mot · FV021182 · 1972-01-26 00:00:00 — om fria resor till fastlandet för skärgårdsbefolkningen. Kommunikationsmöjligheterna står människor och befolkningsgrupper till buds mycket olika. Detta exemplifieras påtagligt genom förhållandena i skärgården. Till vissa öar med bofast befolkning ombesörjes överfarten till fastlandet eller till annan ö med statliga färjor, varvid överfarten är avgiftsfri för såväl dem som är bofasta på öarna som för tillfälligt tillresande. Sådan trafik med statliga färjor ombesörjes huvudsakligen i de fall det finns allmän väg på ön. Till vissa andra öar med bofast befolkning ombesörjes färjetrafik i eller enskild regi. Även samfälligheter, ofta kommunalt understödda, utövar färjetrafik. Kommunalt stöd utgår i vissa fall till färjetrafik i enskild regi. Avgifter utgår för överresa med färja i fall där inte färjetrafiken ombesörjes genom försorg. Avgifter utgår likaså vid motsvarande överfart med båt. De som bor på öarna betalar samma skatt som andra medborgare trots att de i många fall har stora inskränkningar i sina resemöjligheter. Färjan/båten har för öbefolkningen samma ställning som en bro eller en väg. Vidare beskattas bilinnehav hos den som är bosatt på en ö efter samma grunder som gäller för bilägare på fastlandet detta trots att öborna inte (i det fall statlig färja saknas) har mer än ett begränsat vägnät till förfogande. Deras resor är förenade med extra och ofta betydande kostnader, varför fria resor även borde innebära fri överfart med bil (där så kan ske). Det är ett framträdande rättvisekrav att de som är fast boende på öar får helt fria resor för överfart till fastlandet, oavsett i vems regi färje- eller båttrafiken drivs. Krav av denna innebörd restes vid fjolårets riksdag. I anledning härav framhöll trafikutskottet, att frågan om att tillgodose behovet i glesbygder och skärgårds- eller öområden behandlades i samband med riksdagsbeslut om riktlinjerna för den statliga trafikpolitiken, Särskilda åtgärder från samhällets sida förutsattes. Frågan har emellertid inte lösts. Enligt vår mening gäller det att såväl tillgodose trafikbehovet som att finna former för öbefolkningen att kostnadsfritt resa över till fastlandet. Utskottet erinrade vidare om att särskilda medel finns disponibla på anslaget till enskilt vägunderhåll för bidrag till båt- och färjeförbindelser. Det innebär att kommun eller samfällighet kan erhålla statsbidrag till drift av färja i normalfallet av kostnaden och i undantagsfall . Knappheten i fråga om anslaget till enskilda vägar i innevarande års statsbudget har emellertid inte möjliggjort någon bidragsgivning till ytterligare färjeleder. Det i årets statsverksproposition föreslagna anslaget ger heller inte utrymme för detta. Den bidragsgivning det här gäller löser för övrigt inte det av oss aktualiserade problemet. Trots bidragen måste avgifter tas ut av de resande. Fri överfart kan jämställas med fritt användande av väg, och såsom ansvarig för de allmänna vägarna bör staten enligt vår mening också finansiera öbefolkningens resor till fastlandet, överförande av kostnader på kommunerna måste undvikas. Frågan om skärgårdsbefolkningens trafikproblem måste lösas skyndsamt. Eftersom det rör sig om problem med glesbygdsanknytning bör enligt vår mening glesbygdsutredningen få i uppdrag att utreda frågan. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om att glesbygdsutred ningen får i uppdrag att skyndsamt utreda frågan om fria resor vid överfart till fastlandet för på skärgårdsöar boende befolkning. () i Lane-Herrestad