prop · FV0316 · 1972-12-31 00:00:00 — 2) antagalag med anledning av konventionen mellan och Norgeom renbetning, 3) till Åtgärder isamband med ändrade renbetesförhållanden på tUläggsstat till riksstaten /72 under nionde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av . Med bifall till vad föredragande sålunda med instämmandeav statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen atttill skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till dettaprotokoll utvisar. tillny konvention mellan och om renbetning m. m. Maj:t attförhandlingar skulle upptas med om ny renbeteskonvention. Denförhandlingsdelegation som utsågs får härmed överlämna: Gemensam rapport om förhandUngarna mellan Sverigeoch om ny renbeteskonvention avgiven av de svenska och norska förhandlingsdelegationerna. Förslag tiU konvention mellan och omrenbetning jämte kartbUagor. Förslag tUl protokoll om byggande och underhåll avspärrstängsel för renar. Förslag till skriftväxling i samband medkonventionens undertecknande. Konventionen, protokollet och skriftväxlingen somnamnes under 24 har paraferats av den svenska respektive den norskaförhandlingsordföranden . Förhandlingsdelegationen kommer så snart tillfälleerbjuder sig att besöka de av föreliggande förslag i första hand berördasamebyama för att lämna information om förslagens innebörd. Gemensamrapport om förhandlingama meUan och om ny renbeteskonvention De svenska och norska delegationer, som har haft iuppdrag att förhandla om ny renbeteskonvention mellan och , fårhärmed tiU regeringarna överlämna gemensam rapport med förslag tUl konventionjämte kartbUagor, förslag till protokoll om byggande och underhåll avspärrstängsel för renar samt förslag tUl skriftväxling i samband medkonventionens undertecknande. 1.Förhandlingsdelegationernas mandat och sammansättning För del beslutade Kungl. Maj:t den 8december 1967 att förhandlingar skulle upptas med om en nyrenbeteskonvention. TUl ombud vid förhandlingama utsågs utrikesrådet , , ordförande, vattenrättsdomare ,, och byråchef , . Medstöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande tUlkallade chefen för utrikesdepartementetden som expert expeditionschefen ,jordbmksdepartementet, och som sekreterare de-partementssekreterama , . Den sistnämnde lämnade sitt uppdragunder 1970 i samband med förflyttning utomlands. Som sakkunniga har tillkallatsombudsman , , kanslirådet ,jordbmksdepartementet, renägare Per Idivuoma, Lainiovuoma sameby, renägareSigvard , Grans sameby, studierektor , ,lantbraksdirektör , , avdelningsdirektör ,rikets allmänna kartverk, f. d. förste konsulenten , ,departementssekreterare , , statsagronomEliel , , Överinspektör , lantbraksstyrelsen, ochrenägare , ordförande i . Häratöver behov sakkunniga tUlkallats för kortvariga uppdrag. För del beslutades genom Kronprinsregentensresolution att förhandlingar skulle upptas med omingående av en ny renbeteskonvention. utsågs följande ombud för dessaförhandlingar: expeditionschef , utenriksdepartementet, ordförande,fylkesman , , h0yesterettsadvokat ,, och byråchef , utenriksdepartementet. Expeditionschef, dr.juris , landbruksdeparte-mentet, utsågs tUl huvudrådgivare åtdelegationen och förstesekreterare 0yvind Riseng, utenriksdepartementet, utsågstill delegationens sekreterare. Förstesekreterare lämnade sitt uppdragpå egen begäran . Från denna tidpunkt har byråchef som delegationens sekreterare. Med stöd av fullmakt enligt ovannämnda resolutionhar utenriksdepartementet till rådgivare åt delegationen utsett statskonsulentLoyd ViUmo, , lappfogden i Nordland , Rognan, lappfogdeni Troms Hans O. Prestbakmo, , lappfogden i Finnmark ,Kautokeino, och ordföranden i Norske Reindriftsa-mers landsforbund, veterinärPaul Fjellheim, . I båda delegationernas mandat ingick att densvensk-norska renbeteskommissionens betänkande av 1967 skulle vara vägledandeför förhandlingarna. Organisationen av arbetet m. m. De principiella frågor som aktualiserats underförhandlingarna har behandlats av de båda delegationema. Arbetet med ettförberedande förslag till konventionstext och tekniska spörsmål i sambandhärmed har utförts av arbetsutskott, som på svensk sida letts av byråchefHans-Ake och på norsk sida av fylkesman . Vidarehar delegationerna tillsatt särskilda arbetsgrupper för att utreda frågorrörande norska vinterbeten i som icke behandlades av den svensk-norskarenbeteskommissionen och en särskUd arbetsgrapp som har genomgåttstängselfrågor. Debåda delegationerna och arbetsutskotten har hållit en rad möten och ävenföretagit resor i berörda betesområden. Resor har bl. a. företagits för attundersöka betestillgångarna på norska vinterbetesområden i och för attfastställa lämpliga renbetesgränser och stängselsträckningar. Delegationernahar även hållit möten med berörda svenska och norska samer för att inhämtaderas synpunkter på de förslag som framlagts av den svenska-norskarenbeteskommissionen samt på särskilda frågor som aktualiserats underförhandlingama. Gemensamma möten med samerna har hållits i iVästerbottens län och i Mo i Råna i Nordland fylke i aprU 1969 och på Rundhaugi Troms fylke 1969.I samband med dessa möten har resor företagits i samebyarna betesområdeni Nordlands fylke och i betesområdena Altevatn, Devdisfjellet ochFalsnesfjellet i Troms. Samerna har sedan äldsta tider bedrivitrenskötsel bl. a. i de nordliga delarna av och . har desvenska renägarnas uppehåll med renar av året i respektive denorska renägarnas uppehåll med renar i folkrättsligt reglerats genomden s. k. lappkodicUlen /. gällanderenbeteskonvention av har efter vissa ändringar 1949 sagts upp frånnorsk sida . Därefter har konventionen förlängts i fleraomgångar, senaste gången tUl . Ett avtal ingicks mellan Sverigeoch om att tillsätta en svensk-norsk kommission för attutreda vissa spörsmål som sammanhänger med den samiska renskötseln med undantagför rättsliga frågor. Enligt avtalet skulle kommissionens betänkande varavägledande för de konventionsförhandlingar, som de båda regeringarna förklaratsig avse inleda så snart kommissionens utredningsresultat förelåg. I enlighet med mandatavtalet har de bådadelegationerna haft kommissionens betänkande som utgångspunkt vidförhandlingarna. Svenska och norska samer har framfört i vissa fall långtgåendeÖnskemål om avvikelser från kommissionsförslaget. Delegationema hareftersträvat att tillgodose de framförda önskemålen i den mån så varit möjligt.Delegationerna har därvid haft för ögonen att bevara den avvägning mellanolika konkurrerande intressen som kommissionens förslag är uttryck för. De rättsliga frågor, som har samband medrenskötseln över , är av omfattande och komplicerad natur och berördessutom den intema rätten i de båda länderna. Som ovan angivits har det inteingått i den svensk-norska kommissionens uppdrag att utreda rättsliga problemi detta sammanhang. De rättsliga frågor till vUka delegationerna tagitställning finns redovisade i det följande och framgår av konventionsförslagetoch tillhörande protokoll m. m. I fråga om förhållandet till den i vartdera landetgällande allmänna lagstiftningen utgår förslaget från att konventionen så långtden i varje avseende sträcker sig när den transformerats till intern rätt uttömmande reglerar frågor som avser renbetningen i det andra landet. Utöverkonventionen blir nationeU rennäringslagstiftning tUlämplig på sådana frågorbara i den män detta framgår klart av konventionstexten eller följer av sakensnatur. Annan nationell lagstiftning däremot får anses i tUlämpliga delar gällautöver konventionen beträffande samer ochrenar från det andra landet om annat icke framgår av konventionens bestämmelsereller följer av syftet med dessa bestämmelser. Som exempel kan nämnas attaUmänna straff- och skadeståndsregler i princip är tillämpliga i fråga omgämingar som inte har samband med renskötseln. Delegationerna har utgått frånatt de gästande samerna under uppehållet i det andra landet icke skall vidtUlämpningen av den allmänna lagstiftningen behandlas på annat sätt än landetsegna samer. I den mån kostnader för omställnings- ochrationaliseringsåtgärder blir en följd av att konventionsförslaget genomförshar delegationerna utgått från att varje land svarar för dessa kostnader såvittavser landets egna samer. Ett undantag härifrån utgör de kostnader för byggandeoch underhåll av vissa stängsel som regleras i det föreslagna protokollet. Renskötselnhar sedan 1919 års konvention förbereddes och ingicks genomgått en starkomvandling. Konventionsförslaget innebär en modernisering av de bestämmelsersom gäller för renbetningen över . Vid utarbetandet av förslagettill konvention har delegationerna beaktat den nya rennäringslagen i Sverigeoch den motsvarande lagstiftning som förberedes i . B.Översikt över konventionens innehåll. Konventionsförslaget är uppdelat i sjukapitel. Konventioneninleds med ett första kapitel om svensk renbetning i och ett andrakapitel om norsk renbetning i . I vartdera kapitlet anges gränserna förde betesområden som får användas i det andra landet samt under vUka tiderområdena får användas och i vilken utsträckning de är avstängda från användningför landets egen renskötsel. Vidare finns bestämmelser om vilka svenskasamebyar som kan använda betesområdena i och om högsta tillåtna renantali vissa områden i det andra landet. Kapitlet om norsk renbetning i innehålleräven regler om flyttningsleder och rastplatser m. m. för flyttningen mellanNorge och de vinterbetesområden som icke ligger i anslutning tUl . Kapitel tre innehåller gemensamma bestämmelser, somgäUer både den svenska renbetningen i och den norska renbetningen i Sverige.Där finns bestämmelser om vUka renägare som får använda områdena i det andralandet samt om förmän, slakt, jakt och fiske, skogsfångst, spärrstängsel ochsmittsamma djursjukdomar m. m. I dessa delar fanns också bestämmelser i 1919års renbeteskonvention. Konventions-förslaget innehåUer dessutom bl. a. eningående reglering av frågor som hänger samman med samling och skUjning avrenar samt bestämmelser om bevarande av betestUlgångarna för framtiden,beaktande av naturvården, rätt tUl uppehåll i det andra landet,legitimationshandling för renskötare, förfarandet med omärkt ren, renmärken,hundar, vapen, radiosändare, motorfordon, medförande äv utrustning och tull-och av- giftsfrihet.Dessa bestämmelser är nya i förhållande tUl renbeteskonvention. I kapitel fyra behandlas frågor om överträdelse avkonventionen. Det innehåUer regler om bl. a. betesavgift vid olovlig betning,om ersättning för skada och om straff. Kapitel fem upptar två nyheter, nämligenbestämmelser om dispens i vissa situationer och om ett fast utskott som skallfölja renskötselns utveckUng och konventionens tiUämpning. I kapitel sex finns övergångsbestämmelser rörandeett betesområde i och ett betesområde i , vilka får användas underen övergångsperiod. I kapitel sju upptas slutbestämmelser om bl. a.konventionens gUtighetstid, som föreslås tUl , en svensk-norsk kommissionför utredning av det fortsatta betesbehovet efter giltighetstidens utgång,förpliktelse att förhandla m. m. Till konventionen hör kartbilagor på vilkabetesområdenas gränser och flyttningslederna angivits. I förslaget tUl protokoU om byggande och underhållav spärrstängsel för renar har angivits de sträckor på vilka det enligtdelegationernas uppfattning är behövligt att uppföra stängsel för attunderlätta konventionens tUlämpning. Den föreslagna skriftväxlingen berör frågan om desvenska respektive norska samernas framtida rätt tUl renbete i det andralandet. Enligtkonventionsförslaget får svensk renbetning i äga ram i vissa områden iTroms, Nordlands och Nord-Tröndelags fylken och norsk renbetning i ivissa områden i , , och . Trotsdessa geografiska begränsningar har delegationerna funnit det lämpligt attkonventionen i tUlämpliga delar utsträcks att gälla för hela den svensk-norskariksgränsen. Detta får betydelse bl. a. för bestämmelserna i kapitel III, V ochVII om förmän, samling och skUjning, överträdelser av konventionen, dispens,fast utskott m. m. 4.Betesområdena och deras utnyttjande Gränserna för de betesområden som får användas ivartdera landet har i detalj angivits i konventionstexten. Vad gäUer de svenskabetesområdena i innebär detta att systematiken års konventionföljts. I fråga om de norska områdena i innebär detta emellertid ennyhet. Under förhandlingarna har det varit ett starkt norskt önskemål att iSverige få gränsbestämda vinterbetesområden med ensamrätt. Från svensk sida harman varit tveksam till tanken på gränsbestämda områden främst på grund av attskiftande väderleksförhållanden kan hindra utnyttjandet av ettområde och att vinterbetesområdenas effektiva utnyttjande allmänt settförsvåras om områdenas gränser bUr fixe- rade.De norska erfarenheterna av vinterbete i har emellertid fört till på norsk sida ansett att fördelarna överväger nackdelarna med fastaområden. Mot bakgrund härav har den svenska delegationen ansett sig böra gå denorska önskemålen till mötes. Som redan nämnts har den svensk-norskarenbeteskommissionens förslag varit vägledande vid förhandlingarna. Deavvikelser som skett från förslaget har varit betingade av väsentligen tvåfaktorer. Den ena är att delegationerna funnit att betesområdena i pånågra ställen behövt viss komplettering i förhållande tUl konventionsförslagetför ati underlätta renskötselns bedrivande. Å andra sidan har man från svensksida avstått från vissa områden. Den andra faktorn är att den av kommissionenföreslagna gränsen på några håll skulle komma att gå i olämplig terräng ochdärför givits en ur praktisk renskötselsynpunkt lämpligare sträckning. Därvidhar även behovet av stängselbyggen beaktats. Huvuddelen av de avvikelser somgjorts från kommissionens förslag är av den senare arten. När det gäller norskabetesområden i avgav kommissionen icke några förslag till gränsbestämdaområden. Delegationema har genom sina arbetsgrupper utfört de omfattandeundersökningar, som varit behövliga, och därefter kommit fram till en för debåda delegationerna godtagbar lösning av denna fråga. Gränsbeskrivningarnai konventionen har anknutits till orter, sjöar, vattendrag, höjder och vägar,vilka angivits med sina nu gällande officieUa namn. Dessa beskrivningarkompletteras av kartbilagor där gränserna lagts in. Vid bristandeöverensstämmelse mellan beskrivningarna i konventionstexten och på kartan harde förra vitsord (73 §). Av lättförståeliga skäl har gränsbeskrivningen ickekunnat föregås av detalj-rekognosering annat än i begränsad omfattning.Beskrivningarna i konventionstexten är därför utformade med tanke på att manvid en senare detaljrekognosering för stängselbygge skall ha frihet att göramindre justeringar för att finna den lämpligaste sträckningen. Den exakta stängselsträckningenskall därefter fastställas genom särskild överenskommelse. Sedan stängseluppförts skall det anses utgöra renbetesgräns vid tiU-lämpningen avkonventionen (42 §). Innebörden av att områden i det andra landet fåranvändas för renbetning är i första hand att land och vatten får utnyttjas förunderhåU av renarna. Den nyttighet som därvid främst tUlgodogöres är renbetebåde grönbete och lavbete. Fömtom renbetet får renägaren tUlgodogöra sig vissaandra rättigheter som närmare regleras i konventionsförslagets kapitel III. Rätten att nyttja betesområdena har begränsats ivissa i konventionen angivna avseenden. Sålunda har högsta renantal fastställtsför vissa betesområden. För samtliga områden gäller därutöver att de ej fårutnyttjas på sådant sätt att betets framtida bestånd äventyras (19 §). Häriligger att betesområdena icke skall överbetas eller förstöras t. ex. genomnedtrampning. A. Betesområdena i . Större sammanhängandesvenska betesområden i kommer enligt konventionsförslaget att finnas iTroms fylke för de s. k. nordsamebyarna. I Nordlands och Nord-Tröndelags fylkenär de flesta områdena av mindre omfattning. I vissa fall är de mycket små ochkan då betraktas som avvikelser från i fall där denna ej utgör ennaturlig gräns för betesområde. I Troms fylke får för svensk renbetning användasföljande sex namngivna betesområden: Tamok-Rosta, Devdisfjellet, Havgavuobmi,Anjavassdalen, Sarevuobmi och Salvasskardet. För dessa områden har gränsernabeskrivits i sin helhet. För Anjavassdalen finns dessutom en särskildbestämmelse under kapitlet om slutbestämmelser (72 § tredje stycket). FörAnjavassdalen har vidare fastställts ett högsta renantal av 6 000 (1 § A och 6§). I kapitel VI finns en särskildbestämmelse om att området Rieppe i Troms fylke under en övergångstid av fem årfrån konventionens ikraftträdande skall få användas för svensk renbetning frånoch med till och med (67 §). I Nordlands och Nord-Tröndelags fylken får försvensk renbetning användas vissa områden, som ligger mellan och ikonventionen närmare angivna gränslinjer. I övrigt utgör här riksgränsenvästiig gräns för den svenska renbetningen (1 § B). De samebyar från vilka renar får föras på bete iNorge är desamma som traditioneUt haft denna rätt. I Troms fylke får renarföras på bete i endast från följande fyra samebyar: Könkämä, Lainiovuoma,Saarivuoma och . Betesområdena i Nordlands och Nord-Tröndelags fylken fåranvändas av följande samebyar: Rautasvuoma, Kaalasvuoma, Norrkaitum, Mellanbyn,Sörkaitum, Sirkas, Tuorpon, Luokta Mavas, SemisjaurNjarg, Svaipa, Gran, ,Umbyn, Vapsten, norra, södra och norra (5§). Konventionsförslaget innehåUer inte någon regel omfördelning av betesområdena i mellan svenska samebyar. Delegationerna harförutsatt att sådan fördelning regleras genom interna svenska bestämmelser. Omgränserna mellan svenska samebyar ändras kan alltså därav föranleddajusteringar inom betesområdena i företas . För betesområdena i Troms fylke med undantag förnyssnämnda Rieppe-område gäller att svensk renbetning är tillåten från ochmed tUl och med . I Nordlands och Nord-Tröndelagsfylken, dvs. betesområdena söder om , är betes tiden från och medden till och med (2 §). förslag upptog flera skilda betes-tider. Delegationernahar emellertid funnit det fördelaktigt att använda endast två olika betestider.Under den del av året då svensk renbetning enligt vad sagts är tUlåteninom ett visst område får detta icke användas för norsk renbetning. Underandra tider av året kan däremot områdena brukas för norsk renbetning (4 §). För fyra särskilt grunda områden gäller en speciellbestämmelse som innebär att svenska renar får uppehålla sig där även underannan tid än som angivits när renskötsel bedrivs i angränsande svenskagränsområden. Skälet för denna bestämmelse är svårigheterna att hålla bortasvenska renar från norskt område när samebyarnas renskötsel försiggår intillriksgränsen. Områdena är belägna, ett i Ballangens och Tysfjords, ett i Rånaoch två i (3 §). Under delegationemas förhandlingar har betydelsenav H0yesteretts dom i Altevatnmålet diskuterats. Den norska delegationen har med bestämdhet hävdatatt denna dom inte tar stäUning till frågan om svenska samer har subjektivarättigheter i vilket man gjort gällande på svensk sida och att domeneller dess tolkning inte ingår bland de frågor som omfattas av förhandlingarnaom en ny renbeteskonvention mellan och . Utöver denna redovisning av de olika ståndpunkternahar förhandlingsdelegationerna ej ansett det för att kunna fullgöra sinamandat att framlägga ett konventionsförslag vara meningsfyllt att vidare indragaH0yesteretts dom i förhandlingarna. B. Betesområdena i . SamtUga betesområdenför norsk renbetning i har i konventionsförslaget beskrivits i sinhelhet och namngivits. De är i , Njuorajaure, Patsajäkel,och . Av dessa skall Njuorajaure och Patsajäkel respektiveÄlvsbyn och användas tillsammans. I heter områdenaGranö, och Meselefors (7 §). Samtiiga nu nämnda betesområden är avseddaför vinterbete och får användas till och med den 30april. För området Patsajäkel gäller dock att det ej får tas i bruk före den 1december. Detta innebär att de norska renarna vistas i elleri området Njuorajaure och därifrån förs till Patsajäkel. Om ett stängseluppförs mellan Saarivuoma och samebyar, som hindrar sammanblandning av renarfrån dessa båda byar, får dock området Patsajäkel användas redan från och medden . Vidare gäUer att viss mindre del av området får tas ibrak för norsk renbetning först för att möjliggörahöstflyttning med svenska renar genom denna del av området (8 §). Sålänge som betestUIgången i Meselefors ej är tillräcklig skall i stället områdetHälla i och användas för norsk renbetning (68§). För ett område i gäller ensärskUd bestämmelse som innebär att norska renar får uppehålla sig där närrenskötsel bedrivs i angränsande norska gränsområden (9 §). I finns två betesområden,Leipikvattnet och BlåsjökUen. Dessa är avsedda att användas tUlsammans undersommarhalvåret till och med . Beträffandede för norsk renbetning upplåtna betesområdena i gälleratt svensk renbetning ej är tillåten där någon del av året. Undantag gäller ifråga om Njuorajaure som får användas för svensk renbetning under den del avåret då norsk renbetning icke är tillåten där och i fråga om nyssnämndaflyttning av svenska renar genom (10 §). För att underlätta denna flyttningföreslår delegationerna att en särskild nattfålla uppföres i anslutning tillflyttningsleden. Om norskt vinterbetesområde i utnyttjas imindre omfattning än som avsetts eller inte utnyttjas alls, bör det fastautskott som skall inrättas enligt 66 § på begäran ta ställning tUl om områdethelt eller delvis kan få utnyttjas av svenska renar vissa tider av året.Bakgrunden härtill är att som nämnts svenska renar är utestängda från dessaområden , vilket icke är fallet med norska renar i fråga om desvenska betesområdena i . Vid sin bedömning bör det fasta utskottet tahänsyn bl. a. till att området kan ha fått nedsatt beteskapacitet, exempelvisgenom skogsskötselåtgärder, och därför bör sparas från betning . Följande högsta renantal har fastställts: i , i Njuorajaure och Patsajäkel tillsammans 1 500, i och Storsundtillsammans 2 500, i 1 000, i 1 000 och i Meselefors 1 500. har icke angivits något högsta renantal (11 §). Flyttning till och från betesområdena kan ske påtraditionellt sätt eller med motorfordon. Vid tradUionell flyttning skaU vissai konventionen närmare angivna flyttningsleder följas. Flyttningen skall vidareske inom den betestid som gäller för området i fråga (12 §, 15 § första stycketoch 18§). Utmedflyttningsledema skall finnas rastplatser med möjlighet till behövlig vila ochbete. Antal, läge och utsträckning fastställs av den lantbruksnämnd inom varsområde flyltningsleden går. Nämnden skall före fastställandet samråda medberörd norsk reindriftsinspektör (14 §). I konventionen har angivits vissaområden eller trakter där längre uppehåll får göras. Annars är huvudregeln attflyttning skall genomföras så snabbt som förhållandena medger (15 §), Om de norska renarna flyttas i överensstämmelse medkonventionens regler skall svenska renar hållas borta från flyttningsleden såatt flyttningen kan genomföras utan hinder och utan fara för sammanblandning(16 §). utfärdar de allmänna föreskrifter som behövs för attdenna bestämmelse skall uppfyllas. Nämnden kan vidare i varje särskilt fallutfärda de konkreta ålägganden som kan visa sig erforderliga. eUer ålägganden kan t. ex. omfatta den ordning i vUken olikasvenska renhjordar skall flytta för att sammanblandning skall undvikas. För att lantbmksnämnden skall kunna fullgöra dennauppgift är det nödvändigt att nämnden i förväg underrättas om när och hur denorska renägarna avser att genomföra sin flyttning. Det föreskrives därför att renägarnaeller deras förman skall sända plan för flyttningen senast i förväg.Även avvikelser från planen skall anmälas till lantbruksnämnden (15 §).Kan flyttning inte genomföras enligt planen och sändes ej ny plan inomtreveckorsfristen, kan lantbruksnämnden utfärda erforderliga föreskrifter försvenska och norska renägare. När omständigheterna gör det nödvändigt kan lantbruksnämndenföreskriva tillfällig avvikelse från flyttningsled (13 §). Också dispensregelni 65 § innehåUer emellertid bl. a. en befogenhet för lantbruksnämnden attföreskriva tillfällig ändring av flyttningsleder.