mot · FV02897 · 1972-01-01 00:00:00 — av i angående huvudmannaskapet för utbildningsverksamheten inom fångvårdsanstalten^, m. m. Den registrerade brottsligheten har ökat på ett sätt som inger allvarlig oro. ökningen hänför sig i första hand till egendomsbrotten och bland dessa i första hand tillgreppsbrotten och i någon utsträckning också våldsbrotten mot person. Brottsligheten är som också tidigare kunnat konstateras störst i städerna och minst i landsortsdistrikten. Det förtjänar emellertid att påpekas att också landsbygdskommunernas registrerade brottslighet ökat i betydande omfattning . Den ökande brottsligheten hänför sig i stor utsträckning till tillgreppsbrotten bland unga människor. har den grövre brottsligheten i åldrarna nittonfaldigats, medan den något mer än tredubblats för dem som är eller äldre. En förskjutning till de lägre åldersklasserna framträder klart. var av dem som registrerades för grövre brott . I ett internationellt perspektiv är dessa ökningar anmärkningsvärda. I våra nordiska grannländer är ökningen av ungdomsbrottsligheten betydligt mindre än i vårt land. Också antalet fylleriförseelser bland ungdom har ökat mycket starkt. steg antalet fylleriförseelser i , i gruppen och i åldersgrupperna däröver. Även om sambandet mellan spritvanor och brottslighet ingalunda är lätt att klarlägga är det likväl ett obestridligt faktum att av alla som dömts till frihetsstraff - rattfylleristerna inte inräknade - varit alkoholpåverkade vid brottet. Ungdomsbrottslingarnas sociala bakgrund är självfallet högst varierande. Några drag, som är mera frekventa än andra, kan emellertid anges. De lägre social-ekonomiska grupperna dominerar bland ungdomsbrottslingarna. Ungdomar från splittrade eller på annat sätt ofullständiga hem förekommer bland ungdomsbrottslingarna i större utsträckning än ungdomar med mera normala familjeförhållanden. För många ungdomsbrottslingar har relationerna mellan föräldrar och barn i olika hänseenden blivit störd. Under århundraden har straffets funktion i brottsbekämpande och rehabiliterande syfte diskuterats. Det är högst sannolikt att straffet har en vida mer varierande effekt än vad preventionsteorierna förutsätter. Straffets bieffekter är uppenbarligen stora. Återfallsrisken är enligt tillgängliga undersökningar väsentligen högre bland de yngsta brottslingarna än bland de äldre. Brottslingar som avtjänat strängare straff har en högre återfallsfrekvens än brottslingar med lindrigare straff bakom sig. Självfallet har detta senare förhållande många orsaker. Den typ av brott det här är fråga om är av ett väsentligen annat slag än de som resulterar i mildare straff. Det räcker emellertid med att konstatera att straffet i dess nuvarande form inte ger till resultat att den straffade efter frigivningen kan infogas i ett normalt livsmönster i samhället. Den kriminalvård som bedrives är av två slag dels vård på anstalt, dels vård i frihet. Vården på anstalt har många inslag. Under psykologisk ledning söker man genom gruppsamtal, gruppterapi, sensitivitetsträning och urvalstestningar på olika sätt socialt träna de intagna och skapa sig en bild av deras problem. Olika former av fritidsverksamhet, såsom t. ex. idrott, utbildning och biblioteksverksamhet, förekommer också. Även andlig vård förekommer i betydande omfattning. Den så kallade arbetsdriften syftar till att underlätta anpassningen till arbetslivet efter frigivningen. Även här förekommer utbildningsverksamhet i viss omfattning. Frivården är organiserad genom skyddskonsulenter i 40 frivårdsdistrikt. För att underlätta övergången från anstaltsvård till frivård finns av upprättade arbetsplatser, huvudsakligen för skogs- och vägarbete. Särskilda förläggningar upprättas i anslutning till arbetsplatserna. Åtskilliga inackorderingshem och frivårdshotell är i verksamhet. Anstaltsvårdens yttersta syfte måste vara att på alla sätt förbereda den intagne till ett ordnat och socialt acceptabelt liv efter anstaltstiden. Ett huvudproblem är härvid att förhindra den intagne från att känna sig socialt utstött. Det är väsentligt att han får en sådan vård att han inte förkastar sig själv. Lyckas man ge honom en sådan vård ökar möjligheterna för en god återanpassning. Det är väsentligt att möjligheter ges för den intagne att umgås med människor som inte främst har till uppgift att övervaka honom. Kontakter med samhället utanför anstalterna bör - i den mån det är möjligt - inriktas mot människor som den intagne efter frigivnmgen kan ha förutsättningar att alltjämt umgås med. Det är också angeläget att på alla sätt söka skilja funktionerna vårdare och väktare. Det torde vara ogörligt att i längden samma person fullgör båda uppgifterna. För att underlätta återanpassningen i det normala samhällslivet är det oundgängligen nödvändigt att samhällsorienteringen förstärks på anstalterna. är det frågan om bristande kunskaper om de mest elementära ting som tvingar den frigivne in i situationer som kan bli upprinnelsen till ny brottslig verksamhet. Åtgärderna att i psykiskt hänseende stärka den intagnes självkänsla måste kombineras med intensifierade insatser syftande till att vid frigivningen ge honom goda förutsättningar att få lämpligt arbete och bostad. Åtgärderna för att ge framför allt unga intagna en godtagbar utbildning är klart otillräckliga, överslussningen av den frigivne till arbetslivet sker inte heller den på ett acceptabelt sätt. Huvudman för utbildningen på anstalterna är . Viss utbildningsverksamhet på anstalterna administreras av . För att underlätta överslussningen till det mera normala arbetslivet efter frigivningen och för att skapa större enhetlighet vore det bättre om all utbildningsverksamhet på anstalterna handlades av . Som redan påpekats har AMS betydande uppgifter inom ramen för frivården. Det kunnande som finns inom bör tas till vara också inom anstaltsvården. Frivårdens betydelse blir alltmer uppenbar. De negativa psykologiska effekter som är förknippade med långa anstaltsvistelser kan i stor utsträckning undvikas med en än mera utökad frivårdsverksamhet. Anstaltsvården får, på grund av de många icke önskvärda bieffekterna, inte användas i större utsträckning än som är nödvändigt. Frivården bör i många fall avlösa anstaltsvården på ett stadium än som sker. är ett totalt byte av miljö nödvändigt för ett meningsfullt resocialiseringsarbete. Speciellt för unga förbrytare är nya kontakter och bekantskaper ofta en förutsättning för att förhindra återfall. Antalet uppdrag för varje övervakare får inte vara så stort att de på grund av tidsbrist inte förmår fylla de viktiga kontakt- och stödfunktionerna. Frivården är den utan tvekan billigaste vårdformen. Försök med nya behandlingsmetoder inom frivården bör göras i syfte att ytterligare förbättra förutsättningarna för en god anpassning i samhällslivet. Forskningen på detta område måste ges ytterligare stöd. Slutligen bör understrykas behovet av att samhället i betydligt större utsträckning än som sker söker spåra framför allt unga lagöverträdare på ett tidigt stadium. Därigenom ökar möjligheterna att stoppa en enskild lagöverträdares utveckling mot allt grövre brottslighet. En ökad satsning på ordningsmakten är nödvändig för att i ett tidigt skede kunna avstyra en både för den enskilde brottslingen och för samhället i dess helhet allvarlig utveckling. Åberopande det anförda hemställs att hos Kungl. 1. begär en överflyttning av huvudmannaskapet för utbildningsverksamheten inom anstalterna till , samt 2. hemställer att ytterligare en professur i kriminologi inrättas. av herrar och örn avslag på framställning om inrättande av ett domstolsverk. framlägger i statsverkspropositionen förslag om att en central förvaltningsmyndighet för domstolsväsendet inrättas från . Förslaget innefattar ett principställningstagande och till frågor om den nya myndighetens ställning, organisation och arbetsformer avser departementschefen att återkomma . Redan nu uttalar han dock att domstolsverksutredningens förslag i sina huvuddrag bör kunna läggas till grund för en senare proposition. föreslog i sitt betänkande (SOU 1971: 41) Ny domstolsadministration att ett domstolsverk skulle inrättas. Det föreslagna verket skulle vara en central förvaltningsmyndighet för de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna. Det föreslagna förvaltningsområdet skulle omfatta omkring 130 enheter med ca 4 350 anställda. skulle leda och samordna den administrativa verksamheten inom förvaltningsområdet och skulle alltså handlägga administrativa ärenden som rörde domstolsväsendet. Utredningen förutsatte att utvecklingen och genomförandet av olika på ADB byggda system var självklara uppgifter för ett centralt organ. Det nya verkets personalbehov beräknas till 75 tjänstemän. Hovrätternas administrativa avdelning beräknas kunna minskas. Remissinstanserna har inte enhälligt tillstyrkt utredningens förslag. Tre hovrätter och två tingsrätter har direkt avstyrkt utredningens förslag. En hovrätt är mycket kritisk. Förslaget om inrättande av ett domstolsverk inger vissa betänklighe