ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021753 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. har i proposition 1972:100 föreslagit att invandrare skall beredas möjlighet att på betald arbetstid erhålla 240 timmars svenskundervisning. Denna åtgärd måste hälsas med tillfredsställelse, då det är en förutsättning för invandrarens anpassning i det svenska samhället att det nya språket behärskas. I annat fall kan invandraren lätt bli socialt isolerad och dessutom utsatt för onödiga olycksrisker i och med att olika varningsskyltar m. m. inte uppfattas. bedrivs svenskundervisning för invandrare kostnadsfritt genom en försöksverksamhet i studieförbundens regi. Från invandrarorganisationerna har man uppfattat detta splittrade huvudmannaskap som otillfredsställande. Det finns ett starkt önskemål från invandrarorganisationer att man får ett enat lokalt huvudmannaskap. var enig i sin uppfattning om att svenskundervisning för invandrare bör vara en uppgift för kommunernas skolstyrelser. Utredningen fann det vara angeläget att kommunerna drar nytta av studieförbundens erfarenheter och att kommunerna i tillämplig utsträckning anlitar lokal- och personalresurser som studieförbunden förfogar över. I förevarande proposition omnämns över huvud taget inte detta förhållande. Ingen remisskritik redovisas och inga kommentarer från statsrådet görs i detta avseende. Trots detta frångår propositionen utredningens ståndpunkt och förordar att studieförbunden i samverkan med berörda fackliga organisationer skall anordna utbildningen. Enligt vår bedömning talar övervägande skäl för att svenskundervisning för invandrare sker inom den kommunala vuxenundervisningens ram på det sätt invandrarutredningen föreslagit. Den föreslagna ordningen med svenskundervisning under arbetstid undanröjer inte ett av de största problemen när det gäller invandrarfamiljernas situation. Invandrarhustrurna blir lätt isolerade i hemmet och lär sig därmed i allmänhet svenska långsammare än övriga familjemedlemmar. Deras isoleringsproblem blir än större av att de i sin ursprungsmiljö har haft en helt annan kvinnoroll än vi har i vårt land. Speciella åtgärder för denna grupp av invandrare förefaller därför vara synnerligen motiverade. På samma sätt som för de förvärvsarbetande invandrarna bör hemarbetande företrädesvis kvinnor frigöras från sina ordinarie arbetsuppgifter för att erhålla svenskundervisning. Kommunerna bör tillse att barntillsyn finns ordnad , och för detta ändamål bör statsbidrag utgå. För att stimulera de hemarbetande invandrarna att delta i denna verksamhet och informera dem om möjligheterna bör ett särskilt stimulansbidrag utgå och uppsökande verksamhet bedrivas. Maj:t bör förelägga en proposition med detta innehåll vid vårsession. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj :t begär att svenskundervisningen för invandrare inordnas i den kommunala vuxenundervisningen; att proposition föreläggs riksdag om hemarbetande invandrares svenskundervisning i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FV021754 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Svenskundervisningen för invandrare bedrivs huvudsakligen inom den fria folkbildningsverksamheten. SÖ har i samverkan med studieförbunden tagit fram en läroplan i svenska för invandrare, och statsbidrag utgår till undervisningen enligt särskilda bestämmelser. 1972:100 bör studieförbunden även i fortsättningen arrangera svenskundervisningen för invandrare. Det finns dock som invandrarutredningen framhållit skäl som talar för att denna undervisning inordnas i den kommunala vuxenutbildningsorganisationen. Om trots detta beslutar i huvudmannaskapsfrågan i enlighet med propositionens förslag bör enligt min mening förutsättningar skapas för att alla studieförbund ges likartade möjligheter att erbjuda sådan undervisning. I propositionen sägs bl. a.: Efter genomförande av den här föreslagna lagstiftningen framstår det som än angelägnare än att studieförbunden samverkar med fackliga organisationer i frågor om anordnandet av utbildningen. Det måste vara angeläget att invandrarna får möjlighet att nå kontakt med olika studieförbund. De studerande måste ha rätt att ta del av utbud från olika arrangörer, som stöds av allmänna medel. En överenskommelse mellan olika parter, vilken leder till att vissa studieförbund ej kan få kontakt med invandrare, är enligt min mening principiellt felaktig. En sådan inskränkning ligger inte heller i linje med folkbildningsarbetets mål om frihet och frivillighet i studierna. Med hänvisning till det anförda hemställes att uttalar att anvisningarna för svenskundervisningen av invandrare utformas så att alla studieförbund ges en likartad behandling. , 72.2 316 S
mot · FV021756 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Med tillfredsställelse noteras att departementschefen i proposition 1972:100 genomfört vissa ändringar i förbättrande riktning i invandrarutredningens förslag samt att det ställts i utsikt en lösning av frågan om svenskundervisning för redan anställda. En brist är dock, som bl. a. LO och invandrarverket påpekat, att inte garantier skapats för ett hundraprocentigt deltagande från berörda invandrares sida i ifrågavarande undervisning. Såsom även departementschefen framhåller är det ett starkt samhälleligt intresse att invandrarna kan kommunicera med sin omgivning. Händelser har ytterligare accentuerat behovet av att alla invandrare bl. a. har goda kunskaper om svenskt arbetsliv. Lagförslaget ger i sin nuvarande utformning en rätt för invandrare att delta i svenskundervisning på tid, betald av arbetsgivaren. Under sådana förhållanden är det ovisst hur många som verkligen kommer att utnyttja denna möjlighet. Flera remissinstanser, däribland och LO, anser att grundutbildningen bör betraktas som en del av arbetet. Endast härigenom garanteras man det allmänna deltagande, som måste vara syftet med propositionen och som också ligger i de anställdas intresse. Vi uppfattar en sådan ordning som en viktig delreform i arbetet på att skapa jämlikhet mellan olika grupper på arbetsmarknaden och främja en god arbetsmiljö. Departementschefen meddelar att han ämnar återkomma med ett kompletterande förslag rörande svenskundervisningen till nästa års riksdag. Frågan bereds i . Vi anser att i samband med denna beredning bör även den av oss aktualiserade frågan lösas. Med stöd av ovanstående motivering föreslår vi att i skrivelse till Kungl. Maj:t anhåller att vid beredning av kompletterande förslag till nästa års riksdag om svenskundervisning för invandrare uppmärksamhet även ägnas åt frågan om berörda anställda invandrares skyldighet att delta i ifrågavarande undervisning som sker på arbetstid.
mot · FV021757 · 1972-11-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Maj:ts proposition 1972:100 bereds invandrare möjlighet att på betald arbetstid erhålla svenskundervisning i . Denna åtgärd måste hälsas med stor tillfredsställelse då det ofta är svårt för den invandrade att orka med den nödvändiga språkundervisningen . Dessa grupper har hamnat i en svår situation där en mängd andra anpassningsproblem förutom språket tar en stor del av krafterna. Det måste därför anses som rimligt, och också som ett led i inskolningen i det nya arbetet, att svenskundervisningen sker på arbetstid. bedrivs svenskundervisningen för invandrare kostnadsfritt genom en försöksverksamhet i studieförbundens regi. I propositionen förutsätts den fortsatta undervisningen ske också i studieförbundsregi. Det förutsätts därvid att ett starkt inflytande skall ske från fackföreningarnas sida. Även vi vill betona vikten av att de fackliga organisationerna bereds ett starkt inflytande över former och studieplaner för studieförbundens verksamhet. De fackliga organisationerna bör enligt vår mening ges inflytande över studiernas allmänna uppläggning och också höras innan studieplanerna fastställs för att därigenom beredas möjlighet att göra önskade korrigeringar. Den föreslagna ordningen får emellertid inte innebära att sinsemellan konkurrerande studieförbund utestängs från att meddela den här typen av undervisning, då detta strider mot i övriga sammanhang fastlagda principer om fritt val av studieförbund. Det är ju här fråga om inte enbart språkstudier utan också viss samhällsinformation. Med hänsyn till att studieförbunden representerar olika samhällsriktningar är det ur principiell demokratisk synpunkt viktigt att invandraren garanteras rätten att välja studieförbund. bör enligt vår mening ge Kungl. Maj:t till känna en sådan uppfattning. I den mån de olika studieförbunden tillerkänns huvudmannaskapet för svenskundervisningen är det angeläget att riktlinjer och krav på utbildningen görs så preciserade som möjligt. Det kan inte accepteras att svenskundervisningens kvalité är beroende av vilket studieförbund invandraren väljer. Med hänvisning till det anförda hemställes att uttalar att den föreslagna ordningen inte får innebära en inskränkning i den studerandes möjlighet att fritt välja studieförbund.
mot · FV021758 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 119 med förslag till förordning om ändring i förordningen (1968:430) om mervärdeskatt. I proposition nr 119 föreslås vissa ändringar i mervärdeskatteförordningen föranledda av i regeringsrätten meddelad dom rörande tillämpningen av förordningens regler om s. k. frivilligt inträde i mervärdeskattesystemet. Regeln härom finns i 2 § tredje stycket mervärdeskatteförordningen och har karaktären av en fullmaktsbestämmelse, enligt vilken Kungl. Maj:t äger förordna om skattskyldighet i vissa fall. Om sådant förordnande meddelas blir den som omsätter tjänsten i fråga skattskyldig och får därmed möjlighet att avlyfta ingående skatt som drabbat honom. Då förordningen icke innehåller någon regel om att Kungl. Maj:t kan göra den ifrågavarande tjänsten skattepliktig, har därav teoretiskt följt att den som blivit skattskyldig icke haft att själv betala någon mervärdeskatt för tjänsten i fråga. Det föreslås nu i propositionen, att Kungl. Maj:t i dessa fall även skall få rätt att förordna om skatteplikt för den tjänst som avses. Ett tillägg av sådant innehåll göres till 10 § mervärdeskatteförordningen. Av praktiska skäl, till förhindrande av att skatt skall behöva återbetalas i de fall där skatt nu uttagits trots att skatteplikt icke förelegat, föreslås i propositionens övergångsbestämmelse att den nya lydelsen av de ovan nämnda båda paragraferna skall få retroaktiv giltighet, i vissa fall ända då Kungl. Maj:t med begagnande av fullmakten i 2 § förordningen meddelade de första förordnandena. Retroaktiviteten avses i detta fall blott skola gälla skatt som redan ehuru felaktigt inbetalats, och sålunda skall icke någon skattskyldig tvingas inbetala skattebelopp på grund av den retroaktiva bestämmelsen. Emellertid är retroaktiv skattelagstiftning en nyhet i vårt land. Trots att den förevarande frågan har begränsad praktisk betydelse, synes det vara en betänklig nyhet, då i propositionen förslag framlägges om retroaktiv beskattning. En sådan bestämmelse har allvarliga principiella konsekvenser. Med hänsyn härtill hemställes att måtte avslå andra meningen i övergångsbestämmelsen i det i proposition nr 119 framlagda förslaget till förordning om ändring i förordningen om mervärdeskatt.
mot · FV021759 · 1972-11-09 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majds proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I proposition 1972:111 föreslår departementschefen i avsnittet Plan för utveckling av den regionala strukturen att tre orter i skall grupperas som regionala centra: , och . Därmed har departementschefen frångått såväl den i departementet upprättade preliminära skissen till ortsklassificering (Ds In 1971:7) som i klart uttalade mening att även Stomman skall hänföras till denna grupp i ortsstrukturen. I preliminära version av länsprogrammet hade de tre inlandsorterna , och Stomman hänförts till gmppen länsdelsregionala centra. I den slutliga versionen fanns de tre orterna i en uppdelad mellangmppering: länsdelscentrum () och serviceorter (och Stomman). I motiveringen underströk att som servicecentrum för södra delen av inlandet och Stomman för den norra delen klassificerats med hänsyn till dessa två centras betydelse för upprätthållandet av en acceptabel serviceförsörjning i inlandet. Om Stomman skulle uteslutas som regionalt centrum i den nya ortsgrupperingen skulle detta innebära en betydande obalans i de stora inlandsområdenas servicemöjligheter, en obalans som kan få en mycket negativ inverkan. Stomman har ett centralt läge i norra delen av (Stomman, Tärna, ). Skulle Stomman klassas enligt propositionens förslag betyder detta att ett område av , stort som och tillsammans, kommer att sakna regionalt centrum. Stomman har en väl utbyggd samhällsservice. har uppfört ett stort sjukhem. 1975 beräknas kommunen investera ytterligare för samhällsservice en av de kraftigaste satsningarna bland Västerbottenskommunerna. har beslut fattats om att till Stomman med lokaliseringsstöd lokalisera en spånskiveindustri som beräknas ge drygt 100 nya jobb. Fabriken, som är under uppförande, beräknas kosta . Kommunen har en betydande turistverksamhet, särskilt koncentrerad till Tärna-Hemavanområdet och . Turistsakkunnigahar i ett utredningsarbete föreslagit betydande utbyggnad av turistanläggningarna i Tärna-Hemavanområdet och ny fjällturistväg från till i . Detta är några exempel på samhällsinsatser som kommer att göra ännu bättre kvalificerat än f. n. som regionalt centmm i norra inlandet i . ortsstrukturen, sådan den föreslås i proposition lil, ligger sålunda inte i linje med centrala och regionala organs hittillsvarande satsningar i bygden. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Majtis proposition 1972:111 beslutar hänföra Stomman till regionala centra. () () () () 72 1847 S 1972
mot · FV021763 · 1972-11-14 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 109 med förslag till expropriationslag m. m. De i propositionen 1972: 109 anförda förslagen anges inledningsvis vara ett fullföljande av den lagreform på expropriationsrättens område som inleddes med de av beslutade ändringarna i den nuvarande lagen om expropriation. kommunisterna utvecklade i motionen 1971: 1513 utförligt partiets syn på de grundläggande markpolitiska problemen och behovet av åtgärder för att komma till rätta med dessa. Den principiella utgångspunkten för markpolitiken angavs på följande sätt: Kommunerna skall äga all mark för i första hand bostadsbyggande och serviceändamål såväl i kommande som befintlig tätbebyggelse. Privatägda flerfamiljshus överföres i kommunernas ägo. Kommunalägd mark upplåtes endast mot tomträtt. Detta skall gälla även vid markupplåtelse till industrier samt för villor och bostadskooperativa företag. Ersättningen för markköp måste pressas ned under dagens höga markvärden främst i tätorternas centrala delar. Värdestegringen på mark, som är ofrånkomlig i det kapitalistiska systemet, måste dras in till det allmänna. Kommunerna måste erhålla förmånliga lån för markköp. I ovan åberopade motion gavs en rad talande exempel på markvärdestegringsvinster som med skärpa understryker behovet av en markpolitik enligt här citerade linjer. De i vpk-motionen 1971:1513 anförda förslagen har i ett avseende blivit tillgodosedda i den nu framlagda propositionen, nämligen då det gällt att i expropriationslagen införa bestämmelse om att primärkommuns rätt till expropriation skall kunna utövas även av landsting och kommunalförbund. I ett enligt vår mening väsentligt avseende har emellertid de av vpk-gruppen anförda förslagen icke blivit tillgodosedda. Det gäller tidpunkten för presumtionsregeln. Den förutsättes fortfarande gälla från . Regeln föreslås dock i propositionen bli tillämpad för all expropriation och inte som enbart för tätbebyggelse. För att ersättningar i expropriationsmål inte skall kunna innefatta förväntningsvärden, som grundar sig på den allmänna samhällsutbyggnaden, bör presumtionstiden vara fast till en viss tidpunkt för att prisnivån inte skall höjas ytterligare. Den bör inte kunna skjutas framåt i tiden. Vi upprepar därför förslaget från höstriksdagen 1971 att denna inte bör sättas senare än till ingången av . En ändring av detta slag bör sålunda ske i övergångsbestämmelserna. Med hänvisning till det anförda föreslås att i anledning av propositionen 1972: 109 måtte besluta att Övergångsbestämmelser till Förslag till Expropriationslag, punkten 13 sista meningen, erhåller följande ändrade lydelse: Bestämmelserna i 4 kap. 3 § gäller ej värdeökning som inträffat före utgången av . (vpk) (vpk) (vpk) i (vpk) i (vpk) i
mot · FV021764 · 1972-11-13 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 109 med förslag till expropriationslag m. m. I 4 kap. 3 § expropriationslagen återfinnes den s. k. presumtionsregeln, som överförts års lagstiftning och utvidgats i vissa hänseenden. Avsikten med denna regel är att ersättning inte skall utgå för s. k. förväntningsvärden, som uppkommit före ansökningen om expropriationstillstånd. Svårigheter kan emellertid föreligga att från förväntningsvärden skilja värden, som beror på faktiskt medgiven markanvändning. 1 propositionen finns för övrigt vissa uttalanden, som kan tydas så att regeln skall gälla även förväntningar som faktiskt slagit in (s. 231). Härmed torde emellertid avses förväntningar som kommer att uppfyllas genom realiserandet av expropriationsändamålet (särskilt då mark exproprieras för tätbebyggelseändamål). Avsikten torde knappast vara att värden som uppkommit genom t. ex. planändringar i tidigare skeden inte skall ersättas. För områden där stadsplan eller byggnadsplan fastställts inom de tio åren har sålunda uttryckligen stadgats att principen skall gälla endast värdestegring, som inträtt efter det sådan plan fastställts (andra stycket av ovan nämnda paragraf). Med hänsyn till den nu föreslagna utvidgningen kan emellertid samma problem uppkomma även inom områden där varken stadsplan eller byggnadsplan finns. Enligt förslag som framlagts i annat sammanhang är det meningen att rätt till glesbebyggelse skall prövas vid beviljande av byggnadslov. är det sålunda fråga om ett förväntningsvärde (jfr s. 234 i prop. 109), men sedan byggnadslov beviljats har detta värde övergått till att vara ett reellt värde på grund av den medgivna byggnadsrätten. Enligt den motivering som ligger till grund för presumtionsregeln borde sålunda bestämmelsen i andra stycket gälla även för dessa fall. Ett praktiskt exempel torde belysa saken. beviljas byggnadslov för en tomt, som i samband därmed överlåtes för normalt tomtpris, t. ex. . Om denna tomt genom expropriation tas i anspråk för t. ex. en väg, bör ägaren få ersättning för tomtvärdet, i varje fall vad han betalat för tomten. Om lagtexten inte ändras skulle emellertid den exproprierande kunna göra gällande, att endast värdet före expropriationen skall ersättas. Om förväntningar om tomtvärde inte skall ersättas blir det då kanske endast fråga om värde som jordbruks- eller skogsmark (t. ex. per kvm). Med hänsyn till det undantag som gjorts för stads- eller byggnadsplanelagd mark torde en sådan tolkning inte vara avsedd. För klarhetens skull bör emellertid andra stycket i paragrafen förses med ett tillägg av innehåll, att presumtionsregeln skall för icke planlagd mark gälla endast värdestegring, 1 * 1972. 3 sami Nr 1763-176 7 som inträffar efter det byggnadslov beviljats. På grund av vad ovan anförts hemställes 1. att måtte för sin del besluta att i 4 kap. 3 § andra stycket i den föreslagna expropriationslagen göra ett tillägg av innehåll, att första stycket i paragrafen skall beträffande icke planlagd mark tillämpas endast på värdestegring, som inträffar efter det byggnadslov beviljats; 2. att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext.
mot · FV021767 · 1972-11-14 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 109 med förslag till expropriationslag m. m. I praxis har regeringen medgivit kommunerna långvariga anstånd med att fullfölja ärenden till domstol för att få betalningsfrågan reglerad. I finns t. ex. fastigheter som exproprierades men för vilka kommunen fått anstånd ända till 1979 med att reglera betalningsfrågan. Detta förfarande medför stora nackdelar för den enskilde, vilket även framgår av propositionen, där det på s. 227 bl. a. heter: Det kan inte förnekas att det rådande systemet i vissa avseenden innebär olägenheter för fastighetsägaren. Redan beviljandet av expropriation medför naturligtvis ofta en osäkerhet för honom. I praktiken blir hans möjligheter att råda över sin egendom genom försäljning, nyttjandeupplåtelse eller bebyggande avsevärt inskränkta. Han kan också komma i en bekymmersam situation när det gäller att avgöra vilka underhålls- och förbättringskostnader som bör läggas ner på fastigheten. De olägenheter som uppstår genom expropriationstillståndet accentueras naturligtvis, om det förflyter fram till väckandet av talan. Eftersätts i sådant fall underhållet av fastigheten, kan skadeverkningar uppstå även för tredje man, t. ex. hyresgäster och panträttshavare. Enligt förslaget får regeringen ompröva långvariga expropriationstillstånd. Det är angeläget att så sker. Egendomligt nog tycks denna möjlighet dock inte få utnyttjas till förmån för de parter som redan blivit lidande av det uppskovsförfarande som utvecklats. Lagrådet tolkar nämligen övergångsreglerna så, att omprövningsmöjligheterna inte kan bli tillämpliga på expropriationstillstånd som medgivits enligt äldre rätt. Lagrådet framhåller (prop. s. 413): Avsikten med första punkten i förevarande övergångsbestämmelse är att äldre bestämmelser skall tillämpas icke endast vid prövningen av frågan huruvida tillstånd till expropriation skall lämnas utan även beträffande förfarandet i tillståndsärendet. I fall som här avses kommer därför bl. a. vad nya lagen stadgar i 3 kap. 6 § om förlängning och förkortning av tid för ansökan om stämning och i 7 kap. 1 § första stycket om kostnader i tillståndsärendet icke att vara tillämpligt. En sådan behandling av de långvariga expropriationstillstånden är obillig. Den enskilde bör särskilt i dessa fall kunna erhålla rättelse. Med stöd av vad som anförts hemställs att övergångsreglerna utformas så, att enligt äldre rätt medgivna långvariga expropriationstillstånd får omprövas. () HANS ()