mot · FV021673 · 1972-04-24 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ås proposition nr 38 med förslag till godkännande av ändringar internationella konvention till förhindrande av havsvattnets förorening genom olja, m. m. I propositionen nr 38 föreslås att godkänner de ändringar som har gjorts oljeskyddskonvention samt att antar en ny lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Förslaget syftar till begränsningar av utsläppen av olja i haven. De åtgärder som föreslås är emellertid enligt vår mening inte tillfredsställande och svarar ingalunda mot de krav som ställs. Målet måste givetvis vara ett totalförbud mot oljeutsläpp i haven, vilket krävs i bl. a. miljöprogram. Det finns klara belägg för att ett sådant förbud måste komma till stånd. Vi har i motion till årets riksdag (1972:744) kortfattat motiverat detta. Olja på vattenytan försvårar syreutbytet i haven. Oljan skadar levande organismer och påverkar därigenom hela det ekologiska systemet. Vi har i vår motion 1972:744 lagt fram förslag i syfte att begränsa oljeskadorna och riskerna för dem. Vi har tagit upp frågan om bättre säkerhet till sjöss. Vi har begärt en analys av riskmomenten i samband med oljetransporter, förbättrade föreskrifter för borrning efter olja under havsbotten, märkning av oljelaster, bättre övervakning, bättre möjligheter att i hamnarna ta hand om oljeavfall, skärpning av straffen för oljeutsläpp m. m. Vi vill hänvisa till denna motion och tar här upp kompletterande frågor. Såväl konventionen som det svenska lagförslaget anger att olja i princip inte skall släppas ut i haven. Men undantagsreglerna är omfattande. Tankfartygen får t. ex. släppa ut bestämda kvantiteter olja om fartyget är under gång och befinner sig mer än från land. Detta är i viss utsträckning en försämring jämfört med den tidigare som innehöll förbud mot utsläpp i vissa havsområden och från större fartyg. Konsekvenserna av förslaget är bl. a. att utsläpp i vissa delar av tillåts, vilket vi inte kan acceptera. Att oljeutsläpp från större fartyg nu tillåts är ett klart steg tillbaka. Det torde också bli svårt att övervaka om utsläppen verkligen hålls inom de ramar som konventionen och den svenska lagen förutsätter. Kontrollen är här nästan omöjlig så länge det inte finns instrument som registrerar utsläppens storlek, fartygens position, hastighet etc. De nya reglerna innebär en eftergift för kraven från oljebolag och raffinaderier. De tekniska möjligheterna att ta emot oljerester efter tankrengöring i hamnarna eller raffinaderierna finns. Totalförbudet mot utsläpp från större fartyg (Konventionen ART. lil C) bör därför kvarstå och genom särskilt förfarande införlivas med konventionsändringar. Detta är även motiverat av att kommer att ta upp frågan om totalförbud mot utsläpp. Oljeutsläpp får särskilt allvarliga följder i innanhav med låg vattenomsättning och låg temperatur. Det är inte rimligt att tillåta utsläpp av någon kvantitet olja i , och . Förbudet för oljeutsläpp i dessa områden bör därför behållas, vilket bör anges i den svenska lagen. Den bör också verka för förbud mot utsläpp i dessa områden från utländska fartyg. Detta torde vara möjligt lika väl som förbud mot utsläpp enligt konventionen skall gälla i området kring utanför . I konventionens bilaga C har införts föreskrifter om oljetankarnas storlek och hur dessa skall arrangeras. Avsikten är att utsläppen vid olyckor skall begränsas. Detta är givetvis bra även om bestämmelserna medger sådan storlek på tankarna, att utsläpp även från en enda tank blir förödande. Det finns dock ingen begränsning av tankfartygets storlek. Erfarenheterna visar att totalhaverier med supertankbåtar är möjliga. Skadeverkningarna vid en sådan katastrof är närmast oöverblickbara. Det finns starka skäl att kraftigt reglera trafiken med stora tankbåtar. De bör t. ex. inte få trafikera innanhav som , med mindre än att en tillräcklig katastroforganisation finns. Tonnagestorleken måste i varje tidsperiod anpassas till de insatser som kan göras vid en eventuell olycka. I en motion av m. fl. (1972:263) har problemen förknippade med supertankbåtstrafiken närmare tagits upp. I motionen begärs en utredning med uppgift att undersöka tänkbara alternativ till supertankbåtar i skärgårdsområden m. m. Men bör också internationellt verka för att begränsa riskerna för dessa enorma oljekatastrofer. Begränsning av tankstorleken är ett steg på vägen, men bör i IMCO och andra internationella sammanhang även verka för konventioner som begränsar tanktonnagets storlek. Begränsningarna kan vara olika för olika delar av haven beroende på skaderisker, vattenområdenas storlek etc. En avsevärd del av utsläppen av olja är avsiktliga eller en följd av vårdslöshet. Vi har i motionen 1972:744 krävt förbättrad övervakning och förbättrade möjligheter att i hamnarna ta emot oljeavfall. Propositionen innebär inte några förstärkningar av övervakningen. Bestämmelserna om oljedagbok innebär en förbättring, men förutsättningen är givetvis att dagböckerna granskas omsorgsfullt och att vederbörande myndighet får tillräckliga resurser för denna kontroll. Befintliga anläggningar för omhändertagande av oljerester i hamnarna utnyttjas i mycket liten omfattning. Det är därför också nödvändigt att kontrollen härvidlag förbättras. Flertalet utsläpp längs våra kuster torde bestå av oljehaltigt barlastvatten från kusttankers, som innan de tar in ny last tömmer barlastvattnet. Det är tämligen enkelt att kontrollera om fartyg, som anländer till en lastningshamn, någonstans på vägen olagligt gjort sig av med sina oljerester. Sådan kontroll måste ske, men det är också nödvändigt att mottagningsanordningar finns i alla de hamnar, där I 9 § i förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg föreskrivs att mottagningsanordning skall finnas i allmän hamn som Konungen föreskriver. Bestämmelsen allmän hamn innebär dock en begränsning, eftersom en del oljelastningsplatser inte går in under begreppet allmän hamn. Mottagningsanordningar måste ordnas även vid dessa. Konungen bör ha rätt att föreskriva att mottagningsanordning även skall finnas i annan hamn än allmän hamn. Ordet allmän bör därför utgå ur lagtextens 9 §. Vi har i motionen 1972:744 begärt att förslag framläggs om en skärpning av straffen för oljeutsläpp. En sådan skärpning föreslås nu så till vida att maximistraffet för avsiktligt eller oaktsamt utsläpp av olja höjs från 6 månader till . Det är dock tveksamt om denna straffskärpning ger effekt. Normalstraffet torde bli dagsböter medan fängelsestraff utdöms endast i undantagsfall. De avsiktliga utsläppen sker huvudsakligen på ekonomiska grunder. Ett obetydligt bötesstraff verkar knappast avskräckande. För att begränsa de avsiktliga utsläppen torde endast en större upptäcktsrisk, kombinerad med kännbara ekonomiska påföljder, vara effektiv. 1 flera länder har mycket höga bötesmaxima i storleksordningen en halv miljon för avsiktliga oljeutsläpp införts. Vi finner det nödvändigt att speciella bötesbestämmelser av denna typ införs även i vårt land för avsiktliga utsläpp. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ge Kungl. Maj:t till känna att totalförbud mot oljeutsläpp i haven bör genomföras, att regler i överensstämmelse med nuvarande artikel 111 C i avvaktan på ett totalförbud bör återinföras i oljeskyddskonventionen, att oljeutsläpp i , och under inga omständigheter kan accepteras samt hos Kungl. Maj.t hemställa att den energiskt verkar i detta syfte; 2. att 2 § i förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg måtte få en sådan utformning, att den svarar mot vad som hemställts i denna motion under punkten 1; 3. att hos Kungl. Maj:t hemställa att i 1MCO och andra internationella sammanhang verkar för en internationell begränsning av tanktonnagets storlek; 4. att Konungen äger bestämma att även i annan hamn än allmän hamn skall finnas anläggning för omhändertagande av oljerester och att 9 § i ovan nämnda lag ändras i detta syfte; samt 1* 1972. 5. att hos Kungl. Maj:t begära utredning och förslag om höjda bötesstraff för avsiktligt oljeutsläpp.