ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02443 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående verkskyddens framtida finansiering. är enligt civilförsvarslagen skyldiga att hålla s. k. verkskydd, att anskaffa och underhålla materiel, som erfordras för verkskyddets verksamhet samt att bestrida kostnader för verkskyddspersonalens utbildning. Företagens utgifter för verkskydden har ökat avsevärt . Inte minst uppvisar utbildningskostnaderna en kraftig stegring. Verkskydden utgör en viktig del av vårt civilförsvar, och frågan om ett överförande av kostnadsansvaret från företagen till staten har tidigare behandlats av . Den förändrade målsättning för verkskydden som övervägs i enlighet med förslag till utformning av det framtida civilförsvaret ger ytterligare stöd åt att frågan om kostnadsansvaret på nytt tas upp till omprövning. I det framtida civilförsvaret avses verkskydden inte längre ha sina uppgifter bundna uteslutande till det egna företaget. För att öka undsättningseffekten hos civilförsvaret avses verkskydden få ökad rörlighet för att förbättra möjligheterna att snabbt kunna utnyttja dem i undsättningsinsatser även utanför de egna anläggningarna. Denna förändrade målsättning är att hälsa med tillfredsställelse, och verkskydden får därigenom ökad betydelse för vårt totalförsvar. Det ter sig då även naturligt att kostnadsansvaret för materiel, underhåll, administration och utbildning omprövas. Med hänvisning till ovanstående får vi därför hemställa att hos Kungl. anhåller om utredning angående verkskyddens framtida finansiering.
mot · FV02444 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående avtrappningen av kommunala bostadstillägg till folkpensionärer. I motionen 1972:294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnitten Våra skatter och Vår sociala trygghet i nämnda motion hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag om tredjedelsavtrappning i stället för den nuvarande hälftenavtrappningen av folkpensionärernas kommunala bostadstillägg, i syfte att minska folkpensionärernas stora marginella inkomstbortfall vid sidoinkomstökningar. () () PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()
mot · FV02445 · 1972-01-21 00:00:00 — om vidgad rätt till vårdnadsbidrag för hörselskadade barn. Vårdbidrag från allmänna kan utgå till hörselskadat barn, så snart handikappet konstateras och hörselnedsättningen är av sådan grad att barnet har språk- och talsvårigheter. Föräldrarna måste då ägna mycken tid åt att ta till vara barnets hörselrester genom språkövning, talkorrektion och hörselträning. Endast härigenom är det möjligt att öka barnets språkförståelse. Vårdbidraget utgår alltså för den extra arbetsinsats som bl. a. språkträning med det hörselskadade barnet innebär. För barn som vistas på skolor med inackordering på skolorten och alltså ej bor hemma utbetalas ej vårdbidrag. Vårdbidrag utgår endast efter ansökan då barnet vistas i hemmet under minst . Vistelsen på skolan omfattar som regel ej t. o. m. , då barnen under den tiden vistas i sina hem. Vidare är barnen hemma samt . Från föräldrahåll har framförts att barnen i genomsnitt vistas i hemmet under , medan vårdbidraget utgår under endast . Under vistelsen i hemmet är barnen trots lärarinsatser under skolveckan i hög grad beroende av föräldrarnas omsorger med språkträning och social anpassning. Det synes motiverat att vårdbidraget utgår för all den tid barnet vistas i hemmet. Utöver den extra insats som krävs av föräldrar med ett handikappat barn i hemmet tillkommer dessutom ett flertal extra utgifter när barnet går på skola utanför hemorten, såsom telefonsamtal med företrädare för skolan och med inackorderingsföräldrarna, fickpengar för barnets samtliga utgifter m. m. För att få en någorlunda rättvis fördelning av vårdbidraget borde i sådanan fall där vårdbidraget utgår för barn som vistas på skola med inackordering på skolorten ett vårdnadsbidrag med halva beloppet utgå till föräldrar med ett sådant barn. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att till föräldrar, vars hörselskadade barn är berättigade till vårdnadsbidrag och vistas på skola utanför hemorten, skall utgå vårdnadsbidrag av fullt belopp.
mot · FV02450 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i Holmgärden och Stridsman angående beräknande av pensionspoäng för person med halv förtidspension. Trots ATP-systemets målsättning att ge alla medborgare ett pensionsskydd som svarar mot den inkomstnivå vederbörande haft under sin aktiva tid finns ännu vissa grupper vilkas inkomst icke utgör underlag för allmän tjänstepension. Som exempel kan vi ta en person som på grund av sjukdom eller olyckshändelse fått en nedsatt arbetsförmåga och av den anledningen tilldelats halv förtidspension. Då denna pension icke utgör tillräckligt underlag för försörjningen måste han skaffa sig annan inkomst, t. ex. genom deltidsarbete. Om denna arbetsinsats ger en inkomst av t. ex. , borde den summan rimligen vara pensionsgrundande. Så är dock icke fallet. Meningen är att hans tjänstepension skall grundas på de antagandepoäng han har från sin tidigare verksamhet. Skulle hans inkomst före beviljad pension ha varit särskilt låg, eller av andra orsaker ej pensionsgrundande, blir han helt utan tjänstepension, även om hans inkomst under en följd av år varit tillräcklig för erhållande av ATP-poäng. Det synes oss helt självklart att inkomster av allt arbete som utförs av personer i ålderna , även sådant som utförs av den som på grund av handikapp eller av andra skäl har nedsatt arbetsförmåga, bör berättiga till tjänstepension vid uppnådd pensionsålder. Därför anser vi att den som har halv förtidspension skall kunna tjäna in ATP-poäng genom sin inkomst av arbete. Under hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av lagen om allmän försäkring, syftande till att den som har halv förtidspension skall kunna tillgodoräkna sig pensionspoäng för inkomst av förvärvsarbete. () i Holmgården
mot · FV02451 · 1972-01-25 00:00:00 — om rätt till allmän tilläggspension för hemarbetande make. Utbyggnaden av barntillsynen i samhällelig regi kan tyckas snabb. Man beräknar att antalet tillsynsplatser i daghem, fritidshem och familjedaghem kommer att närma sig 110 000. var antalet inte större än ca 17 000. Emellertid räcker inte tillväxten på långt när till att lösa tillsynsproblemet inom överskådlig tid. Det torde ta åtskilliga årtionden i anspråk att bygga i kapp efterfrågan. Även fortsättningsvis måste alltså många föräldrar, som helst skulle vilja förvärvsarbeta, stanna hemma och se till barnen. Dessa föräldrar, och de som ändå väljer att stanna hemma och vårda barnen under dessas uppväxtår, erhåller inte tillfredsställande sociala förmåner. a. löper de risken att på grund av hemmavaron inte nå upp till fullt antal ATP-år. Ändå är deras insatser lika värdefulla för samhället som om de vore förvärvsarbetande i vanlig bemärkelse, eftersom de bl. a. avlastar de hårt ansträngda barntillsynsinstitutionerna. Det måste anses rimligt att man medan barnen är små skall kunna avstå från förvärvsarbete för att ta hand om dem utan att helt gå miste om pensionsår. ATP-systemet åsidosätter nu valfriheten härvidlag. Detta system bör därför kunna ändras så, att förälder tillföres pensionsår för tillsyn av barn i förskoleåldern, åtminstone ett halvt pensionsår per inkomstlöst år, med en maximering till exempelvis tio pensionsår. Det kanske t. o. m. är möjligt att varje barnavårdande år kunde ge helt pensionsår, utan alltför vittgående ekonomiska konsekvenser för pensionssystemet. Den s. k. hemmamakeförsäkringen innebär att avsteg redan gjorts från principen, att den typ av försäkring som sjukförsäkringen och ATP representerar oundgängligen förutsätter att försäkringstagaren har inkomst av förvärvsarbete. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag, syftande till införande av rätt för hemarbetande make att tillgodoräkna sig pensionsår inom ATP för den tid vederbörande vårdar barn i förskoleåldern.
mot · FV02454 · 1972-01-19 00:00:00 — av i och fröken i om lika folkpensionsförmåner oberoende av civilstånd. Principen om att varje människa, oavsett kön och civilstånd, skall räknas som en självständig individ börjar alltmer slå igenom i vår lagstiftning. Vi omfattar helt denna princip, som senast kom till uttryck vid genomförandet av skattereformen. Inom folkpensioneringen finns rester kvar av ett äldre synsätt. Sålunda erhåller två makar var för sig mindre i folkpension än ogift. Detta sker i enlighet med huvudprincipen inom folkpensioneringen. Ett avsteg från den inom folkpensioneringen gällande principen att gift försäkrad tillerkännes lägre pension än ogift har gjorts i lagen om pensionstillskott. I och med att pensionstillskotten utgår lika oavsett civilstånd minskar skillnaden mellan gift och ogift i pensionshänseende men kvar står huvudprincipen. Vi är medvetna om att ett genomförande av en reform som ger lika stora pensionsförmåner oberoende av civilstånd är en dyr reform. Det är angeläget att det utarbetas en plan för ett successivt genomförande av en sådan reform. De ekonomiska konsekvenserna måste därvid noga belysas. Lämpligen kan detta uppdrag ges åt pensionsålderskommittén. Under hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag till plan för en sådan reformering av folkpensioneringen att pensionsförmånernas storlek ej är beroende av civilstånd.
mot · FV02455 · 1972-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om rätt till allmän tilläggspension för vård av eget barn i hemmet. Förutsättningen för att erhålla full ATP-pension är att ha haft pensionsgrundande inkomst under . För många föräldrar, särskilt flerbarnsföräldrar, kan detta vara svårt att uppnå. Många anser det självklart att en av föräldrarna avhåller sig från förvärvsarbete medan barnen är små därför att de själva vill ha hand om vården av sina barn. I andra fall kan exempelvis bristen på barntillsynsplatser göra det nödvändigt. 1 flertalet fall blir det modern som under längre eller avhåller sig från det förvärvsarbete hon annars skulle haft. Ställningen i ATP-systemet för dem som gör barnavårdande insatser i hemmet är inte tillfredsställande. Vi anser, vilket vi i olika sammanhang gett uttryck för, att kvinnor med små barn bör ha reell valfrihet mellan att fortsätta sitt förvärvsarbete eller att stanna hemma för att ha hand om vården av barnen. Vi har därför pläderat för dels en stark utbyggnad av barntillsynsverksamheten för att göra det möjligt för dem som så önskar eller måste att uppehålla sitt förvärvsarbete, dels ett vårdnadsbidrag som kan bidraga till att minska de ekonomiska konsekvenserna för dem som avhåller sig från förvärvsarbete barnen är små. Vi anser att samhället bl. a. på dessa sätt bör erkänna de barnavårdande uppgifterna som en betydelsefull samhällsinsats. Genom sina insatser i hemmet gör de hemarbetande samma nytta ur samhällets synpunkt som om de varit förvärvsarbetande i konventionell mening. Framför allt gäller detta i sådana fall där de hemarbetande vårdar sina barn före inträdet i varigenom samhällets bamavårdsinstitutioner avlastas. För kvinnor som av sitt yrkesverksamma liv inte förvärvsarbetar kan det leda till för få pensionsgrundande år för att full ATP-pension skall erhållas. Som ett led i valfriheten och i samhällets uppskattning av de barnavårdande uppgifterna anser vi, att den som vårdar barn i hemmet bör få tillgodoräkna sig ATP-år. Förslagsvis kan vi tänka oss att ATP-år skall kunna tillgodoräknas den som i hemmet vårdar barn , dock för sammanlagt högst . På detta sätt bör alla, inriktade på förvärvsarbete, komma upp i tillräckligt antal tjänsteår för full ATP-pension. Vid genomförd särbeskattning bör regeln självklart också gälla när makar arbetar i eget företag. Vi anser denna fråga så betydelsefull att den bör bli föremål för närmare utredning, varefter förslag bör föreläggas . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag om rätt för hemarbetande att få tillgodoräkna pensionsår inom tilläggspensioneringen . () ()
mot · FV02459 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i och om ändrade regler angående studielån. Det studiesociala stödet är onekligen av stort värde. Det vidgar möjligheterna för den studerande ungdomen att utnyttja samhällets utbud av studiemöjligheter. Systemet har verkat och justerats i flera avseenden. Men alltfort kvarstår gränser som givit anledning till kritik. Inte minst åldersgränsen när det gäller möjligheten att erhålla det högre beloppet i studielån har vållat irritation. Reglerna för studielån till studerande, som ej fyllt , vid gymnasier, fackskolor, yrkesskolor m. fl. skolor är synnerligen restriktiva, och lånemöjlighetema påverkas i alltför stor utsträckning av föräldrarnas ekonomi. Har föräldrarna t. ex. en beskattningsbar inkomst av . är den studerande, om han eller hon saknar syskon, ytestängd från möjligheten att erhålla studielån. De relativt hårda reduceringsreglerna med hänsyn till föräldrarnas inkomst och förmögenhet blir för många elever synnerligen betungande. Det belopp på högst . som elev i åldern får låna reduceras av den av föräldrarnas till statlig skatt beskattningsbara inkomst som överstiger ett fribelopp av . Beloppet reduceras därjämte med ett belopp motsvarande studiebidraget. Om föräldrarna har förmögenhet överstigande . jämställs av det överskjutande beloppet med inkomst. Det gäller även om förmögenheten är bunden, t. ex. i en fastighet av något slag. Denna restriktivitetsverkan ökar till följd av penningvärdeförsämringen men också på grund av väsentligt höjda taxeringsvärden. Bestämmelsernas negativa verkningar drabbar särskilt elever från glesbygder och områden med ofullständiga gymnasier. Dessa elever måste ofta för fullföljande av sina gymnasiestudier söka sig till orter så långt bort från hemmet att inackordering blir nödvändig, och därmed uppkommer inte sällan behov av studielån. De restriktioner beträffande lånemöjlighetema som gäller tar enligt vår mening inte tillräcklig hänsyn till föräldrarnas faktiska möjligheter att hjälpa en studerande son eller dotter. Därtill kommer att ungdomar i många fall har lämnat sitt föräldrahem och lever sitt eget av föräldrarna oberoende liv. Enligt vår mening är en ändring av här berörda reduceringsregler angelägen. Föräldrarnas inkomst och förmögenhet kan inte på sätt som sker få bestämma över t. ex. 1819-åringarnas möjligheter att erhålla studielån. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om att reglerna för erhållande av studielån ändras på så sätt att föräldrarnas inkomst och förmögenhet ej får den reducerande effekt som gäller.
mot · FV02460 · 1972-01-25 00:00:00 — angående rätten till tilläggssjukpenning vid förlossning. Enligt lagen om allmän försäkring äger förvärvsarbetande barnaföderskor rätt till tilläggssjukpenning. I lagen har angivits såsom förutsättning att baranföderskan, före födseln eller den beräknade tiden härför, under minst varit placerad i sjukpenningsklass 3 eller högre sjukpenningklass. Den nämnda 270dagarsregeln har tillkommit för att förhindra att en kvinna vidtager åtgärder för att bli försäkrad för tilläggssjukpenning först sedan hon väntar eller har anledning att antaga att hon väntar barn. En generell regel av detta slag är givetvis nödvändig för att undvika spekulation och missbruk. Ofta drabbar emellertid regeln också de kvinnor som inte haft för avsikt att missbruka försäkringen men som försummat att i rätt tid anmäla till att de har sådan arbetsinkomst som medför placering i lägst tredje sjukpenningklassen. Det borde i de fall där kvinnan försummat att göra anmälan till finnas möjlighet att genom förevisande av intyg om att hon förvärvsarbetat erhålla tilläggssjukpenning. Att rigorösa regler mot spekulation föreligger är givetvis nödvändigt, men dessa regler bör icke skada kvinnor som uppfyller alla krav för erhållande av tilläggssjukpenning förutom själva anmälningstidpunkten. Mot bakgrund av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en sådan översyn av reglerna för utbetalning av tilläggssjukpenning till barnaföderskor att kvinna, som bevisligen förvärvsarbetat än före nedkomsten eller förväntad nedkomst och haft sådan arbetsinkomst som medför placering i lägst tredje sjukpenningklassen, skall erhålla rätt till tilläggssjukpenning även om hon försummat göra anmälan om förvärvsarbetet till .
mot · FV02461 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar m. fl. om slopande i vissa fall av kravet på anmälan till försäkringskassa för rätt till sjukpenning. En förutsättning för rätt till sjukpenning vid inträffat sjukdomsfall är att sjukdomsfallet anmälts till . Endast i speciella fall kan sjukpenning utgå för dag före anmälningsdagen, nämligen om hinder för anmälan mött eller eljest särskilda skäl föranleder att sjukpenning bör utgå. I vissa fall kan den sjukdom varav en försäkrad drabbats utgöra hinder för anmälan. Vederbörande kan också ha insjuknat på sådan plats att han inte kunnat nå en kassa med sin anmälan. Särskilda skäl att utge sjukpenning trots försummad anmälan bör enligt lagens förarbeten även anses föreligga då försummelsen kan anses ursäktlig och ej länt kassan till men. Glömska eller okunnighet om gällande bestämmelser har dock inte ansetts vara en godtagbar ursäkt för anmälningsförsummelse. Detta innebär att den som försummat sjukanmälan icke kan gottgöra detta genom att förete läkarintyg om sjukskrivning, ej heller styrka sjukdom genom intyg från arbetsplatsen att vederbörande varit frånvarande . Huvudskälet till detta är att det åligger kassan att kontrollera huruvida den försäkrade arbetat under uppgiven sjukdomstid eller ej. Denna kontroll anses möjlig först sedan anmälan om sjukdom gjorts. Till detta skall nämnas att det åligger respektive kassa att söka vidta de åtgärder som kan vara ägnade att förkorta sjukskrivningstiden. Dessa s. k. rehabiliterande åtgärder är, enligt samma resonemang som i vad gäller kontrollen, omöjliga att göra förrän anmälan inkommit. Det är uppenbart av stor vikt att reglerna för erhållande av sjukpenning utformas med noggrannhet för att undvika omfattande missbruk. Huvudsyftet med systemet måste dock vara att den person som verkligen varit sjuk och avhållit sig från arbete skall komma i åtnjutande av ersättning från kassan. Reglerna för att stävja missbruk är inte godtagbart utformade om personer som uppfyllt alla krav på ersättning förutom själva anmälan hindras från ersättning. Det måste också anses stå i strid med det allmänna rättsmedvetandet att personer, som av glömska eller okunnighet om gällande anmälningsplikt försummat att anmäla sjukdom, skall gå miste om ersättning i fall då vederbörande verkligen kan bevisa att sjukdom förelegat och arbete ej förekommit. Speciellt olustigt är detta förhållande med tanke på det ganska omfattande missbruk som , trots uppsatta regler, förekommer och att alltså personer vilka ej är sjuka erhåller sjukpenning. Mot bakgrund av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en sådan översyn av reglerna för erhållande av sjukpenning att person som bevisligen varit sjuk och ej arbetat erhåller rätt till sjukpenning även om anmälan till kassa därom ej gjorts i vederbörlig ordning. () ()
mot · FV02462 · 1972-01-21 00:00:00 — om vidgad rätt till reseersättning enligt lagen om allmän försäkring vid ortopedisk vård m. m. I lagen om allmän försäkring, 2 kap. 5 §, regleras den försäkrades kostnader för resor i samband med sjukvård i olika former. En grundregel för att reseersättning skall kunna utgå är att den försäkrade varit under tillsyn eller behandling av läkare. Denna regel avser att begränsa reseersättningarna från den allmänna försäkringen till för undersökning, behandling och vård oundgängliga resor. I en del fall drabbar denna regel den försäkrade hårt och orättvist i ekonomiskt hänseende och detta gäller främst vid besök på ortopedisk verkstad, hos bandagist och vid utprovning av hörapparat. Vid det första besöket i ovan beskrivna fall är detta oftast kombinerat med ett besök hos läkare som ger anvisningar för den åtgärd som skall vidtagas på den ortopediska verkstaden, hos bandagisten eller för utprovningen av hörapparaten. I detta fallet utgår då ersättning från den allmänna sjukförsäkringen. Vid återbesök för slutjustering och inprovning och för anläggande av nytt bandage deltager endast undantagsvis läkare och då kan reseersättning ej utgå enligt den begränsning som finnes i AFL, 2 kap. 5 §. För den försäkrade är dock sådana återbesök oundgängligen nödvändiga för att protesen skall vara möjlig att begagna, hörapparaten vara brukbar och bandaget ge det stöd och skydd som avses. Som exempel kan också pekas på de kostnader som en försäkrad med benprotes åsamkas om denna går sönder och kräver nytillverkning eller reparation. Resan till den ortopediska verkstaden måste i ett sådant fall i regel företagas med bil, och i glesbygderna kan detta betyda en mycket dryg utgift som den försäkrade ej har möjlighet att få ersättning för. Att av enbart resetekniska skäl påfordra besök hos läkare kan ej vara i enlighet med försäkringslagens andemening och bidrar endast till att ytterligare öka trycket på den redan hårt belastade öppna vården. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till ändring av AFL, 2 kap. 5 §, så att resor till ortopedisk verkstad, bandagist och för erhållande av hörapparat kan ersättas den försäkrade, när åtgärden står i överensstämmelse med av läkare tidigare utfärdade ordinationer.
mot · FV02463 · 1972-01-21 00:00:00 — om vidgad rätt till reseersättning enligt lagen om allmän försäkring vid tandvård för havande kvinna. Enligt lagen om allmän försäkring äger kvinna erhålla gratis tandvård enligt folktandvårdstaxan eller efter förlossningsdagen. Om tandvården ej nödvändiggör specialistbehandling vid centraltandpoliklinik eller tandläkarhögskola utgår ingen reseersättning vid behandlingen av den gravida kvinnan eller nyblivna modern. Beroende på avståndet till tandläkaren eller det medicinska tillståndet hos den försäkrade kan resorna till behandlingen stiga till belopp som avsevärt överstiger kostnaden för den direkta behandlingen. Detta medför i många fall att den gravida kvinnan, efter att ha fått kännedom om behandlingsprogrammet och det antal besök detta kommer att föra med sig, anser sig inte kunna klara resekostnaden och tvingas avstå från denna för hennes framtida hälsa så nödvändiga tandvården. I sammanhanget bör också påpekas att de dyra resekostnaderna i särskilt hög grad drabbar glesbygdens befolkning. En utredning har klarlagt att tandstatus hos glesbygdens människor är avsevärt sämre än hos tätortens, bl. a. beroende på de högre totala kostnader dessa måste vidkännas för resor till tandläkare eller uppehåll på annan ort för tandvård. Det måste betraktas som ytterligt angeläget att ovan berörda ekonomiska handikapp undanröjes för glesbygdens kvinnor under den för tandbeståndet känsliga havandeskapstiden. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj :t hemställer om förslag till ändring i lagen om allmän försäkring så att reseersättning kan utgå till tandvård för havande kvinnor eller efter förlossning.
mot · FV02464 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om samordning av skilda sociala hjälpformer, m. m. I motion nr 294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Vår sociala trygghet i nämnda motion hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag 1) om samordning av olika sociala hjälpformer i syfte att dels uppnå enhetlig bedömning av likartade hjälpbehov oavsett vilket samhällsorgan som handlägger ärendet, dels undvika dubblering av hjälpinsatser, 2) om en begränsning av de belopp som i form av socialhjälp kan utgå till en mottagare. PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()
mot · FV02465 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående sjukfrånvaron i arbetslivet. I motion nr 294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Människor i arbetslivet i nämnda motion hemställs1 att hos Kungl. Maj:t anhåller att en utredning verkställes angående orsakerna till sjukfrånvaron i arbetslivet, varvid särskilt de frågeställningar som aktualiseras i motion nr 294 bör beaktas. PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. () 1 (Se även motion nr 586.)