mot · FV021270 · 1972-01-26 00:00:00 — av och om upprättande av markanvändningsplaner, m. m. Miljövårdsdebatten är intensiv, och stort intresse ägnas hanteringen av våra naturresurser. Speciellt skänks luft, vatten och landskapsmiljön uppmärksamhet. Den fasta markens beskaffenhet har däremot i påfallande grad ignorerats; marken har i vårt land oftast betraktats som en självklar och närmast obegränsad resurs. Tillgången på produktiv mark är emellertid begränsad, och denna naturresurs måste behandlas med samma omsorg och varsamhet som andra resurser. Om marken en gång förstörts, tar det utomordentligt om det ens är möjligt att återställa den i produktivt skick. En kortsiktig inriktning på allt högre avkastning, lokalisering av industrier eller reningsverk, exploatering av tidigare glesbebyggda områden kan ha allvarliga verkningar för marken lika väl som för vatten och luft. Markfrågorna är emellertid intressanta även i annat perspektiv. Markprocesserna kan i många fall bryta ned de miljögifter som blivit ett allt allvarligare problem. Olika jordmåner har olika förmåga i detta hänseende. Sålunda har brunjordarna större förmåga att bryta ned klorerade kolväten än podsoljordmånerna, för att nu bara ta ett enda exempel. En omfattande och kontinuerlig jordmånskartering är nödvändig för att olika gifters inverkan på marken säkert skall kunna bedömas. En dylik kartering pågår sedan ett tiotal år i vårt land beträffande skogsjordmånerna. Angeläget är att även andra jordmåner undersöks på liknande sätt. Det är till exempel möjligt att synen på svavelnedfallets försurande effekt på våra marker skulle förändras, om faktaunderlaget genom ingående studier kunde breddas. Mycket talar för att svavlets negativa effekter kraftigt överdrivits. Att skogsproduktionen sjunker kan t. ex. mycket väl bero på jordomvandling och behöver inte ha något samband med de obestridligen ökande utsläppen av svaveldioxid från industri och bostäder. Statsmakterna har emellertid visat ringa intresse för markproblemen. Detta framgår inte minst av organisationen av . Speciella byråer finns för vatten- och luftvård. Likaså finns en byrå för naturvården. Någon speciell enhet för markfrågor finns inte. Naturvårdsbyrån, som borde ligga närmast till hands, har huvudsakligen andra uppgifter än sådana som rör den egentliga markvården från resurs Delegationen för markfrågor handhar endast rena ersättningsärenden. Markfrågornas angelägenhetsgrad kräver en större satsning från samhällets sida. Lämpligt är att de redan befintliga byråerna i kompletteras med en markbyrå. En stor del av markvården i vidaste bemärkelse åligger kommunerna. Det är inom ramen för den kommunala förvaltningssfären som beslut fattas om var olika typer av bebyggelse skall uppföras och var industrier och reningsverk bör anläggas. Kraven på ett fullgott beslutsunderlag måste ställas högt, om inte oersättliga värden skall gå till spillo. Exempel på misstag saknas inte: ett större varuhus i förlädes på bästa tänkbara odlingsjord, trots att annan ur denna synvinkel mindre värdefull mark fanns att tillgå i det närmaste grannskapet. Troligt är att en stor del av beslutsunderlaget i fråga om grundläggande mätningar och kartläggning finns framtaget i de flesta kommuner. Materialet är emellertid nästan undantagslöst så svåröverskådligt att de krav marken ställer av denna enkla anledning alltför ofta kommer på undantag. Regelmässigt blir det därför så, att markens belägenhet och inte dess egenskaper tillmäts betydelse. Vid skogshögskolan har ett intressant försök gjorts att i en kommun upprätta en markanvändningsplan som vägledning för beslutsfattarna. Storkommunen har indelats i 73 geohydrologiskt-morfologiskt särpräglade områden. Varje sådant område har sedan bedömts utifrån sina markegenskaper. Resultatet har sammanställts i en poängtabell, där respektive områdes lämpliga användning anges. Till beskrivningen av varje speciellt område har fogats en mera utförlig redogörelse, upptagande huvudsakliga jordmåner och jordarter, utseende, framkomlighet m. m. För hela kommunen har översiktskartor framtagits, utvisande t. ex. berggrund och topografi, sjöar och vattensystem, markens användning för jord- och skogsbruk samt inte minst markens förmåga att bryta ned miljögifter. En översiktlig sammanställning av sådana uppgifter är självfallet av stor betydelse vid bedömningen av markanvändningen inom en kommun. Genom att huvuddelen av bakgrundsmaterialet för markanvändningsplanen i redan fanns framtaget, kunde kostnaderna för skogshögskolans försöksprojekt avsevärt begränsas. Kostnaden per hektar låg . kostade totalt en utomordentligt låg kostnad för det skydd för markresurerna som planen möjliggör. Markanvändningsplaner bör upprättas för alla kommuner i landet. Kostnaden kan självfallet variera från kommun till kommun beroende på behovet av nya, mer ingående markundersökningar. Kostnaden kan dock inte betraktas som oöverstiglig. I den mån ett åläggande att upp rätta markanvändningsplaner skulle uppfattas som en inskränkning i den kommunala självbestämmanderätten borde detta lätt kunna bäras med tanke på de stora värden, i synnerhet i det längre perspektivet, som med ett planlöst markutnyttjande riskerar att gå förlorade. Med hänvisning till vad här anförts hemställs 1. att hos Kungl. anhåller om inrättandet av en markbyrå inom , 2. att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådana ändringar i lagstiftningen att kommunerna kan åläggas att upprätta markanvändningsplaner av i motionen angivet slag.