mot · FV02744 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för förbättrat oljeskydd. Oljeföroreningarna i haven utgör ett växande problem, och riskerna okar med den tilltagande fartygstrafiken. Alla moderna fartyg har i större eller mindre grad olja ombord. Oljetankbåtar okar i storlek och därmed de potentiella riskerna för stora katastrofer. Oljeutsläpp förekommer längs svenska kuster nästan , och även om utsläppen ofta är små blir summan av dem betydande. Den ökande trafiken med tankfartyg i kustområden och på våra stora insjöar skärper riskerna för haverier genom t. ex. kollisioner. Borrning efter olja under havsbotten innebär nya risker. De skador som uppstår vid oljeutsläpp är allvarliga. Oljeklibbiga badklippor och stränder är kanske det som syns bäst. Oljeskadade fåglar är ett annat synligt exempel. Men de mer djupgående skadorna är värre. En oljefilm på vattenytan försvårar syreutbytet. alger och andra organismer är känsliga för olja. Skadorna förvärras ofta av de preparat som används för att lösa upp eller sänka oljan, dvs. lämna den kvar i vattnet. Oljan kan i det senare fallet även förstöra bottnarna. Fisket påverkas givetvis negativt. Bekämpningsmetoder som bygger på mekanisk upptagning är att föredra. Oljeskadorna kan minska genom åtgärder på olika områden. Säkerheten till sjöss måste ökas genom bättre navigationshjälpmedel, enkelriktning av farleder, förbättrad övervakning, ökat anlitande av lots etc. En kraftig utbyggnad av det svenska oljeskyddet måste komma till stånd. Katastroforganisationer, gemensamma för respektive Nordsjöländerna, måste byggas upp så att bekämpning av stora oljeutsläpp skall bli möjlig. Övervakningen måste förstärkas så att avsiktliga oljeutsläpp kan förhindras. Omlastningshamnar och lossningsplatser för oljelaster utanför kusterna (pipelines) är andra medel som kan minska riskerna för oljeskador. Vi begränsar oss i denna motion till några speciella frågor. finns tillfälle att återkomma med motioner i detta ämne i anledning av aviserade eller förväntade propositioner. Sålunda kommer frågan om ändring i den internationella oljeskydd skonventionen att föreläggas vårriksdagen. Vi har därvid möjlighet att ta upp bl. a. frågan om försäkring av oljefartyg, vilken aktualiserades i en motion till riksdag av m. fl. (fp). Det är här väsentligt att skapa ekonomiska resurser för snabb och effektiv sanering etc. Vi förutsätter vidare att en proposition kommer att avlämnas på basis av räddningstjänstutredningens betänkande och att därvid frågan om ansvaret för oljebekämpning till sjöss och på land kan få en acceptabel lösning. angeläget att en välrustad organisation får ansvaret för denna och att en oljeskadefond upprättas så att finansieringsproblem aldrig hindrar nödvändiga insatser. Risken för oljeolyckor är särskilt stor då de stora oljefartygen skall ta sig in till hamn, ofta genom trånga farleder. Möjligen skulle ett sätt att undvika dessa risker vara att bygga lossningsplatser utanför själva kustlinjen, om vattendjup etc. medger detta. Oljan skulle sedan genom en sprängd tunnel under havsbotten eller genom en ledning föras i land. Motivet för en sådan lösning är att man kan skydda känsliga kustpartier mot exploatering och undvika riskfyllda angöringar. Lagringsanordningar eller raffinaderier skulle kunna byggas längre inåt landet genom att oljeledningar förlängdes. Det kan eventuellt också vara möjligt att lagra oljan i bergrum under vattnet. Det kan också tänkas att en boj kan ersätta en bottenfast lossningsplattform. Fartygen skulle kunna förankras direkt vid bojen. Bojarna eller plattformarna måste givetvis kompletteras med ett effektivt skydd av länsor för att hindra oljeutflöden. I annat fall skulle eventuella missöden få besvärliga konsekvenser om oljan drev in mot kusten. Det bör utredas i vilken utsträckning plattformar och bojar är möjliga vid svenska kuster med deras skiftande djupförhållanden. Denna utredning bör även studera möjligheterna att bygga omlastningshamnar för olja någonstans i . Härigenom skulle trafik med stora tankbåtar i trånga farvatten kunna begränsas. Ett för svenskt vidkommande nytt problem är riskerna för utsläpp av olja i samband med borrning under vattenytan. Från andra länder finns dock exempel på olyckor. Blow-outs kan inträffa om borren tränger ned i en oljereservoar där oljan har onormalt högt tryck. Mycket stora oljemängder kan då tränga ut i vattnet innan man hinner stoppa läckan, vilket i regel tar mycket . Den välkända katastrofen utanför i vållade mycket stora skador för turism, djurliv och sjöfart och ledde till stora skadeståndskrav. På internationell nivå studeras dessa frågor i FN och dess specialorgan, men några avgörande beslut har inte fattats. Däremot har IMCO utfärdat vissa rekommendationer. För del har dessa problem kommit närmare. Dels pågår oljeborrningar i , dels väntas borrningar snart komma i gång i . Riskerna för olyckor i samband med borrning under havsytan togs i upp av Vattenvärnet, som tillskrev regeringen i frågan även 1969. Vid riksdag föreslogs i en motion från folkpartihåll att de nuvarande föreskrifterna för prospektering och undersökningsarbete vid borrning efter olja under havsytan skulle De borde omfatta även regler för hur borrning får utföras och vilka krav som bör ställas på oljeborrningsföretagens medverkan vid upprustning av oljeskydd och deras ekonomiska förpliktelser vid oljesanering i samband med borrning. De gällande föreskrifterna, som utfärdades av kommerskollegium och avsåg de undersökningsarbeten som det till hälften statsägda fått tillstånd att bedriva enligt lagen om kontinentalsockeln, var nämligen allmänt hållna och gällde endast prospektering. Motionen föranledde dock inte någon åtgärd från sida. ansåg i sitt utlåtande (Joll 1971:57) att det torde kunna förutsättas att de ansvariga myndigheterna uppmärksamt föjde dessa frågor. hade i sitt yttrande över motionen meddelat att gällande föreskrifter successivt skulle bli föremål för ändringar och tillägg i takt med utvecklingen och med beaktande av de erfarenheter kollegiet inhämtar främst genom kontakter med myndigheter och expertis i de länder som bedriver ifrågavarande slag av oljeprospektering. Enligt vår mening är det dock angeläget att man innan borrningar sätts i gång utfärdar delajerade generella bestämmelser, som klart anger säkerhetskrav och reglerar de ekonomiska konsekvenser som kan bli aktuella vid eventuella olyckor. Det måste vara önskvärt även för sökanden att få dessa sidor av företaget ingående belysta. Vad som gjorts eller föreskrivits om begränsning av oljeutsläpp är helt otillräckligt. Oljetransporterna över haven ökar kraftigt och medför betydande utsläpp. Om inte nationell och internationell lagstiftning kan tvinga ned utsläppen kommer stränder, vikar och tidvattenberoende flodmynningar att smutas ned i ökande omfattning. De ekologiska riskerna är inte tillräckligt utredda men kan förmodas vara ytterst allvarliga. Det finns ingen anledning för oss vid och kuster att vara mer optimistiska snarare tvärtom, eftersom innanhav är ännu mer sårbara än de stora haven. Detta gäller särskilt innanhav med låg temperatur eller föga eller inget tidvatten, som kan ge behövlig omsättning av vattenmassorna. Därför är det väsentligt att oljeskyddsberedskapen rustas upp snabbare än vad som sker. Vi måste också bygga upp en tillfredsställande övervakning. Här bör även kontinuerlig flygspaning bedrivas. Härigenom kan utsläpp upptäckas och bekämpningsinsatser snabbt komma till stånd. Åtskilliga av oljeutsläppen är avsiktliga eller en följd av vårdslöshet. Det är dock mycket svårt, ofta omöjligt, att bevisa vilket fartyg som gjort sig skyldigt till utsläppet. Möjligheter måste skapas att identifiera utsläppen. Detta kan ske på flera sätt. Oljelaster kan märkas med radioaktiva isotoper eller andra ämnen som vid analys kan kännas igen. Det är angeläget att man här kan få fram effektiva metoder. Försöksverksamheten på detta område bör ges ökad omfattning. Ytterligare en förutsättning för en minskning av utsläppen är att det i hamnarna finns mottagningsanordningar för oljeavfall. Sådana bör föreskrivas i alla större hamnar. Vidare bör användning av dessa föreskrivas och obligatorisk tankkontroll genomföras innan tankfartyg lämnar svensk hamn. Vi vill bestämt hävda att en mångdubbling av straffsatserna som påföljd vid avsiktliga eller vårdslösa utsläpp är en ofrånkomlig konsekvens av den rådande situationen. Det borde också finnas möjlighet att belägga syndande fartyg med kvarstad. I har f. ö. bötesbeloppen höjts avsevärt i just dessa sammanhang. Det finns inget sätt att transportera olja som kan anses helt säkert. Vilket alternativ man än väljer i rör, på järnväg, per båt eller per landsväg kan olyckor inträffa eller annat hända som gör att olja kommer lös. Vid val mellan olika transportalternativ gäller det att kalkylera med både kostnader och risker. Det är inte säkert att det alternativ som strikt ekonomiskt förefaller mest förmånligt i realiteten kommer att bli det, om det innebär ett ökat risktagande. Ingen utredning har gjorts som ekonomiskt och praktiskt belyser oljeskaderiskerna vid olika transportalternativ. En utredning bör göras för att analysera riskabla punkter i transportkedjan och leda till förslag till säkerhetsbestämmelser i samband med oljetransport av skilda slag. Ett intressant exempel belyser svårigheten att förverkliga de bestämmelser som utfärdats. Efter skall t. ex. alla nya oljecisterner som installeras förses med elektroniskt överfyllningsskydd, och skall överfyllningsskydd ha installerats vid alla äldre oljecisterner. Kostnaden är blygsam. Det är nu svårt att intressera cisternägare att låta installera överfyllningsskydd före . Eftersom installeringsföretagens personaltillgång och resurser är begränsade kommer detta i praktiken att betyda att många cisternägare 1974 underlåtit att följa denna bestämmelse. Här måste redan nu en omfattande informationskampanj sättas in. Eventuellt bör också en kompletterande bestämmelse införas för att påskynda installerandet. Den myndighet som representerar vid förhandlingarna i IMCO om sjöfarten och miljövården t. ex. när det gäller strävandena att få bukt med oljeutsläpp och avfallsutsläpp är . Den främsta uppgiften för denna myndighet är annars att främja sjöfarten. Beaktandet av naturvårdsintresset torde mera framstå som ett hinder än som ett naturligt led i verkets arbete. I vårt land är högsta tillsynsmyndighet över naturvården. Till dess uppdrag bör fogas även sjöfartens naturvårdsproblem i dess helhet. bör endast vara expertorgan i sammanhanget. Hur detta skall ske i detalj t. ex. i vad gäller de nödvändiga tjänster som kan erfordras för att ge tillräcklig effektivitet i detta avseende bör utredas. En parallell kan dras med vägväsendet. administrerar och bygger vägar, trafiksäkerhetsverket arbetar i trafiksäkerhetsfrämjande riktning, svarar för övervakning av att bestämmelser efterlevs och är även här högsta tillsynsmyndighet när det gäller naturvården. Beträffande har utvecklingen gått en motsatt väg. Verket har hand om nästan alla sjöfartsfrågor. Undantag utgör oljebekämpning och viss övervakning som lagts på generaltullstyrelsen. Säkerheten till sjöss har genom lotspliktens starka begränsning i stort sett blivit en frivillig uppgift för sjöfarten, vilket betyder avsevärda riskmoment för egendom och naturvårdande intressen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. 1. att en utredning tillsätts med uppgift att analysera riskmomenten i samband med oljetransporter i dess olika former, 2. att föreskrifterna för prospektering och undersökningsarbete vid borrning efter olja under havsbotten kompletteras med detaljerade regler för hur borrning får utföras samt för borrningsföretagens ansvar för oljeskydd och deras ekonomiska förpliktelser i samband med oljesanering, 3. att försöksverksamheten med isotopmärkning och alternativa metoder för märkning av oljelaster ges ökad omfattning, 4. att övervakning av oljetransporter längs kusterna förbättras genom bl. a. kontinuerlig flygspaning, 5. att förslag föreläggs om skyldighet att i hamnar inrätta anordningar för mottagande av oljeavfall och att använda dessa samt om skärpning av straffen för oljeutsläpp, 6. att förslag föreläggs om överförande av tillsynen över sjöfartens naturvårdsproblem till , 7. att åtgärder vidtas för att påskynda installering av elektroniska överfyllningsskydd på äldre oljecisterner. () () () () ()