mot · FV021469 · 1972-02-03 00:00:00 — av i Luttra m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 4 med förslag till rättshjälpslag m. m. Den utbyggnad av samhällets rättshjälp som föreslås i proposition nr 4 möter ett länge känt behov. Utredningsarbete i syfte att få till stånd en bättre ordning på detta område har pågått i flera omgångar . Det måste hälsas med tillfredsställelse att detta arbete nu lett till resultat. Propositionen bygger på en departementspromemoria som mötte åtskillig kritik vid remissbehandlingen. Som lagrådet anfört har emellertid kritiken tillmötesgåtts i allt väsentligt under den fortsatta departementsbehandlingen. Lagrådet har i huvudsak endast framställt erinringar mot detaljer i det förslag som remitterats dit. Vi ansluter oss till lagrådets bedömning och anser sålunda att bör godta förslaget i det väsentliga. Vi har dock funnit anledning att föra fram vissa förslag till ändringar och kompletteringar. Först vill vi i korthet anföra några synpunkter av mera allmän natur. En sådan gäller processordningen och rättegångskostnaderna. Det är ett välkänt förhållande, erkänt på alla håll som en brist, att vår rättegångsordning med alla dess förtjänster är utomordentligt både långdragen och kostnadskrävande. Just häri ligger en av huvudorsakerna till att en väsentlig utbyggnad av samhällets rättshjälp framstår som en angelägen och nödvändig reform. Det är enligt vår mening oundgängligt att dessa frågor ägnas uppmärksamhet och att man söker åstadkomma reformer inom processordningens ram som kan nedbringa både tidsutdräkten och kostnaderna. Detta är så mycket mera angeläget som rättshjälpsreformen i sig kan antas medföra ett ökat antal rättegångar. Både i departementspromemorian och i propositionen (s. 226 och 228) har dessa frågor något berörts men endast i förbigående. Vi vill för vår del ifrågasätta om inte ett särskilt initiativ borde tas av regeringen för att få till stånd en analys av rättegångskostnaderna i nuvarande system, orsakerna till att de drivits i höjden och möjligheterna att genom förenklingar i processordningen åstadkomma kostnadsbesparingar. Vi vill erinra om att bl. a. revisorer aktualiserat denna problematik. En annan synpunkt av allmän natur gäller rättshjälpsreformens betydelse för det administrativa rättsskyddet. Vi noterar med tillfredsställelse att rättshjälp enligt det framlagda förslaget skall kunna lämnas i rättsliga angelägenheter oberoende av om den sak det gäller hör till domstols- eller förvaltningsmyndighets handläggning. Detta är enligt vår mening en viktig punkt i reformen. står det emellertid också klart att man inte bör överskatta det värde som ligger i den allmänna rättshjälpsmöjligheten. 1* 1972. Med vår invecklade och svåröverskådliga förvaltningslagstiftning och myndighetsorganisation föreligger stora svårigheter för de enskilda människorna att överblicka sina rättigheter och skyldigheter. Ett särskilt rättsskyddsbehov föreligger för de sämst ställda. Dessa har de största behoven av hjälp från samhällets sida och de största svårigheterna att tillvarata sina intressen. Problematiken har belysts bl. a. av låginkomstutredningen. Den nu föreslagna reformen kan knappast annat än i begränsad utsträckning tillgodose rättsskyddsbehoven på den administrativa sidan. Detta sammanhänger bl. a. med att advokatbyråerna inte har och inte kan förväntas få erforderlig sakkunskap på alla de områden som kommer i blickfältet och med att människor i allmänhet inte har alldeles lätt att bevaka sina intressen mot myndigheterna. Man bör inte heller eftersträva ett system där parter i förvaltningsärenden regelmässigt företräds av juridiskt ombud. Reformer bör eftersträvas inom myndighetsorganisationen. Det här förda resonemanget leder till att man bör fästa stor vikt vid frågan om offentliga biträden och liknande instanser i förvaltningsärenden. Denna fråga är f. n. under särskild beredning sedan ett betänkande med förslag i ämnet framlagts (SOU 1971:76). I detta sammanhang är det angeläget att slå fast, att denna lagstiftningsfråga inte får minskad betydelse till följd av rättshjälpsreformen. Vikten av detta kan belysas med ett exempel. har väckts förslag om ett allmänt ombud för att bl. a. bevaka de enskildas rätt i socialförsäkringsmål. gjorde en framställning till regeringen . Frågan aktualiserades ånyo senast (SfU 1971:11). I betänkandet om offentligt biträde m. m. har frågan emellertid avförts (s. 185) under hänvisning till att det behov av rättsskydd som föreligger - och som enligt utredningen är avsevärt bör tillgodoses inom ramen för rättshjälpsreformen. Utredningen anför att man bör eftersträva att förse de allmänna advokatbyråerna med sakkunskap även på socialförsäkringens speciella område. Enligt vår mening är detta inte en realistisk tanke utan visar risken för att andra viktiga rättssäkerhetsfrågor kan komma att skjutas åt sidan under hänvisning till den i och för sig värdefulla rättshjälpsreformen. Vi övergår härefter till några speciella frågor rörande det framlagda förslaget. En sådan anknyter till tillämpningsområdet. Enligt lagförslagets 8 § punkten 3 får allmän rättshjälp inte lämnas näringsidkare i angelägenhet som har samband med hans näringsverksamhet, om inte särskilda skäl föreligger för rättshjälp med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. En rad remissinstanser har, såsom framgår av propositionen (s. 97), avstyrkt denna inskränkning eller anlagt starkt kritiska synpunkter på förslaget. Till dessa bör bl. a. JK, RÅ, högsta domstolen, nedre justitierevisionen, fem hovrätter, två länsstyrelser. Föreningen och stadsdomare, tre rättshjälpsanstalter, , , , hantverks- och industriorganisation, och . Den starka remissopinionen mot denna punkt i förslaget är enligt vår mening befogad och bör tillgodoses. Särskilt bör man beakta att rättshjälp inte längre kommer att vara förbehållen endast de sämst ställda utan skall komma även högre inkomsttagare till godo, med en övre gräns i årsinkomst beroende på försörjningsbörda och med vissa jämkningsregler med hänsyn till speciella förhållanden. Undantaget för näringsidkare kan med hänsyn härtill inte anses rimligt. Departementschefens motivering (s. 242 f) är inte övertygande. står det naturligtvis klart att vissa speciella faktorer måste beaktas vid rättshjälp i näringsverksamhet. Det är därför måhända inte möjligt att utan vidare låta den berörda punkten utgå ur lagförslaget. En lösning är att kasta om regeln: rättshjälp skall utgå om inte särskilda skäl talar för annat. Möjligt är också att införa en särskild föreskrift för prövningen av frågan om kostnadsbidrag. Mot denna bakgrund föreslår vi att nu antar lagförslaget men hemställer hos regeringen om förslag till ändring på denna punkt senast till nästa års riksdag. Vi erinrar om att reformen inte skall träda i kraft förrän . En annan speciell fråga rör förmånerna vid allmän rättshjälp. Dessa kommer inte att omfatta betalningsskyldighet för motparts rättegångskostnader. Departementspromemorians förslag i denna del har, enligt vad som upplyses i propositionen (s. 145 f), godtagits eller lämnats utan erinran i flertalet remissvar. Invändningar har emellertid framförts från flera håll, bl. a. en kammarrätt, LO, , och . LO:s synpunkter redovisas utförligt i propositionen. Det har framhållits att risken att få bära motpartskostnaden och svårigheter att beräkna denna blir av inte oväsentlig betydelse för de sämst ställdas och mellangruppens möjligheter att göra sin rätt gällande genom att öppna en process för att få en tvistefråga löst. Man bör enligt LO överväga om inte möjlighet bör finnas till en viss subventionering av motpartskostnaden för dessa grupper. Enligt har i promemorian inte anförts ett enda bärande skäl mot att motpartskostnaden inbegrips. Enligt vår mening ligger det mycket i de synpunkter som anförts mot förslaget på denna punkt. Inte heller här är departementschefens motivering (s. 261) övertygande. Vi vill inte gå så långt som och begära att motpartskostnaderna generellt skall täckas av den allmänna rättshjälpen. Vi anser emellertid starka skäl tala för den modifierade ståndpunkt som LO intagit. Vi vill därför även på denna punkt föreslå, att nu antar det framlagda lagförslaget men hemställer hos regeringen om förslag till lagändring senast till nästa års riksdag. En viss möjlighet bör öppnas för de sämst ställda och mellangruppen att få täckning även för eventuella motpartskostnader. Ännu en speciell fråga som vi vill aktualisera gäller sekretessskyddet vid allmän rättshjälp. Departementschefen förutsätter (s. 284) att samma regler som gäller skall vara tillämpliga även . Som påpekas i propositionen medför reformen emellertid en skillnad mot dagsläget i det att rättshjälpen kommer att inordnas i en myndighetsorganisation, enligt förslaget omfattande ett domstolsverk och regionala rättshjälpsnämnder. Sekretessreglerna gäller dock inte mellan myndigheter. Det anses dock att de intressen, som ligger bakom dessa regler, skall beaktas även myndigheter mellan. Detta medför enligt departementschefens mening att några problem knappast kommer att aktualiseras i praktiken. Vi finner oss i och för sig sakna anledning att ifrågasätta eller diskutera departementschefens bedömning. Det gäller emellertid enligt vår mening en principfråga av inte oväsentlig vikt och inte en praktisk bedömningsfråga. Förslaget innebär att staten kommer att bedriva advokatverksamhet i betydande omfattning. Det är då angeläget att samma sekretess till skydd för de enskilda rättssökande i princip blir gällande som vid enskild advokatverksamhet. Särskilt är det från principiella synpunkter inte tilltalande om nya luckor i sekretesskyddet uppkommer till följd av att rättshjälpen inordnas i en myndighetsorganisation. Vi föreslår därför, att hemställer hos regeringen om förslag senast till riksdag till nya sekretessregler på förevarande område. vill vi också något beröra frågan om centralmyndighet för rättshjälpen. Det torde stå klart att en sådan erfordras, men uppgifterna bör enligt vår uppfattning bli begränsade. Propositionens förslag innebär att centralmyndighetsfunktionen skall utövas av det nya domstolsverk om vars inrättande regeringen begärt principbeslut i statsverkspropositionen. Vi skall inte här diskutera om ett sådant verk bör komma till stånd eller inte utan antecknar endast, att en motion väckts om avslag. Oavsett hur ställer sig till denna fråga kan man enligt vår mening ifrågasätta lämpligheten av att sammanföra de allmänna advokatbyråerna och domstolarna under samma administrativa centralmyndighet. Andra alternativ bör prövas, däribland en fristående myndighet av mycket begränsad storlek, förslagsvis en central rättshjälpsnämnd. Av de skäl som anförts i det föregående får vi föreslå att vid behandlingen av proposition nr 4 1. hemställer hos Kungl. Maj:t om nya överväganden och förslag senast till riksdag som tillgodoser vad som anförts i motionen om a) rättshjälp åt näringsidkare, och b) täckning för motpartskostnad; 2. hemställer hos Kungl. Maj:t om förnyade överväganden rörande lämplig centralmyndighet för rättshjälpen med beaktande av vad som anförts i motionen; 3. hemställer hos Kungl. Maj:t om förslag senast till riksdag till nya sekretessregler för rättshjälpsområdet som tillgodoser vad som anförts i motionen; 4. tillkännager för Kungl. Maj:t som sin mening vad som anförts i motionen om a) analys om rättegångskostnaderna m. m., b) den allmänna rättshjälpen och behovet av ett förstärkt administrativt rättsskydd. () i Luttra () i Lane-Herrestad H. () () i Heden