mot · FV02489 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en femårsplan för det statliga stödet till idrotten. I dagens samhälle har människorna mer fritid än . Flertalet arbetstagare har en arbetstid på . Vi har fyra veckors lagstadgad semester. Femdagarsveckan gör att den sammanhängande ledigheten kan utnyttjas mer effektivt. Men utvecklingen har också negativa sidor. Även om det dagliga arbetet för flertalet blir mindre fysiskt ansträngande, är många arbetsmiljöer påfrestande. Arbetsmomenten inskränks i många fall till monotona kontrollåtgärder. Till andra avigsidor i det högutvecklade samhället hör att allt fler människor bosätter sig i från hälsosynpunkt ogynnsamma miljöer, miljöer med nedsmutsad luft, förorenade vatten och nedskräpade omgivningar. En stor del av dagen går åt till transporter från och till arbetet. Fritidssysselsättningen blir också alltmer orörlig. Många människor utnyttjar sin fritid på felaktigt sätt och uppnår därmed en (fysiologiskt) allt tidigare pensionsålder. Detta har klart bevisats vid konditionsmätningar t. ex. i samband med militärtjänstgöring. Många människor arbetar under en stor del av sin fysiskt arbetsföra ålder med fysiologiskt starkt reducerade resurser. Välfärdssamhällets avigsidor gör att många människor lever i närheten av trötthetsgränsen. Om åtskilliga människor alltså utnyttjar sin fritid felaktigt, kvarstår fritidsproblem i traditionell mening, dvs. att människor saknar tillgång till fritidssysselsättning. Fritidsfrågorna och sättet att utnyttja fritiden är något som angår oss alla. Idrotts- och friluftsliv ger den enskilde ett större välbefinnande, och vettigt utnyttjad fritid är också ett samhällsintresse av största vikt. Den fysiska konditionens betydelse för hälsotillståndet är klart konstaterad. Som ett led i den förebyggande hälsovården är hälso- och konditionsträningen därför av största vikt. Att ge människor möjlighet till idrott och friluftsliv, att stödja och aktivera dem till denna hälsoträning är investeringar som från samhällets sida är mycket lönsamma. Människans välbefinnande samt den gemenskap och trivsel som idrotts- och friluftsliv skapar undanröjer inte bara en del av de problem som bristen på fritidssysselsättningar skapar utan utgör också en grundförutsättning för att nedbringa sjukvårdskonsumtionen. Det måste slås fast att såväl samhälle/stat och kommun som näringsliv och organisationer har ett ansvar för att på detta sätt skapa en god hälsosituation som en förutsättning för fortsatt standardstegring. Idrottsoch friluftslivets värde bör alltså vara oomtvistligt. Sambandet mellan toppidrott, motionsidrott och friluftsliv är betydelsefullt. Även om samhällets stöd i första hand bör användas till breddidrott, motions- och korporationsidrott, måste vi även ha toppidrotten. Bredd- och framför allt ungdomsidrotten behöver toppidrotten som inspiration. PR-mässigt är toppidrotten vårt ansikte utåt. Arenaidrotten är ett skådespel, där miljontals människor finner avkoppling på sin fritid. Av detta torde framgå att toppidrotten fyller ett samhällsbehov. Det står därför klart att det statliga stödet till idrotten måste byggas ut ytterligare och efter en långsiktig planering. Idrotten och dess organisationer är i behov icke enbart av det årliga ekonomiska stödet från statens sida utan även för sin planering av verksamheten av en mera långtgående planering från statens sida. Idrotten har med sin ökande omfattning och icke minst sitt ökande internationella utbyte fått allt flera arbetsuppgifter och högre kostnader för sin administration. Även om det är de mycket stora ideella insatserna från ledarnas sida som driver vår idrottsrörelse, har föreningarna i allt högre grad fått vidkännas kostnader som man tidigare haft endast i mindre skala, bl. a. för administratörer, lokaler för kansli m. m. De tusentals frivilligt arbetande ledarna inom idrottsrörelsen måste från samhällets sida anses som en mycket billig arbetskraft, om man betänker vilken stor insats från dessa organisationers sida som görs i ungdomsvårdande syfte. För idrottens fortsatta verksamhet är det därför nödvändigt att på veta hur staten kommer att stödja idrottsrörelsen. Staten själv har ju uttalat att man är i behov av långsiktiga planeringar. Därför är det rimligt att man från idrottens sida också kräver detta. Vi anser därför att det är av yttersta vikt att regeringen framlägger förslag om en femårsplanering och föreslår att Kungl. Maj:t förelägger en anslagsplan för stödet till idrotten . Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att en femårsplan för det statliga stödet till idrotten görs upp och föreläggs . () () /ENKEL (fp) HANS () i . () i