mot · FV02766 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om vidgade direktiv till utredningen angående arbetsfredslagstiftningen. I motionerna I: 35 och II: 1970 och 1971: 1118 hemställdes om utredning och förslag dels om lag för att förhindra giltigheten av bestämmelser av typen paragraf 32 i Svenska arbetsgivareföreningens stadgar, dels om att ur kollektivavtalslagen avlägsna paragraf 4, gällande förbud mot att tillgripa arbetsinställelse, samt på liknande sätt avlägsna paragraf 3 ur statstjänstemannalagen och dessutom om en översyn och revidering av lagen om arbetsdomstol. I samband med lag om förbud mot paragraf 32 borde också de anställda tillerkännas vetorätt i arbetarskyddsfrågor, vid tillsättandet av arbetsledare och förmän och vid omflyttning inom företaget samt rätt att välja löneform och rätt till möten och agitation på arbetsplatsen. Samtliga dessa motioner avslogs av . har inrikesministern fått regeringens bemyndigande att tillsätta en utredning angående arbetsfredslagstiftningen. Av direktiven för denna utredning framgår att den i huvudsak skall ta sikte på följande. Statsmakterna bör genom lagstiftningsåtgärder ge löntagarorganisationerna det stöd som behövs för att få till stånd en demokratisering av arbetslivet. I första hand bör medbestämmanderätt på olika nivåer i företagen åstadkommas genom avtal. Förhandlingsrätten måste byggas ut och kollektivavtalslagstiftningen ändras så att arbetstagarna och deras organisationer får en med arbetsgivaren mer jämbördig ställning. Förhandlingar skall kunna inledas i alla frågor på olika beslutsnivåer som det är angeläget för de anställda att få inflytande på. En ny lagstiftning bör utgå ifrån att frågor som hör till arbetsledningsrätten bör regleras i kollektivavtal. Utredningen bör undersöka i vilka frågor som arbetsgivarnas tolkningsföreträde skall avskaffas. Den bör också undersöka grunderna för den kritik som riktats mot arbetsdomstolen, särskilt mot metoden att skapa rättsregler genom prejudikat i stället för genom lagstiftning. Arbetsdomstolens praxis bör anpassas till utvecklingen på arbetsmarknaden. framhåller statsrådet att fredsplikten i kollektivavtalslagen inte bör rubbas. Det är beklagligt att regeringen inte tidigare kommit till klarhet om att de anställda behöver stöd av lagstiftning i sin kamp för företags demokrati och avskaffande av paragraf 32. Just det kravet har ställts på åtskilliga fackliga kongresser under en lång följd av år liksom i de kommunistiska motionerna. Man blir emellertid oroad av att inrikesministern redan i nästa mening framhåller att »medbestämmanderätten» i första hand bör åstadkommas genom avtal. Detta kan ske, menar inrikesministern, genom att de anställdas organisationer får lagstadgad förhandlingsrätt i »paragraf 32-frågorna». Vi har svårt att inse att någonting på ett avgörande sätt förändras endast därigenom. Redan nu finns en vidsträckt förhandlingsordning i huvudavtalet. När man på olika fackliga kongresser och på arbetsplatserna gjort uttalanden mot paragraf 32 så har man motiverat kravet på lagstiftning med att man inte har kunnat komma fram förhandlingsvägen därför att arbetsgivarna sagt nej. Denna attityd har intagit så sent som i sina kommentarer till inrikesministerns direktiv till den här behandlade utredningen. Det står därmed klart att enbart lagstadgad förhandlingsrätt inte är tillräcklig. Denna förhandlingsrätt kan endast bli effektiv om den stöds av lagstadgad strejkrätt. Som framhållits i tidigare kommunistiska motioner innebär enbart tillvaron av en sådan strejkrätt en stark påtryckning på arbetsgivarna i förhandlingarna. Arbetsköparna har redan i kraft av äganderätten till företagen en sådan överlägsen ställning att de anställda måste ha mycket starka påtryckningsmedel i sin hand för att kunna hävda sig i förhandlingar. Denna motsägelse i direktiven måste upphävas. Man kan inte på samma gång säga sig vilja stödja de anställda genom lagstiftning ett stöd som man inte kan tänka sig utan påtryckningsmedel och vägra rubba fredsplikten i kollektivavtalslagen. En svaghet i direktiven är för övrigt att man inte alls får klarhet om på vilket sätt regeringen har tänkt sig »ändra kollektivavtalslagstiftningen, så att arbetstagarna och deras organisationer får en med arbetsgivaren mer jämbördig ställning». Vi avstår från att kommentera det språkligt felaktiga i uttrycket »mer jämbördig ställning». Någon jämbördighet kan inte uppstå så länge den kapitalistiska exploateringen av lönearbetet finns kvar. Målet för arbetarrörelsen är att upphäva denna exploatering, detronisera kapitalets herravälde och föra de arbetande till makten över företagen. Om förhandlingar skall vara meningsfulla för arbetarparten måste arbetsköparens tolkningsföreträde helt avskaffas. Utredningsdirektiven talar bara om att utreda på vilka områden tolkningsföreträdet skall avskaffas. Som vi ser det finns det inga skäl för att arbetsköparen på något område skall ha tolkningsföreträde. Den samarbetsideologi mellan arbete och kapital som inrikesministern ger uttryck för i sina direktiv är i själva verket grunden för Svenska arbetsgivareföreningens försvar för sina privilegier. Det är en händelse som ser ut som en tanke att inrikesministern har gett utredningen be teckningen »utredning angående arbetsfredslagstiftningen». »Arbetsfred» och »samarbete» är arbetsköparnas och borgarklassens slagord, i vars namn de genomdrev kollektivavtalslagen och lagen om arbetsdomstol 1928 och i högerregeringens regi genomförde den s. k. arbetsfredskonferensen. har dessa slagord kompletterats med »ökad produktivitet» och »ökad lönsamhet». De är till för att dölja de verkliga klassmotsättningarna och att arbetarklassen aldrig nått sina framgångar genom »samarbete» utan genom kamp. När fackföreningarna nu kräver lagstiftning så är det för att de inte har något förtroende för samarbetsideologin utan vill utnyttja lagen som tvångsmedel i sin kamp för att avskaffa paragraf 32. Vad arbetarna kämpar för inom ramen för kapitalismen är ökade rättigheter och ökade förutsättningar för att avskaffa kapitalismen. Kampen mot paragraf 32 och för lagstadgad strejkrätt är ett mycket viktigt led i denna kamp. Vi delar vad som sägs i direktiven om att lagstiftning är nödvändig för att stödja de anställdas kamp för demokratisering av arbetslivet. Vi är för lagstadgad förhandlingsrätt i fråga om arbetets ledning och fördelning och när det gäller anställningstryggheten. Vi är för att arbetsgivarnas företräde när det gäller att tolka avtal helt skall avskaffas, inte bara partiellt. Vi är för en revidering av lagen om arbetsdomstol och att de domar som i praktiken använts för att upphöja paragraf 32 till lag upphäves. Men detta är inte tillräckligt. För att lagstiftningen verkligen skall bli ett stöd måste den inriktas på att ge fackföreningarna större rättigheter, effektivare påtryckningsmedel och full frihet att agera på arbetsplatsen. Det gäller främst de lokala fackföreningarna. De måste kunna lägga in sitt veto mot vissa åtgärder som arbetsköparen i kraft av sitt ägande av produktionsmedlen vill genomföra. Detta veto kan vara lagstadgad rätt för lönearbetarna att säga nej till av arbetsköparen planerade åtgärder. Därför borde enligt vår mening direktiven för utredningen ha vidgats till att omfatta följande problemställningar: Lagen om kollektivavtal av omarbetas i syfte att i första hand ur nämnda lag avlägsna paragraf 4, gällande förbud mot att tillgripa arbetsinställelse. I samband med kollektivavtalslagens omarbetning företas en översyn och revidering av lagen om arbetsdomstol. Ur statstjänstemannalagen av strykes paragraf 3. Bestämmelser av typen paragraf 32 i Svenska arbetsgivareföreningens stadgar ogiltigförklaras genom lagstiftning, varigenom tillämpandet av de prejudicerande domarna i arbetsdomstolen med grund i nämnda paragraf upphäves. E. Arbetsköparens ensidiga tolkningsföreträde avskaffas. I samband med ogiltigförklaringen av paragraf 32 tillförsäkras de anställda och deras fackliga organisationer grundläggande demokratiska rättigheter enligt följande: Lagstadgad rätt till förhandlingar i alla frågor. Lagstadgad rätt till strejk när inte förhandlingar ger resultat. Lagstadgad rätt att avbryta hälsofarligt arbete. Lagstadgad rätt att välja löneform samt att säga nej till sådana produktions- tidmätningsmetoder som användes för att öka utsvettningen. Lagstadgad rätt till möten och agitation på arbetsplatsen. Lagstadgad rätt att hindra uppsägningar och omplaceringar. Med hänvisning till de anförda synpunkterna i denna motion föreslås att med uttalande att även i denna motion anförda problemställningar lägges till grund för utredningen angående arbetsfredslagstiftningen överlämnar motionen till utredningen för beaktande. (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk) i (vpk) (vpk)