mot · FV02942 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om stöd till projekt för förbättrad samexistens med etniska och kulturella minoriteter, m. m. Historien om koloniseringen av kan ur de indianska folkens synvinkel betraktas som nära av ständigt fortgående erövring, där varje kritisk situation har lösts med våld. Humanitära ideal, mänskliga värden och eftertanke har inte fått mycket utrymme i praktiken. Behandlingen av urbefolkningen har varit och är fortfarande i stor utsträckning kännetecknad av primitiva fördomar och diskriminering. avslöjades i att tjänstemän vid den statliga organisation som satts att försvara indianernas intressen hade gjort sig skyldiga till utplåning av hela indianfolk. Tiotusentals människor hade förgiftats, bombats och mejats ned med maskingevär. En av orsakerna till att sådana oerhörda övergrepp kan förekomma fortfarande är den framträdande bristen på kulturidentitet hos icke-indianska befolkning. Detta leder till aggressivitet mot och bristande förståelse för indianernas egna starka kulturidentitet. Kritiken och försvaret för olika ståndpunkter angående behandlingen av de sydamerikanska indianfolken har rört sig kring begreppet integration. Integrationen har blivit ett förenklat, heltäckande begrepp: en lösning som verkar humanitär, har drag av vilja till jämlikhet och annat som slår i politiska sammanhang. Integrationspolitiken syftar enligt sina förespråkare till att inlemma minoriteter i en nationell kultur. Varför och med vilka metoder redogörs det sällan för. Integration betyder alltid uppgående i den västerländska kulturen och har således diskriminerande drag. Den får också till följd att den kulturella mångfalden, kulturutbytet och därmed också toleransbegreppet suddas ut. Integration nämnes ofta som motsats till apartheid, men för de berörda folken blir konsekvenserna av dessa båda politiska idéer mycket likartade. Integrationspolitiken tar inte hänsyn till att många naturfolk genom sin anpassning till speciella förhållanden utgör en positiv, social och ekonomisk faktor i marginalområdena. Då man försöker genomföra integration trots starkt motstånd från det berörda folket leder detta ibland till folkmord och tvångsmässig kulturförstöring. I verkligheten har integrationspolitiken kommit att innebära att folk, som fungerat självständigt, ekonomiskt och socialt, brutits ner genom förslumning på platsen eller migration till storstädernas slumområden. 3 sami Nr 942948 Kartong: S. 16. Den ekonomiska strukturens sammanbrott vid integration får de mest dramatiska konsekvenser: exploatering, hungersnöd, väpnat motstånd och därmed ofta följande maktövergrepp från de makthavandes sida. Några av de mest högproducerande jordbruksfolk som finns på denna planet håller f. n. på att brytas sönder på detta sätt. Antropologen säger i sin bok : »När man talat om indianfolkens inlemmande i vad man kallar de nationella kulturerna, så gör man inte klart vad det innebär i verkligheten, varken för den indianska eller för den övriga befolkningen. Vad som främst glömmes i integrationstänkandet är, att indianerna på det sätt de lever när de är självständiga, i övervägande antalet fall är en tillgång för landets ekonomi. I övriga fall utgör de åtminstone inte en belastning. De flesta är jordbrukare och kan 'exportera en förhållandevis stor procent av skörden av majs, rotfrukter, bönor och andra produkter till de omgivande icke-indianska samhällena. I vissa delar av landet kan en landsändas ekonomi och försörjning vara beroende av indianerna.» har olika internationella organisationer försökt skapa alternativ till den nuvarande integrationspolitiken i syfte att undvika dess katastrofala följder och att lösa naturfolkens kritiska situation. bildades för Indigenous Affairs (Internationella arbetsgruppen för etniska och kulturella minoriteter). IWGIA, som består av antropologer, har f. n. mer än 300 medlemmar från ett trettiotal länder. Den är religiöst och partipolitiskt obunden. Gruppen har framför allt kommit att inrikta sig på . Den arbetar för främst två principiella åtgärder. Den första är fastställande av landrätt och den kontinuerliga övervakningen av den. Den andra är öppnandet av kommunikationer mellan indianfolken och ländernas regeringar. Gruppen inriktar sig på länder, där intresse finns för lösning av indianproblemet, däribland . utarbetade IWGIA en plan som i korthet ser ut så här: I första delen av planen tar man kontakt med berörda regeringar för att i samarbete utarbeta alternativ till den nuvarande integrationspolitiken. Därefter söker man ett värdland för biståndet. I andra delen sänds expertteam ut för »fältundersökningar». Undersökningarna syftar till att prioritera områden och åtgärder. Den tredje delen av planen syftar till att realisera rekommendationerna sedan de godtagits på ansvarigt och beslutande håll. I visste man redan vilka områden som var de mest utsatta och skulle prioriteras vid en insats. Det visade sig också att den colombianska regeringen var villig att godta ett samarbete med IWGIA. Även de colombianska antropologerna och tjänstemännen i Asuntos Indigenistas var positiva och lade fram projekt som var helt i överens stämmelse med IWGIA:s. Kostnaderna för de två första stegen i planen beräknades till ca . En förfrågan till de nordiska regeringarna om stöd för IWGIA-planen i stoppades av det svenska efter rekommendation från SIDA. Det torde emellertid numera stå klart att det är nödvändigt att enskilda länder tar initiativet till stöd åt arbetet på att rädda de sydamerikanska indianfolken. Vägen över FN torde f. n. vara stängd. Det framgår också av ett uttalande av dåvarande utrikesministern : »Jag måste med beklagande konstatera, att våra strävanden att få till stånd en utredning inom FN:s ram om utvecklingsmöjligheterna för bl. a. de indiangrupper i som lever i djungelområden inte kunnat fullföljas.» Även om FN skulle ta initiativet, bör det påpekas att insatser måste göras . Tidsfristen är kort. För de flesta indianfolk har tiden redan gått ut. Det står nu klart att f. n. är det land, inte bara i utan i hela världen, som står närmast en humanitär lösning av problemet med samexistens med etniska och kulturella minoriteter. För att nå en lösning är man också redo att acceptera det internationella, vetenskapliga arbete som är nödvändigt för en förändring av indianernas situation. Vår koncentration på ett litet antal mottagarländer beträffande vårt internationella bistånd bör inte hindra oss från att göra insatser på eftersatta områden, där vi har speciella möjligheter och där humaniteten är en bjudande plikt för en omedelbar insats. har gjorts undantag från regeln om huvudmottagarländer, bl. a. vad beträffar familjeplanering. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att SIDA inom det humanitära u-landsbiståndets ram ges möjlighet att stödja projekt med syfte att nå en lösning av problemet med samexistens med etniska och kulturella minoriteter i länder som så önskar, 2. att det i motionen beskrivna tas upp till förnyad prövning. () ()