ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02214 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. angående antisemitiska inslag i politik. Ett viktigt inslag i antisemitismens historia har varit att angripa judar eller diskriminera judar för att på det viset vända intresset bort från andra frågor. Judarna har varit syndabockar för totalitära partiers missnöje och för totalitära regimers misslyckanden. Därför är det i och för sig inte överraskande att judarna i arabländerna lever i ständig skräck och under systematiskt förtryck. De regeringar i som proklamerar krig mot men sedan förlorar kriget behöver några att skylla på. Och så skärper de propagandan och terrorn mot de små, kvarvarande judiska minoriteterna. Det är vad som händer i . Drygt 4 000 judar tvingas leva kvar där i några städer, främst i . De är förbjudna att lämna landet. De får inte gå mer än tre kilometer från sin bostad. De anställs inte i statlig tjänst och avskedas också på andra områden. De har inte längre rätt till telefon. De kan inte få körkort. I staden lär de lida under ett utegångsförbud, som sätter in . Ofta har de inte rätt att sälja sin egendom ofta blir den i stället konfiskerad och ges till palestinska gerillamän. På olika sätt blir de alltså trakasserade och lever i ständig rättslöshet. De som bryter mot de regler som gäller speciellt för judar eller har släktingar som gör det kan när som helst fängslas eller torteras. Vittnesmål som omvärlden fick visade, att arresterade judar i behandlas med den yttersta brutalitet och att denna brutalitet skärps. Det förekommer tortyr av olika slag, utpressning mot släktingar och så nedbrytande metoder att de som fått lämna syriska fängelser ibland aldrig tillfrisknar. Regeringarna i har ofta varit kortlivade. Det gäller att vinna Baathpartiet och militärerna och sedan sitta eller ett par i regeringsbyggnaderna innan nästa grupp av makthavare tvingar sig in. Men har krigspolitiken varit den dominerande. Fred, förhandlingar och erkännande av framstår i som otänkbara regimen i vägrar t. o. m. att ta emot FN-medlaren . Krig mot är alltså den målsättning som ständigt slagit fast som sin politik utåt. Inåt skärper de nu diskrimineringen av sin judiska minoritet. Även om den judiska minoriteten i är liten är det vår moraliska skyldighet att ge den vårt stöd. Detta är först och främst en medmänsklig plikt. Men vi kan aldrig förstå judarnas behandling i utan att se den som ett led i konflikten med . Ty vad vi finner i är ännu ett uttryck för antisemitisk vidskepelse. Att hetsa mot en judisk minoritet för att få befolkningen att glömma regimens misslyckanden är den klassiska tekniken. Den skall vi avslöja och den skall vi fördöma. De drygt 4 000 judarna i behöver alltså allt stöd de kan få från omvärlden i form av uttalanden, opinionsbildning och diplomatiska framstötar. Ett ställningstagande från den svenska vore här ett värdefullt bidrag. Mot bakgrund av ovanstående föreslår vi att den svenska uttrycker, i någon form, sin medkänsla med judarna i och sitt fördömande av de antisemitiska inslagen i detta lands politik. () P. O. ()
mot · FV02217 · 1972-01-20 00:00:00 — angående undantagen från reglerna i vägtrafikförordningen för militärtrafik och trafik för civilförsvaret. Jämlikt bestämmelserna i 77 § vägtrafikförordningen äger Kungl Maj:t meddela undantag från reglerna i förordningen för visst fordon eller visst slag av fordon. Sådana undantag har meddelats beträffande fordon, som ägs eller brukas av krigsmakten, samt i fråga om trafik i samband med brukande av sådant fordon. Bestämmelserna finns intagna 1954 utfärdad militär vägtrafikkungörelse. Liknande undantag har meddelats i fråga om civilförsvarets vägtrafik i en utfärdad vägtrafikkungörelse för civilförsvaret. De meddelade undantagen från vägtrafikförordningen avser både utrustningsbestämmelser och egentliga trafikregler. Väsentliga avsteg från bestämmelser som meddelats i trafiksäkerhetens intresse har gjorts i båda kungörelserna. Trafik med fordon som utrustas och brukas i enlighet med dessa undantagsbestämmelser ökar otvivelaktigt riskerna för olyckor på vägarna. Såväl transporterad personal som övrig trafik utsätts för dessa risker. har ett flertal olyckor inträffat i samband med militära trupptransporter. Flera av olyckorna har varit mycket allvarliga. Särbestämmelserna, särskilt i fråga om rätten att beordra cykeltolkning på allmän väg och möjligheten att använda lastbilar för personaltransporter utan att särskilda anordningar vidtagits, har i vissa fall bidragit till olyckornas uppkomst eller i varje fall till olyckornas svårighetsgrad. Undantagsbestämmelserna medför vidare rätt att åsidosätta vägtrafikförordningens bestämmelser om exempelvis fordons uppställning och belysning, skyldighet att lämna företräde, medgiven hastighet och brukande av särskild vägbana. Detta medför stora trafiksäkerhetsrisker för övrig vägtrafik. Det är från trafiksäkerhetssynpunkt angeläget att den militära vägtrafiken och civilförsvarets vägtrafik under fredstid i princip är underkastade samma regler som gäller för övrig vägtrafik. Enstaka undantag kan möjligen vara behövliga av utbildnings- och övningsskäl. Särbestämmelserna i de två kungörelserna är emellertid alltför vittgående och synes knappast betingade av föreliggande utbildningsbehov. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådana ändringar i den militära vägtrafikkungörelsen och vägtrafikkungörelsen för civilförsvaret, att den berörda trafiken under fredstid i princip underkastas samma regler som gäller för civil trafik. av m. fl. om vidgad rätt till allmän tilläggspension vid deltidsarbete. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1972:281 föreslår vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådan reformering av ATP-reglerna att deltids- och korttidsanställda ej som missgynnas. () . () () () () () () PER () ()
mot · FV02218 · 1972-01-20 00:00:00 — för civilförsvaret, att den berörda trafiken under fredstid i princip underkastas samma regler som gäller för civil trafik. av m. fl. om vidgad rätt till allmän tilläggspension vid deltidsarbete. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1972:281 föreslår vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om sådan reformering av ATP-reglerna att deltids- och korttidsanställda ej som missgynnas. () . () () () () () () PER () ()
mot · FV02219 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. om höjd tilläggssjukpenning vid hemarbete. Från har vid flera tidigare riksdagar aktualiserats frågor rörande de hemarbetandes ekonomiska situation. 1 första hand avser vi här hemmavarande föräldrar, huvuddelen mödrar, som har vård om minderåriga barn. I en annan motion till årets riksdag framförs åter krav på en allmän egenpension. En egenpensionsreform skulle bl. a. innebära rätt till ATP-poäng för den som är hemma och vårdar minderåriga barn. I konsekvens härmed bör även ett förbättrat skydd ges inom sjukförsäkringen till en hemarbetande. ger den s. k. hemmamakeförsäkringen obligatoriskt sjukpenning med per dag, och möjlighet till frivillig sjukpenning med maximalt per dag, dvs. I den folder som distribuerat angående den frivilliga försäkringen Om husmor blir sjuk heter det: Att bli sjuk kostar, förutom bekymmer, också en hel del pengar. Sannolikt måste Ni då skaffa hjälp till skötsel och tillsyn av barnen, till städning, tvätt och mycket annat. Som var och en förstår räcker inte för att täcka sådana kostnader, i vart fall inte om barntillsynen måste betalas eller om t. ex. hemsyster måste anlitas. Beloppet har också varit oförändrat . Ett minimikrav är att beloppet räknas upp med hänsyn till prishöjningar . Det vore också rimligt att en reell höjning därutöver gjordes för hemmavarande föräldrar med minderåriga barn. En möjlighet vore att anknyta beloppen till vad som gäller för dagbarnvårdare som är anställda enligt gällande avtal mellan och . En mer långsiktig reform, som bör övervägas i linje med förslaget om ATP-poäng för barnavårdande arbete i hemmet, vore att för denna kategori införa en obligatorisk sjukpenningförsäkring med statsbidrag till hela avgiften eller större delen därav. Givetvis måste en sådan reform noga utredas och de ekonomiska konsekvenserna belysas. Det bör ske som ett led i arbetet att skapa bättre valfrihet och trygghet för småbarnsföräldrarna. Förslaget bör ses i samband med en större familjepolitisk reform där samhällets stöd till olika former av barntillsyn såväl vårdnadsbidrag som subventionering av barnstugor och familjedaghem bildar en helhet. kommer enligt riksdagsberättelsen att slutföra Förslag om en höjning av sjukpenningtilläggen för hemarbetande bör framläggas som resultatet av denna utredning föreläggs . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl. hemställer om förslag till nästa års riksdag om en höjning av det frivilliga sjukpenningtillägget för hemmamake, som motsvarar levnadskostnadernas ökning sedan föregående höjningstillfälle; samt att hos Kungl. hemställer om utredning angående en särskild tilläggssjukpenning för hemmavarande förälder med vård av minderåriga barn enligt de riktlinjer som anges i motionen. () . () () ()
mot · FV02222 · 1972-01-21 00:00:00 — Motioner nr 222228 är 1972 av m. fl. om vidgad rätt till invaliditetstillägg. Lagen om allmän försäkring 9 kap. 2 § innehåller bestämmelser om invaliditetstillägg till ålders- och förtidspension. Detta invaliditetstillägg är påfallande bristfälligt. För det första utgår det inte om den försäkrade fått skadan efter fyllda . Ändå drabbar invaliditet en mängd människor efter de 63 åren och behovet av invaliditetstillägg blir förvisso inte mindre därför att man blir äldre. För det andra - och det torde vara det största bekymret har lagens utformning och praxis lett till att invaliditetstillägg endast kan lämnas till den som anses vara ur stånd att reda sig själv och på grund härav vid upprepade tillfällen är i behov av hjälp. Således blir den som kan klara sig aldrig så litet på egen hand utesluten. Det gäller t. ex. personer som själva kan resa sig från en stol eller äta, men däremot inte själva kan gå ur sängen eller lägga sig eller ta på eller av sig kläderna. Ideligen måste ansökningar om invaliditetstillägg avslås, även i de mest upprörande fall, där olyckliga människor sannerligen är invalider och anser sig berättigade till denna rätt blygsamma ekonomiska hjälp. Kostnaderna är försäkringsmässigt minimala och drabbar inte statsbudgeten. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att antar följande förslag till ändring i 9 kap. lagen om allmän försäkring: Till ålderspension eller förtidspension utgår invaliditetstillägg, därest den försäkrade på grund av höggradig nedsättning i kroppsorgans funktion är i behov av avsevärd fortlöpande hjälp av annan person eller får vidkännas betydande merutgifter för att reda sig själv. Invaliditetstillägg skall alltid utgå, därest den försäkrade är blind. Ändå så ej följer begränsat till . Invaliditetstillägg tillkommer ej försorg utom densamma. Invaliditetstillägg utgör av basbeloppet. () () ()
mot · FV02223 · 1972-01-20 00:00:00 — av fröken m. fl. om tandvårdsförsäkring för diabetiker. Frågan om allmän tandvårdsförsäkring har vid olika tillfällen aktualiserats. I takt med utbyggnaden av allmän sjukförsäkring och andra åtgärder för att skapa social trygghet åt medborgarna har tandvårdsförsäkringen framstått som alltmera angelägen. Tandvården är för den enskilde medborgaren mycket kostsam, och låginkomstutredningen har visat att stora grupper i helt enkelt inte har råd att sköta sina tänder och därmed åsamkas onödigt lidande och utsätts för risker i form av följdsjukdomar och andra komplikationer. Därför har från vårt håll sedan mer än rests kravet på en allmän tandvårdsförsäkring. Frågan har utretts . Den ena utredningen har avlöst den andra. ligger frågan hos en expertutredning som arbetar med att klarlägga hur en tandvårdsförsäkring bör utformas. Utredningen har enligt statsverkspropositionen att pröva, om en tandvårdsförsäkring bör göras allmängiltig eller om det finns skäl för vissa avgränsningar och för prioritering av vissa tandvårdsbehov. För vår del vill vi framhålla det naturliga i att de löften om allmängiltighet som utställts beträffande försäkringen skall infrias. I avvaktan på slutligt förslag om lösning av frågan om den allmänna tandvårdsförsäkringen finner vi det angeläget att diabetikernas tandvårdssituation behandlas med förtur. Inte av insulinpatienterna har kärlförändringar i tandköttet, rothinnan och pulpan. Det förekommer också en ogynnsam växelverkan mellan vissa tandsjukdomar och diabetessjukdomen. Diabetikerna bör hänföras till de grupper som i första hand skall ha tillgång till fri tandvård och bättre möjligheter att förebygga tandsjukdomar. Utredningen bör behandla denna fråga med förtur. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om att förslag till tandvårdsförsäkring för diabetiker framläggs med förtur. () ()
mot · FV02225 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. om rätt för arbetstagare till längre sammanhängande ledighet. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 281 föreslår vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning angående möjligheten att inom ramen för den allmänna försäkringen eller på annat sätt ge människor rätt att åtnjuta längre sammanhängande ledighet enligt de linjer som angivits i motionen.
mot · FV02227 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar och i om differentierad avgiftsdebitering för sjukvård vid trafikolycksfall. Kommunalskattens benägenhet att stiga vållar bekymmer. Varje möjlighet att bromsa denna tendens utan att eftersätta angelägna behov måste tas till vara. För vissa verksamhetsområden har i ökande grad avgiftsfinansiering börjat tillgripas - ofta i kombination med skattesubvention. Exempel på sådana verksamheter är den kollektiva trafiken och barndaghemmen. Tanken bakom hel eller delvis avgiftsfinansiering är den att de som i särskild omfattning utnyttjar ifrågavarande kommunala service skall erlägga viss direkt avgift därför. Avgifter har kommit till användning då kommunmedlemmar önskat utnyttja viss service. Det finns ett kostnadsområde som i hög grad utnyttjas men utan att någon grad av frivillighet föreligger sjukvård efter vägtrafikolyckor. Kostnaderna för sjukvård efter trafikolycksfall synes vara ett område där avgiftsfinansiering skulle kunna tillgripas. Den obligatoriska trafikförsäkringen och den därmed närbesläktade olycksfallsförsäkringen för motorfordonsförare är avsedda för att täcka kostnader på grund av vägtrafikolyckor. debiterar våra sjukhus i stort sett efter samma taxa oavsett orsaken till behovet av sjukvård. Med en differentierad debitering borde hela kostnaden kunna uttagas då sjukvården förorsakas av t. ex. vägtrafikolycksfall och skall betalas av trafikförsäkringen. Någon större administrativ svårighet att debitera efter två olika taxor torde inte föreligga då sjukvårdsorsaken är rätt klar vid trafikolycksfall som ersättes av försäkringsbolagen. Att tillgripa avgiftsfinansiering vid vägtrafikolycksfall synes rimligt. För avgiftserläggandet finns redan de båda nämnda försäkringsformerna. Det kan starkt ifrågasättas om kommunerna verkligen skall behöva belastas med subventionering i detta sammanhang. gjorde dåvarande landstingsdirektören i län, , en utredning om vad vägtrafikolycksfallen kostade folkhushållet. 1 ett räkneexempel visade han på kostnader till ett belopp av 2 miljarder inberäknat utebliven skatteintäkt på grund av reduktion av arbetsinsatser. Även om endast t. ex. 1/4 miljard skulle avlastas kommunerna för deras subventionering av sjukvårdskostnaderna efter vägtrafikolycksfall, så skulle detta innebära en icke oväsentlig inbesparing för kommunerna. Med hänvisning till ovanstående får vi hemställa att hos Kungl. anhåller att sådana ändringar vidtages i berörda kommunallagar att kommun får rätt till differentierad avgiftsdebitering för sjukvård i enlighet med ovanstående tankegångar. () ()
mot · FV02228 · 1972-01-17 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. om skilda placeringar av patienter med olika sjukdomsbild pä mentalsjukhusens vårdavdelningar. En psykiskt sjuk människa betraktades förr ofta som ett helt annat och svårare sjukdomsfall än en fysiskt sjuk. Rädsla och vidskepelse torde där ha spelat en stor roll. däremot anses det helt naturligt att vem som helst också kan bli mentalt sjuk. Denna utveckling mot ett nytt betraktelsesätt är mycket glädjande. Även vården av de psykiskt sjuka har genomgått stora förändringar, och stora framsteg har där gjorts. Men på ett område är förhållandena ännu långt ifrån acceptabla, nämligen när det gäller mentalpatienternas intagning på sjukhusens olika avdelningar. Det är sålunda mycket vanligt, säger tf. bitr. överläkaren vid i , att patienter med olika sjukdomstillstånd sammanförs på samma avdelning: alkoholister både sådana som vill och sådana som inte vill sluta med alkoholen narkomaner, akuta och kroniska psykotier, hjärnskadefall, senildementa och självmordsfall. En följd av detta sammanförande av patienter med olika sjukdomstillstånd blir att en förstagångsintagen kan hamna på samma avdelning som mentalsjuka, vilka har vårdats där . Detta blir självfallet en mycket hård press på den intagne, inte minst psykiskt, eftersom han då lätt får en känsla av att läget även för honom själv är hopplöst. Inte heller behöver det särskilt framhållas vilken effekt det kan ha på en alkoholist att på en vårdavdelning bli sammanförd med långvarigt mentalsjuka. Ett särskilt svårt kapitel i det sammanhanget utgör vården av narkomaner. Lasarettsvården vägrar mer eller mindre att ta befattning med dem, och även på mentalsjukhusen är man negativt inställd till eller känner sig hjälplös inför dessa besvärliga patienter. Därför blir narkomanerna ofta i stället intagna på pojk- eller flickhem, ungdomsvårdsskolor, ungdomsfängelser eller vanliga fängelser. Vad detta betyder för spridningen av narkomanin torde ligga i öppen dag. Detta system att på mentalsjukhusens vårdavdelningar blanda samman patienter med olika psykiska sjukdomar har man nu börjat reagera mot, och det framstår som ett krav att större hänsyn tas till sjukdomsbilden hos den patient som blir intagen för vård på mentalsjukhus. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om att sådana direktiv utfärdas av att intagning av patienter med olika sjukdomsbild på samma avdelning vid mentalsjukhus i möjligaste mån undviks. () i Skärstad () i Lane-Herrestad
mot · FV02232 · 1972-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om anmälningsplikt för radiohandlare vid försäljning av färg-TV-apparater. Inkomsterna av färg-TV-licenser synes ej hålla jämna steg med försäljningen av färg-TV-apparater. För att förbättra situationen har det förekommit upplysning och propaganda i massmedia. En tämligen enkel åtgärd i syfte att stärka kontrollen av färg-TV-innehav har ännu ej vidtagits, nämligen någon form av anmälningsplikt hos radiohandeln vid försäljning av färg-TV-apparater. Frågan lär rätt länge ha varit föremål för övervägande, men handläggningen synes präglad av anmärkningsvärd tröghet. Det är beklagligt att denna ordning inte sattes in redan när färg-TV först lanserades. I stället har man förberett eller genomfört andra, mer diskutabla kontrollåtgärder. Ansvarsfördelning och beslutsprocess i denna fråga präglas av en viss oklarhet. Beslutsfattandet torde ligga hos , medan intressen är särskilt starkt engagerade. beröres eftersom otillräckliga licensinkomster snabbare kan framtvinga nya licenshöjningar på . Från rättvisesynpunkt kan det inte accepteras att de som har råd att skaffa sig färg-TV har goda möjligheter ätt undandra sig den extra licensavgiften. För radiohandeln bör en anmälningsplikt inte vara alltför betungande med hänsyn till inkomsterna av apparatförsäljningen. Inom bilhandeln förekommer redan en analog ordning. En meningsyttring från i syfte att påskynda frågans lösning synes befogad. att måtte uttala sig för anmälningsplikt för radiohandlare vid försäljning av färg-TV-apparater. () ()
mot · FV02236 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar och i om ändrade regler för kontroll av TV-innehav. Det av tillämpade systemet att skicka ut kontrollanter till hushållen i syfte att söka skaffa sig upplysning om huruvida vederbörande innehar TV-mottagare och erlagt stadgad licensavgift synes ej särskilt ändamålsenligt. En sådan form av kontrollverksamhet ter sig inte heller tilltalande i ett modernt samhälle. Enligt vissa uppgifter förlorar ca på grund av att åtskilliga TV-innehavare underlåter att betala licensavgiften. Visserligen torde kontrollanterna avslöja många tusen licensskolkare, men de lyckas säkerligen inte upptäcka alla som inte fullgjort sin betalningsskyldighet. I syfte att göra uppbörden effektiv och möjliggöra en avveckling av det omständliga kontrollsystemet föreslår vi att var och en som säljer eller överlåter en TV-apparat skall vara skyldig att på en av tillhandahållen, enkel och ej portobelagd blankett göra anmälan därom. Åberopande det anförda hemställer vi att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna det i motionen framförda förslaget. () HANS () 1* 1972.
mot · FV02237 · 1972-01-19 00:00:00 — om rätt till författarersättning för lån från vetenskapliga bibliotek. Författare av litterärt verk har rätt till s. k. författarersättning för utlåning av hans verk vid offentligt bibliotek. Denna författarersättning är emellertid begränsad till utlåning och annan användning vid stifts- och landsbibliotek, länsbibliotek, skolbibliotek och folkbibliotek. Enligt vår mening bör ersättningen utsträckas till att gälla alla offentliga bibliotek, således även de s. k. vetenskapliga biblioteken, främst universitetsbiblioteken. Vid de vetenskapliga biblioteken gäller i allmänhet vissa begränsningar i rätten till hemlån av s. k. skönlitteratur. Utlåningen vid dessa bibliotek avser därför främst vetenskaplig litteratur och annan facklitteratur. Det förefaller oriktigt att författare av verk av det sistnämnda slaget i praktiken skall behandlas på annat sätt än skönlitterära författare. Fastställandet av utlåningens omfattning bör också här kunna ske genom veckoundersökningar av stickprovskaraktär. De administrativa svårigheter som kan vara förenade med motionens förslag kan därför knappast vara oöverstigliga. Den kostnadsökning som kan följa av ett bifall till motionen torde bli ganska måttlig eftersom antalet lån av vetenskaplig och annan facklitteratur i flertalet fall är så få att den nedre gränsen för erhållande av författarpenning icke överskrides. Motionskravet är således i sin helhet motiverat av en önskan om jämställdhet mellan författare till verk av olika slag. Med anledning av det anförda hemställer vi att hos Kungl Maj:t hemställer om en sådan ändring av 3 § i kungörelsen angående att rätten till författarpenning utsträckes till att gälla även vetenskapliga bibliotek.
mot · FV02238 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar i och angående finansieringen av utflyttad TV-antenn. Inom områden där TV-mottagningen skuggas av terrängen bedömer frågan om kompletterande sändare från fall till fall. Med hänsyn till den ekonomiska ram som föreligger för utbyggnad av sändarstationer erfordras att minst 150 hushåll inom ett område skall ha dåliga mottagningsförhållanden för att en slavsändare skall kunna anläggas. På platser som ej täcks av ordinarie TV-sändare kan dock en utflyttad antenn, som vanligen är avsedd för anslutning av flera mottagare, utgöra en bra lösning av mottagningsproblemen. Dessa antenner får helt bekostas av de berörda hushållen och inte av rundradiorörelsen. bistår dock i görligaste mån med kostnadsfri rådgivning i sådana speciella antennfrågor. Det synes oss som en riktig jämlikhetsprincip att alla som betalar licensavgifter också skall ha möjlighet till ordentlig mottagning. Det bör alltså gälla även för dem som råkar bo på en för TV-mottagning olämplig plats och där hushållens antal inte är tillräckligt för en slavsändare. Televisionens rika kulturutbud bör komma alla till del. Utflyttade antenner löser det tekniska problemet, men kostnaderna är ofta för stora för många enskilda. Vi anser därför att utflyttade antenner i likhet med slavsändare helt eller delvis bör finansieras av rundradiorörelsen. Åberopande det anförda hemställer vi att som sin mening ger Kungl Maj:t till känna vad i motionen anförts om utflyttade antenner. HANS () i