prop · FV03132 · 1972-12-31 00:00:00 — Generalkonsulaieti anser det mest tilltalande, med hänsyn till att biståndsärendenahandläggs av och underlydande förvaltningar, attbeslutanderätten när det gäller återbetalningsskyldighet läggs utanförutrikesförvaltningen, exempelvis . Kammarrätteni ansluter sig tUl förslaget att talan skall få föras motutlandsmyndighets beslut. Kammarrätten i menar också den attbesvärsrätt i princip bör föreligga i biståndsärenden. Enligt denna kammarrätttalar emeUertid vissa skäl för att besvärsrätt inte skaU införas motutlandsmyndighetens beslut utan all det i stället införs en bestämmelse sommedger rätt för den enskilde alt få nämnda myndighets beslut omprövat avunderstödsnämnden. skall visserligen lämna ekonomiskt biståndtill svensk medborgare men myndighetens befogenheter härvidlag är begränsade. SärskUtbemyndigande från erfordras i vissa fall. Tvekan synes enligtkammarrätten ofta kunna råda om beslutande myndighet i dessa biståndsärendenär utiandsmyndigheten eller . Med hänsyn tUl den begränsadepraktiska betydelse en besvärsrätt får i dessa fall anser kammarrätten atttalan mot beslut av utlandsmyndighet angående utbetalning av ekonomisktbistånd enligt den föreslagna lagen Prop.1972: 132 170 inteskall få föras. Eftersom prmcipiella skäl talar för att en överprövning skallkunna ske anser emellertid kammarrätten att en sådan, efter ansökan av den sombegärt bistånd, bör göras av understödsnämnden, vilken förefaUer bättre änkammarrätten vara skickad att i första hand ta ställning till dessa frågor. Enligt lagförslagets 11 § skall talan mot beslutsom avses i lagen föras hos kammarrätten genom besvär. De båda kammarrätternaerinrar om att detta kommer att få till följd att, med tillämpning av 1 § kungörelsen(1971:1200) om kammarrätternas domkretsar m.m., besvär över beslut ibiståndsärenden som meddelats av underslödsnämnd, avutrikesdepartementet och av chefen för ,skall upptas av kammarrätten i Slockholm under det att besvär över beslut isådana ärenden som meddelats av svensk utiandsmyndighet skall upptas avkammarrätten i . Kammarrätten i föreslår sådan ändring attsamtliga besvärsmål enUgt lagen prövas av en och samma kammarrätt. 4Departementschefen 4.1 Offentligt biträde Inom förvaltnmgsförfarandet är behovet för denenskUde att anlita bitr'äde som regel mindre framträdande än när det gällerförfarandet vid de allmänna domstolarna. Detta sammanhänger med denofficiai-prövning som i allmänhet åligger förvaltningsdomstolarna och förvaltningsmyndigheterna.Domstolen eller myndigheten har i enlighet härmed skyldighet att tillse atlärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Den relativt informellahandläggningen av förvaltningsärenden medför också att det är betydligt lättareför den enskilde att själv ta till vara sin rätt vid sådan myndighet än vidallmän domstol. Det bör å andra sidan understrykas att det nu sagda gällergenerellt sett. Vissa för-valtnings"ärenden, som visserligen är få tillantalet i jämförelse med den totala mängden ärenden, kan vara av synnerligeningripande betydelse för den enskUde. I sådana ärenden kan behov avbiträdeshjälp framträda med samma styrka som i förfarandet vid de allmännadomstolarna. När det gäller förfarandet i förvaltningsärendenoch organisationen av förvaltningsdomstolarna har genomförts engenomgripande reform. De viktigaste leden i denna reform är lagen om allmännaförvaltningsdomstolar, FL och FPL. Genom denna lagstiftning har skapats eneffektiv domstolsorganisation på förvaltningsområdet. Förfarandet vidförvaltningsdomstolar och förvaltningsmyndigheter har fått en ändamålsenligreglering. Syftet med lagstiftningen har bl. a. varit att stärka denenskildes rättssäkerhet i ärenden hos myndigheterna. I FL och FPL har bl. a.tagits upp regler att den som för talan i mål eller ärende vidförvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet får anlita ombud eller biträde. Rättsskyddet i förvaltningsärenden har ocksåstärkts i hög grad genom den reform av samhäUets rättshjälp som träder i kraftden . Allmän rättshjälp kan lämnas fysiska personer utom de högstainkomsttagarna i alla rättsliga angelägenheter där behov av bistånd föreligger.Vid allmän rättshjälp betalar den enskilde ett kostnadsbidrag som är anpassattill betalningsförmågan i det enskilda fallet. Staten svarar för kostnaderna iden r"ättsliga angelägenheten i den mån de överstiger kostnadsbidraget.Som kostnad för allmän rättshjälp riiknas t. ex. kostnaden för biträde som ärbehövligt för tillvaratagande av den rätlssökandes rätt. Den allmännarättshjälpen syftar till ait den enskilde inle av ekonomiska skäl skallhindras från att anlita ett biträde när behov därav föreligger. Möjligheten att inom rättshjälpssystemet erhållabiträdeshjälp är beroende av initiativ från den enskilde och är som sagtsförenat med en viss ekonomisk uppoffring. Vissa förvaltningsärenden äremellertid av så ingripande betydelse att det kan sättas i fråga om inte detallmänna bör ta på sig ett ansvar för att den enskilde får hjälp av ett biträdeutan att han själv tar initiativ h"ärtil! och utan att han själv behöversvara för kostnaden. Utredningen har gjort en omfattande genomgång av deområden inom förvaltningsförfarandet där behov av ett offentligt biträde kantänkas föreligga och kommit fram till att möjlighet till förordnaiide aoffentligt biträde bör finnas på vissa områden där fråga är om tvångsåtgärdersom starkt begränsar den enskildes rörelsefrihet. Sådana ingripanden kan kommai fråga särskilt inom menlalvåiden, nykterhetsvården och barnavården. Äveninom utlämningslagstiftningens område är det enligt utredningen i vissa fallfråga om så djupgående ingripanden att offentligt biträde bör kunna förordnas.Vissa ytterligare områden berörs också av utredningens förslag. Utredningens förslag har fått ett positivtmottagande under remissbehandlmgen. Den föreslagna möjUgheten att förordnaoffentligt biträde har av remissinstanserna aUmänt ansetts innebära envärdefuU försfärkning av rättsskyddet inom förvaltningen. För egen del ser jag utredningens förslag som envärdefull komplettering tiU de rättsskyddsgarantier inomförvaltningsförfarandet som förvaltningsrätts- och rättshjälpsreformemaskapat. Vissa administrativa tvångsåtgärder är så ingripande att särskUdabestämmelser om offentligt biträde bör införas i syfte att tUlvarata denenskildes rätt. Det är även enligt min mening på i huvudsak de av utredningenangivna områdena somdet kan finnas anledning att närmare överväga behovet av offeni-ligtbitr"äde. Som framhåUits under remissbehandlingen är detangeläget att vid reformen kostnadsaspekterna särskilt beaktas. De ekonomiskaresurser som kan ställas till förfogande är begränsade och det är därför nödvändigtatl iaktta en viss restriktivitet både när det gäller att bestämma till-lämpningsområdetför offentligt biträde och att bedöma behovet av sådant biträde i enskildafall. Härtill kommer alt möjligheter till biträde av allmänna medel hittiUsendast funnits på mycket begränsade områden och att erfarenhet för bedömningav biträdesbehov i förvaltningsärenden i stort sett saknats. Även av dennaanledning bör en viss försiktighet iakttas när det gäller att bestämmatiUämpningsområdet för offentligt biträde. I detta sammanhang bör särskiltframhållas att i sådana typer av ärenden där behov av offenUigt biträde intehar ansetts föreUgga förmånema inom ramen för den allmänna rättshjälpen dockalltid står tiU buds. Frågan om offentiigt biträde bör bedömas motbakgrund av de allmänna synpunkter jag nu anfört. Som utredningen föreslagit böroi-fentligt biträde övervägas särskilt inom mentahården, nykterhetsvården,bamavården och på utlänningslagstiftningens område. I frågan om offentligtbiträde inom verksamhetsområde har samråd ägt rum medchefen för och statsrådet . När det gällerutlänningslagstiftningen har samråd ägt mm med chefen för . PsykL ger utrymme för mycket långvariga ingripandenav ivångsmässig karaktär. Det är därför naturligt alt denna lag tilldrar siguppmärksamhet när det gäUer rätlssäkerhetsgarantier och intresset knytei sigdärvid givetvis främst tUl de beslut varigenom vården kan komma till stånd ochde beslut varigenom vården kan bringas att upphöra. När del gäller intagning för sluten psykiatriskvård på sjukhus har utredningen föreslagit att offentiigt biträde skaU kunnaförordnas i de fall beslul angående intagning eller fortsatt intagning kommerunder utskrivningsnämnds eller psykiatriska nämndens prövning. Däremot har utredningeninte ansett det lämpligt att offentligt biträde skall kunna förordnas så längefrågan handläggs av vederbörande överläkare. I Ukhet med alla remissinstanser delar jagutredningens uppfattning att offentligt biträde bör kunna förordnas i sambandmed att vård enligt PsykL skall komma till stånd. Som utredningen anfört synesdet inte lämpligt att införa möjlighet till offentligt biträde för prövning avnu förevarande frågor så länge prövningen ankommer på över-överläkare utanförst när ärendet prövas av utskrivningsnämnd och psykiatriska nämnden. 1 ettremissyttrande har ifrågasatts om det är behöv- ligtatt offentligt biträde skall kunna förordnas redan i samband med prövning i nämndenav det första intagningsbeslutet eftersom detta skall följas avett definitivt beslut. Som utredningen framhållit kan emellertid ingripandet ibåda fallen vara av stor betydelse för den enskUde, och det kan förflyta enicke obetydlig tid innan det senare beslutet kan bli föremål för prövning inämnden. Jag anser därför att möjligheten tUl offentligt biträde bör finnassåväl i det första intagningsärendet som i ärendet om fortsatt vård. När det gäller vårdens upphörande har utredningen skUtmeUan för-söksutskrivning och slutlig utskrivning. Försöksutskrivning är enligtutredningen i huvudsak en undersöknings- och vårdform och rättssäkerhetskraveni samband med vårdens upphörande tUlgodoses om offentligt biträde kan förordnasi samband med beslut om slutligt upphörande, även här dock endast i den månfrågan blir föremål för prövning i nämnd. Utredningens förslag innebär sålundaatt offentligt biträde kan förordnas i ärende om slutUg utskrivning men däremotinte i ärende om försöksutskrivning eller återintagning efterförsöksulskrivning. Under remissbehandlingen har kritik riktats mot attoffentligt biträde inte skall kunna förordnas i ärende om försöksutskrivningoch återintagning. I likhet med remissinstanserna biträder jagutredningens förslag att offentligt biträde skall kunna förordnas när fråga omslutlig utskrivning prövas i nämnderna. Försöksutskrivnmg är givetvis frånvissa synpunkter en undersöknings- och vårdform. Ur patientens synvmkelinnebär emeUertid försöksutskrivning framför aUt att begränsningarna i rörelsefrihetenupphör. Särskilt vid längre tids sluten vård torde slutlig utskrivning intekomma i fråga förrän en villkoriig frigivning lett tiU framgång. För patientenär det sålunda betydelsefullt att kunna få biträde redan i ettförsöksutskrivningsärende. För en sådan lösning talar även, att möjUgheten attförordna offentUgt biträde annars skulle bli beroende av hur den intagneformulerat sina yrkanden. Jag anser därför att det bör finnas möjUghet attförordna offentligt biträde även i ärende om försöksutskrivning om ärendetkommer under nämndernas prövning. Däremot synes mig skälen för att införa offentligtbiträde i ärenden om återintagning efter försöksutskrivning vara avsevärtsvagare. Jag anser att rättssäkerhetsgarantiema i dessa fall blir tUlräckligttUlgodosedda genom att patienten i samband med begäran om ny utskrivning harmöjlighet att erhåUa offentiigt biträde. Övriga beslut som kan fattas med stöd av PsykL ärej av den beskaffenheten att behov av offentiigt bUräde föreligger. 4.1.3Omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda Psykiskt utvecklingsstörda kan med stöd av OmsorgsLberedas vård i specialsjukhus eller vårdhem. När det gäller denna vård ärrätlssäker-hetsproblemen i huvudsak desamma som vid vård enligt PsykL. Liksomvid ingripanden enligt PsykL kan den mot vilken åtgärd riktas i vissa fall varai behov av offentligt biträde för att hans rått skall kunna tillvaratas.Utredningens förslag innebär i nära anslutning till motsvarande förslagbeträffande PsykL att offentligt biträde skall kunna förordnas när fråga ominskrivning eller slutlig utskrivning prövas i och psykiatriska n"ämnden. Jag ansluter mig i huvudsaktill utredningens förslag men vill av samma skäl som jag anfört i anslutningtiU övervägandena beträffande PsykL förorda, att möjligheten att förordnaoffentligt biträde utsträcks även tiU ärenden rörande försöksutskrivning. Enligt OmsorgsL kan vidare underåriga som ärpsykiskt utvecklingsstörda beredas undervisning i särskola i stället för igmndskola. Utredningen anser att beslut angående särskolplikt domineras avmedicinska och pedagogiska överväganden och kan jämföras med övriga inom skolväsendetförekommande beslut. Offentligt biträde behövs därför i allmänhet inte vidprövning av frågor om särskolpUkt. På en punkt som hänger ihop med skolgångeninskränker emellertid OmsorgsL den enskUdes självbestämmanderätt på ett sättsom inte synes ha någon direkt motsvarighet inom skolväsendet i övrigt,nämligen vid beslut att särskolelev skall bo i annat hem än det egna.Utrednmgen föreslår alt offentligt biträde skall kunna förordnas i ärende häromom frågan kommit under beslutsnämnds eller psykiatriska nämndens prövning.Utrednmgen anför tiU stöd för sin uppfattning, att särskolelevs placering iannat hem än det egna gränsar tUl och i mycket liknar den placering avunderåriga som enligt BvL kan komma till stånd genom försorgbelräffande sådana som omhändertagits för samhäUsvård. För egen del vill jag i likhet med nästan aUaremissinstanser ansluta mig tUl utredningens uppfattning att offentligt biträdei allmänhet inte behövs i ärenden angående särskolplikt men atl särskolelevsplacering i annat hem än det egna innebär en så ingripande åtgärd att det är motiveratatt i dessa ärenden införa möjlighet att förordna offentiigt biträde. Övriga frågor som kan uppkomma rörande omsorger ompsykiskt utvecklingsstörda är inte av den beskaffenheten att offentligt biträdebör kunna förordnas. Ett beslut om tvångsintagning på allmän vårdanstaUför aikoholmiss-brukare kan medföra långtgående och mycket långvariga ingrepp iden enskUdes rörelsefrihet. Även beträffande NvL knyter sig det huvudsakUgaintresset i förevarande sammanhang till de beslut varigenom sådan vård kankomma till stånd eiler upphöra. Beslut om omhändertagande för vård har i allmänhetföregåtts av hjälpåtgärder och övervakning genom nykterhelsnämndens försorgoch är ofta förenade med villkorligt anstånd med verkställigheten. Vårdtiden påanstalt är maximerad i lag men kan förlängas. Har den intagne utskrivits kanåterintagning ske om han missköter sig. Förfarandet vid återintagning ärutformat i nära överensstämmelse med reglerna om intagning. Utredningens förslag innebär att offentligt biträdeskall kunna förordnas i ärende hos förvaltningsdomstol om intagning ochåterintagning. I fråga om andra ärenden enligt NvL har ulredningen inteföreslagit någon möjlighet alt förordna offentligt biträde. Utredningen har ansettatt offentUgt biträde inte skall kunna förordnas i något fall vid handläggninghos nykterhetsnämnd eller polismyndighet. Underremissbehandlingen har den av utredningen föreslagna avgränsningen av de falldå offentiigt biträde skall kunna komma i fråga i hu\aidsak godtagits. Någraremissinstanser har dock varit kritiska och därvid i allmänhet önskat attmöjligheterna alt förordna offentiigt biträde skaU vidgas. SärskUt har nämntsärenden om hjälpåtgärder hos nykterhetsnämnd, förverkande av villkorligtanstånd, föriängning av vårdlid och utskrivning från anstalt. Frågaom tvångsintagning på aUmän vårdanstalt är den gmndläggande och urrättsskyddssynpunkt mest betydelsefulla frågan när det gäller ingripandenenligt NvL. Behovet av offentligt biträde i vissa ärenden av detta slag ärklart framträdande. Beslut om tvångsintagning fattas i första instans avlänsrätt. Jag ansluter mig därför lill utredningens förslag att offentiigtbiträde skall kunna förordnas när frågavj om tvångsintagning prövas i länsrätteUer allmän förvaltningsdomstol. Återintagning i anstalt kan medföra likalångvariga och omfattande frihetsberövanden som det ursprungligaintagningsbeslutet och har omgärdats med samma rätlssäkerhetsgarantier. Ävenom återintagnings-ärenden i allmänhet är mindre komplicerade och behovet avoffentligt biträde är mindre än i det urspmngliga intagningsärendet, anser jagi likhet med utredningen att offentligt biträde bör kunna förordnas även idessa "ärenden. Även vissa andra ärenden enligt NvL kan vara avstor betydelse för den personliga friheten. Angelägenheten av offentligtbiträde är emellertid i allmänhet mindre framträdande på dessa områden. Jagvill i sammanhanget erinra om att nykterhetsvårdslagsliftningen är föremål föröversyn inom socialutredningen och att även rätisskyddsfrägorna kommer attuppmärksammas i detta utredningsarbete. Jag är därför inte beredd att nuförorda att möjUgheterna att förordna offentligt biträde på detta område vidgasutöver vad utredningen föreslagit. Utredningen har föreslagit alt offentligt biträdeskal! kunna förordnas i ärende hos förvaltnmgsdomstol angående omhändertagandeför utredning eller samhällsvård, om vårdens slutliga upphörande och omutskrivning från ungdomsvårdsskola. Någon erinran häremot har inte framförtsunder remissbehandlingen. Även jag ansluter mig till utredningens förslag idenna del. Enligt utredningens förslag skall inte i något falloffentiigt biträde kunna förordnas vid handläggningen i barnavårdsn"ämnd.När det gäller andra ärenden enligt BvL än de förut angivna har utredningeninte heller ansett att behov av offentligt biträde föreligger. ÅtskUliga remissinstanser har tagit upp frågan omoffentligt biträde i och förordat alt tUlämpningsområdet föroffentiigt biträde vidgas så att det omfattar även handläggningen i sådannämnd. I några remissyttranden har även framförts önskemål om en vidgning avtiUämpningsområdet för offentUgt biträde tUl andra typer av ärenden änutredningen föreslagit. Härvid har särskilt nämnts meddelande av föreskrifter,besöksförbud, återupptagande av samhällsvård efter viUkorligt upphörande,ärenden angående fosterbam, förvarshållande och intagning i ungdomsvårdskola. Utredningen har som skäl mot att införa möjlighetatt förordna offentligt biträde i bamavårdsnämnd främst åberopat att en sådanordning skulle kunna motverka det förtroendefulla samarbetet mellan nämnden ochde enskUda parterna. Från socialvårdssynpunkt skulle det enligt utredningeninte vara lyckligt om förfarandet hos nämnden får en alltför rättegångsliknandeprägel. De remissinstanser som kritiserat utredningensståndpunkt har i aUmänhet ansett att ett offentligt biträde hos bamavårdsnämndskulle vara ägnat både att öka rättssäkerheten och stärka förtroendet försocialvården. För egen del viU jag erinra om att barnavårdsnämndhar samma befogenhet att besluta om åtgärder på ifrågavarande område somförvaltningsdomstolarna, där offentligt biträde enUgt vad jag anfört börkunna förordnas. Det förhållandet att bamavårdsnämnds beslut hänskjuts tiUlänsrätt när det inte godtas av den eller dem det rör utesluter enligt minmening inte behov av biträde redan i nämnden. Bamavårds-vårdsnämndensomhändertagandebeslut sätts vidare ofta i omedelbar verkställighet och kanbestå innan länsrätt slutligt avgjort ärendet. Ettfelaktigt beslut i bamavårdsnämnd kan sålunda ha 1972: 132 177 allvarUgaåterverkningar för den underårige även om beslutet senare ändras av högreinstans. Vid bedömningen av biträdesbehovet hosbamavårdsnämnd måste också beaktas att vård och behandling av ungdomar sombegått brott numera i större utsträckning än tidigare ankommer påbarnavårdsnämnderna. Sålunda har genom lagändring som trätt i kraft den 1 juli1971 åklagares möjligheter att besluta om åtalsunderlåtelse vidgats och barnavårdsnämndernasansvar för vården och behandlingen i molsvarande mån ökats (prop. 1971: 100).Vid ifrågasatt brottslig handling kan det ibland vara motiverat att ettoffentligt biträde förordnas. Om åtal väckts för gärningen skulle denunderårige regelmässigt kunnat påräkna biträde av offentlig försvarare. På gmnd av det anförda anser jag för min delövervägande skäl tala för att offentligt bitr'äde bör kunna förordnas åt denunderårige även för prövningen i bamavårdsnämnd när fråga där uppkommit omomhändertagande för utredning eller samhällsvård eller slutligt upphörande a',sådan vård. När det gäller andra ärenden hos ärbehovet av biträdeshjälp muidre framträdande. Jag vill i detta sammanhangerinra om att socialutrednmgens arbete även omfattar rättsskyddsfrågorua inomsociallagstiftningen. De provisoriska omhändertaganden som polismyndighetkan besluta om är i alhnänhet av mycket kortvarig natur. Av 881 sådana fallunder var det sålunda endast två som avsåg än 24 timmar.Anledning saknas därför enligt min mening att i dessa ärenden införa möjlighetatt förordiia offentligt biträde. Den mest ingripande formeri av samhällsvård enligtBvL är vård i imgdomsvårdsskola. Sådan vård kommer i allmänhet inte tUl ståndförrän aUa andra åtgärder inom samhällsvårdens ram redan prövats och befunnitsmindre lämpUga. Ofta grundas intagning i ungdomsvårdsskola på ett tidigarebeslut om omhändertagande. Har förflutit från det gmndläggandebeslutet om samhällsvård, kan förhållandena ha undergått betydandeförändringar. Som framhållit kan det i sådana faU finnas behovav biträde genom det allmännas försorg, åtminstone om ärendet är tvistigt ochefter besvär blir föremål för prövning i de allmänna förvaltnuigsdomstolaraa.Jag förordar därför att offentligt biträde i intagningsärende skall kunnaförordnas vid talan mot beslut om intagning iungdomsvårdsskola. Övriga ärenden enligt BvL är mindre ingripande samtingår i vården och behandlingen på ett sådant sätt att behov av offentligtbiträde enligt min mening inte föreligger. 1 saml Nr 132 Som utredningen anfört medförutiänningslagstiftningen i många fall ingrepp mot den enskilde av djupgåendeslag. har ocksä funnits möjUghet alt i vissa fall förordna biträdeåt utlänning vid vissa ingripanden enligt utlänningslagstiftningen. Den rätt tUl offentUgt biträde som f. n. finnserUigt UtlL är knuten tUl atl förhör hålls i ärendet. I Ukhet med utredningenoch samtliga remissinstanser anser jag att offentligt biträde skall kunnaförordnas inte bara för de förhör som kan förekomma utan som bistånd åtutiänningen under alla stadier av ärendets handläggning. Utredningens förslag innebär i övrigt attoffentiigt biträde skall kunna förordnas i ärende om uppehåUstiUstånd som skallavslås på gmnd av utiänningens vandel eUer som skall förenas med utresebeslut,i aUa administrativa ärenden om avlägsnande enligt UtlL utom när fråga om avvisninghandläggs av poUsmyndighet, i verkställighetsärende när frågan underställts dencentrala utlänrdngsmyndigheten på grund av påslående om risk för politiskförföljelse, i ärende om utlännings hållande i förvar än en månadsamt i alla ärenden inför . Förslaget har i slort setttUlstyrkts eller länmats utan erinran under remissbehandlingen. TiUståndsärenden enligt UtiL är i allmänhet inte avden beskaffenheten att behov av offentUgt biträde föreUgger. En visssärställning intar de ärenden där fråga är om ansökan om uppehållstillståndskall avslås på gnmd av utlänningens vandel eller om tUlståndet skall förenasmed skyldighet att utresa ur riket då tiUståndstiden löpt ut. Som utrednmgenföreslagit bör offentligt biträde kunna förordnas i sistnämnda slagstiUståndsärenden. När det gäUer ärenden om utvisning och förpassninghar samtliga remissinstanser godtagit utredningens förslag att offentligtbiträde skaU kunna förordnas och även jag delar utredningens uppfattning. Vidawisning är utlänningens anknytning tUl i aUmänhet mycket svag ochärendena är också regelmässigt av enkel beskaffenhet. I de faU awisningsärendeär mer komplicerat kommer det under den centralautlänningsmyndighetens prövning genom besvär eller underställning.