mot · FV02667 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. Det allvarliga läget på narkotikaområdet synes inte ha förbättrats . Trycket på den svenska narkotikamarknaden i fråga om cannabis har enligt ökat oroväckande. Det har vidare rapporterats om ökad införsel till av starkare narkotiska preparat, närmast opium och dess derivat. För ca en tredjedel av de ungdomar som intas på ungdomsvårdsskolor är narkotikamissbruk en av orsakerna till omhändertagandet. Av en företagen undersökning framgår, att av pojkarna och av flickorna i årskurs 9 i storstäderna har prövat narkotika. Också i fråga om en företeelse som sniffning, liksom alkohol inkörsport till bruk av narkotika, har alarmerande uppgifter framkommit vid undersökningar i bl. För att komma till rätta med narkotikamissbruket krävs det, som ofta framhållits, att insatser görs på många områden . Genom internationella överenskommelser, åtgärder vid gränskontrollen samt särskilda insatser för att komma åt internationella narkotikahandlare och storimportörer måste man söka spärra införseln av narkotiska preparat. Polisen måste få resurser för åtgärder i brottsförebyggande syfte för att förhindra narkotikalangning. Informationen behöver byggas ut ytterligare. Vårdresurserna är klart underdimensionerade i förhållande till behovet. I synnerhet den öppna vården behöver förstärkas. De dåliga vårdresultaten gör det särskilt angeläget, att de nya och lovande former av narkomanvård som initierats av ideella organisationer ges ett betydande stöd utan att krav därmed ställs på att dessa organisationer skall förändra de grundlinjer efter vilka de arbetar. Vi konstaterar med beklagande, att regeringen i årets statsverksproposition inte föreslår de resurser eller redovisar de initiativ som skulle behövas för kraftinsatser på olika områden mot narkotikamissbruket. Polisen har på grund av överbelastning inte kunnat avdela lika stora resurser som tidigare för narkotikabekämpning. får man enligt regeringens förslag 200 nya polistjänster som arbetstidsförkortningen medför ett bortfall på över 400 tjänster. Stora svårigheter torde härigenom även i fortsättningen komma att föreligga för lika effektiva polisinsatser mot narkotikabrottsligheten som dem som har begärt en kraftig förstärkning av frivårdens resurser för bl. a. socialkurativa insatser mot narkotikamissbruk, Denna förstärkning uteblir enligt regeringens förslag nästan helt. hälsovårdsupplysningsdelegation, som bl. a. har narkotikaupplysning på sitt program, får endast . av den begärda ökningen på 4,2 milj. kr. Dess resurser uppgår därigenom till knappt en promille av vad staten tar in i skatt på alkohol och tobak. , i vilket de frivilliga organisationerna har ett starkt inflytande, föreslås få oförändrat anslag. Mycket obetydliga anslag föreslås också för bidrag till de vårdinsatser som görs av ideella organisationer. Även inom narkomanvården i övrigt är resursförstärkningarna alltför obetydliga för att någon radikal förändring till det bättre skall kunna förväntas. Och som bl. a. framhållit, är en lösning av vårdproblemet en förutsättning för att man skall kunna komma till rätta med narkotikabrottsligheten. Vi efterlyser över huvud taget en klarare vilja att i konkret handling söka komma till rätta med narkotikamissbruket. Situationen är sådan, att en mobilisering av det slag som genomfördes behöver upprepas i förening med en allmän resursförstärkning på olika områden. Från det särskilt inrättade samarbetsorganet för bekämpande av narkotikamissbruket har dock inte några större viljeansträngningar kunnat förmärkas. Det kan vidare genom sin sammansättning knappast fungera annat än som ett samverkansorgan. Enligt vår uppfattning bör en parlamentarisk utredning tillsättas för ingående behandling av narkotikasituationen och narkomanvården. Vi ställde detta krav i en motion också till riksdag och redovisade därvid bl. a. följande riktlinjer för utredningens överväganden beträffande narkomanvården. En effektiv vård måste så långt möjligt bygga på frivillighet. Vården får inte heller ensidigt inriktas på den medicinska delen av problemet. En sådan vård angriper endast symtom och inte de bakomliggande faktorer, som i många fall uttrycks i ett missbruk. För att missbrukarens totala situation skall kunna förbättras krävs att stor vikt också läggs vid individens sociala förhållanden, liksom att han måste få hjälp med eventuella psykiska besvär. Den medicinska vården är relativt enkel, åtminstone då det gäller missbrukare av centralstimulantia, haschisch och liknande gifter, och kan genomföras . Den övriga delen av vården är betydligt mer komplicerad. Det går i allmänhet inte att med tvång ge en människa motivation till en sanering av sin situation, till studier, till yrkesarbete osv. Inte heller kan man i längden förvänta sig att den f. d. missbrukaren ska kunna tvingas att acceptera normer, attityder eller att bli initiativkraftig och självständig, att göra sig oberoende av det gamla gänget. Vad slutligen gäller den sociala situationen är det omöjligt att tro att en missbrukare som genomgått avgiftning och sjukhusvård skall kunna återvända till ett liv i samhället utan arbete, utan ordentlig bostad osv. Därför är det synnerligen angeläget att prioritera den öppna och den uppsökande vården. Genom tidiga insatser för positiva förändringar i en besvärlig familjemiljö, upprustning av ett bostadskvarter, tillfredsställande av behovet av öppen psykiatrisk vård kan många personliga misslyckanden undvikas. En utvecklad uppsökande verksamhet kan dels spåra människor i behov av hjälp, dels ge motivation för den hjälpbehövande att söka sig till öppen vård. På några orter finns det öppna kliniker med dygnet-runt-jour, som ger sådan öppen vård. Men behovet av fler kliniker är stort, och det bör på varje klinik dessutom finnas fler möjligheter till differentierade arbetsinsatser än resurserna tillåter. Där bör man kunna ta emot akut hjälpbehövande och ge efterföljande stödterapi. Men även andra hjälpsökande bör kunna ges vård individuellt eller i grupp. Andra viktiga uppgifter för en sådan öppen klinik är arbetshjälp, vidareslussning till andra boende- och vårdformer, sjukhusvård, vård på mentalsjukhus, dagsjukvård, inackorderingshem, fosterhem osv. En sådan slussning förutsätter att det finns en välutvecklad samordning mellan de olika vårdformerna. En patient, som tagit den öppna klinikens tjänster i anspråk, skall kunna ha kontakt med denna och efter eventuell annan vård återvända dit för hjälp och stöd under den svåra ute i samhället. Det finns anledning att räkna med att många missbrukare söker sig frivilligt till en öppen klinik, i synnerhet om han där inte riskerar tvångsomhändertagande på grund av de uppgifter, som lämnas under samtal med läkare och annan personal. För att kunna tillfredsställa dessa missbrukares behov och ge den begärda hjälpen är det av stor vikt att patienterna tas emot snabbt och inte placeras på långa väntelistor. Den slutna vården bör ske på speciella avdelningar för narkomaner på kroppssjukhusen eller de psykiatriska sjukhusen. Egna avdelningar med hög personalintensitet kan ge betydligt bättre resultat än den vård, som ges på blandade avdelningar där personalen inte är utbildad för vård av denna svåra grupp och inte heller kan ägna tillräcklig tid åt den. Den slutna sjukhusvården bör för patienten möjligt övergå i öppen eller halvöppen vård. Flera olika vårdformer är möjliga och bör prövas för att olika behov och önskemål skall kunna tillfredsställas. Genomgående bör behandlingsenhetema vara mycket små, speciellt betydelsefullt är detta när det gäller ungdomar. För ungdomar kan kvalificerade fosterhem ofta vara en lämplig lösning, men också inackorderingshem med tillgång till kurator, psykolog osv. kan vara lämpliga. De experiment som utförts med mindre familjeenheter utanför städerna (i , Stiftelsen ungdomskon takts rehabiliteringsgård i , Bålbacken i osv.) uppvisar förhållandevis lovande resultat och bör prövas i större utsträckning än som sker . I annan motion har begärt ökade anslag för stöd till sådana frivilliga insatser. Samhället bör också ta initiativ till liknande försök. För den som just genomgått sjukhusvård och känner oro inför utskrivningen och möjligheterna att hålla sig giftfri, bör genomgångsbostäder, insprängda i andra bostadsområden, erbjudas. I en sådan bostad kan bo två, tre eller fyra människor, som successivt kan anpassa sig till ett arbete, nya vänner, nya vanor osv. bör där finnas en husmor. Ständig kontakt bör hållas med personalen på en öppen klinik. men också andra grupper och enskilda som arbetat med problemet har framfört en rad goda förslag till en utbyggd vård. På enskilt initiativ har också vissa av dessa vårdformer förverkligats med ganska positiva resultat. De statsbidragsbestämmelser som finns är emellertid sammankopplade med de anslag som utgår till nykterhetsvården, vilket visat sig vara olämpligt. Behandlingssituationen för narkotikamissbrukare är nämligen i vissa avseenden annorlunda än för alkoholmissbrukare. Det krävs t. ex. större personalintensitet för narkomanvård, många av narkotikamissbrukarna är mycket unga osv. Statsbidragen bör därför utformas så att de kan utnyttjas även vid öppen vård, familjevård, lägervård osv. De måste tillåta differentierade vårdexperiment. De nuvarande vårdmöjligheterna är klart underdimensionerade i förhållande till vårdbehovet. Statsmakterna måste stimulera sjukvårdens och socialvårdens huvudmän samt enskilda och organisationer att i ökad utsträckning satsa på narkomanvården. som var en ren expertkommitté har visserligen i sitt slutbetänkande gjort en omfattande kartläggning på narkotikaområdet och utförligt diskuterat samhällets insatser i kampen mot narkotikamissbruket. Utredningens arbete har dock inte följt upp, vare sig genom att fått möjlighet att ta ställning till kommitténs rekommendationer och förslag eller genom att dessa blivit föremål för prövning på annat sätt av företrädare för de politiska partierna. Det borde ha varit naturligt för att inte säga självklart att så skulle ha skett. Utvecklingen som gått sedan kommitténs bestänkande framlades har också bekräftat att de åtgärder som genomförts och genomförs på förslag av kommittén inte är tillräckliga för att effektivt bekämpa missbruket. Vi anser det angeläget att en parlamentarisk utredning tillsätts för att ytterligare bedöma och konkretisera de åtgärder som narkomanvårdskommittén föreslagit samt framlägga en mer detaljerad plan för den svenska narkomanvårdspolitiken. Under hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. begär tillsättande av en parlamentarisk utredning med uppgift att sammanställa de erfarenheter av vårdalternativ som gjorts på olika håll i landet, ytterligare bedöma och konkretisera de åtgärder som narkomanvårdskommittén och andra föreslagit samt framlägga en mera detaljerad plan för den svenska narkomanvårdspolitiken. () () /ENKEL (fp)