysiska ramar för bostadsbyggandet. Motdenna bakgrand har DFB stannat för att föreslå en ram uttryckt i fysiskatermer. I fråga om bostäder uttrycks ramen f. n. i kvadratmeter våningsyta. DFBhar ansett sig böra anknyta härtill. När det gäller att beräkna lokalyta inomen gemensam bostads- och lokalram finns i princip två alternativ. Det första altemativetinnebär att både våningsyta och biutrymmesyta för lokaler medräknas i ramenoch att det således inte görs någon skiUnad mellan dessa jtor vid bestämmandeav ramen. Våningsyta är yta för bostäder och inredda lokaler i plan medanbiutrymmesyta avser källarutrymmen och andra sekundärutrymmen. Genomsnittligtär våningsytan dubbelt så dyr per kvadratmeter som biutrymmesytan. Om varjekvadratmeter biutrymmesyta tar i anspråk samma utrymme av ramen som enkvadratmeter våningsyta, uppstår stymingseffekter, som inte är avsedda. Strävanfrån kommuner och byggherrar kan bli att biutrymmesytorna bantas ner och denfrigjorda ramen utnyttjas för ökat bostadsbyggande eller produktion av merkvalificerade lokaltyper. Som ett annat exempel nämner DFB att garage skullekunna bytas ut mot parkeringsdäck, parkeringshus med öppna sidor eller öppnabilplatser, varigenom utrymme i ramen frigjordes för ökat bostads- och lokalbyggande. Sådana stymingseffekterskulle enligt DFB uppkomma även om en omräkningsfaktor införs, t. ex. att enkvadratmeter våningsyta motsvarade biutrymmesyta. Det skuUe fortfarandevara lönsam att byta ut garage mot parkeringsdäck eller andra typer avbil-platser för att på så sätt vinna ram för andra ändamål. Detandra altemativet innebär att endast våningsytan för bostäder och lokaleravräknas från den gemensamma ramen. Effekten blir att biutrymmen kan byggasfritt i den omfattning som anses erforderlig. DFBanför att en rambeläggning av våningsytor verkar indirekt begränsande påbiutrymmesytorna genom den koppling som finns mellan dessa. Lagerlokaler tiUbutiker dimensioneras efter butikemas storlek och omsättning. Om våningsytornaför butikslokaler begränsas genom införandet av en ram kommer detta att minskabehovet även av lokaler i biutrymmesyta. Delokaler som i detta alternativ skulle faUa utanför ramen är bl. bilplatser.För bUplatser gäller att ett visst minsta antal föreskrivs av byggnadsnämndenpå grundval av bestämmelsema i byggnadsstadgan. Detta minimiantal kanbyggherren inte påverka. Dylika bindande föreskrifter förekommer intebeträffande andra lokaler. DFB:sslutsats är att totahamen för bostäder.och lokaler bör uttryckas ikvadratmeter våningsyta. Förslaget innebär att nuvarande ram beträffandebostäder utvidgas tiU att omfatta också lokaler i våningsyta. Utanför ramenfaller lokaler i biutrymmesyta. Detta innebär visserligen ett avsteg från DFB:sprincipiella uppfattning att alla lokaler bör omfattas av ramen men ärmotiverad av de icke avsedda styrningseffekter och det administrativa merarbetesom skulle uppkomma, om även biutrymmesytorna inräknades i ramen. Införandetav en gemensam ram för bostäder och bostadskomplement föratsätter i och försig inte några ändringar i bostadslånekungörelsen. I anslutning till dettakonstaterande erinrar emeUertid DFB om att sådana ändringar har aktualiserats iannat sammanhang, nämligen av servicekommittén. DFB påpekar i anslutning tillservicekommitténs förslag att förslaget att föra samman vissa lån tiU ensärskild fond knappast kan förenas med den här föreslagna ramtekniken.Kommitténs övriga förslag föratsätter emellertid inte att en sådan särskildfond tiUskapas utan kan tillgodoses genom ändringar i bostadslånekungörelsen. Ivissa faU innebär eii kombination av DFB:s och servicekommitténs förslag attdubbla ramar kommer att tillämpas. DFB kan för sin del inte se några praktiska eUerprincipieUa hinder att vissa lokaltyper får dubbla ramar, dvs. en ram för statsbidragsgivningensomfattning och en ram för byggandet med stöd av bostadslån. Dessa ramar kanfungera helt oberoende av varandra. Beträffandebarnstugor anför DFB att såväl nuvarande ordning som kommitténs förslag kanförenas med DFB:s förslag om en totalram för bostäder och bostadskomplement. Detförslag om en gemensam ram för bostäder och bostadskomplement som förs framinnebär, enligt DFB, att en teknik skapas för att väga bostadsbyggnadsbehov ochservicebehov mot varandra inom samma ram. Kommunernas bedömningar av hurresurserna skall disponeras kommer att bli avgörande för utformningen av nyabostadsområden. Detta kommer att gälla också byggandet av bostadskomplement iäldre områden 1 den mån den fortsatta beredningen av servicekommitténs förslagleder till att även lokaler i inte statsbelånade bostadsområden kan belånas medstatliga lån. Genom en totalram skapas vissa garantier för att friare reglerför lokalbyggandet inom bostadsfinansieringens ram inte leder tiU okontrolleradtiUväxt av den prioriterade sektorn på kreditmarknaden. Med dessa synpunkterutgör, enligt DFB, de framlagda förslagen en komplettering av servicekommitténsförslag. DFBdiskuterar härefter vilket underlag som behövs för rambestäm- ningen.I de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen och i den kommunala ekonomiskalångtidsplaneringen (KELP) redovisas bostadsbyggandet resp.exploateringsinvesteringar och investeringar i kommunala bostadskomplement.Övrigt lokalbyggande i anslutning till bostadsbyggandet redovisas inte. Dettainnebär att den planerade omfattningen av statligt belånade bostadskomplement f.n. inte redovisas uttömmande. Införandetav den av DFB föreslagna gemensamma ramen för bostäder och bostadskomplementskulle underlättas väsentligt, om kommunerna redovisade sitt planeradelokalbyggande. Det är härvid naturligt att de kommunalabostadsbyggnadsprogrammen utvidgas med uppgifter om i första hand den planeradeomfattningen av lokaler i projekt avsedda att statsbelånas. Bostadsbyggnadsprogrammenarbetar med femårsperioder. Lokalbyggandet bör givetvis redovisas för sammatidsperiod. Under ett inledningsskede kan det emeUertid visa sig svårt attredovisa lokalbyggandet för hela den perioden på ett tillfredsstäUande sätt. Iförsta hand bör av programperioden bli belysta. Med hänsyn tiUatt byggherrarna i sitt projekteringsarbete måste arbeta med minst ett par årsframförhållningstid bör så kunna ske. I takt med att planeringstekniken blirintrimmad bör enligt DFB programperioden för lokalbyggandet förlängas tillsamma tidsperiod som gäller för bostadsbyggandet. DFBövergår härefter till att diskutera fastställandet av totalramar förbostadsbyggnadsplanen. Den totalram för bostäder och bostadskomplement som DFBföreslår omfattar inte bara statiigt belånade bostäder och lokaler utan också pantvärdelokaler.Det kan då inte längre anses helt korrekt att som f. n. tala om låneramar.Detta får konsekvenser för fastställandet av bostadsbyggnadsplanen. Den kaninte, som för det statsbelånade byggandet, anges som en låneramuttryckt i antal lägenheter. EnligtDFB:s förslag skall ramen uttryckas i kvadratmeter våningsja. Denna totala ramkan kommunerna disponera för bostäder och bostadskomplement. Proportionernamellan ytor som används för bostäder resp. lokaler är inte given på förhandutan bestäms av kommunerna. Variationerna mellan olika kommuner kan bli stora.A andra sidan är det rimligt att anta att variationerna på riksnivå relativtsett blir tämligen små. Det bör därför vara möjligt att presentera detgaranterade programmet uttryckt i ett uppskattat antal lägenheter. Redan mednuvarande sätt att presentera bostadsbyggnadsplanen måste det verkliga antalet statsbelånadelägenheter som kan få beslut inom ramen uppskattas. DFBföreslår därför att det garanterade programmet faststäUs till ett bestämt antalkvadratmeter för bostäder och bostadskomplement med angivande av antaletbostadslägenheter som uppskattas kunna byggas inom denna ram. Beslut om ianspråktagandeav projektreserven, som omfattar bostadsbyggandet med och utan statiiga lån,bör beträffande byggandetmed statliga lån uttryckas i kvadratmeter våningsyta med angivande avuppskattat antal lägenheter som kan byggas inom detta tillskott till ramen. Denav antagna bostadsbyggnadsplanen framåt skaU beträffandedet garanterade programmet fördelas på län och kommuner för de första två årenoch på orter med klart expansivt näringsliv och positiv befolkningsutvecklingför . Fördelningen på län, expansiva kommuner och i vissa fallorter med konkreta projekt sker genom försorg. Fördelningeninom länen ombesörjs av efter yttrande från länsbostadsnämnden. Teknisktsett blir fördelningen av den föreslagna totalramen likartad den som gällerenligt nuvarande förhåUanden. Redan nu uttrycks de fördelade ramarna ikvadratmeter våningsyta. Innebörden av de nya ramarna kommer dock att bli enannan, eftersom även lokalbyggandet avräknas mot ramama. Detta betyder attbostadsstyrelsen liksom länsmyndigheterna vid ramfördelningen, utöver denhänsyn som tas till bostadsbyggnadsbehov och möjligt byggande, måste beaktaockså lokalbyggnadsbehovet. Underlag för den bedömningen avses som förutnämnts finnas i de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen. Vidfördelning av ramar på länsplanet kan man räkna med större variationer mellanolika år än f. n. Vissa åtgärder kan emellertid vidtas för att hindra alltförstora variationer i ramtiUdelningen mellan olika år. DFB nämner följandeåtgärder. Större lokalprojekt - t. ex. centrumanläggningarmed en byggtid av - bör avräknas mot ramen med de ytor som påbörjasunder resp. kalenderår. Samråd mellan kommunerna - med länsbostadsnämndernasom kontaktorgan - bör äga rum så att större projekt inte sammanfaller i tidenmer än nödvändigt. För att möta större, kvarvarande variationer i lokalbyggnadsbehovetbör viss del av den årliga ramen hållas i reserv hos förfördelning under löpande år.