mot · FV021509 · 1972-03-24 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 33 med förslag till riktlinjer för och organisation av samhällets konsumentpolitik m. m. Enligt departementschefens i rubricerade proposition uttalade mening är målet för konsumentpolitiken bl. a. att stödja konsumenterna och tillvarata deras intressen. Inriktningen bör vara att fånga upp och analysera deras problem, liksom att ge upplysning och handledning till sådana konsumenter, som icke har möjligheter att utan hjälp tillvarata sina egna intressen. Propositionen behandlar bl. a. konsumentfrågornas handläggning på primärkommunal nivå alltså närmast den enskilde konsumenten. På grund av skäl som anförts i propositionen är departementschefen icke beredd att nu framföra några rekommendationer till kommunerna rörande bestämda handlingsmönster men har antytt olika möjligheter att isak tillgodose konsumentupplysningsbehovet. Om propositionen sålunda icke direkt föreskriver hur problemen skall lösas på lägsta nivå, lämnar den dock inget tvivel om nödvändigheten av att ifrågavarande verksamhet intensifieras. Man förutsätter också att densamma bör åtnjuta visst stöd från statens sida. Detta stöd bör bestå i att vid behov ge kommunerna råd och upplysningar för det löpande arbetet. Att lämna sådant bistånd bör vara en huvuduppgift för de regionalt verkande konsumentpolitiska organen. De nuvarande regionala organen utgörs av de till länsstyrelserna knutna hemkonsulenterna. Dessa konsulenter skall enligt propositionen a) stödja och främja utvecklingen av och annan konsumentpolitisk verksamhet, b) förmedla material och synpunkter från sådan verksamhet till , c) bistå vid uppbyggnaden av den kommunala verksamheten, d) informera direkt till enskilda konsumenter i större utsträckning än f. n. Dessa uppgifter innebär en kraftig men icke desto mindre nödvändig skärpning av kraven på den regionala organisationen. Den är nödvändig, om propositionens intentioner skall kunna åtgärdas. Med hänsyn härtill synes det oss ofrånkomligt att en förstärkning av hemkonsulentorganisationen sker i förhållande härtill och att denna därför utökas i större utsträckning än propositionen förutsätter. F. n. finns två eller flera hemkonsulenter anställda i 8 län. Av övriga har 12 län med över 200 000 invånare endast en hemkonsulent. Propositionen föreslår sex nya tjänster, motiverade av bl. a. en förhållandevis stor folkmängd i de län där dessa avses placeras. I förbigående kan erinras om att det län vi motionärer representerar, län, har större invånarantal än tre av de län som enligt propositionen föreslås få nya tjänster. Vi betvivlar emellertid icke behovet i de nu föreslagna länen men vill hävda att samma behov föreligger även i andra län med liknande eller större invånarantal. För att tillgodose dels informations behovet, dels organisations behovet bör varje län disponera två hemkonsulenter. Tills vidare är vi dock beredda begränsa vårt yrkande till att gälla de län som har mer än 200 000 invånare. För att tillgodose detta krav fordras utöver de tjänster som föreslagits i propositionen ytterligare sex tjänster. För att icke överskrida den beräknade ekonomiska ramen bör eventuellt motsvarande antal tjänster vid tills vidare icke inrättas. Enligt vårt förmenande är det nämligen utomordentligt angeläget att verksamheten på det regionala planet kan fungera effektivt från början. Skulle icke kunna tillgodose detta krav anser vi att av de föreslagna nya tjänsterna en bör placeras i län, som har högre invånarantal än vissa av de föreslagna placeringslänen och som har en mycket hög arbetsbelastning. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att måtte besluta dels att med hänsyn till arbetsbelastningen inom län en av de nyinrättade tjänsterna placeras därstädes, dels att antalet hemkonsulenttjänster som nyinrättas ökas till tolv, så att vid samtliga län med över 200 000 invånare kan placeras två tjänster. () N. () 1* 1972.