mot · FV021244 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. åkerareal utgör f. n. ca . har åkerarealen minskat med 1/2 miljon hektar. De prognoser över åkerarealens utveckling som gjorts upp inom lantbruksstyrelsen tyder på en fortsatt nedgång till ca 1980. Det är väsentligt att den fortgående åkernedläggningen observeras och att dess konsekvenser för landskapsbilden och lantbrukets sysselsättnings- och produktionsmöjligheter noga övervägs. har antalet brukningsenheter minskat med mer än 50 000 st. I förslaget till Fysisk riksplan (SOU 1971:75) anförs på s. 218: Under det närmaste decenniet väntas enligt Lantbruksstyrelsen antalet brukningsenheter minska med 8 000 å 10 000 . Därefter kommer sannolikt nedläggningstakten att minska. På lång sikt är det möjligt att det totala antalet brukningsenheter går ned till 50 000 60 000 jämfört med 155 1970. Antalet brukare i olika storleksgrupper jämte brukarnas åldersfördelning framgår av följande tabell. Redovisning efter storleksgrupp åker, procent Andel brukare med en ålder av 29 30-39 40-49 50-54 2,1- 5,0 5,1- 10,0 10,1- 20,0 20,1- 30,0 30,1- 50,0 50,1-100,0 Källa: Lantbrukets upplysningstjänst. Värdet av jordbruksproduktionen beräknades utgöra ca . Produktionsutvecklingen har gått mot en alltmera ensidig spannmålsproduktion med en kraftig minskning främst inom mjölkproduktionen. Orsakerna till detta torde framför allt vara den svaga lönsamheten i mjölkproduktionen jämte den bundenhet som denna Den totala mjölkproduktionen minskade från 4 miljarder 604 miljoner (4 604 000 000) kg 1951 till 2 miljarder 964 miljoner (2 964 000 000) kg 1970. Den starka nedgången i mjölkproduktionen innebär många nackdelar både från försörjningssynpunkt och ur sådana aspekter som sysselsättning och miljösynpunkt. För att bryta den sjunkande trenden i mjölkproduktionen höjdes avräkningspriset till jordbrukarna från . Då justering gjordes av jordbrukspriserna enligt den s. k. inflationsregeln bedömdes det nödvändigt att ytterligare förstärka mjölkproduktionen. Genom det högre avräkningspriset på mjölk har utslaktningen av mjölkkor bromsats. Detta förhållande jämte ökade insatser för att säsongutjämna produktionen har medfört minskande produktionsnedgång . hade man återigen uppnått samma nivå som . därefter har produktionen legat något högre än . Prognoserna pekar emellertid på att produktionen återigen kommer att närma sig föregående års nivå, varför den högre produktionen måste betraktas dels som en effekt av säsongutjämningen, dels som en tillfällig bromsning av utslaktningen av mjölkkor. Bland de faktorer som tyder på en fortsatt strukturomvandling är dels brukarnas åldersfördelning dels det förhållandet att ca 1/3 av mjölkproduktionen fortfarande kommer från besättningar som har 9 kor eller färre. Av antalet företag med mjölkproduktion utgörs av företag med 19 kor (). Dessa besättningar representerar tillsammans 69 008 företag medan företag med kor är 95 887. av de brukare som hade dessa småbesättningar var eller äldre. Trots ökningarna på avräkningspriset har fortfarande inte företagsekonomisk lönsamhet uppnåtts i mjölkproduktion vid nybyggnad, vilket är angeläget att observera då den höga medelåldern gör det synnerligen angeläget att ungdomar etablerar sig inom lantbruket. Ändrad produktionsinriktning och ökade krav på inkomster jämte försämrad lönsamhet inom lantbruket har medfört dels en kraftig avgång till andra näringsgrenar, dels ett klart uttalat behov av deltidsarbete vid sidan av jordbruket. Med nuvarande produktionsmetoder kan ett deltidsjordbruk omfatta en betydande åkerareal. Detta är av väsentlig betydelse då jordbruksbeslut förutsatte att rationaliseringsstöd icke skulle utgå till deltidsjordbruk. De låneramar som ställts till förfogande har endast utnyttjats till ca hälften, bl. a. beroende på att en mängd mindre och medelstora jordbruk liksom också deltidsjordbruk utestängts från möjligheterna att erhålla rationaliseringsstöd. Dessa fyller dock en väsentlig och oumbärlig roll i den totala livsmedelsförsörjningen, och många av dem kommer att framöver vara bestående jordbruk. Det finns därför starka skäl för att tillämpningen av jordbruksbeslut och de därav föranledda rationaliseringsbestämmelserna bereder möjlighet till rationaliseringsstöd även åt deltidsjordbruk. På de kreaturslösa lantbruken har framför allt spannmålsproduktionen en dominerande betydelse. Utslaktningen av kor har medfört dels minskat behov av vall och betesarealer, dels minskad åtgång på spannmål. Detta jämte den ökade spannmålsproduktionen har medfört bekymmer med spannmålsöverksott. Det bör fastslås att en stor produktion icke kan vara någon olycka eller nationalekonomisk förlust. Svårigheterna vid överskott hänger till en del samman med det pris- och regleringssystem vi har. Då det inte inom överskådlig framtid verkar finnas något alternativt system som är bättre, är det angeläget att vi försöker anpassa produktionen i så stor utsträckning som möjligt till det gällande systemet för att få bästa möjliga utbyte av den produktion vi har. Det är således angeläget att stöd ges åt alternativgrödor som tar undan areal från spannmålsproduktionen, och det är angeläget att animalieproduktionen ges en sådan lönsamhet att den kan konkurrera om arbetskraft och övriga resurser. Exempel på grödor som kan konkurrera med spannmålen är konservväxter och andra trädgårdsprodukter, åkerbönor och andra proteinrika växter, fröodlingar samt ökad odling av sockerbetor. Det bör uppdragas åt statens jordbruksnämnd att i samråd med företagare för jordbruket utreda och framkomma med förslag till speciella stödåtgärder för sådana alternativa grödor som kan avlasta det växande spannmålsöverskottet. Vad beträffar sockerbetsodlingen är vi medvetna om att ett flerårsavtal gäller för denna odling, men möjligheter bör dock finnas, därest överenskommelse därom kan träffas mellan parterna, att revidera avtalet och basera fortsättningen på en ökad areal, förslagsvis . Starka skäl talar för en sådan utökning. Genom den sänkning av arealen till 40 000 ha som beslöts av riksdag överfördes ca 10 000 ha till framför allt spannmålsodling. därefter har vi genomsnittligt besvärats av ett betydande överskott av spannmål som måst exporteras till förlustbringande priser. Därtill kommer att sockerbetsodlingen avsevärt rationaliserats och sker huvudsakligast genom mekaniska odlingsmetoder, vilket i hög grad underlättat densamma. Det pris de svenska odlarna har erhållit per deciton sockerbetor understeg vad odlarna inom EEC-länderna erhöll, vilket tyder på en god konkurrenskraft. har också världsmarknadspriset på socker stigit avsevärt, beroende främst på ökad konsumtion. Den internationella jordbruksorganisationen har varnat för ett hotande sockerunderskott i världen och framhållit att om inte sockerproduktionen kan ökas tillräckligt kan läget bli mycket labilt. Redan en dålig skörd i skulle få mycket stor återverkan på priserna. Sockerlagren har också minskat mycket starkt . FAO konstaterar därför att man behöver en ökning av årsproduktionen med jämfört med för att möta den växande efterfrågan. även gentemot detta perspektiv torde det vara angeläget att vi tar vår inhemska sockerproduktion under förnyat övervägande i syfte att återföra arealen för sockerbetsodling till vad den omfattade eller till 50 000 ha. jordbrukspolitiska beslut ansågs av många innebära en möjlighet att flytta över resurser från jordbruket till andra sektorer av samhället. Den höga medelåldern och den specifika uppsättningen av produktionsresurser med lågt alternativt värde gör det emellertid osannolikt att någon samhällsekonomisk vinst skulle göras genom sådan överflyttning. I stället torde den starka nedgången inom jordbruket på många håll innebära minskat underlag för serviceinstitutioner och industrier som tillverkar produkter åt lantbruket eller vidareförädlar lantbrukets produkter. I runda tal brukar man räkna med att den sekundära sysselsättningen av jordbruket är dubbelt så stor som sysselsättningen inom det direkta jordbruket. Detta är synnerligen angeläget att understryka framför allt i sysselsättningssvaga områden, och det ger en klar indikation på jordbrukets betydelse i regionalpolitiken. Det svenska kulturlandskapet som kommit till genom generationers jordbruksdrift är en nationalekonomisk tillgång, en källa för rekreation och en förutsättning för en stor del av vår turism. En arbetsgrupp inom har i sitt betänkande Landskapsvård i odlingsbygder klart dokumenterat det öppna jordbrukslandskapets betydelse som närmiljö till tätorterna och som objekt av mera allmän betydelse. Av intresse är också att notera att jordbruksdrift enligt arbetsgruppens bedömning är det billigaste och effektivaste medlet att behålla landskapet öppet och attraktivt. Rationaliseringsbestämmelserna bör i konsekvens härmed ändras så att hänsyn tas till även natur- och miljövård vid tilldelning av statlig lånegaranti i sådana fall där kalkylerna i övrigt icke ger tillräckligt underlag. Den tilltalande omväxlingen mellan öppen jordbruksmark och skogsmark har erhållits till stor del på grund av den kombination av jordbruk och skogsbruk som är så vanlig i vårt land och som för den enskilde lantbrukaren medför många fördelar från sysselsättningssynpunkt. Det är väsentligt att de kombinerade jord- och skogsbruksföretagen får konkurrera på samma villkor som övriga jordbruksföretag vid tillämpningen av rationaliseringsbestämmelserna. Den nuvarande uppdelningen i en jord- och en skogsbruksdel innebär en klar diskriminering av skogsoch mellanbygderna, och det innebär att ett viktigt regionalpolitisk! medel icke utnyttjas i de områden där behovet av sysselsättning och investeringar är som störst. Det bör också enligt vår mening vara möjligt för enskilda personer att få statligt stöd för förvärv av rena skogsbruksföretag. Enligt vår uppfattning bör lantbrukspolitiken vara inriktad på uppbyggnad av bärkraftiga familjejordbruk. Detta gör att särskilda stödåtgärder till olika former av animaliefabriker utanför det egentliga jordbruket icke längre bör utgå. Uppbyggnaden till bärkraftiga familjeföretag bör ske successivt och således anpassas till den enskilde brukarens möjligheter att förvärva tillskottsmark. Den kraftiga nedgången i mjölkproduktionen har resulterat i att en arbetsgrupp inom lantbruksstyrelsen fått i uppdrag att utarbeta riktlinjer för stöd till mjölkproduktionen vid begränsat utvecklingsbara företag. förutsätter att förslag i denna riktning skall genomföras och ge resultat, men det är också angeläget att möjligheterna till en successiv uppbyggnad inte begränsas enbart till de mjölkproducerande företagen. Förutom den svaga lönsamheten torde bundenhet vid djurhållningen vara en avgörande orsak till den nuvarande utvecklingen inom lantbruket från mjölkproduktion till mer lättmekaniserad animalie- och vegetabilieproduktion. Det är angeläget att problemet med lantbrukarnas bundenhet angrips i avsikt att lösa avbytarproblemet. Den försöksverksamhet som pågår inom lantbruksorganisationerna i samarbete med statliga myndigheter är synnerligen värdefull och bör med det snaraste utbyggas till ett system sorn omfattar hela landet. Om avbytarsystemet skall få en verklig effekt och kunna utnyttjas även av företag med låg omsättning är det angeläget att avgifterna kan hållas låga. Från social- och rättvisesynpunkt är det angeläget att lantbrukarnas ledighets- och semesterfrågor löses. Det kan således sägas att lantbruket alltjämt har en mycket stor betydelse i det svenska samhället dels på grund av dess produktion, dels på grund av dess sysselsättningsskapande effekter, dess betydelse från försvarssynpunkt och dess positiva inverkan på miljön. Det är angeläget att generösa regler tillämpas för en successiv uppbyggnad av rationella familjeföretag inom jordbruk eller skogsbruk samt att kombinationer häremellan blir möjliga och godkända för rationaliseringsstöd och belåning. Livsmedelsproduktionen inom landet påverkar också vår handelsbalans på ett gynnsamt sätt, och det är en förutsättning för att vi skall ha fullständig kontroll över användningen av olika växt- och djurgifter. Det svenska kulturlandskapet har tillkommit genom det traditionella jord- och skogsbruket. Det har ett stort värde för turismen och friluftslivet. Det är angeläget att lönsamheten blir sådan inom jordoch skogsbruket att den traditionella landskapsbilden kan bibehållas och utnyttjas även av tätorternas befolkning. Den svaga lönsamheten inom mjölkproduktionen har medfört utslaktning av mjölkkor och ökning av spannmålsproduktionen. Det ligger i såväl statsmakternas som lantbrukets intresse att stöd ges åt alternativa grödor för att få jämnare sysselsättning och överensstämmelse mellan produktion och avsättningsutrymme. Möjligheter till detta ges förutom genom forskning och produktionsutveckling även genom utökning av sockerbetsarealen och odlingen av olika specialgrödor och trädgårdsprodukter. Det är av vikt att den slutliga prisnivån på livsmedel i konsumentledet kan hållas på en sådan nivå att även låginkomsttagare kan få en allsidig sammansatt kost. Framför allt bör den betydande prisstegring observeras som sker sedan jordbruksvarorna lämnat producentledet. Av den höjning av livsmedelspriserna som skett till och som uppgivits vara betyder justeringar av jordbrukspriserna endast cirka 1/4. Genom den justering av jordbrukspriserna som skedde höjdes livsmedelsprisindex med endast 1,, och genom det nya prisavtalet var motsvarande höjning av index eller tillsammans . Det är därför av vikt att den roll som jordbruket respektive förädling och distribution har i den slutliga prisnivån på livsmedel blir offentligt klarlagd. Många konsumenter upplever priserna på livsmedel som höga, och för låginkomstgrupperna kan detta innebära att man anser sig inte ha råd att skaffa en allsidigt sammansatt kost. Prisbildningen på livsmedlen sammanhänger emellertid med att de såväl i produktionsledet som i förädlings- och distributionsledet sysselsatta är att hänföra till låginkomstgrupperna. Den prishöjning av livsmedlen som beror på en inkomstförstärkning för dessa grupper är därför motiverad och ofrånkomlig. Man kan därför förutse fortsatt ökade livsmedelspriser i samband med en fortsatt förbättring av dessa gruppers inkomstförhållanden. I ett sådant läge där eventuellt ett köpmotstånd kan uppträda kan det bli nödvändigt att överväga olika former av konsumtionsstimulans. I debatten har framförts bl. a. krav på slopande av mervärdeskatten på livsmedel. En annan åtgärd som skulle kunna styra konsumenternas livsmedelsinköp mot en tillräcklig och fullvärdig sammansatt kost skulle vara produktneutrala stödåtgärder. Med detta menar vi att statsmakterna över statsbudgeten subventionerar vissa varugrupper, t. ex. mjölk, bröd, kött, fläsk och fisk. I vårt land har vi prövat en partiell användning av lågprislinjen. Ett sådant exempel är stimulans till ökad försäljning av fårkött, och såvitt vi erfarit har detta fått ett positivt mottagande såväl i produktions- som i konsumentledet. Vid förra årets jordbruksprisavtal anslogs också budgetmedel i syfte att förbättra mjölkpriset för producenterna och för att i motsvarande grad avlasta konsumenterna denna prishöjning. Således har vi redan använt denna form av produktneutrala åtgärder. Mycket talar för att vi framöver också måste allvarligt överväga anlitandet av partiell lågprislinje på vissa produkter. Möjligheterna till motsvarande åtgärder även i förädlings- och distributionsledet kan lämpligen göras till föremål för prövning. Det torde därför vara önskvärt att detta perspektiv göres till föremål för övervägande genom samråd mellan de parter som svarar för prisuppgörelserna på jordbrukets område. Med anledning av vad det anförda hemställes 1. att uttalar sig för att den inkomst- och standardmålsättning som ingick jordbrukspolitiska beslut uppfylls, 2. att hos Kungl. begär att jordbruksnedläggelsens konsekvenser för andra näringar utredes, 3. att hos Kungl. begär sådana ändringar i rationaliseringsbestämmelserna a) att deltidsjordbruk erhåller samma möjligheter till rationaliseringsstöd som övriga jordbruk, b) att rationaliseringspolitiken inriktas på successiv uppbyggnad av rationella familjeföretag inom jord- och skogsbruk, c) att kombinationen jordskog erkänns som underlag för stödgivning, d) att enskilda personer ges möjlighet till stöd för förvärv av rena familjeskogsbruk, e) att lantbruksnämnderna utöver de ekonomiska bedömningarna även skall utgå från naturvårds- och miljövårdshänsyn vid bedömningen av ett företags möjlighet till rationaliseringsstöd, f) att stödet till s. k. animaliefabriker upphör, g) att successiv uppbyggnad av lantbruksföretag godkänns som underlag för rationaliseringsstöd, 4. att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag till speciella stödåtgärder för alternativa grödor i enlighet med vad i motionen anförts, 5. att uttalar sig för att efter samråd med vederbörande parter sockerbetsarealen ökas till förslagsvis 50 000 ha, 6. att uttalar sig för att insatser görs för att lantbrukets avbytarfråga löses på ett sådant sätt att systemet kan utnyttjas även av mindre jordbruksföretag, 7. att hos Kungl. Maj:t anhåller om prövning av möjligheterna att vid sidan om prishöjningar använda produktneutrala stödåtgärder, 8. att hos Kungl. hemställer om utredning och kontinuerlig information till allmänheten angående jordbruksprisernas roll i det slutliga livsmedelspriset i konsumentledet. () i Skegrie () i Glömminge () i Bäckmora () i Luttra 7/ W: ,