mot · FV021554 · 1972-04-04 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 33 med förslag till riktlinjer för och organisation av samhällets konsumentpolitik m. m. De statliga utredningarna om den framtida konsumentpolitiken möttes av stora förväntningar. Dessa förbyttes i stark besvikelse. En ledamot av utredningen lämnade denna och gav uttryck åt sitt missnöje i bl. a. en tidningsartikel rubricerad: Konsumenternas påverkan på producenten kom bort. Artikelförfattaren (i den 29.8.1971) ger i artikeln bl. a. följande omdöme: Snickrandet på har blivit viktigare än att utforma en konsumentpolitik med ett reellt konsumentinflytande bakom producentpåverkan. Den nu framlagda propositionen 1972:33 ger inte anledning till ändrat omdöme. Utgångspunkten för utformningen av en aktiv konsumentpolitik måste grundas på en bedömning av konsumenternas situation i kapitalismens samhälle. Den kapitalistiska produktionen vägleds inte av att tillfredsställa folkets behov utan sker för profit. Växande klyfta mellan produktionskapacitet och konsumtionskraft uttrycks i avsättningssvårigheter. Mer och mer skräp produceras och prackas på konsumenterna. En växande och påkostad reklam, inklusive skilda slag av jippon, och andra medel för marknadsföring drar allt större summor. Konsumenterna får svida för merkostnaderna liksom monopolens växande profitkrav. De liberala trossatserna om konsumenternas efterfrågan som styrmedel för produktionen har krossats. Produktion av slit-och-släng-varor ökar, och en påtaglig varuförsämring har ägt rum. I detta läge måste såsom riktpunkt för en aktiv konsumentpolitik ställas bl. a. följande uppgifter: 1. att åstadkomma bättre varusortiment och kvaliteter, 2. att bekämpa prisstegringarna respektive att uppnå prissänkningar. Målinriktningen för den statliga konsumentpolitiken och det föreslagna måste när det gäller den förstnämnda uppgiften vara att nå fram till den största tänkbara konsumentpåverkan på producenterna. En växelverkan måste åstadkommas mellan å ena sidan konsumenterna och deras erfarenheter och synpunkter och, å andra sidan, experter och fackinriktade anställda i fråga om att lämna ömsesidig information. En vidgad skyldighet för varudeklaration har efterlysts i av en kommunistisk interpellant. Ett par barnskodon förevisades, vilka kostat men var obrukbara efter endast ett pär veckor. Årskostnaderna för en låglönefamilj, som i första hand är hänvisad till att köpa de nominellt prisbilligaste varorna, skulle i ett fall som detta uppgå till för att hålla ett barn med skor. Behovet av en vidgad skyldighet att varudeklarera utbudet av varor gäller också ett område som barn- och tonårskläder. Detta är ett synnerligen tungt utgiftskonto för familjer med barn särskilt i tonårsåldrarna. I propositionen meddelas att sakkunnig tillkallats för utredning av vissa frågor i detta sammanhang. Det föreslagna , som föreslås överta uppgifterna att vidareutveckla varudeklarationsverksamheten, måste ges resurser att genomföra en stark utvidgning av denna verksamhet. Det anförda äger också tillämpning på livsmedelssortimenten. Bland annat är här angeläget att hålla ett vaksamt öga på alla slag av livsmedelskosmetika. Stränga restriktioner och totalförbud mot alla onödiga livsmedelstillsatser är nödvändiga. Här spelar informationen en viktig roll. Mycket arbete läggs ner på att köpa hem mat, förvara, laga till och servera den, ett arbete som okar i och med att de allt större butiksenheterna förlänger vägen till butiken och ökar besväret med hemtransporter. Samhället har uppmanat till prismedvetenhet hos hushållsinköparna. Genom varudeklarationer och testning av en del livsmedel har man menat att hushållen fått hjälp med att skilja mellan olika fabrikat. Ingenting har gjorts exempelvis för sammanställandet av matprogram för en individ eller för familjen så att närings-, pris- och smakmässiga krav tillgodoses. Viktigt är också för hushållen att kunna överblicka förutsättningarna för en rationalisering av arbetet med inköp, transport och lagring av lisvmedel. Alltså bör man främst studera hur näringstillförseln bör vara för att människan skall må bra och fungera i samhället och utifrån detta organisera hjälpaktiviteterna. De väsentliga uppgifterna för konsumentpolitiken är inte enbart att hjälpa människor att klara detaljer vid enstaka köp utan mera att ge hjälp när de stora övergripande besluten skall fattas. Utredningen talar om fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande som målet för de åtgärder som bör vidtagas. Det är här som behovet av forskning kommer in. Viss form av hushållsekonomisk forskning har förekommit, bl. a. av , och , men detta har gällt enstaka varusortiment, då man haft ambitionen att förmå företagen att tillrättalägga produkterna efter hushållens behov. Men en sammanhållen syn på hela problematiken har saknats. betecknar de försök som gjorts som en öken av smalspåriga varutestningar. Det är forskningen som måste ligga till grund för verksamheten och målsättningen; därför är det viktigt att den får resurser så att den kan få den breda bas som är nödvändig för uppbyggnaden av det nya . Departementschefen uppskattar medelsbehovet till . Vi tror att detta är otillräckligt men menar att detta inte får bli ett fixt belopp utan att det kan höjas i takt med behovet så att forskningsavdelningen blir effektiv såväl för forskning och undervisning som för att resultaten av forskningen delges konsumenterna. Nästa fråga är producentpåverkan denna term kan stå som en samlad benämning på konsumentpolitiska åtgärder riktade till företag och myndigheter i avsikt att direkt påverka dem i utformningen av handlingsprogram, så att enskilda människors och hushålls grundläggande problem blir lättare att lösa. Så skrevs det i konsumentutredningens lägesrapport och därmed angavs en inriktning för konsumentpolitiken som bygger på en opinion och som riktar sig med krav till producenterna. Konsumenten skulle inte bara vara en passiv mottagare för information utan genom det kommande få möjlighet att direkt påverka producenterna för att förbättra sin egen situation. Konsumenten måste få makt att hävda sina intressen gentemot producenten. Men av propositionens förslag framgår inte samma tolkning. Visserligen sägs att konsumenterna ställs inför ett mycket stort utbud av varor och tjänster. Detta består av hundratusentals olika produkter och produktvarianter. Detta utbud förändras mycket snabbt. Nya eller i olika avseenden ändrade produkter introduceras ständigt på marknaden, som gamla försvinner. De nya produkterna kännetecknas ofta av en ökad förädlingsgrad, vilket betyder att alltmer av hushållens arbete övertas av industriell eller liknande verksamhet. Det är profit som är första orsaken till utbudet av nya produkter. Den valfrihet och effektivitet för konsumenterna som propositionen talar om finns inte. Behovet av en aktiv konsumentpolitik gäller främst de konsumenter som låginkomstutredningen visat på: människor som är ekonomiskt, socialt och utbildningsmässigt svaga. Hit hör även sådana grupper som invandrare och handikappade. Konsumentpolitiken måste därför i högre grad inriktas på att tillvarata dessa svaga gruppers intressen. Men för att uppnå detta fordras enligt vår mening styrmedel för att påverka producentutbudet. Denna mening hävdas av remissinstanser som LO, TCO och KF, som föreslår att producentpåverkan bör ske i samma former som används när samhället ingriper enligt konkurrensbegränsningslagen. Angående prissättning på varor En central fråga är vilka insatser som kan göras för att hålla priserna nere. Frågan kommer in i bilden i samband med kvalitetskontroll och varudeklaration och kan inte skiljas bort från frågeställningarna i en aktiv konsumentpolitik. Likväl hävdar utredningen liksom propositionen att statens pris- och kartellnämnd bör bibehållas i sin fristående form. Några remissinstanser hävdar dock att åtminstone delar av den verksamhet som bedrivs vid SPK bör ingå i . mentschefen anför att SPK:s uppgifter är av sådan art att verksamheten inte naturligen kan inordnas i ett konsumentverk men tillägger: Huruvida någon del av nämndens verksamhet bör inordnas i verket får prövas i annat sammanhang. Verksamheten inom SPK är praktiskt taget uteslutande inriktad på en registrering av prisutvecklingen. Även om detta är av intresse, måste ett mera aktivt agerande i syfte att tillgodose konsumentintresset av rimliga priser skjutas i förgrunden. Det är därför enligt vår mening en grundläggande brist att detta problemkomplex helt skjutits åt sidan. Sammanfattningsvis hävdas i propositionen: SPK bör vara fristående, kan inte inordnas i ett konsumentverk, om någon del av SPK bör inordnas i får prövas i annat sammanhang. Vi är för vår del av helt motsatt uppfattning det handlar här om en fråga som måste ges stor prioritet. Frågan om någon del av SPK bör inordnas i eller om formerna för en samverkan med SPK i syfte att säkerställa ett aktivt agerande för tillvaratagande av konsumentintresset på prisområdet måste skyndsamt klarläggas. Lokal och regional förankring Utredningen förordar att frivilliga kommunala konsumentnämnder inrättas. Propositionen vänder sig häremot och förordar att det statliga stödet till försöksverksamheten med lokala konsumentkommittéer bör upphöra. Den bedrivna försöksverksamheten med lokala konsumentkommittéer har många positiva sidor och understryker betydelsen av en lokal förankring av konsumentpolitiken. De inkomna 250 ärendena ökade tredje året till 1 350, medan det under fjärde verksamhetsårets inkom inte mindre än 1 700 ärenden. Arbetet inom de lokala konsumentkommittéerna blev således en stor framgång. Allt fler orter i landet har också anmält sitt intresse att få starta konsumentkommittéer. Den lokala konsumentverksamheten behövs som problemuppfångare och för att hjälpa i de enskilda fallen. Här når man också i större utsträckning de konsumenter som bäst behöver hjälp, låginkomsttagare, konsumenter med lång arbetstid, dålig utbildning och barnfamiljer och andra som inte har resurser att lägga ner någon större tid på att företräda sina intressen som konsumenter. När det emellertid gäller formerna förden lokalt förankrade verksamheten hävdas det i propositionen att de bör ses som en uppgift för offentliga organ. Organisationen av en sådan verksamhet bör kommunerna själva avgöra, och propositionen lämnar flera uppslag. Det finns dock anledning att misstänka att i praktiken ett statiskt och traditionsbundet förfarande kommer att tillämpas. Följden kan bli att det lokala konsumentorganet blir tillsatt med mönster från tillsättandet av nämnder och styrelser inom kommunerna, dvs. får en sammansättning motsvarande partiernas styrka, att rekryteringen sker inom kretsen av etablerade kommunalpolitiskt verksamma personer. En medverkan från kommunernas sida bör ske för att på grundval av erfarenheterna från försöksverksamheten med de lokala konsumentkommittéerna åstadkomma från de kommunala nämnderna i övrigt fristående organ. Rekryteringen till dessa bör ske av personer som är verksamma inom konsumentkooperationen och övriga folkrörelser, varigenom det lokala konsumentorganet reellt sett blir ett offentligt organ en till kommunens fullmäktige knuten nämnd. Instruktioner för verksamheten bör utarbetas av , och bör i princip uttala sig för ett statligt stöd åt denna verksamhet, varom förslag bör föreläggas för beslut. En lösning är att medel ställs till förfogande med möjlighet för kommuner, som praktiskt medverkar att få i gång en lokal konsumentverksamhet, att ansöka om bidrag härför. En verksamhet som metodiskt byggs upp efter dessa linjer kommer i praktiken att få större betydelse än om den följder de lösliga rekommendationer som propositionen lämnar. Med stöd av det anförda föreslås att i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1972:33 måtte uttala 1. att det kommande ges en klar juridisk kompetens till aktiv konsumentpåverkan genom rätt att ingripa i styrningen av företagens produktplanering, 2. att verksamheten, i syfte att vidga tillämpningen av varudeklaration, ges stor prioritet inom och vid dess organisatoriska uppbyggnad, 3. att frågan om formerna för samordning av verksamheten inom statens pris- och kartellnämnd (SPK), eventuellt genom att viss del av nämndens verksamhet inordnas i i syfte att aktivt hävda konsumentintressena på prisområdet, med förtur upptas till prövning inom regeringen, 4. att den lokala förankringen av bygges ut på grundval av erfarenheterna av försöksverksamheten med de lokala konsumentkommittéerna och enligt riktlinjer, som utarbetas genom försorg, 5. att kommunerna anmodas att lämna sin medverkan för att åstadkomma lokala, fristående konsumentkommittéer samt att frågan om omfattningen av och formerna för erhållandet av statligt stöd för denna verksamhet upptas till skyndsam prövning av regeringen. (vpk) i PER (vpk) (vpk) i