prop · FV03104 · 1972-12-31 00:00:00 — föreslagna lagen om behörighet som läkare skall träda ikraft den och gälla de läkare som efter denna dag avläggerläkarexamen enligl den nya studieordningen. Tidpunkten har vaUs med hänsyn bl.a. tUl alt den första gruppen studerande, som följer den nya studieordningenför medicine studerande som infördes den I juU 1969, beräknas kunna inleda sin allmäntjänslgöringi börian av . Den som före legitimerats som läkarebör erhålla samma behörighet som är förenad med legUimationen. Detta börgälla också dem som efter avlägger medicinelicentiatexamen enligt den gamla studieordningen. Dessa bör alltjämt fålegitimation. Vederbörande skall t. ex. ha rätt att utan ytterligare utbUdningöppna och driva praktik som läkare. 3.2 Läkartjänsternas utformning m. m. 3.2.1 Sjuk värden vid sjukhus föreslår, att kategoriindelningen avläkartjänster i offentlig sjukvård i fortsättningen grundas inle endasl på denmedicinska ansvarsställningen utan även på behörighetsnivå. Enligt styrelsens mening bör vidare antalettjänstekategorier vara så lågt som möjligl. Vad beträffar de organisatoriska förutsättningarna har denpågående integrationen av skilda vårdformer och strukturförändringarna inomfrämst den öppna vården enligt mening visal, altgränsdragningen mellan tiänster för läkare i sluten och öppen vård blivitalltmer otidsenlig. Styrelsen anser det därför angeläget att finna en sådanlösning av Ijänslekonstruklionsfrågoma, att vägen öppnas tUl en så långt möjliglgemensam kategoriindelning av läkartjänster för hela den offentliga hälso- ochsjukvården. Möjlighet bör dock samlidigl finnas atl för särskilda funktioner -t. ex. vid undervisningssjukhusen och inom den öppna icke sjukhusbundna vården- undanlagsvis inrätta läkartiänster som faller utanför den författningsregleradetjänstestrukturen. Med hänsyn lill den medicinska ansvarsställningen behövs enliglsocialstyrelsen endasl två kategorier, nämligen tjänster för läkare medmedicinskt ledningsansvar och tjänster för läkare i underordnad ställning meduppgift alt biträda i sjukvården. Del nya systemet för vidareutbUdning - och dengränsdragning i behörighetshänseende som föreslås mellan tjänster för läkareunder vidareutbildning och övriga tjänster - leder dock tiU alt ytterligare enkategori bör införas. Styrelsen hänvisar här till den promemoria frånsocialdepartementet som fogats rill utredningsuppdraget i vilken framhållits,all man i fortsättningen bör arbeta mera konsekvent än med två olikaslag av läkartjänster - dels tjänster för läkare under vidareutbildning, delsmera fasta tjänster. Även ansvarsfrågan har berörts i promemorian, där det sägsatt styrelsens förslag bör sikta till att skapa en tjänslekonstruktion för två huvudgmpperav läkare, nämligen läkare med mera självständigt sjukvårdsansvar och läkare i underordnad ställning. Styrelsen föreslår följande tre kategorier: tjänster förläkare under vidareutbildning, tjänster i underordnad ställning för läkare med fuUgjordvidareutbildning saml tjänster förenade med medicinskt ledningsansvar. framhåller att läkarna under vidareutbUdningbestår av två huvudkategorier, nämligen läkare under allmäntjänslgöring ochläkare under fortsatt vidareutbildning. Styrelsen har övervägt att låtatjänster för läkare under allmäntjänslgöring bilda en särskUd kategori skildfrån övriga läkarkategorier genom en särskUd konstruktion, benämning etc. Medden konstruktion aUmänljänstgöringen fått anser styrelsen emellertid, altskillnaderna mellan tjänster för läkare på oUka nivåer i utbildningsgången ärmindre väsentliga än de gemensamma fömtsättningarna för alla vidareutbildningsljänsler.Viktigast ar att alla läkare under vidareutbildning skall verka under fulltyrkesansvar om än - såväl i medicinskt som administrativt avseende i underordnadställning. Vidare föreslår styrelsen atl alla läkare under vidareutbildningfårsamma ställning i behörighetshänseende. Styrelsen förordar därför, att aUaläkare under vidareutbildning förordnas på tjänster som underläkare. föreslår att tjänsterna för läkare medfullgjord vidareutbildning indelas i två huvudkategorier, nämligen tiänster iunderordnad ställning med beteckningen avdelningsläkare och Ijänster förenademed medicinskt ledningsansvar (överläkare). Avdelningsläkarna kommer enligt att intaen viktig mellanställning meUan överordnade läkare och läkare undervidareutbildning. Samtliga avdelningsläkare har fuUgjort sin vidareutbildningoch därmed vunnit behörighet all självständigt utöva läkaryrket. Med hänsyn härtiUfår det också förutsättas, att läkare inom den offentliga sjukvården på dennanivå skall kunna anförtros arbetsuppgifter förenade med etl betydande ansvarunder den för verksamheten ytterst ansvarige överläkaren. Även om en avdelningsläkare bör kunna utnyttjas försjälvständiga uppgifter i betydande omfattning på överläkarens direkta uppdrag,anser styrelsen att det i vissa faU kan vara tUl fördel för såväl huvudmannensom berörda läkare att klarare markera avdelningsläkarens ansvarsställning. 1synnerhet om det bUr fråga om atl ålägga en avdelningsläkare atl självständigtsvara för vissa arbetsuppgifter måste läkarens ansvarsställning preciseras.För att reglera ansvarsfördelningen föreslår styrelsen därför, att det i sjukvårdsförfattnmgarnages möjlighet för sjukvårdsstyrelsen att i de faU sjukvårdsorganisatoriskaskäl talar för detta förordna en avdelningsläkare att självständigt svara förvissa uppgifter inom en överläkares verksamhetsområde. aktualiserar också frågan omtjänstekategorin biträdande överläkare bör behåUas. Den nyaklinikorganisationen, som öppnar möjligheter att inrätta fleraöverläkartjänster vid samma kUnik eller avdelning, har enligt styrelsens meningi viss mån undanröjt de motiv som urspmngligen anfördes för särskUda tjänstersom bUrädande överläkare. Avdelningsläkarkalegorin kommer överlag alt ägaformell kompelens Prop.1972:104 v . 41 alt självständigt utöva läkaryrket. Samtliga har genomgåttvidareutbildning och har sålunda minsl praktisk sjukvårdserfarenhetbakom sig. Avdelningsläkare skaU enligt styrelsens förslag kunna förordnas allsjälvständigt svara för delfunktioner inom en överläkares arbetsområde. Härigenomöppnas möjlighet att ge avdelningsläkare en ställning som helt eller delvisöverensstämmer med de nuvarande biträdande överiäkarnas. Del bör frånsjukvårdssynpunkt vara såväl möjligl som fördelaktigt att välja entjänstestruktur med endasl en kategori överordnade läkartjänster. De särskildatjänsterna som biträdande överläkare kan sålunda omvandlas lUI överläkar- elleravdelningsläkarljänster. har också behandlat frågan omläkartjänsternas tillsättning. Styrelsen har därvid utgått från atltillsättningen av underläkar-tjänstema så långt möjligt bör följa de principersom normalt tillämpas på arbetsmarknaden. Styrelsen förordar sålunda elt iprincip fritt ansökningsförfarande för underläkartjänsler liksom för övrigatjänstekategorier. Förfarandet vid tillsättning av underläkartjänsler bör varaså utformat atl de sökandes meriter kan bU föremål fören allsidig prövning. Imånga fall torde dock delta kunna ske ulan elt formaliserat sakkunnigförfarandeav det slag som styrelsen förordar för de mera fasta Ijänslekategorierna. Utgångspunkten för ett ställningstagande till fördelningenav läkare på underläkartiänster för allmäntjänslgöring bör enligtsocialstyrelsens mening vara i stort sett densamma som beträffande övrigaunderläkartjänster. AUmäntjänstgörande läkare skaU liksom övriga kategorierverka under fullt yrkesansvar. Om styrelsens förslag om blockförordnanden m. m.genomförs, kommer också ett förordnande för allmäntjänstgöring att omfatta upptill och innefatta samtliga de momenl som föreskrivs ingå itjänstgöringen. Med hänsyn härtill anser styrelsen del rimligt, all de somavlagt läkarexamen fär möjlighet all relativt fritt välja tjänstgöringsställe.Vidare har sjukvårdshuvudmännen intresse av all kunna välja mellan sökandena.De förslag till lottningsförfarande som framförts avvisas av styrelsen.Farhågorna för att en tillsättning enligl arbetsmarknadens fria principerskulle bli onödigl komplicerad och tidsödande synes också överdrivna. framhåller, atl enligl uttalande i prop.1969:35 skall förordnanden för vidareutbildning vara tidsbegränsade och underläkar-Ijänsternainle få uppehållas än som behövs för att läkaren skall fullgöraföreskriven ijänslgöring under vidareutbildning. Den fastställda liden för allmäntjänslgöringär 21 månader. 1 fråga om den fortsatta vidareutbildningen varierarutbildningstiden alltefter verksamhetsinriktning. Huvudulbildningen sträckersig från tre lill och sidoutbildningen från ell halvt till ett och ellhalvt år. Utbildningen för allmänläkare är f. n. treårig. Styrelsen har inte funnit det möjligt att fastställa enlängsta förordnandetid som lämpar sig för samtliga former av vidareutbildningutan förordar, alt skillnad i detla hänseende görs mellan underläkartjänsteravsedda för allmäntjänslgöring och övriga underläkartjänsler. Socialslyrelsen förordar att sjukvårdslagens nuvarandebestämmelse all underläkare förordnas för en lid av högst (20 § 4 mom.)ersätts av en reglering i lagen med innebörden att underläkare förordnas avsjukvårdsstyrelsen eller av direktionen . belräffandeförordnandelider för underläkartjänster förordas i fortsältningen bli lämnadei anvisningar från . Socialslyrelsen framhåller som sinuppfattning att förordnandeliden för aUmäntjänstgöring bör vara . Skulleoförutsedda förhållanden leda lill alt läkaren inle hinner fullgöra föreskrivnaIjänstgöringar inom förordnandetiden - det kan röra sig om sjukdom,värnpliktstjänstgöring etc. - bör möjlighet lill ytteriigare förlängning avförordnandet kunna medges. Förordnandet bör också kunna förlängas, om läkareninte godkänts under allmäntjänstgöringen. Förlängning av förordnandet utöver den angivna Ivåårsperiodenbör enligt styrelsens mening kunna medges direki av sjukvårdshuvudmännen. Någonanledning att, som gäller för underläkartjänsler, belasta socialslyrel.senmed dessa ärenden finns inte. För atl garantera viss kontrollöver all ingen läkare tjänstgör mer än inom varje område böremellertid huvudmännen åläggas att regelbundet anmäla till socialslyrelsen, nären läkare under aUmäntjänstgöring medgetts förlängt förordnande. Förordnandetiderna för läkare under fortsaltvidareutbildning bör anpassas till högst den tid vidareutbildningen kräver inomolika verksamhetsområden. Härtill bör införas en generell regel om möjlighetatt utan vidare förlänga förordnandet med ytterligare högst etl halvt årMotiven härför är desamma som beträffande förslagel om en tvåårig förordnandetidför allmäntjänstgöringen, som normalt sett avses ta endast 21 månader ianspråk. Såväl för huvudmannen som för den enskilde läkaren förulsätls del varalill fördel att utan vidare kunna förlänga förordnandet i den mån oförutseddasociala eller andra omständigheter kräver delta. Belräffande den fortsattavidareutbildningen kan en förlängning i vissa fall härtill ge läkaren möjlighetatt komplettera sin vidareutbildning med en kortare tids randulbildning. Om någon av särskilda skäl måsle förordnas för längre lidför all kunna fullgöra vidareutbildningen, bör sjukvårdshuvudmannen anmäladelta till enligt samma ordning som föreslagits beträffandeläkare under allmäntjänslgöring. Om behovet av genomströmning på tiänsterna såkräver, bör styrelsen också kunna föreskriva särskilt tillstånd för rätt atl föriängaförordnanden utöver angiven lid. För all garantera genomströmningen på tjänster förfortsatt vidareutbildning är del nödvändigt att även i fortsältningenbemyndigas alt utfärda begränsningar i fråga om förordnandelidens längd förvissa underläkartjänsler. Vad angår tillsättningen av Ijänster för läkare medfullgjord vidareutbildning utgår från alt anlalel överiäkare kommeraitöka. Detla är enligt styrelsen etl motiv för att ytteriigare förenkla tillsättningenav tjänsterna och decentralisera denna till sjukvårdshuvudmännen. Det kan även från rent principiella utgångspunkter ifrågasältas,om de förhållanden som ursprungligen motiverade elt centralt tillsättningsförfarandeöverhuvudlaget längre äger någon aktualitet. En ordning som i likhel med dennuvarande inskränker den kommunala arbetsgivarens inflytande övertillsättningen uppfattas på många håll som föråldrad. I fråga om överläkartjänslerna anser attdet ligger nära till hands all på della område tillämpa samma förfarande, somförekommer på flertalet andra yrkesområden där särskilda villkor författningsmässigiföreskrivits för behörighel lill tjänst, nämligen att arbetsgivaren har rältalt fritt välja bland behöriga sökande till Ijänslen i fråga. Hälso- ochsjukvården är å andra sidan en verksamhet som bedömts vara en så viktigangelägenhet att detla berättigar lUl relativt vittgående förfallningsföreskriftersyftande till alt upprätthålla en hög och över hela riket så långt möjligtlikvärdig kvalitet på vården. Liknande föreskrifter liilämpas även på andraområden där kvalitetskraven ansetts vara en ceniral angelägenhet, t. ex. inomundervisningen. Styrelsen anser för sin del övervägande skäl tala för atldecentralisera tillsättningen av överläkartjänslerna. En decentralisering börkunna ske utan att därför något avkall behöver göras på de kvalitetskrav encentral tillsältningsordning hillills ansetts garantera. Med hänsyn härtillförordar att dess skyldighet att upprätta förslag tillbesättande av överläkartjänster skall upphöra. Vid ett decentraliserat tillsättningsförfarande börfunktionen all upprätta förslag tiU besättande av överläkartjänster enliglstyrelsens mening föriäggas lill sjukvårdsregional nivå och där läggas på ensärskild förslagsnämnd som utses för varje sjukvårdsregion. föreslår atl de regionala nämndernas förslaglill besättande av överläkartjänster skall omfatta de fyra främsta blandbehöriga sökande utan någon inbördes gradering enligl samma ordning som gäUer,då styrelsen har alt upprätta förslag till överläkarljänst. Bland dessa fyra skaUrespektive sjukvårdsstyrelse ha att utvälja den som bedöms vara bäst skickadför tjänsten. Med hänsyn till den förordade konstruktionen av avdelningsläkar-tiänsternaföreslår alt reglerna om tillsättning av tjänster somavdelningsläkare utformas i stort sell enligl den ordning som gäller förbiträdande överläkarljänsler. På en punkt förordar styrelsen dock en ordningsom avviker från den som gäller för tillsättning av biträdande överläkarljänsler.1 slällel för alt som de tre främsta skall föras upp på förslag vidtillsättning av biträdande överläkarljänsler, föreslår styrelsen alt desakkunnigas förslag i fråga om avdelningsläkarljänster skall uppta de fyrafrämsta sökandena. Härigenom uppnås överensstämmelse med den ordning som gällerbelräffande överläkarljänsler. Förordnandetiden på avdelningsläkarljänster bör enliglsocialstyrelsen överensstämma med vad som f. n. gäller för biträdandeöverläkartjänster, dvs. förordnandena bör gälla tUls vidare eller för viss lid.Eftersom befattningshavarna på tjänsterna fullgjort sin vidareutbildning ochvunnit behörighel att självständigt utöva läkaryrket börtjänsterna normalt tUlsättas med förordnande tills vidare. Vid behov bör dockförordnande i undanlagsfall kunna meddelas även för begränsad tid - t. ex. tre-eller sexärsperioder. Detta kan bli nödvändigt bl. a. för all tillgodosebehovet av utbytbarhet mellan tjänster för avdelningsläkare och underläkartjänsler.Särskilt vid de slörre sjukhusen med ell stort inslag av ulbildning ochforskning torde det bli nödvändigt att tillsätta avdelningsläkarljänster medtidsbegränsade förordnanden. För all en så långt möjligl gemensam tjänstestruktur skallkunna skapas för läkare inom den offentligt reglerade hälso- och sjukvårdenföreslär en sådan ändring av 16 § sjukvårdslagen, atl desärskilda benämningarna sjukstuguläkare och sjukhemsläkare utmönstras.Sjukstugorna avvecklas successivt och integreras i andravårdfunktioner. Någon anledning att ha särskilda benämningar för läkare medmedicinska ledningsfunktioner vid dessa inrättningar finns därför inte. Läkaresom på heltid ansvarar för vården vid sjukhem eller sjukstuga bör ifortsättningen få benämnas överiäkare. erinrar om att de nuvarande bestämmelsernai 34 § sjukvårdslagen om överklagande av beslul om tillsättning avläkartjänster föreskriver olika besvärsförfaranden beroende på om tillsättningsbeslutetavser överläkarljänst eller annan läkartjänst. 1 det förra faUet skeröverprövningen genom kommunalbesvär, i del senare fallet genom fÖTvaltningsbesvär. Med hänsyn till övedäkartjänsternas betydelse bör enliglstyrelsens mening för dessa tjänster väljas en besvärsordning .som i likhet medden nu gällande medger en materiell överprövning av förslagen till besättandeav tjänstema. En tänkbar lösning är härvid atl tillämpa samma besvärsordningsom nu gäller för biträdande överläkarljänsler, dvs. alt sjukvårdsstyrelsenstillsättningsbeslut skall kunna överprövas i form av förvaltningsbesvär.Därvid bör förslagen kunna bedömas i samband med överprövningen avtillsättningsbeslutet. Förslagsnämndernas förslag bör däremot inte kunna överklagassärskilt. Elt annat alternativ är att förvallningsbesvär får förasdirekt över förslagsnämndens beslut och att den kommunala besvärsordningenvid överprövnjngen av sjukvårdsstyrelsens tillsättningsbeslut behålls. Under utredningsarbetet har både sjukvårdshuvudmännens ochSveriges läkarförbunds representanter betonat sitt intresse av atl besvärsordningenutformas i enlighet med det sistnämnda allernalivel. Motiven härför synesfrämst vara dels att beredningen av tillsättningsärendet härigenom blir merafullständig, innan sjukvårdsstyrelsen går all fatta sitt beslul, dels alt desökande kan antas uppfatta en sädan besvärsordning som mera tillfredsställandefrån rättssäkerhetssynpunkt. Mol den ifrågavarande lösningen talar att besvärsordningenblir mera komplicerad än enligt det förstnämnda alternativet. Besvärsfrekvensenkan också anlas bli något högre och leda lill en slörre arbetsbelastning för socialslyrelsen. Med hänsyn lill de starka önskemål som uttryckts av arbetsmarknadsparternas företrädare förordarsocialstyrelsen dock atl överprövningen vid tillsällande av överläkarljänslerskall kunna ske dels i form av förvallningsbesvär hos över deregionala nämndernas beslut om upprättande av förslag lill besällande av tiänsterna,dels i form av kommunalbesvär över sjukvårdsstyrelses tillsättningsbeslut. Efiersomöverprövningen av de regionala nämndernas beslul skall avse i första hand denmedicinska sakkunnigbedömningen föreslår socialslyrelsen att dess beslul ibesvärsärendena inte skall kunna överklagas. Vad gäller tillsättning av avdclningsläkartjänslernaframhåller all denna tjänstekategori kommer all rymma etlmyckel stort antal läkare. Del är därför möjligl all antalet besvär över beslutom tillsättning av avdelningsläkarljänst skulle bli så högt, alt styrelsensarbetsbörda vid en ordning med materiell överprövning i form av förvaltningsbesvärskulle bli alltför betungande. skulle i sin lur leda till all tidenmellan besvärens anhängiggörande och avgörande kunde bli orimligt lång. Medhänsyn till det nu anförda föreslår styrelsen att talan mot beslut omtillsättning av avdelningsläkarljänst skall föras genom kommunalbesvär. När det gäller underläkartjänsler utgör de meriter desökande kan uppvisa i allmänhet inte ett tillräckligt underlag för en meraingående materiell överprövning. föreslår därför, all talan motbeslul om tillsättning av underläkartjänsl skall föras genom kommunalbesvär. 3.2.2 Den decentraliserade öppna vården Utredningsmannen framhåller atl utanför sjukhusensamhället i regel endasl tillhandahållit sjukvård av allmänläkare. Behovet avspecialistvård har tillgodosetts pä sjukhusen. I vissa kommuner har dockspecialistmottagningar anordnats utanför sjukhusen. Den tillämpade ordningenhar lett till en ständigt stegrad belastning på sjukhusen och deras kvalificeradeutrustning. Medicinens allmänna utveckling har också bidragit till detta. Pågrund av dessa förhållanden har lagt fram ettprincipprogram för den öppna vården. Programmet syftar bl. a. till atl denspecialiserade öppna sjukvården i slor uisträckning skall kunna frigöras frånsjukhusen och decentraliseras till välutrustade enheter utanför sjukhusen. Denöppna vården vid centrallasarettens kli-nikmollagningar måsle enliglsocialstyrelsens mening begränsas och reserveras för patienter som behöver despecialiserade resurser som koncentrerats till dessa sjukhus. En allt störredel av den diagnoslik och terapi som knyts lill vårdplats på sjukhus börföras över lill välutrustade enheter för öppen, allmän och specialiserad, värdvid eller utanför sjukhus. Socialslyrelsen har senare uttalat all man iframliden sannolikt får acceptera relativt olikartade arbetsuppgifter förallmänläkare i glesbygd och tätorter. 1 glesbygden skulle arbetsuppgifternakomma att likna de som utförs av provinsialläkarna. Vid slörre värdcentralerskulle däremol tyngdpunkten ligga inom socialmedicinen. Utredningsmannen pekar på att mänga sjukvårdshuvudmänunder senare år börjat inrätta särskilda tiänster för specialistläkare i öppenvård utanför sjukhusen. Vidare framhåller han atl en arbetsgrupp inom Spri f. n.är sysselsatt med att utarbeta riktlinjer för vårdorganisation inom skildaspecialiteter. 1 projektet förutsälls att den öppna vården pä del lokala planetbaseras på en värdorganisation som förenar resurser för specialiserad öppenvård med närservice inom hälso- och sjukvård saml primär socialvård. Vid sina överväganden om behovet av författningsändringarhar utredningsmannen utgått från att den öppna vården i framliden utvecklas ihuvudsak enligt de skisserade linjerna. Han konstaterar all rekryteringen lillprovinsialläkarväsendet under varit otillräcklig. Är1970 var endast omkring två tredjedelar av tjänsterna besalta med ordinarieinnehavare. Läget har varit mest otillfredsställande i övre och påGotland men en bristsituation har förelegat i nästan hela landel. Utredningsmannen framhåller all landstingen sedan de år1963 övertog provinsialläkarväsendet gjort mycket för att förbättra läkarnasarbetsförhållanden. Gemensamma mottagningar för flera provinsialläkare haranordnats, jourbördan har lättats saml mer hjälppersonal och bättre utrustninghar ställts till förfogande. Enligt utredningsmannens meningar det viktigt atldenna utveckling fortsätter. Trots förbättringar av arbetsförhållandenaattraherar provinsialläkartjänslerna fortfarande inte nyexaminerade läkare iden uisträckning som behövs för att sjukvårdsorganisationen skall få bättrebalans mellan öppen och sluten vård. Läget kommer möjligen atl förbättras i enframtid då tillgången på läkare beräknas bli mer normal. Man bör dock sökaundvika atl den öppna värdens tjänster besätts med läkare som motvilligtpressas ul från sjukhusen. Det är i slällel angelägel att läkarna inom denöppna vården får sådana arbetsförhållanden och arbetsuppgifter atl tjänsternaeftersträvas av dem som har personliga och yrkesmässiga förutsättningarhärför. För atl förbättra läget inom den öppna vården förordar ulredningen attstörre likställighet skapas mellan den öppna och den slutna vårdens läkare, alläldre allmänläkare befrias från jourljänsl och atl vissa lättnader iallmänläkarnas arbetsbörda genomförs. Vidare förordas att allmänläkarnasspecialfunktion som tjänsteläkare avskaffas, alt beford-ringstjänster förallmänläkare inrättas och atl allmänläkare får ökade möjligheler lill fördjupadutbildning inom annan medicinsk specialitet. Utredningsmannen uppger att det vid ingången av år 1971fanns 955 tiänster för provinsialläkare och 75 tjänster för stadsdislriklsläkare.Dessutom fanns 190 tjänster för specialistläkare och i de största kommunernasärskilda tjänster för poliklinikläkare. Specialist- och poliklinikläkartjänslernaär inle reglerade i lagstiftningen. Utredningsmannen erinrar om att den öppna sjukvårdenutanför sjukhus regleras mer ingående i sjukvårdslagen än övrig sjukvård. Detlahänger samman med den öppna värdens utveckling ur den statliga provinsialläkarorganisationen. För sjukhusen finns t. ex. inga förfall-