mot · FV021001 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrarna i och fröken angående väntetiderna vid landets ögonkliniker. Väntetiderna vid landets ögonkliniker har ökat på ett oroande sätt. Det förekommer väntetider , såvida det inte är fråga om akuta fall, som behandlas med förtur. Ökningen av väntetiderna sammanhänger med bristen på ögonläkare. var antalet läkare med specialistbevis för ögonsjukdomar totalt 208, enligt uppgift hämtad från läkarregister. Uppgifterna avser såväl läkare vid ögonkliniker som privatpraktiserande. utgjorde antalet läkartjänster vid landets ögonkliniker 164, av vilka 14 var vakanta utan vikarierande läkare, medan 20 tjänster upprätthölls av medicine kandidater eller av utländska läkare med begränsad behörighet. Väntetiderna på landets ögonkliniker har ökat med , och säkerligen kommer väntetiderna att avsevärt ökas, om inte omedelbara åtgärder sätts in för att minska dessa. har i en skrivelse den 6.10.1971 bl. a. påtalat att bristsituationen inom den svenska ögonsjukvården vida överträffar förhållandet inom varje annan i landet utbyggd specialitet inom sjuk- och hälsovården. Så har t. ex. väntetiderna till den offentliga sektorns öppna vård blivit orimligt långa: på sjukhusklinikerna för icke akuta fall. Situationen har alltså nu blivit fullkomligt ohållbar, och den svenska ögonläkarkåren kan icke längre påta sig det medicinska ansvaret för ögonsjukvården. För att den rent akuta sjukvården skall kunna upprätthållas måste den övriga öppna sjukvården eftersättas på ett sådant sätt, att patienterna icke erhåller vård enligt den medicinska standard som man i dagens läge har rätt att kräva. Stora patientgrupper blir medicinskt och humanitärt lidande. Även om olika åtgärder har vidtagits och planeras för att förbättra situationen inom ögonsjukvården är läget i högsta grad otillfredsställande. I ett interpellationssvar den 16.11.1971 pekade socialministern bl. a. på att utfärdat anvisningar om ett bättre utnyttjande av personalresurserna inom den öppna ögonsjukvården. Därvid rekommenderades en systematisk arbetsfördelning mellan de olika personalgrupperna inom ögonsjukvården, innebärande bl. a. att de specialistutbildade ögonläkarnas insatser i första hand inriktas på fall med ögonsjukdom eller synrubbning, som för en adekvat behandling inte kan tas om hand av allmänpraktiserande läkare eller legitimerad ögonoptiker. Ett bättre utnyttjande av personalresurserna är önskvärt och nödvändigt, speciellt i en sådan situation som svensk ögonsjukvård befinner sig i. måste resurserna tas till vara på bästa möjliga sätt. Enligt vår mening måste olika åtgärder på lång och kort sikt vidtas. Det är uppenbart att den väsentliga orsaken till krissituationen inom den svenska ögonsjukvården är bristen på ögonläkare. Enligt beräkningar som har gjorts av skulle för dagen behövas ytterligare i runt tal 200 ögonläkare, 1975 och 1980 respektive 300 och 400 fler ögonläkare än de yrkesverksamma. Här måste åtgärder vidtas för att öka antalet läkartjänster inom denna vårdsektor. En prioritering synes vara i högsta grad motiverad. Åtgärder i rekryteringsstimulerande syfte måste vidtas. Exempelvis kan en generösare tjänstetilldelning verka i sådan grad att såväl vakanserna som de nya tjänsterna besätts. Vad som kan avhjälpa den värsta bristsituationen är ett bättre utnyttjande av oftalmologassistenterna, som under överinseende av läkare kan biträda med t. ex. synfältsundersökningar och mätning av ögontryck. Ögonläkarna skulle därmed kunna avlastas från en rad enklare rutinåtgärder och på så sätt i större utsträckning kunna ägna sig åt mer kvalificerade undersökningar och behandlingar, som ofta får stå tillbaka för oundgängligt nödvändiga åtgärder. Många fall av skelning torde kunna behandlas direkt av ortoptister, liksom fall med samsynsbesvär. Dessutom är det angeläget att en ökad satsning sker på medicinsk utbildning av optiker så att dessa i större utsträckning kan avlasta ögonläkarna i deras arbete. Vanliga glasögonfall och remissrätt bör liksom jämväl handhas av legitimerad optiker. Även om man inte kan bortse ifrån satsningar på andra sektorer av vår hälso- och sjukvård, så är förhållandena inom svensk ögonsjukvård sådana att det här måste till en prioritering av resurser som kommer ögonsjukvården till godo. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om att skyndsamma åtgärder vidtas i syfte att nedbringa väntetiderna på landets ögonkliniker.