mot · FV021260 · 1972-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om ersättning till markägare för intrång i samband med landskapsvård och fomminnesvård. har landskapsvårdande åtgärder i stor omfattning utförts som beredskapsarbete. Åtgärderna har omfattat huggnings- och röjningsarbeten i avsikt att åstadkomma vackra utsikter över sjöar och jordbruksområden eller för att iordningställa andra för landskapsbilden angelägna naturpartier. Arbetena har till större delen bekostats av och utförts av arbetslösa genom arbetslag i skogsvårdsstyrelsernas regi. Kommunerna har i begränsad omfattning lämnat bidrag till iordningställandet men förutsätts åta sig betydande ansvar för det framtida underhållet. fungerar länsstyrelserna som regionala huvudmän för här beskrivna åtgärder. Både utförda och planerade objekt finns för varje län förtecknade i s. k. landskapsvårdsplaner, vilka på uppdrag av länsstyrelserna upprättats av skogsvårdsstyrelserna. utväljer ur dessa planer de objekt som avses bli behandlade . Förslaget underställs länsarbetsnämnden, och för godkännande och medelstilldelning. I landskapsvårdsplanen för exempelvis har drygt 2 000 ha omfattande ca 800 olika objekt föreslagits bli föremål för landskapsvårdande åtgärder genom beredskapsarbeten. behandlas i detta län 150-200 ha. Omfattningen av här aktuella områden och arbeten kan variera från län till län men torde överallt vara av betydande omfattning. En förutsättning för att åtgärderna har kunnat komma till stånd har varit att markägarna frivilligt upplåtit marken för landskapsvårdsändamål och medgivit att behövliga åtgärder utförts. Sådant medgivande har i de flesta fall också lämnats, trots att åtgärderna i regel inneburit en så hård utglesning av trädbeståndet och sådant val av kvarlämnade trädindivider att någon egentlig skogsproduktion kan påräknas. Flera fall finns dock där markägaren sagt nej till åtgärder och ännu fler där markägaren inte velat gå med på att utglesningen gjorts så hård och omfattande som varit önskvärd. Markägarens medgivande har inhämtats skriftligt eller muntligt, men någon intrångsersättning har med nuvarande regler ej kunnat utbetalas. Det förefaller dock skäligt, sett från markägarnas synpunkt, om viss ersättning kunde utgå då privat mark tas i anspråk för angivet ändamål. Det skulle dessutom för de verkställande myndigheterna vara lättare att erhålla markägarnas medgivande att utföra åtgärderna på bästa sätt, om någon ekonomisk gottgörelse kunde erbjudas. Lämpligt vore kanske att ett tidsbegränsat avtal förslagsvis 5 eller upprättades med markägaren, varvid en schablonmässigt beräknad ersättning för avbruten skogsproduktion eller annat intrång kunde utgå. De skyddsinstitut och ersättningsgrunder som naturvårdslagen innefattar synes inte lämpliga i här aktuella fall. Inte heller årets förslag om särskilda landskapsvårdande åtgärder i odlingsbygd torde ge ersättning till de i motionen behandlade objekten. En enkel form av avtal och ersättning bör eftersträvas. De penningmedel som erfordras torde inte uppgå till i detta sammanhang betungande belopp. Motsvarande problem med tillstånd att avverka skog vid iordningställande av fornminnesvårdsområden synes inte sällan uppkomma även om fornminnesvårdslagen ger ganska långt gående befogenheter. Ersättningsfrågorna vid sådana beredskapsarbeten borde därför lösas på likartat sätt som vid landskapsvårdsarbeten. Liksom departementschefen påtalar i sitt förslag angående landskapsvårdande åtgärder i odlingsbygd bör det inte uteslutas att skötseln av de i motionen aktuella markområdena överlåts till markägaren. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att i samråd med och utarbetar förslag om ersättning till markägare för intrång i samband med landskapsvårds- och fornminnesvårdsåtgärder. () ()