ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02869 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och angående handeln med mellanöl. Sedan uttryckt sin allvarliga oro över det starkt ökande bruket av mellanöl, framför allt bland ungdom, framlade alkoholpolitiska utredningen ett särskilt delbetänkande i mellanölsfrågan. Man konstaterade i detta betänkande bl. a. att det finns ett klart samband mellan tidigt etablerade alkoholvanor och en kommande hög alkoholkonsumtion. Målsättningen borde därför enligt utredningen vara att någon konsumtion av betydelse ej skall förekomma i de yngre tonåren eller tidigare samt att eventuella konsumtionsvanor utvecklas så att storkonsumtion och vanemässigt bruk av alkohol motverkas. Man framhöll att detta också gällde mellanölet, »vilket blivit en dryck som ungdomen ofta dricker tillsammans med sina kamrater och i situationer där man kan befara att det inte sällan förekommer ett socialt tryck mot en hög konsumtion». Utifrån denna verklighetsbeskrivning kom utredningen fram till att skäl kunde föreligga för särskilda åtgärder mot den fria mellanölsförsäljningen. Den frivilligt tillämpade 18-årsgränsen för inköp av mellanöl borde enligt utredningen lagfästas. Vidare borde mellanöl endast säljas över disk, varigenom allmänheten i högre grad skulle bli medveten om försäljningsförordningens bestämmelser och expediterna få en ökad ansvarskänsla för att dessa iakttages. Alkoholpolitiska utredningens majoritet föreslog att den nya försäljningsförordningen skulle träda i kraft . I samband med reformens genomförande föreslogs också en särskild informationskampanj mot ölmissbruket. Regeringen har dock låtit frågan om åtgärder mot mellanölsmissbruket vila. bör därför på nytt klargöra som sin uppfattning att särskilda åtgärder mot mellanölsmissbruket, framför allt bland ungdom, behöver vidtas. En reform i avvaktan på behandlingen av alkoholpolitiska utredningens slutbetänkande skulle lämpligen kunna bestå av delbetänkandes huvudförslag om försäljning över disk samt lagfäst 18årsgräns. Under hänvisning till det anförda hemställs att i enlighet med alkoholpolitiska utredningens delbetänkande »Mellanölsfrågan» beslutar om dels lagfäst 18årsgräns för inköp av mellanöl, dels obligatorisk försäljning över disk av mellanöl. () ()
mot · FV0287 · 1972-01-12 00:00:00 — av m. fl. om rökförbud i s serveringsvagnar. tillhandahåller som bekant skilda kupéer för rökare och icke-rökare. I de utrymmen som båda dessa grupper skall begagna serveringsvagnarna är dock rökning tillåten. Detta förhållande är svårt att motivera. Det bör vara möjligt för alla passagerare att få inta sin måltid i en relativt god miljö. Den möjligheten finns inte . I synnerhet på tåg med många resande blir luften snabbt mycket dålig i serveringsvagnarna. För barn och personer som är känsliga för tobaksrök kan det vara praktiskt taget outhärdligt. Enligt vår uppfattning har tillräcklig hänsyn tagits till rökarnas behov i och med att särskilda rökkupéer inrättats. I serveringsvagnarna bör rökning inte tillåtas. Rätten till en cigarrett till kaffet bör inte vara mer okränkbar än rätten att äta i någorlunda frisk luft. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att uttalar att rökning inte bör vara tillåten i statens järnvägars serveringsvagnar. () () () i Agnäs
mot · FV02870 · 1972-01-26 00:00:00 — om bättre information till kronofogdemyndigheterna rörande överskjutande preliminär skatt. Möjligheten att erhålla utmätning av fordran på överskjutande preliminär skatt har kommit att utnyttjas i allt större omfattning. Vissa ändringar genomfördes i uppbördsförordningen 1966 i syfte att underlätta arbetet hos kronofogdemyndigheterna och de lokala skattemyndigheterna med sådana ärenden. En praktiskt viktig brist föreligger emellertid i gällande ordning genom att lokala skattemyndigheterna inte är skyldiga att lämna uppgifter om eventuell skatteåterbäring inom sådan tid att ansökan om utmätning hinner göras. Borgenären får ansöka om utmätning på vinst och förlust. Man måste naturligtvis ta hänsyn till de lokala skattemyndigheternas arbetsförhållanden. De reformer som beslöts 1966 var därför angelägna. Jag vill inte heller nu föreslå att en generell skyldighet att utlämna sådana uppgifter som här avses skall införas. Möjligheterna till åtminstone vissa förbättringar i förhållande till dagens läge bör dock tas upp till övervägande. Särskilt vill jag peka på det otillfredsställande i att skulder till det allmänna, t. ex. för bidragsförskott, inte kan bevakas i samband med skatteåterbäring. Det framstår som i viss mån stötande att det allmänna betalar ut pengar till personer som på grund av egna försummelser står i skuld till det allmänna. En viss samordning borde kunna genomföras, t. ex. genom underrättelser från den lokala skattemyndigheten till den kommunala förvaltningen om återbetalning åtminstone av större belopp. Av anförda skäl föreslås att hemställer hos Kungl. Maj:t om en prövning av möjligheterna att lämna uppgift om överskjutande preliminär skatt i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FV02871 · 1972-01-26 00:00:00 — av i Heden m. fl. om en översyn av reglerna om skatt på gåva av fast egendom. Syftet med denna motion är att fästa uppmärksamheten på vissa skiljaktigheter mellan arvs- och gåvobeskattningsreglerna beträffande fast egendom som synes motivera en översyn av dessa regler. Fast egendom, som ägs av makar, är ofta lagfaren på ena maken medan den andra har giftorätt. Vid dödsfall tillfaller, om makarna har ett barn, hälften av fastigheten den efterlevande och andra hälften barnet. Då den andra maken dör, får barnet även den andra hälften. Det blir alltså fråga om två fång. Beslutar emellertid makarna att skänka fastigheten till barnet under sin livstid blir emellertid gåvan enligt nuvarande regler betraktad som given av endast en av makarna, den som står lagfaren som ägare till fastigheten. Skillnaden i skattehänseende mellan en gåva och två gåvor på tillhopa samma belopp är högst betydande redan vid mindre belopp. Härtill kommer att grundavdragen före beskattningen är olika. Vid arvsskatt är grundavdraget och vid gåvoskatt endast . Dessa skillnader mellan gåvofallet och arvsfallet kan knappast vara motiverade. De kan i de enskilda fallen leda till stötande resultat. En översyn av reglerna bör därför komma till stånd. Likartade resonemang kan måhända förås beträffande lös egendom. Därifrån bortses emellertid här eftersom det är i fråga om fast egendom som gällande regler i praktiken närmast lett till otillfredsställande resultat. Med hänvisning till anförda skäl föreslås att hemställer hos Kungl. Maj:t om en översyn av reglerna om skatt på gåva av fast egendom med beaktande av vad som anförts i motionen. () i Heden () ()
mot · FV02873 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående realisationsvinstbeskattningen av egnahem vid flyttning till annan ort. Rörligheten på arbetsmarknaden har haft till följd att allt fler måste flytta till nya orter för att få sitt uppehälle. Inte minst föregående års riksdagsbeslut om utflyttning av statliga verk kommer att få till följd en ökad omflyttning. Många av dem som för sitt uppehälle är tvingade att söka ny bostadsort är innehavare av egethem. Man kan befara ett visst motstånd mot flyttning beroende på den ekonomiska förlust som en innehavare av egethem kan råka ut för. Om en innehavare av egethem önskar samma boendeform i den nya bostadsorten, kan nuvarande skatteregler innebära att vederbörande - utan att ha erhållit någon som helst vinst - genom byte av bostad med samma värde som den han lämnar utsätts för en betydande skattepålaga. I de fall då innehavet av egethem varat , kan ofta det förhållandet uppstå att realisationsvinst utgår trots att ingen reell vinst förelegat. Det vore därför rimligt att uppskov med beskattningen i sådana fall medgavs så att rimligt rådrum erhålls för anskaffande av ny, likvärdig bostad. Det är uppenbart att denna realisationsvinst endast drabbar ett fåtal som innehaft sina fastigheter . Att beskatta dessa endast rent formella vinster måste vara felaktigt, då det i verkligheten inte har förekommit någon vinst. Det kan inte vara rimligt att - utöver att tvingas byta bostadsort - dessutom få en beskattning på en inkomst som inte förevarit. Syftet med motionens förslag är att, i de fall då innehavare av egethem genom flyttning till annan ort är tvingad avyttra sin bostad och ämnar anskaffa liknande bostad på den nya bostadsorten, han skall erhålla uppskov med realisationsvinstbeskattningen för att kunna anskaffa en likvärdig bostad som den han lämnat. Såvida inte ett egethem förvärvats , bör realisationsvinsten upptas till beskattning liksom vid framtida försäljning av den förvärvade fastigheten. Sådana bestämmelser skulle innebära att beskattningen blir mera rättvis. I de fall då inga vinster uppstått skulle skattebefrielse erhållas, liksom man i de fall då verklig realisationsvinst förelåg skulle beskatta en försäljning där vinst uppstått. Det kan inte vara önskvärt från samhällets synpunkt att motverka rörligheten på arbetsmarknaden, och otvivelaktigt kommer ett starkt motstånd att flytta på sig att uppstå hos den som blir drabbad av en realisationsvinstbeskattning. Det innebär i praktiken en direkt kapitalförlust för den som drabbas. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär förslag till sådan ändring av realisationsvinstbeskattningen att den som genom flyttning tvingas sälja egethem och som på den nya bostadsorten avser att förvärva liknande bostad äger åtnjuta uppskov med beskattningen av realisationsvinst . HANS () i
mot · FV02874 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om slopande av medvärdeskatt vid upphandling. Full konkurrenslikställighet bör råda mellan enskilda och statliga företag. Således kan orättvisa vid anbudsgivningen inte accepteras på grund av skattemässiga förmåner för den ena eller den andra parten. föreligger inte skyldighet att betala mervärdeskatt för statlig och verksamhet som bedrivs i annan form än bolagsform och där syftet är att tillgodose statens egna behov. Resultatet blir att enskilda företag i en anbudsgivning inför en statlig myndighet hamnar i ett konkurrensmässigt underläge i konkurrensen med statliga företag; det statliga företaget är här befriat från skyldighet att betala mervärdeskatt. Genom ett riksdagsbeslut är den ståtlige anbudsgivaren i här nämnda upphandlingsfall skyldig att höja anbudet med ett belopp motsvarande den mervärdeskatt anbudsgivaren haft att erlägga om han varit skattskyldig. Riksdagsbeslutet tvingar emellertid inte beställaren att ta hänsyn till mervärdeskatten, varför frågan ännu inte erhållit en acceptabel lösning. En större konkurrensolikhet förekommer emellertid på det kommunala området, där upphandlingskungörelsen inte gäller. Vid offertgivning till landsting och primärkommuner föreligger således inte konkurrenslikställighet för den enskilde leverantören som måste erlägga mervärdeskatt vid jämförelse med statlig och verksamhet som inte bedrivs i bolagsform. Konkurrensen på olika villkor är således mer påtaglig inom den kommunala sektorn än inom den statliga. Med hänsyn till den offentliga sektorns snabba tillväxt och att den tar i anspråk mer än hälften av bruttonationalproduktens ökning är det angeläget att förekommande konkurrenssnedvridningar motverkas. Med stöd av det anförda hemställs att antar följande förslag till ändrad lydelse av punkt 1 av anvisningen till 2 § förordningen (nr 430) om mervärdeskatt: till 2 §. Verksamheten anses enligt kommunalskattelagen. Verksamhet som drives av stat eller kommun räknas som yrkesmässig när den drives i bolagsform eller liknande och när den drives i konkurrens med enskild verksamhet. . () i () () i Stenkyrka () () () i Ulfsbyn () PER () i Gäddvik () () () () () i (m) () i G. () () () i () () ()
mot · FV02875 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. il. om ersättning till handeln för extraarbete med redovisning av mervärdeskatt. Det arbete som åvilar handeln på grund av uttaget av mervärdeskatt är betungande och kostnadskrävande. Särskilt för de mindre företagen, som ofta måste anlita extrapersonal för denna uppgift, blir det en ekonomisk belastning. Full ersättning för handhavandet av uppbörden torde handelns folk ej begära, men en del av kostnaden borde från skälighetssynpunkt kunna ersättas av statsverket. Kostnaderna för handeln kan ej beräknas efter omsättningens storlek, då det utöver grundkostnaden inte skiljer sig så mycket mellan stora och små företag. Företag med stor omsättning och följaktligen stora belopp att redovisa får också en viss kompensation genom den räntevinst som erhålls mellan den tidpunkt då skatten uttas och det tillfälle där den redovisas. För de mindre företagen blir dessa räntevinster av så liten omfattning att de ej på långa vägar motsvarar vad som belastar dessa företag i form av redovisningsarbete. Det vore därför skäligt att en mindre ersättning gavs lika för alla och fördelades på de handelsföretag som ombesörjer uttaget av mervärdeskatt och redovisar densamma enligt gällande bestämmelser. Med åberopande av det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär förslag om ersättningsregler till handeln för det extraarbete som inkassering och redovisning av mervärdeskatt innebär. () () HANS () ()
mot · FV02877 · 1972-01-26 00:00:00 — jande lydelse av 8 § 8) förordningen (1968: 430) om mervärdeskatt antages: 8) konstverk, som är hänförliga till tulltaxenummer 99.0199.03, när konstverk säljes, uttages eller införes till landet av upphovsmannen eller för hans räkning, 2. att beslutar att sjunde stycket i anvisningarna till 8 § mervärdeskatteförordningen upphör att gälla. (vpk) C.-H. (vpk) i om avdrag vid inkomsttaxeringen för kostnad för hemhjälp. Hon är kanske utbildad till läkare, tandläkare, sjuksköterska, lärare eller något annat, som inte minst kostat samhället stora pengar, men hon utnyttjar inte längre sin utbildning. Hon har blivit »hemmafru». Anledningen till att hon valt att stanna hemma i stället för att fortsätta i sitt yrke är i de allra flesta fall den att hon fått barn och att hon funnit att det inte lönar sig att leja arbetskraft, som sköter hemmet och barnet, medan hon utövar sitt yrke. Bristen på barndaghem är på många håll så stor att hon inte haft chansen att lösa problemet på det sättet eller kanske finner inte hon den lösningen vara den bästa. Resultatet blir i varje fall det att kostnaderna för yrkesutbildningen är i stort sett bortkastade. Detta måste betecknas som ett stort slöseri med samhällets resurser. Att bygga barndaghem eller anskaffa familjedaghem i den takt de ständigt ökande behoven kräver har visat sig omöjligt. En lösning av frågan vöre kanske att inom vissa gränser medge avdragsrätt vid beskattningen för den barnfamilj som har stadigvarande hemhjälp anställd. Det är nu inte många som har titeln »hembiträde». är situationen på arbetsmarknaden sådan att chanserna för den icke utbildade kvinnliga arbetskraften att skaffa sig arbete är mycket små. Naturligtvis kan man anföra att det här är fråga om ett låglöneyrke, men om en viss skattelättnad för »arbetsgivare» införs borde man kunna utgå från att den anställdes månadsinkomst icke oväsentligt skulle kunna ökas. För ungdomar, som vill skaffa sig utbildning inom vårdyrken och en lång råd andra yrken, gäller att åldersgränsen för tillträde till utbildningen ligger så pass högt, att den skapar en lucka mellan den vanliga avgångstiden från grundskola och den fastställda åldern för tillträde till fortsatt utbildning. De två åren medför problem för många, ibland mycket allvarliga problem. En anställning som hemhjälp skulle för många av dessa ungdomar inte blott betyda en meningsfull sysselsättning utan också innebära en värdefull praktik inför den fortsatta utbildningen. En lättnad i beskattningen i detta sammanhang skulle alltså kunna få positiva verkningar även i fråga om arbetsuppgifter för ett par årskullar kvinnliga ungdomar. Systemet vöre enligt min mening värt att närmare prövas. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att uppdra åt Kungl. Maj:t att låta utreda frågan om avdrag vid beskattningen för den som har stadigvarande hemhjälp anställd.
mot · FV02878 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för avsättning av medel till utbildningsfonder. Utbildningen spelar numera en viktig roll på praktiskt taget alla samhällsområden. Både för den enskilde och för samhället kan utbildning därför betraktas som en värdefull investering. Inte minst inom näringslivet har utbildningsstandarden en avgörande betydelse för utvecklingsmöjligheterna. Företagen ägnar också allt större uppmärksamhet åt utbildningsfrågorna när det gäller såväl utbildning av de anställda som företagarnas egen fortbildning. Den utvecklingen skulle ytterligare stimuleras, om utbildning i större utsträckning än vad som är fallet kom att betraktas som en investering i skattemässigt hänseende och i andra liknande sammanhang. Det är också enligt vår mening av andra skäl i högsta grad befogat att här skapa större likformighet mellan maskin- och byggnadsinvesteringar och immateriella investeringar i t. ex. utbildning. En generell avdragsrätt för utbildningskostnader vid taxeringen rymmer dock så många aspekter, att allt knappast kan genomföras på en enda gång. Däremot borde det enligt vår mening vara möjligt att ge företagen rätt att skattefritt avsätta medel till utbildningsfonder på liknande villkor som gäller för investeringsfonderna. Företagen skulle på det sättet stimuleras att ytterligare öka sina utbildningsinsatser. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning beträffande rätt för företag att avsätta medel till utbildningsfonder i enlighet med vad som har anförts i motionen. () () i Lieden
mot · FV02880 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. il. angående koncernbidragen till . inleddes en ordning som innebär att vinstgivande dotterbolag i ger moderbolaget koncernbidrag. Av allt att döma avser man att vidga denna praxis. De två vinstgivande bolagen, och Tobaksbolaget, kommer båda att ge koncernbidrag. Detta innebär att statsverket undandras betydande belopp i form av minskad bolagsskatt. Beloppen kan uppskattas till sammanlagt . För denna ordning finns inga bärande motiv, alldeles särskilt som den, utöver att staten undandras skattemedel, innebär försämrade insynsmöjligheter i vad gäller de omständigheter som råder i statens olika företag Den bör därför icke accepteras. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att koncernbidrag icke får överföras från och Tobaksbolaget till samt att det inkomstbelopp som finns upptaget under rubriken i specifikationen av inkomsterna på driftbudgeten för /73 i bilaga 1 till statsverkspropositionen räknas upp med . HANS () ()
mot · FV02883 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i Ulfsbyn om slopande av medvärdeskatt vid förstagångsförsäljning av konst. Vid riksdag behandlades ett antal motioner med yrkande att mervärdeskatt ej skulle uttas vid förstagångsförsäljning av konstverk. framhöll i sitt betänkande 1971: 59 att argumenteringen i motionerna icke var av skatteteknisk utan kulturpolitisk art. Påpekandet synes sakna relevans. Vår skattepolitik präglas i hög grad av t. ex. socialpolitiska hänsynstaganden; inget talar mot att den också skulle kunna präglas av kulturpolitiska överväganden. Motionerna överlämnades enligt beslut till den sakkunnige som inom tillkallats för att verkställa en teknisk översyn av mervärdeskatten. Det torde knappast vara sannolikt att de brister i reglerna för mervärdeskatten som påtalades i de aktuella motionerna är av teknisk natur; det är dock ej helt uteslutet. Det framstår emellertid som lämpligast - och enklast - att prövar yrkandena om att mervärdeskatten slopas vid all förstagångsförsäljning av konstverk. De allmänna olägenheterna med nu gällande skattebestämmelser har ingående diskuterats . En omfattande katalog argument mot den nuvarande ordningen har presenterats . Skäl finns ej att här redovisa dem på nytt. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte besluta att från skatteplikt enligt förordningen om mervärdeskatt även undanta all den förstagångsförsäljning av konstverk som förekommer i samband med utställningsverksamhet. PER () ()
mot · FV02884 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i om förenkling av arbetsgivarnas uppgiftslämnande och avgiftsinbetalning. För vårt lands välstånd nu och verkar många goda krafter gemensamt. Samhället måste svara för sin del av ansvar, planering, forskning och utbildning, men de enskilda måste också känna sitt ansvar, anpassa sig till samhällets krav och beflita sig om att sköta utbildning, arbete och skattebetalning. Särskilt de mindre och medelstora företagarna känner ofta trycket av samhällets krav på uppgifter, blanketter och inbetalning av avgifter för både det ena och det andra. Pålagorna på arbetsgivarna har gjort att många mindre företagare sviktar. Man säger ibland i företagarkretsar att man saknar samhällets uppskattning och överväger därför att övergå till att enbart vara anställd i någon större firma och därmed slippa mycket extraarbete - ofta på obekväm arbetstid - för samhällets räkning. Naturligtvis är det illa om denna kritiska inställning breder ut sig för mycket bland företagarna. Vad som kan göras från samhällets sida för att underlätta uppgiftslämnandet och inbetalningarna som är pålagda arbetsgivarna bör naturligtvis göras. Genom försorg eller på annat sätt borde det undersökas huruvida icke betydande förenklingar kunde genomföras. Därvid vöre det önskvärt om alla uppgifter kunde lämnas på samma blankett en gång och de olika avgifterna inbetalas centralt till någon clearingmyndighet, som sedan fördelade medlen till de olika verken. Skulle det trots allt icke visa sig möjligt att genomföra en så pass omfattande rationalisering utan det nuvarande krångliga systemet måste bibehållas, bör någon form av ersättning för det administrativa besväret utgå till företagarna för deras servicetjänst åt samhället. Med anledning av det sålunda anförda föreslås att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa att åtgärder vidtas i syfte att förenkla och rationalisera arbetsgivarnas uppgiftslämnande och avgiftsinbetalning.
mot · FV02887 · 1972-01-26 00:00:00 — På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med stöd av det anförda hemställs att fastställer räntesatserna för ränta å kvarstående skatt till och för ränta å överskjutande preliminär skatt till . om vidgad rätt till besvär i särskild ordning över fastighetstaxeringsnämnds beslut. Erfarenhetsmässigt kan konstateras att ett stort antal överklaganden avseende taxeringsnämndernas beslut om taxeringsvärde å fastighet inkommit , dvs. efter under taxeringsåret, emedan den skattskyldige icke erhållit kännedom om preliminärt åsatt taxeringsvärde. Ofta blir de skattskyldiga, varom här är fråga, uppmärksammade på att fastighetstaxeringsvärdet höjts först i samband med upprättandet av självdeklaration i februari året efter det att överklagande skulle ha inkommit. Om den skattskyldige sålunda bevisligen inte erhållit meddelande om preliminärt fastställt fastighetstaxeringsvärde bör besvär i särskild ordning medges. I taxeringsförordningen § 167 punkt 7 heter det, att talan mot fastighetstaxeringsnämnds beslut må i särskild ordning anföras »om underrättelse som avses i 152 § tredje stycket eller 154 § 1 mom. haft felaktigt innehåll». Punkten bör i stället få följande lydelse: »om underrättelse som avses i 152 § tredje stycket icke inom där fastställd tid kommer den skattskyldige till handa eller om underrättelse som avses i 152 § tredje stycket eller 154 § 1 mom. haft felaktigt innehåll». I enlighet med vad som anförts hemställs att för sin del beslutar om ändring i taxeringsförordningen § 167 punkt 7 i enlighet med motionen.