mot · FV02803 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om avskaffande av filmcensuren för vuxna och införande av en filmansvarighetslag. har haft statlig filmcensur . Varje film, som skall visas offentligt, måste godkännas av biografbyrån. Byrån får inte godkänna film eller del av film om den kan verka förråande eller skadligt upphetsande eller förleda till brott, inte heller om den uppenbart strider mot allmän lag. Film får vidare inte godkännas om den kan vålla barn psykisk skada. finns två åldersgränser, en vid och en vid , i fråga om filmer till vilka barn inte har tillträde. Censuren utövas av fyra filmcensorer, som utses av Kungl. En av censorerna fungerar som administrativ chef för biografbyrån. Till byrån är knutet ett rådgivande organ, . Biografbyråns beslut kan överklagas hos Kungl. har i hög grad delade meningar förelegat i den offentliga debatten om censur verkligen är motiverad för vuxen publik och om hur denna verksamhet i så fall lämpligen bör vara utformad. Bland dem som anser att censuren bör bibehållas godtages i allmänhet den i nuvarande regler för filmgranskningen fastslagna målsättningen, nämligen att ingrepp mot film, om man bortser från sådana specialfall som rör rikets säkerhet eller förhållande till främmande makt, inte bör grundas på andra skäl än sådana som syftar till att förebygga brott eller verka som mentalhygieniskt skydd. Oenigheten har särskilt gällt frågorna hur olika åldersgrupper påverkas av film och hur påverkan från film skiljer sig från påverkan av liknande slag från andra massmedia. Detta torde delvis sammanhänga med att problemen på området är otillräckligt utforskade. Mot bakgrund bl. a. härav bemyndigade Kungl. genom beslut dåvarande chefen för att tillkalla sakkunniga för att utreda den statliga filmcensurens ställning och därmed sammanhängande frågor. Vid övervägande av olika synpunkter på censurfrågan har utredningen, som framlade sitt slutbetänkande , kommit fram till att det enda som skulle kunna motivera censur är att filmen har en skadlig inverkan på publiken och att censur är bättre ägnad att motverka sådan inverkan än de former av offentlig eller annan kontroll som annars används för att minska sådana skador i samhället. Denna konklusion har enligt utredningens sätt att se olika konsekvenser för bedömningen av behovet av censur av film för vuxna och behovet av Vuxencensur bör enligt utredningens mening slopas, om det inte visas att det sannolikt föreligger risk för skada för vuxna och att censuren har en speciell förmåga jämfört med andra reaktionsförmer att motverka dessa skador. Barncensur däremot bör bibehållas, om det inte visas att det är osannolikt att barn tar skada av att se film. Huvudfrågan för utredningen har varit, huruvida möjligheten att förbjuda film för vuxna bör bibehållas. För att vinna klarhet i denna fråga har utredningen övervägt ev. möjliga skaderisker för vuxna att se film. När det gäller filmer som skildrar sexuella motiv föreligger inga vetenskapliga undersökningar, som ger tillräckligt stöd för att sådana framställningar skulle ha några skadliga verkningar på en normal publik. I fråga om våldsfilm har utredningen funnit att det material som har stått till utredningens förfogande inte ger stöd för att vuxna, normala människor löper större risk att ta skada om de ser våldsfilm än om de tar del av framställningar eller yttringar av våld i andra sammanhang. Beträffande möjligheterna att genom censur motverka de risker, som dock kan finnas, skulle dessa möjligheter eventuellt finnas om en större del av biografrepertoaren förbjöds och om en radikal censur infördes också för andra media. Dessa konsekvenser är det enligt utredningens mening orimligt att ta. På grund av vad som anförts i betänkandet anser utredningen enhälligt att vuxencensuren bör avskaffas. Detta kommer inte att medföra total frihet i fråga om filmvisning för vuxna. Det innebär däremot att filmen kommer att underkastas samhällskontroll i efterhand såsom är fallet beträffande all andra media. Utredningen understryker också bl. a. vikten av att undervisning i filmkunskap och upplysning om filmers lämplighet eller olämplighet för barn ökas och breddas. Vidare rekommenderas en intensifierad insats för produktion och distribution av barnfilm. Utredningen framhåller också det angelägna i en fortsatt och vidgad filmforskning. Efter remissbehandling och beredning inom har filmcensurutredningens betänkande överlämnats till massmediautredningen. Denna tillkallades 1970 med uppdrag att utreda frågan om enhetlig reglering i grundlag av yttrandefriheten i massmedia. Det kan dock betvivlas att denna behandling av filmcensurutredningens förslag främst föranletts av omsorger om den formella regleringen av yttrandefriheten i massmedia. Regeringen har av allt att döma kommit till den uppfattningen att det med tanke på våldsinslag i vissa filmer inte är rimligt att fullfölja filmcensurutredningens förslag att avskaffa filmcensuren för vuxna. Effekterna av våldsfilm på publiken är emellertid inte bättre utredda än de var då filmcensurutredningen avlämnade sitt betänkande. Därför måste fortfarande en bedömning härav bli subjektiv. Även om man på sådana grunder skulle komma fram till att våldsinslagen i massmedia bör begränsas, kan konsekvensen av ett sådant ställningstagande rimligtvis inte bli att utöka censuren till alla media. uppfattning om det orimliga i detta kvarstår. Utbildningsministern har också i TV förnekat att överlämnandet till massmediautredningen kunde innebära att andra media skulle få samma ställning som filmen. Utvecklingen måste gå åt det andra, friare hållet, menade han. Det förefaller då meningslöst att göra filmcensuren till föremål för en ny utredning. som alltså vuxencensuren finns kvar har emellertid regeringen i en rad uppmärksammade fall omprövat biografbyråns och filmgranskningsrådets ställningstaganden och frisläppt filmer som dessa organ velat förbjuda. Censurverksamheten blir ett sken nödtorftigt upprätthållet för att tillfredsställa en förbudssinnad opinion. Efter en lång debatt om filmcensurens vara eller icke vara, efter en utredning som när det gäller frågan om vuxencensuren alldeles tydligt kommit fram till att ett avskaffande är motiverat och efter det att en majoritet av remissinstanserna tillstyrkt utredningens förslag är vi alltså i stort tillbaka i det läge där debatten började. Det är svårt att se att någon på objektiva grunder och med kompetens kan klippa i filmer eller helt förbjuda dem för visning. I praktiken blir det en smakcensur, som ingen säger sig vilja ha. Exemplet med , som totalförbjudits under den nye censurchefen, är ett lärorikt exempel på hur godtyckligt censuren verkar. Om eller hade gjort filmen, hade censuren sannolikt inte vågat förbjuda den. När det gäller det fiktiva eller osanna våldet klipper man inte ur verk med konstnärlig syftning. Men är en ung regissör i starten av karriären. Hans filmer påstås vara mer detaljrika än utstuderat konstnärliga, varför censuren trott att han ännu är lovlig. Ändå är troligen en regissörs möjligheter att förråa och upphetsa med sina filmer större ju skickligare han är. ansåg att hänsynen till yttrandefriheten talade för ett avskaffande av vuxencensuren. I stället borde filmen, i likhet med andra media, underkastas samhällskontroll i efterhand genom införande av särskilda ansvarsregler för missbruk av yttrandefriheten i film. Inga nya argument, som skulle strida mot utredningens uppfattning, har framkommit. Utredningens förslag bör därför föreläggas . Med hänvisning till vad anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att förslag framläggs om avskaffande av filmcensuren för vuxna och införande av en filmansvarighetslag i överensstämmelse med filmcensurutredningens betänkande. () ()