mot · FV021841 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. 1 propositionen 1972:116 föreslås försöksverksamhet från till utgången av juni månad 1976 i följande tre hänseenden, nämligen dels uppgiftsskyldighet för näringsidkare i vissa planeringsfrågor, dels offentliga styrelseledamöter i vissa aktiebolag och stiftelser, dels styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar. Enligt förslagen skall näringsidkare bli skyldig att efter anmaning till översiktligt redovisa den väntade ekonomiska utvecklingen av verksamheten och planerade eller väntade utvidgningar eller inskränkningar i produktion, sysselsättning och drift. Uppgifterna kan avse upp till . Förslaget innehåller också regler om information från länsstyrelse och kommun till uppgiftsskyldiga näringsidkare samt bestämmelser om sekretess för uppgifter lämnade av företag. Det är självklart av stort värde att fullgod information står till buds för beslutsfattare inom företag och offentlig förvaltning. Utvärderingen av erfarenheterna från den planerade försöksverksamheten blir av stor betydelse för att fastställa huruvida det föreslagna systemet fungerar väl i praktiken. Insamlandet, analyserandet och spridningen av information avseende framtiden försvåras av att framtiden i de flesta fall är osäker och svår att överblicka. Flera remissinstanser har också påpekat att företagens möjligheter att lämna tillförlitliga uppgifter är begränsade och att de erhållna uppgifterna därför måste behandlas med stor försiktighet. Särskilt för de mindre och medelstora företagen innebär det stora svårigheter att ställa säkra uppgifter till förfogande. För att kunna bli till nytta måste information insamlas först efter en genomgripande analys av olika samhällsorgans informationsbehov. Informationssystemet kommer annars att belastas med irrelevant information och medföra onödig arbetsbelastning för företagen som redan nu fullgör en betungande uppgiftsskyldighet. Sekretessfrågorna intar en central ställning. Bristande tilltro till sekretessens tillförlitlighet kan minska företagens benägenhet att lämna fullständig information. Bristande sekretess kan givetvis allvarligt skada uppgiftslämnare. Entydiga och klara sekretessregler bör utarbetas för att tjäna som vägledning för de befattningshavare som har att handha Det kan i vissa fall inte undvikas att sekretesskravet får överväga framför myndigheternas önskan att erhålla och vidarebefordra information. Det kan i vissa fall vara svårt för kommunalt verksamma personer, som får ta del av sekretessbelagda uppgifter, att i sitt handlande bortse från den sålunda erhållna kunskapen även om detta är föreskrivet av sekretessbestämmelserna. För att inte konkurrensförhållandena skall snedvridas bör länsstyrelserna beakta denna risk vid överlämnande av material till kommunerna. Erforderliga tillämpningsbestämmelser bör utarbetas av Kungl. I propositionen har kostnaden för det föreslagna informationssystemet beräknats till 1 milj. kr. Beloppet är förmodligen tilltaget i underkant, framför allt som arbetet i företagen inte medräknats i beloppen, något som emellertid måste göras vid en samhällsekonomisk bedömning av det föreslagna systemets lönsamhet. Med hänsyn till kostnaderna för såväl företag som samhälle och med hänsyn till att värdet av informationen för samhället torde vara ringa förutsätter vi att det endast i undantagsfall blir aktuellt att infordra uppgifter från arbetsställen med mindre än 50 anställda. Offentliga styrelseledamöter i vissa aktiebolag och stiftelser På grundval av huvudsakligen samarbetsutredningens betänkande föreslås en treårig försöksverksamhet med offentliga styrelseledamöter i förvaltnings- och investmentbolag samt i vissa allmännyttiga stiftelser. Enligt förslaget skall offentlig styrelseledamot särskilt verka för att samhällets intressen beaktas i bolagets eller stiftelsens verksamhet. Departementschefen redovisar de tre olika motiv för samhällelig styrelserepresentation som samarbetsutredningen anfört, nämligen ideologiska, effektivitetspolitiska och intressebevakande. Departementschefen anser att en försöksverksamhet med offentlig styrelserepresentation i ett antal för samhällsutvecklingen väsentliga företag bör ses som ett naturligt led i en strävan mot breddad och fördjupad ekonomisk demokrati. Offentlig styrelserepresentation föreslås bli prövad endast i sådana ekonomiska enheter som kan utöva ägarinflytande över grupper av andra företag, dvs. större förvaltnings- och investmentbolag och vissa stiftelser. De renodlade produktionsbolagen faller utanför försöksverksamheten. En av huvuduppgifterna för de offentliga styrelseledamöterna i bolagen föreslås vara att tillföra bolagets styrelse samhälleliga synpunkter på ärenden som tas upp i styrelsen och verka för att dessa synpunkter beaktas. De bör vidare kunna delge Kungl. synpunkter och erfarenheter som de vunnit i sin egenskap av styrelserepresentanter. För att offentlig styrelseledamot skall kunna delge styrelsen samhällets synpunkter och värderingar bör han, enligt propositionen, förses med material som bl. a. visar samhällets näringspolitiska strävanden. Särskilda kontaktkonferenser mellan styrelseledamöter och företrädare för samhället bör vidare kunna genomföras, varvid såväl samhällets intentioner som ledamöternas erfarenheter av styrelseuppdraget bör kunna dryftas. gifterna att samordna och utvärdera försöksverksamheten föreslås fullgöras inom Kungl. Förslagen strider enligt vår mening mot de principer som bär upp vår författning i fråga om hur staten skall utöva sin överhöghet. Dessa principer bygger bl. a. på att myndighets verksamhet skall utövas under offentlig insyn, vara normbunden och att förutsättningar föreligger för demokratisk kontroll. Hänsyn till enskilda intressen motiverar emellertid ofta att allmänhetens insyn begränsas. Säkerhetsskäl och liknande motiverar att insynen inskränks. Grundregeln är dock öppenhet och normbundenhet. Denna princip har djup förankring i folkmedvetandet och uppfattas som en väsentlig garanti för medborgarnas rättssäkerhet. Inom ramen för den alltmer selektiva näringspolitiken sker en omfattande sekretessbeläggning av förhållandena mellan staten och enskilda affärsföretag. Detta är i och för sig rimligt med hänsyn till företagens berättigade affärsintressen. Här får dock en avvägning ske och insynskravet måste tillmätas stor betydelse. Utrymmet för skönsmässiga överväganden från statens sida är betydande på detta område, och insyn är därför nödvändig för att också rättviseaspekter och jämställdhet i konkurrenshänseende beaktas. Väsentligt för kontrollen är också att myndigheternas överväganden konkretiseras i formella beslut, som kan utgöra grund för utkrävande av ansvar. Näringspolitiken har utövats inom ett system av lagar och förordningar. Genom offentlig styrelserepresentation bryts detta system. Möjligheter skapas att utforma en del av näringspolitiken vid s. k. kontaktkonferenser mellan offentliga styrelseledamöter och, som det heter, företrädare för samhället, där styrelseledamöterna delges samhällets intentioner. Det är givet att en företagsstyrelse, som delges önskemål från statsmakterna genom en offentlig styrelseledamot, känner en stark press att handla i enlighet med dessa. Inte minst den selektiva näringspolitiken ger offentliga styrelseledamöter en särskild maktställning. Den ordning som skapas genom regeringens förslag medför stora risker för godtycke. De principiella och praktiska invändningarna mot statlig styrelserepresentation i företagen minskar inte genom att förslaget inskränks till förvaltnings- och investmentbolag. Motiveringen i propositionen att dessa har nära bankanknytning och att inriktningen av försöksverksamheten sålunda bildar ett naturligt komplement till det nuvarande systemet med offentlig styrelserepresentation i affärsbankerna kan vi icke acceptera. Vi har för övrigt motsatt oss den nu gällande ordningen med offentlig representation i bankstyrelse. Investmentbolagens styrelser fattar självständigt de beslut som rör bolagens angelägenheter. Karaktären av investmentbolagens verksamhet är också helt skild från vad som utmärker bankrörelse. Förvaltnings- och investmentbolag bör tillåtas att handla enligt de allmänna regler som gäller för aktiebolag. Det mesta av vad som här anförts om förvaltnings- och investmentbolag torde gälla även för stiftelser. Stiftelserna utgör organisationer med särställning avseende sitt allmännyttiga syfte, skattebefrielse m. m. och står redan i vissa fall under länsstyrelsernas tillsyn. Enligt vår mening är det inte motiverat att utse offentliga styrelseledamöter i stiftelser. Stiftelsernas särställning i skattehänseende kan dock sägas motivera krav på ökad offentlig insyn och kontroll. Även om stiftelsernas redovisning redan nu ofta är långtgående vill vi därför föreslå att länsstyrelsernas tillsyn av stiftelser utvidgas. Maj:t bör framlägga förslag härom till nästa års riksdag. Styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar Skillnaden mellan förslaget om offentliga styrelseledamöter innebärande statlig kontroll och frågan om styrelserepresentanter för de anställda är viktig och principiell. har debatten om företagsdemokrati tagit ny fart. Till stor del är det ökade intresset för företagsdemokrati ett naturligt inslag i den samhällsutveckling som i allt högre grad utmärkts av en höjning av den allmänna utbildningsnivån. Även de alltmer varierande arbetsuppgifterna för arbetstagarna liksom en i samhället i allmänhet mer öppen och fri debatt har gjort det självklart att också ompröva i en del fall föråldrade inslag inom arbetslivet. En sådan omställning är redan i full gång inom stora delar av vårt näringsliv, och verksamheten stimuleras av de erfarenheter av såväl praktisk som teoretisk natur som fortlöpande utvinns. En omställning av den art det är fråga om kommer naturligtvis att ta tid liksom att den har en gräns där en ytterligare ökning av information, samråd och medbestämmande kan komma i konflikt med de krav på effektivitet som måste vara vägledande för all verksamhet ekonomisk lika väl som offentlig. I den mån utvecklingen förs vidare steg för steg kan emellertid sannolikt mycket vinnas genom en utökning av de anställdas deltagande i beslutsprocesserna i form av såväl effektivitetsvinster, ökad förståelse för företaget och dess problem som vinster i form av högre arbetstillfredsställelse för de anställda. Trots den intensiva debatten är begreppet företagsdemokrati inte entydigt. Olika betydelse inläggs i detta ord. I moderata samlingspartiets partiprogram behandlas hithörande frågor under rubriken i arbetslivet och där sägs bl. Arbetsplatsdemokratin gäller de anställdas möjligheter att i samråd få delta i beslut, i första hand om den egna arbetssituationen. Detta kan i stor utsträckning ske inom ramen för etablerade former för samverkan på arbetsplatserna. En fortsatt utveckling av dessa former i samverkan mellan arbetsmarknadens parter skall eftersträvas: decentralisering av arbetsledande funktioner, ökade befogenheter för företagsnämnderna och representation för de anställda i företagets ledning. En viktig distinktion föreligger mellan åtgärder som syftar till att öka den enskilde arbetstagarens handlingsutrymme och arbetstillfredsställelse samt sådana som avser att bereda representanter för de anställda fackliga eller ej rätt och möjlighet att föra fram de anställdas krav och synpunkter och aktivt medverka i företaget genom information, samråd eller i övrigt i beslutsprocessen. Det görs ofta gällande att alla inskränkningar av företagsledningens handlingsutrymme, vare sig detta tar sig uttryck i lag, kollektivavtal eller övriga överenskommelser, utgör ett uttryck för demokratisering av arbetslivet. I detta hänseende har mycket skett . Det är ett faktum att demokratiseringen ökat. Inrättandet av företagsnämnder, vilkas regler reviderades , skapandet av för samarbetsfrågor ett gemensamt organ för LO, TCO och SAF med syfte att bl. a. följa utvecklingen inom företagsnämndsverksamheten och bedriva försök med fördjupad företagsdemokrati samt den pågående försöksverksamheten med företagsdemokrati inom de statliga företagen, är exempel härpå. Med all säkerhet har emellertid de största framstegen nåtts i det praktiska vardagsarbetet ute bland företagen, där nya metoder och nya umgängesformer har införts ofta i tysthet. För den anställde är frågan om att kunna utöva inflytande på den egna arbetssituationen mest näraliggande och påtaglig. Flera undersökningar visar att huvuddelen av de anställda ser en förbättring på den punkten som mest angelägen. Utökad delegering utgör ett viktigt instrument härför. Härigenom tillvaratas på ett bättre sätt arbetstagarens kunnande. Även på andra sätt kan individens behov av inte bara inkomst utan också trygghet, gemenskap, omväxling, uppskattning, självständighet och utvecklingsmöjligheter bättre tillgodoses. Försöken med s. k. självstyrande grupper liksom erfarenheterna av arbetsutvidgning och arbetsrotation bör kunna ligga till grund för reformer. Övergången från löpande band till arbetsgrupper som är mer sammanhållna vilket planeras vid bl. a. kommer att ge oss större kunskap om vilka möjligheter som finns att på detta sätt med bibehållen effektivitet göra arbetet för den enskilde arbetstagaren mer mänskligt. Såväl TCO som LO har tills motsatt sig tanken på representation i företagens styrelser. Man har sagt och säger fortfarande att styrelserepresentation endast kan uppfylla en mindre del av önskemålen om ökat inflytande för de anställda. respektive 1971 beslöt organisationerna verka för facklig styrelserepresentation. Det tidigare synsättet kom dock till ett pregnant uttryck så sent som i rapporten till 1971 Demokrati i företagen, vari det sägs: För fackföreningsrörelsen innebär det att den tar på sig principiellt nya uppgifter och ett vidsträckt ansvar även för förvaltningen av de enskilda företagens kapital. Därmed kommer oundvikligen dess ställning som en fri och från företag och näringsliv oberoende organisation att förändras. Åtskilliga av de kompromisser som får göras när de fackliga kraven på ökad jämlikhet bryts mot arbetsgivarnas uppfattning, skulle då få göras inom de fackliga organisationerna. I samma rapport sägs vidare: Fackföreningsrörelsen måste, för att kunna genomföra de solidaritets krävande delarna av arbetet, även i fortsättningen stå fri och oberoende av det enskilda företaget, näringslivet och samhället och bevara de organisations- och arbetsformer, som visat sig stödja en sådan politik. Detta oavvisliga villkor i fråga om fackligt oberoende utgör en begränsning vid valet av metoder för det ökade inflytandet. Den lokala fackliga organisationen kan inte få så stort ansvar för företagets framtid, att detta kommer i konflikt med arbetstagarnas långsiktiga och gemensamma intressen. Det är framför allt denna dubbla lojalitet som utgjort en invändning mot införandet av styrelserepresentation. LO-betänkande Fackföreningsrörelsen och företagsdemokratin anfördes härom bl. a. följande: Självfallet blir det rättsligt fråga om ett personligt ansvarstagande som ledamöter i de företagsledande organen. Det är emellertid svårt att komma ifrån att det ansvar som det i praktiken kommer att röra sig om inte endast är av rättsligt formell karaktär. Det blir ju under alla förhållanden fråga om en representation för vars utseende fackliga organ reellt kommer att bli ansvariga. Dessa representanter kommer naturligen att framstå inte bara som företrädare för företaget utan även som talesmän för den fackliga rörelsen. Deras ställningstaganden kan lätt komma att bli ansedda som uttryck för fackföreningsrörelsens synpunkter och politik. Ett deltagande i företagsledande uppgifter kan också leda till att arbetstagarrepresentanterna riskerar att komma i konfliktsituationer mellan å ena sidan det förhållandet att de framstår som fackliga företrädare och å den andra deras uppgifter som företagsledare. Det har sagts att ett sådant deltagande ska skapa en dubbel lojalitet mot företaget och mot de anställda, ett förhållande som inte kan anses ligga i linje med de fackliga värderingarna och som det även av andra skäl finns anledning att söka undvika. rapport hävdas att risken för att de anställda skulle tappa förtroendet för sina fackliga representanter genom en dylik dubbel lojalitet blir mindre om den fackliga organisationen effektivt bevakar de anställdas intressen. I likhet med departementschefen som inte själv berört detta problem avstår vi från att hävda en bestämd mening om riskerna förbundna med denna dubbla lojalitet. Eftersom eventuella olägenheter i första hand drabbar de fackliga organisationerna själva och dessa ändå anser sig vilja framföra kravet på representation i företagens styrelser, vill vi biträda förslaget om lagstiftning även om frivilliga överenskommelser hade varit att föredraga. Vi biträder således huvuddragen i propositionen och kommer i det följande endast att framföra förslag till justeringar. Vi anser således att man bör hålla fast vid principen om att de anställda skall vara representerade av en i företaget anställd person. De olägenheter som eventuellt kan uppstå i några enstaka företag genom denna regel kan inte motivera att principen överges. och SR har ifrågasatt om inte lagen bör innehålla ett visst minoritetsskydd för organisation som representerar av de anställda eller minst 20 personer. Starka skäl talar för en sådan ordning, och vi vill kraftigt understryka vikten av departementschefens uttalande om att inte någon kollektivavtalsbunden organisation redan från början får ställas utanför diskussionen om arbetstagarrepresentationens sammansättning. Enighet bör härvidlag i det längsta eftersträvas. Särskilt vid eventuell behandling av företagets personalpolitik är det av vikt att alla berörda parter får möjlighet att taga del i arbetet. Beträffande utseendet av arbetstagarledamot föreslås i propositionen att detta skall göras av lokal facklig organisation i den ordning organisationen bestämmer. Detta kan sägas strida mot det från allmän demokratisk synpunkt motiverade förfarandet att låta samtliga anställda taga del i besluten. Praktiska och även andra synpunkter talar dock till förmån för den i propositionen föreslagna försöksverksamheten. Vi vill därför inte motsätta oss förslaget men finner det dock angeläget att man gör försök med former som tillåter samtliga anställda att delta i beslutet. Det borde t. ex. vara möjligt att företagsledningen och de fackliga organisationerna i samverkan kanske genom företagsnämndens försorg ordnade nominering och val av de anställdas representanter i företagets styrelse. Vi håller för sannolikt att i de företag, där andelen fackligt organiserade icke uppgår till , företagsledningen och de anställda kommer att söka nå sådana frivilliga överenskommelser om medinflytande, insyn och medansvar som enligt vår mening utgör den lämpligaste vägen att lösa dessa frågor. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderliga författningsändringar. Under åberopande av vad i motionen anförts hemställs 1. ger Kungl. till känna vad i motionen anförts beträffande uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor, 2. avslår förslaget om att offentliga styrelseledamöter skall utses i vissa aktiebolag och stiftelser, 3. hos Kungl. anhåller om förslag till 1973 års riksdag om utvidgad tillsyn av stiftelser, 4. beslutar att i 10 § förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar ordet bör skall utbytas mot ordet skall, 5. ger Kungl. Maj:t till känna vad i övrigt i motionen anförts angående styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar. () () () () () G. () () N. () PER () i Gäddvik