prop · FV0338 · 1972-12-31 00:00:00 — Ett exempel härpå är farleden mellan och Vaxholm.Detta vattenområde är i och för sig hårt belastat med avloppen frän vidsträcktadelar av . Frånsett bräddavlopp från reningsverk när detblir överbelastat, vilket knappast förekommer i någon nämnvärdomfattning, undergår avloppsvattnet från land dock långt gående rening. Enligten beräkning ökas belastningen genom fartygs- och båttrafik, mätt isyretärande organisk substans, med ungefär 10 Vo. Den sanitära olägenhetenhärav är desto allvarUgare som utsläppen sker helt utan rening. Detta exempelsom i olika grad har giltighet även för andra lokala vattenområden visarangelägenheten av att skäliga hygieniska åtgärder vidtas. Tekniskaförutsättningar finns numera. Den tekniska lösningen innebär i korthet attavfaUet samlas upp i sluten tank för att sedan deponeras i mottagningsanordningpå land eller släppas i vattnet tiU havs. För större passagerarfartyg kan ävenreningsverk ombord komma i fråga. Slam måste dock kunna deponeras på lämpligtsätt. Olika sysfem finns för slutna avlopp pä fartyg. Särskilt i fråga omfritidsbåtar och andra mindre fartyg torde lämpligheten hos oUka anordningarbehöva prövas. Deponering av avfaUet på land är självfallet önskvärd urvattenvårdssynpunkt. Mottagningsanordningar saknas emellertid praktiskt tagethelt . I småbåtshamnar torde det vara jämförelsevis lätt attordna för deponering av toalettavfaU, och i dessa hamnar kan sådanaanordningar delvis finansieras inom ramen för nuvarande statsbidrag till idrottoch friluftsliv. 1972: 38 40 omhamnar för handelssjöfarten fordras däremot ingående tekniska och ekonomiskaöverväganden om hur sådana anordningar skall utformas och finansieras. Under enganska lång övergångstid torde därför utsläpp till havs från handelsfartyg fåtolereras. Det blir nödvändigt att fastställa inom vilka områden av svenskaterritorialvatten utsläpp bör förbjudas. Ifråga om fritidsbåtar har fritidsbåtutredningen enligt sina direktiv attöverväga åtgärder för att motverka förorening från sådana båtar genomtoalettutsläpp och tömning av sopor. Dessa frågor har mycket hög prioritet medhänsyn till båtsportens stora omfattning och till att den utövas i storutsträckning i känsliga vattenområden. Fiskefartygbör i princip jämstäUas med fritidsbåtar i detta sammanhang. Angelägenheten avomedelbara åtgärder synes dock vara mindre än i fråga om fritidsbåtama medhänsyn till fiskeflottans decimering, fiskets trängda ekonomiska läge och tilldet förhållandet att fisket till stor del bedrivs tUl havs. Örlogsfartyglär vid nybyggen regehnässigt utrustas med slutna toalettsystem. Demarina myndigheterna bör lägga fram program för att sådan utrustning införs påalla fartygsenheter och att lämpliga mottagningsanordningar för avfalletanläggs vid flottbaserna. Åtgärderi fråga om passagerarfartyg, färjor och liknande fartyg bör ges hög prioritet,i vart fall i inomskärsleder och i hamn. En del fartyg av denna kategori, bådesvenska och utländska, är utrustade med slutna toalettsystem. Eftersom trafikmed denna kategori fartyg i våra farvatten främst drivs till och från grannländernavid och , bör möjligheterna att få till stånd bättreförhållanden i fråga om toalettavfall bli föremål för särskilda förhandlingarutan att en allmän intemationeU överenskommelse avvaktas. Det bör ankomma påsjöfartsverket att i samråd med ta upp sådana förhandlingar. Ifråga om lastfartyg torde med hänsyn till vidden av Sveriges sjöfartsförbindelseråtgärder få baseras på möjligheterna att uppnå en allmän internationellöverenskommelse. Det svenska lasttonnaget bör stimuleras att skaffalämplig utrustning. Enrealistisk bedömning av frågan om utsläpp av toalettavfall ger emellertid vidhanden att åtgärder måste genomföras stegvis och att man nu inte kan överblickavilka övergångstider som fordras för de olika stegen i reformarbetet. Kungl.Maj:t bör uppdra åt berörda myndigheter att komma in med förslag i frågan ochdärvid ange ett tidsprogram för att genomföra förslagen. Maj:t bördärefter bedöma behovet och möjligheterna att genomföra enfullmaktslagstiftning som tillåter partiella föreskrifter omutrustningsanordningar på olika slag av fartyg, mottagningsanordningar i hamnaroch utsläppsförbud i särskilda vattenområden. 1972: 38 41 InomIMCO pågår undersökningar om lämpliga åtgärder i fråga om bl. a. köksavfall ochtoalettavfall från fartyg. Avsikten är att föreskrifter även om sådant avfallfrån fartygs drift som inte är olja skall tas in i den nya konvention omåtgärder mot vattenförorening från fartyg som förbereds till IMCO:s konferensår om havsföroreningar. Remissinstansernabiträder uppfattning att det är angeläget med en översyn avde bestämmelser som reglerar frågan om utsläpp av toalettavfall från fartyg.Sveriges redareförening tillägger att hänsyn måste tas till de ekonomiskakonsekvenserna för svensk sjöfart. Detär en aUmän uppfattning hos remissinstansema att olika åtgärder bör vidtas ifråga om skilda fartygskategorier och farvatten. iVästernorrlands län hänvisar till rederinäringens internationellakonkurrensläge och finner det olämpligt att införa generellt förbud för svenskafartyg att inom svenskt sjöterritorium använda sedvanliga fartygstoaletter.Sjöfartsverket stryker under att kommande bestämmelser måste gälla både svenskaoch utländska fartyg. Fråganom fritidsbåtarnas toalettavfall bör enligt de flesta remissinstanser som haryttrat sig i saken ges mycket hög prioritet. Fritidsbåtutredningensställningstagande bör dock avvaktas. Ifråga om fiskefartyg framhåller och att det på mindre fiskebåtar, som vanligen nyttjas för fiske underkortare färder i närheten av hemmahamnen, knappast är befogat och knappastheller möjligt att installera särskilda inrättningar för toalettavfall. Dessabåtar kan i detta avseende inte jämställas med fritidsbåtar. Enligt förbundetsker havsfisket undantagslöst på internationellt vatten. En reglering för destörre fiskefartygen bör därför anstå tills intemationella regler föreligger.Samma uppfattning har i . hävdar attsärskilda anordningar för de större fartygen endast bör komma i fråga vidnybyggnad eller i samband med större ombyggnad. Tills vidare kan det räcka medförbud mot eller avrådan från toalettutsläpp från fiskebåtar inom vissabegränsade områden vid kusten. Chefenför marinen finner det inte vara möjligt att kategoriskt föreskriva attsamtliga örlogsfartyg skall förses med slutna toalettsystem. En sådanföreskrift skuUe medföra betydande kostnader och tekniska problem. Dessutommåste infektionsrisken ombord i samband med skador på sanitelsanläggningenbeaktas. För marinen är det inte till fyllest att mottagningsstationer anordnaspå örlogsbaserna. En övergång till slutna toalettsystem på örlogsfartygförutsätter att det finns mottagningsanordningar i flertalet civila hamnarlängs kustema. 1972: 38 42 länanser att örlogsfartygens problem i detta sammanhang bör lösas separat isamråd med militära myndigheter och således inte bli föremål för lagstiftning idenna ordning. I fråga ompassagerarfartyg, färjor och liknande fartyg instämmer remissinstanserna istatens naturvårdsverks uppfattning att frågan om toalettavfall bör behandlasmed hög prioritet. i önskar att de nuvarandefartygen förses med anordningar för uppsamlingav avloppsvatten från toaletter och att krav bör ställas redan nu på sådanutrustning för nybyggda fartyg. I det sistnämnda instämmer och föreningen . Sveriges redareföreningupplyser att dess målsättning är, att aUa projekterade nybyggen skall ha slutnatoalettsystem. TUl systemet skall höra antingen reningsverk ombord elleranordningar för att pumpa i land toalettavfaU. framhåller attåtgärder är nödvändiga också mot utsläpp av disk- och tvättvatten från dessafartyg. När det gäller lastfartyginstämmer i uppfattning attåtgärder får baseras på möjhghetema att uppnå en allmän internationellöverenskommelse. På lång sikt kan ej ens utsläpp i haven anses vara en lämpligmetod att bli kvitt toalettavfall, Ifråga om mottagningsanordningar i hamnar anser i ,att de riktlinjer för sanering av avloppsutsläpp från fartyg som föreslås fårses som ett led i kustsamhällenas avloppsrening och bör samordnas med denna bl.a. så, att dels tillfredsställande mottag-ningsanläggningar för toaletta-vfalli hamnar, dels avloppsreningsverk kan vara utförda, när krav uppställs påuppsamlingsanordningar på fartygen. är av samma uppfattning.Flera remissinstanser framhåller vikten av att utredning görs om huranordningar i hamnar skall utföras tekniskt. tilläggeratt behovet av anordningar är särskilt accentuerat i de stora färjehamnarna.Svenska hamnförbundet anför att kostnadema för att i ett avloppsreningsverk tahand om toalettavfall från fartyg, som använder slutet toalettsystem, kommeratt bli mycket höga. Enligt beräkningar för hamnen i blir kostnadenper kajplats . Deflesta remissinstansema godtar förslag om sättet för frågansfortsatta behandling, bl.a. förslaget att Kungl. Maj:t efter yttranden avberörda myndigheter skall bedöma behovet av och möjligheterna till enfullmaktslagstiftning. Enligt föreningen bör detförberedelsearbete som utförts vid kunna läggas till grund förett förslag till bestämmelser som bör läggas fram utan tidsspUlan. Enfullmaktslagstiftning bör föra med sig att åtgärder vidtas tidigare än somskulle ha skett annars. I flera remissyttrandenerinras om det intensiva arbete som pågår i dessa frågor inom IMCO. Prop.1972: 38 43 förbundetföreslår att resultatet av avvaktas iiman svenskaåtgärder vidtas. tillägger att en isolerad svensk aktionsannolikt skulle ge sämre resultat än om man a-waktar ett internationelltställningstagande. Vidare skulle en sådan aktion sannolikt inverka menligt påsvensk sjöfart och skapa stora problem för hamnar att ta emot avfall frånfartyg med skilda uppsamlingssystem. I avvaktan på en internationellöverenskommelse bör förutsättningarna för en samordning meUan de nordiskaländerna undersökas menar i . och föreningen bör svenska regler,som bör gälla även för utländska fartyg inom Sveriges sjöterritorium, träda ikraft utan hinder av att internationell överenskommelse ej har hunnit uppnås.Sjöfartsverket framhåller att man inte behöver avvakta att de regler som utarbetasinom IMCO träder i kraft internationellt. Så snart regler är utarbetade och iprincip godtagna, kan de sättas i kraft som nationella föreskrifter. Dessa börinnehålla övergångsbestämmelser, så att fartygsägare och hanmmyndigheter fårtid att vidta åtgärder i fartyg och hamnar. Det torde ankomma pånaturvårdsverket att sammanställa förslag till gränser för de områden därutsläpp av toalettavfall bör förbjudas. I den mån det rör sig om områdenutanför Sveriges sjöterritorium bör frågan dislniteras inom IMCO eller vidsärskilda överläggningar med östersjö-eller nordsjöstaterna. 1956års lag har tidigare reviderats vid två tUlfällen. De ändringar som föranledsav 1969 och konventionsändringar är betydande. Flera lagändringar föranledsvidare av de förslag som jag redovisat i avsnitten om mottagningsstationer,skärpt kontroll och påföljder, om myndighets befogenhet att meddela förbudeller föreläggande och om toalettavfall och annat avfall från fartygs driftsom ej är olja. Med hänsyn till dessa omständigheter förordar jag att 1956 årslag nu ersätts av en ny lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Ilagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten ges föreskrifterom utsläpp från fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel av avfaU, varesig fast ämne, vätska eller gas. Lagen är inte tillämplig på sådant utsläpp avolja eller oljehaltig blandning som avses lag och inte heller påavfall som härrör från fartygs drift. Liksom1956 års lag bör den nya lagen främst ta sikte på frågor om vattenföroreningfrån fartyg genom olja och genom avfaU som härrör från fartygs drift. Sjöfartsverketsförslag till lagstiftning med anledning av ändringarna i oljeskyddskonventionen bör en- Prop.1972: 38 44 hgt min mening i huvudsak genomföras. TUl den närmareutformningen av lagstiftningen återkommer jag i specialmotiveringen. Den av oljeskyddsunionen väckta frågan om att i den nyalagstiftningen behåUa särskilda förbud mot utsläpp från större fartygvill jag ta upp i detta sammanhang. särskilda förbud innebär att olja elleroljehaltig blandning inte i något vattenområde får tömmas från nya fartyg meden bruttodräktighet av . Med oljehaltig blandning menas enblandning med 100 eller fler delar olja på en miljon delar vätska. Vissaundantag gäUer från förbudet. Sålunda får bl. a. olja eller oljehaltigblandning tömmas utanför de förbjudna zonerna, orh det på grund av särskildaomständigheter inte är skäligt eller möjligt att behålla oljan ombord. Sådanuttömning skall anmälas av befälhavaren, och anmälan skall vidarebefordras tillIMCO. Genom ändringar har konventionsbestämmelserinförts som i fråga om torrlastfartyg inte bara motsvarar särskildaförbud utan utvidgar det att i alla vattenområden gälla alla fartyg somkonventionen är tillämplig på. Dessutom skärps kraven bl. a. genom att förutom föreskriften om högsta tillåtna koncentration olja i blandningen fartyget skall vara under gång under uttömningen och att den momentanaoljeuttömningshastigheten inte får överstiga per sjömil. I fråga omtankfartyg gäller samma regler för uttömning av olja eller oljehaltigblandning från rännsten i maskinutrymme. För utsläpp av olja som förs i tankfartygslasttank gäller inte kravet på högsta tillåtna koncentration av olja iblandning. I stället får den sammanlagda mängden olja som töms inte överstiga1/15 000 av fartygets totala lastförmåga. Dessutom gäller kravet att fartygetskall vara under gång och kravet i fråga om uttömningshastighet. Även såvittavser tankfartygen gäller de nya föreskrifterna för alla fartyg somkonventionen är tillämplig på, alltså inte enbart fartyg med enbruttodräktighet av . Svensk bestämmelse som motsvarar särskilda förbudfinns intagen i tiUämpningskungörelsen. Bestämmelsen har betydelse endast försvenskt fartyg när det befinner sig på det fria havet. Andra fartyg är därbundna av sina nationella regler. Inom Sveriges sjöterritorium råder fullständigtförbud mot oljeutsläpp från fartyg på grund av andra bestämmelser. Att i svensk lagstiftning behålla en regel som heltmotsvarar särskilda förbud skulle strida mot 1969 årskonventionsändringar, eftersom ändringarna i viss utsträckning inskränker denrätt till utsläpp som regel medger. Det är vidare att märka bl. a. attden zonindelning som nämns regel upphävs genom ändringar.Vad som kan diskuteras med anledning av särskilda för- 1972: 38 45 budär, om svensk lagstiftning bör föreskriva som ytterligare krav föroljeuttömning från tankfartyg med en bruttodräktighet av förutom kraven enligt konventionsändringar att utsläppet inte fårinnehålla 100 eller fler delar olja på en miljon delar vätska. Ensådan regel skulle få mycket begränsad effekt, eftersom den skulle hasjälvständig betydelse endast för den nämnda kategorin svenska fartyg ute pådet fria havet. Den skulle bli svår att övervaka och skulle sannolikt intekomma att övervakas alls av andra länders myndigheter efter det att 1969 årsändringar har trätt i kraft internationellt. Vid till-lämpning av load ontop-systemet uppkommer i settlingstank i princip tre skikt. Det undre skiktetbestår av vatten, det övre av olja och mellanskiktet av en blandning av vattenoch olja. Fartygen är inte utrastade så, att det är möjligt att släppa utmellanskiktet utan att koncentrationen av olja i utsläppet momentant överstiger100/1 000 000. Om oljemottagningsanläggning finns i oljelastningshamnen, kanmellanskiktet lämnas där. Tyvärr saknas fortfarande mottagningsanläggningarmed tiUräcklig kapacitet i alltför stor utsträckning. För att inte bryta mot enregel om högsta koncentration i utsläpp skulle fartygsledningen teoretisktkunna ta med meUanskiktet till raffinaderiet och lämna det där. På grund av attkorrosionsskador uppkommer i anläggningarna om saltvattenbemängd olja förs in idem, tar raffinaderierna emellertid i regel inte emot mellanskiktet. Redare avsvenska tankfartyg som lojalt följde den tänkta särskilda svenska regeln skulledärför löpa påtaglig risk att raffinaderierna valde andra fartyg för sinaoljetransporter. Resultatet skulle därmed kunna bli, att utländska fartygövertog de svenska fartygens transporter och att någon sådan minskning avföroreningen av haven som den särskUda svenska regeln åsyftade därför inteskulle uppnås men däremot vanskligheter skulle skapas för den svenska sjöfarten.Med hänsyn till dessa omständigheter är jag inte beredd att förorda att i dennya lagstiftningen införs någon särskild regel som motsvarar 1962 årssärskilda förbud. I stället bör liksom andra stater bidra till attresultatet av det arbete som pågår, bl. a. inom IMCO, för att få till ståndönskade mottagningsanordningar i oljelastningshamnar och att i övrigt skapaförutsättningar för bättre intemationella regler på området blir såframgångsrikt som möjligt. Riksdagenuttalade att åtgärder bör vidtas som syftar till att anordna och förbättramottagningsstationer för oljerester och där ge fartygen tillfredsställandeservice. Flera remissinstanser, som har yttrat sig över förslagen tilländringar lag, uttalar sig i samma riktning. Fartygen bör enkelt,snabbt och biUigt kunna bli av med oljerester och oljeförorenat barlastvatten.Enligt ett par remissinstanser behövs även anläggningar för rengöring avoljetankar. 1972: 38 46 påpekaratt det i saknas stationer för mottagning av barlastvatten som harförorenats av kemikalier. Efteren undersökning av förhåUandena vid de befintliga oljemottag-ningsanläggningamai föreslog i skrivelse till Kungl.Maj:t, att staten skulle träda emellan med bidrag till hamnarna för attåstadkomma en skälig kostnadstäckning för mottagningsanläggningarna och enreduktion av avgifterna för kusttankfartygen. Kungl.Maj:t utvidgade uppdraget för den sakkunnige för utredning avfrågor rörande omhändertagande och behandling av kemiskt avfaU m.m. (Jo 1971:1) till att gäUa även frågan om omhändertagande av olja och oljerester frånfartyg. Enligt det utvidgade uppdraget skall den sakkunnige överväga huromhändertagandet av olja och oljerester från fartyg kan samordnas med annanliknande samhälle-hg aktivitet och hm- drifts-, kostnads- och avglftsfrågomabör lösas. Maj:t konstaterade att de mottagningsanläggnmgar som finns pågrund av beslut enhgt lag f. n. anlitas i jämförelsevis ringa omfattningoch att risken därmed ökar för att olja och oljerester från fartyg inte tas omhand på ett från miljöskyddssynpunkt tillfredsstäUande sätt. Enhgt5 § lag skaU, som jag har nämnt, anläggning för mottagningav oljehaltig blandning finnas i allmän hamn som Kungl. I dennya lagen bör bemyndigandet för Kungl. Maj:t preciseras att gällamottagningsanläggning och motlagningsanordning. Ytterligare åtgärder i fråga ommottagningsanläggningar för olja och oljerester från fartyg bör inte föreslåsinnan resultatet av den sakkunniges arbete föreligger. Arbetet väntas blislutfört . Närdet gäller anläggningar för rengöring av oljelasttankar pågår t. n. utredningarinom IMCO, som skall belysa frågan vilken betydelse sådana anläggningar kan hai kampen mot oljeföroreningar och även kostnadsfrågan. Jag avser att ta uppfrågan om tankrengöringsanläggningar, när resultatet av utredningsarbetetföreligger. För del är att märka att AB och enUgt uppgift avser att bygga om ett tankfartyg tillflytande tankrengö-ringsstation, som skaU kunna tas i brak i sommaren1972. Eftersamråd med chefen för jordbraksdepartementet har jag för avsikt att utvidgaden sakkunniges uppdrag till att avse även anläggningar och anordningar för attta emot rester av och blandningar med kemikalier från fartyg. Riksdagenuttalade sig också för åtgärder som syftar tiU att införa skärptkontroll. Med tillfredsstäUelse noterade i sammanhanget attsjöfartsverket avsåg att börja en försöksverksamhet med skärpt kontroll avoljehanteringen på fartyg. 1972: 38 47 dennämnda försöksverksamheten genom att anställa tjänstemän med uppgift särskiltatt kontrollera fartygs oljedagböcker och oljehanteringen ombord. Verksamhetenintensifieras då och då och sker genom stickprov. vid har inrättats en särskildarbetsenhet för frågor om farliga laster och skydd mot vattenförorening frånfartyg. kustbevakning, lotsarna och sjöpolisen deltar isjöbevakningen. Ett närmare samarbete planeras mellan sjöfartsinspektionen ochpolis-, lots-, tull- och hamnmyndigheter för att övervakningen skall blieffektivare. Vadjag anfört i frågan om skärpt kontroll torde ge vid handen att problemet ägnasall möjhg uppmärksamhet från statsmaktemas sida. Såsom gerieraltullstyrelsenframhållit kommer sannolikt nya tekniska hjälpmedel och effektivarekontrollmetoder att stå tUl buds inom en relativt snar framtid. InomIMCO behandlas bl. a. förslag om skärpning av kontrollen av tankfartygen ochderas oljedagböcker vid lastning och lossning av olja. Som jag har nämnt ger denya konventionsbestämmelserna bättre underlag för kontrollen, särskilt de nyaoljedagböckerna. Regionalt sker också samarbete bl. a. i fråga om kontrollenöver efterlevnaden av oljeskydds-bestämmelsema. En reviderad överenskommelsemellan , , och om samarbete i fråga om åtgärder motvattenförorening från fartyg trädde i kraft . Somflera remissinstanser framhållit är det ofta svårt att fastställa från vilketfartyg olja har släppts ut. Detta gäller särskUt om inte utsläppet iakttas påplatsen medan det pågår. Om utsläpp sker till havs, upptäcks det i regel försttimmar eller dagar . Vi kan därför med de hjälpmedel vi nu har endast igynnsamma fall fastställa från vilket fartyg utsläppet har kommit. Det pågåremellertid både i och utomlands arbete för att få fram nya och bättremetoder för att bestämma från vilket fartyg ett oljeutsläpp har kommit. Sålundahar jag tiUkaUat sakkunniga att ingå i en ledningsgrapp med uppgift attsvara för utvecklingsarbete i fråga om metoder för märkning av olja i fartyg. Ilagen bör enligt min mening skrivas in befogenhet för myndighet att ta oljeprovombord på fartyg och att för det syftet avbryta fartygets färd. Sådan åtgärdbör dock inte få vidtas, om den föranleder väsentlig olägenhet. TUlden särskilda frågan om kontroll genom oljedagboken återkommer jag. Ilikhet med vad uttalade anser jag att frågan om skärpning avnuvarande påföljder och vidtagande av andra åtgärder i samma riktning iprincip bör anstå tills resultaten av förbättrade mottagningsförhållanden ochskärpt kontroll föreligger. Prop.1972: 38 48 lertid inte hindra att vissa justeringar av påföljdernaföretas . Sålimda torde, såsom en remissinstans särskilt understrukit,påföljderna för underlåtenhet att föra oljedagbok och för falska ellervUseledande anteckningar i boken böra skärpas. F. n. är böter enda påföljden.Böter är visserligen tUhäckligt när en överträdelse är att betrakta som en ordningsförseelsemen är i andra fall enligt min mening inte alltid tillräcklig påföljd motbakgrund av att oljedagboken är ett viktigt led i kontrollen rörandeförfarandet med olja ombord. betydelse understryks också genom1969 års konventionsändringar. Jag anser att fängelse bör ingå i straffskalanför de berörda brotten, lämpligen maximerat tUl . För otillåtetoljeutsläpp torde straffmaximum böra höjas från fängelse i sexmånader tUl fängelse . Härför talar att omständighetema vid oljeutsläppkan vara mycket graverande. En sådan straffskala stämmer dessutom överens medmotsvarande bestämmelser i annan lagstiftning till skydd för miljön. Isammanhanget torde man också för att söka undvika en alltför snäv tolkning avansvaret samt för att få till stånd en bättre tillsyn över oljehanteringenombord böra införa en särskild ansvarsbestämmelse, enligt vilken befälhavareneller den befälsperson, till vilken han överlämnat ansvaret för tUlsynen överoljehanteringen, straffas om han brustit i tillsynen. har gjort gällande att nuvarandebestämmelse om redarens ansvar saknar praktisk betydelse. Enligt denbestämmelsen (7 § tredje stycket lag) kan redaren dömas till ansvarendast om utsläpp av olja skett med hans vetskap och vilja.