ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02910 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående val av nämndeman. Enligt föreskrift i 4 kap. 5 § utses nämndeman genom val, som förrättas av kommunens fullmäktige. Hör till domsaga mer än en kommun, fördelar rätten antalet nämndemän mellan kommunerna i förhållande till deras folkmängd; varje kommun skall dock utse minst en nämndeman. Valen sker i avsaknad av föreskrift om annat med enkel röstövervikt, dvs. Trots nämnda föreskrift i om val av nämndemän förekommer det på många håll att nämndemän väljs medelst gemensamma vallistor, där platserna fördelats mellan de olika partierna i förhållande till dessas styrkeförhållanden inom den kommunala representationen. Enligt 4 kap. 8 § skall nämndeman väljas , dock äger han avgå . Visar nämndeman giltigt hinder, må rätten även tidigare entlediga honom. Denna föreskrift medför att en nämnd förnyas successivt, vilket säkert har ett visst värde men flera nackdelar, och den medför också vissa praktiska olägenheter, bl. a. att ett större antal val förekommer än om nämnden som helhet valdes . En annan olägenhet som denna ordning medför är att vid dessa ständigt återkommande val, som förekommer i valkretsar med ett större antal nämndemän, den av många önskade proportionaliteten äventyras. En ordning vid valen där platserna fördelats mellan de olika partierna i förhållande till deras styrkeförhållanden inom den kommunala representationen är lättast att genomföra, därest alla nämndemansbefattningar i valkretsen blir föremål för nyval . Skall i nämndernas sammansättning erhållas en önskad proportionalitet, som överensstämmer med de olika partiernas kommunala representation, erfordras också att mandattiden för nämndemän sammanfaller med den mandattid som gäller för val av kommunfullmäktige. Även om man lägger vikten vid att nämndemansuppdraget är ett i hög grad personligt uppdrag och att det är önskvärt att en nämndeman, som befunnits skickad för sitt uppdrag, skall kunna omväljas för en ny mandatperiod, så medför den nuvarande ordningen icke önskade konsekvenser. I de kommuner som fördelar nämndemansplatserna efter de olika partiernas styrkeförhållanden inom den kommunala representationen kan det inträffa att en nämndeman som befunnits skickad för sitt uppdrag inte blir omvald, beroende på att den politiska sammansättningen i kommunalrepresentationen har förändrats. Detta skulle lättare kunna undvikas, om för nämnden som helhet mandattiden slutade samt mandattiden sammanföll med den mandattid som gäller för val av kommunfullmäktige. Av skäl som anförts hemställs A. att beslutar sådan ändring av 4 kap. 8 § , 1. att valperioden för val av nämndemän sammanfaller med den period som gäller för val av kommunfullmäktige, 2. att när nämndeman avgår för vilken han blivit vald fyllnadsval görs för återstoden av , B. att vederbörande utskott härför erforderlig lagtext.
mot · FV02916 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om inrättande av disciplinnämnder för bestraffning av tjänstefel. Förfarandet i ärenden om disciplinär bestraffning har stor betydelse för de enskilda arbetstagarna. Detta kommer att bli fallet i än högre grad om man genomför det principförslag som lades fram av ämbetsansvarskommittén. Enligt detta skall den nuvarande kriminaliseringen av tjänstefel begränsas högst avsevärt. I stället skall det disciplinära ansvaret utsträckas. Det är självfallet angeläget att beslut i disciplinärenden fattas på grundval av en omsorgsfull utredning och enligt normer som är godtagbara från både allmänna och enskilda synpunkter. Man kan ifrågasätta om det är lämpligt att både utredning och beslut skall ligga i arbetsgivarens händer, dvs. vara en intern angelägenhet inom den myndighet det gäller. Även om besluten kan överklagas av den enskilde arbetstagaren är den ordningen inte fullt tillfredsställande. I många fall skulle det otvivelaktigt vara av värde med en bedömning av utomstående redan i första instans. I vart fall borde en viss medverkan av utomstående införas och juridiskt biträde anlitas i större utsträckning än som sker . har understrukit att dess förslag ställer ökade krav på de organ som skall handlägga disciplinärenden. Den har emellertid avvisat möjligheten att inrätta särskilda disciplinnämnder. Kommittén avser alltså ingen principiell ändring i nuvarande ordning. Förslaget har i denna del kritiserats i remissyttranden av bl. a. JK, hovrätten för nedre och . Denna kritik synes befogad. Starka skäl talar för att reformarbetet på detta område inriktas på särskilda, frän arbetsgivarmyndigheterna fristående disciplinnämnder. Då det inte kan förutsättas att så kommer att ske och frågan är av stor både praktisk och principiell betydelse, är det motiverat att gör ett uttalande i ämnet. Av anförda skäl föreslås att hemställer hos Kungl. Maj:t att ämbetsansvarskommittén får i uppdrag att lägga fram förslag om särskilda disciplinnämnder i enlighet med vad som anförts i motionen. H. () () i Holmgärden () i Öskevik
mot · FV02917 · 1972-01-26 00:00:00 — angående disponerandet av polisens och rättsväsendets resurser. Under en följd av år har begärt större resurser för sin verksamhet under framhållande av att man ej har personal för att befatta sig med ofta grov kriminalitet av olika slag. Det råder som bekant stor osäkerhet till liv, lem och egendom för den svenske medborgaren, särskilt äldre personer. nedlägger polis och även åklagarväsen stor och tidsödande energi när det gäller att hålla efter bilägare för parkeringspetitesser, såsom sådana ofta ursäktliga förbiseenden som att inte stoppa en 25-öring i parkeringsautomaten och att överskrida parkeringstiden. Man kan undra, om det är vettigt att de resurser som ställs till polisens och rättsväsendets förfogande används för handläggning av rena struntärenden, som det här är fråga om. Det måste anses vara oriktigt att på sätt som sker kriminalisera parkeringspetitesser, som endast har till följd att medborgare med en annars positiv inställning till polis och rättsväsen ej kan undgå att få en kritisk och negativ uppfattning om dessa myndigheter. Det verkar som om prioriteringen av ärendena inom polisen blivit snedvriden, då man kan befatta sig med bagatellartade parkeringsärenden som polisledningen högljutt klagar över brist på resurser för att hålla efter den verkliga kriminaliteten. Svenska bilturister i har kunnat konstatera, att man i städer som har parkeringsplatser för fri men tidsbegränsad parkering, där man på ett tillfredsställande sätt ordnat cirkulationen genom ett enkelt system med ett i bilen anbragt parkeringskort, som genom en vridbar visare anger parkeringstiden. Parkeringskortet tillhandahålles utan kostnad eller till obetydligt självkostnadspris i tidningskiosker o. d. Några dyrbara parkeringsautomater behövs ej. Ett införande i av detta i tillämpade parkeringssystem, som är mycket smidigt, skulle otvivelaktigt minska kostnaderna för handläggning av parkeringsärenden och medföra, att polisens personalresurser skulle kunna utnyttjas på ett riktigare sätt än vad som är fallet. Under åberopande av vad här ovan anförts föreslås1 att hemställer hos Kungl. Maj:t om vidtagande möjligt av sådana åtgärder att de resurser som ställs till polisens och rättsväsendets förfogande i första hand används för beivrande av verklig kriminalitet. 1 (Seäven motion 1972:1222.)
mot · FV0292 · 1972-01-12 00:00:00 — om skärpning av påföljd för brott mot bestämmelserna om användning av djur för vetenskapligt ändamål. I Kungl, kungörelsen av meddelas bestämmelser om användning av djur för vetenskapligt ändamål. Enligt kungörelsens 10 § skall den, som bryter mot 3, 4 eller 9 § i samma kungörelse, dömas till böter. Med hänsyn till det odiskutabla behovet av att bereda djuren ökat skydd mot sådant svårt lidande som åsyftas i 3 § torde bötesstraff ej vara en tillfredsställande garanti mot försumlighet. att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om en sådan ändring av 10 § kungörelse att fängelsestraff kan ådömas den som bryter mot bestämmelserna i 3 §.
mot · FV02920 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om stängselskyldighet vid gruvhål. I statsverkspropositionen till riksdag angav föredragande departementschefen bl. a. att från anslaget till anordnande av polisbevakning i annat än den i lagen om polisväsendet i riket stadgade ordning m. m. borde få bestridas kostnaderna för stängsel kring gruvhål i sådana fall, då gruvhål innebure en uppenbar fara för allmän säkerhet samt ägare av mark eller utmål vidtoge skyddsanordningar. I statsliggaren /55 har under XI.E.16.F.7 angivits, att kostnaderna för ifrågavarande ändamål finge bestridas enligt de bestämmelser, som utfärdades av Kungl. Av vissa utredningar som företagits synes framgå, att antalet oskyddade gruvhål torde vara ganska betydande i vårt land. 1 en utredning som 1956 gjordes inom nuvarande , vilken avsåg i första hand de gruvhål som ansågs som mest farliga för människor och djur registrerades 428. Omkretsen kring dessa gruvhål uppgick till omkring 30 000 m (= 3 mil), som även skulle utgöra åtgången av stängsel. Antalet gruvor inom kommunen från den minsta till den största utgör säkert 1 000 till antalet och skulle dessa inhägnas behövdes en stängselsträcka på mellan 9 och . Gruvhålen är verkliga dödsfällor för både människor och djur så länge som det ej finns skydd kring dessa. Olyckor har förekommit då både människor och djur omkommit. Det kan anses som ett under att ej fler olyckstillbud förekommit med hänsyn till det stora antal människor som strövar omkring i våra skogsmarker. I stor utsträckning är gruvhålen övergivna. Det är allmänt känt att någon malmbrytning icke förekommit i en stor del av gruvorna. Markområdena brukas numera såsom skogsmark av respektive ägare. Något deltagande i uppsättandet av stängsel är i de flesta fall fastighetsägarna ej villiga till. Efter vad vi kunnat finna föreligger icke någon skyldighet att hålla stängsel enligt bestämmelserna i gruvlagen eller lagen om stenkolsfyndigheter, då områdena numera ingår i omkringliggande skogsmark och brukas såsom sådan och icke såsom inmutat område. Då det torde få anses att gruvhålen i fråga utan stängsel kan utgöra uppenbar fara för människor och djur bör lämpligt stängsel anbringas kring samtliga. Med hänvisning till att nuvarande lagregler icke synes täcka in garanti för att samtliga gruvhål ordentligt inhägnas för att skapa effektivt skydd anser vi att omedelbara åtgärder bör vidtagas för att lösa dessa problem. Med anledning av vad som ovan anförts hemställer vi att nuvarande lagregler gällande stängsel kring övergivna gruvhål och i drift varande gruvor överses och justeras så, att skyldighet för samtliga ägare skapas om inhägnad av angivna objekt.
mot · FV02923 · 1972-01-26 00:00:00 — av fröken m. fl. om sänkning av myndighetsåldern. beslutade att sänka myndighetsåldern från 21 till . Lagändringen trädde i kraft . Myndighetsåldern har främst betydelse för den enskildes behörighet i ekonomiska och juridiska angelägenheter. Genom den utbyggda skolgången och samhällsutvecklingen i stort har unga människor redan före den gällande myndighetsåldern avsevärd erfarenhet i ekonomiska ting. Många unga har ett arbete, som gör dem ekonomiskt oberoende av föräldrarna, och även de som bedriver högre studier har genom det studiesociala stödet en betydande självständighet i ekonomiska frågor. Åldersgränsen för att ingå äktenskap är nu för både män och kvinnor. Att ingå äktenskap innebär för den enskilde så genomgripande förändringar i ekonomiskt och juridiskt avseende att det med fog kan hävdas att de flesta människor under sin livstid inte ställs inför något annat beslut med lika långtgående ekonomiska och juridiska verkningar. Det är därför motiverat att genom en sänkning av myndighetsåldern till ge unga människor möjlighet att handla självständigt även på andra områden än i fråga om giftermål. I den proposition vari föreslogs den senaste sänkningen av myndighetsåldern anförde föredragande departementschef bl. a. att den uppfattning som ungdomsorganisationerna framförde i remissyttrandena över förmynderskapsutredningens betänkande att sänka myndighetsåldern till har vissa skäl för sig. En hel rad rättigheter och skyldigheter inträder . Vi anser att starka skäl talar för att till denna åldersgräns knyts även myndighetsålderns inträde. Så långt möjligt bör de åldersgränser som reglerar individens rättigheter och skyldigheter sammanföras till en och samma gräns. En sänkning av myndighetsåldern skulle också automatiskt medföra en välmotiverad sänkning av valbarhetsåldern, eftersom ett av villkoren för valbarhet är att man är myndig. Vid behandling av motioner om en sänkning av rösträttsåldern hänvisade till att grundlagberedningen aviserats komma att framlägga förslag under partipolitisk enighet om en sänkning av rösträttsåldern till . Mot den bakgrunden framstår det sorn synnerligen angeläget att frågan om en sänkning av myndighetsåldern tas upp till avgörande. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att måtte besluta att myndighetsåldern skall sänkas till uppnådda och att denna sänkning skall genomföras senast med en sänkning av rösträttsåldern, samt att uppdraga åt vederbörande utskott att utforma förslag till erforderliglagtext. H. ()
mot · FV02925 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om upphävande av äldre gifterm ålsbalken. trädde en ny giftersmålsbalk i kraft. Den tidigare gällande lagen upphävdes därmed icke helt utan är i vissa delar fortfarande gällande för dem sorn ingått äktenskap före den 1/1 1921. Sålunda bibehölls för sådana äktenskap den äldre lagens bestämmelse att mannen är makans målsman. Makan kan inte träffa ekonomiskt bindande överenskommelser utan makens bevittnade försäkran att han givit sitt tillstånd härtill, hon kan icke sälja eller belåna värdepapper såvida hon inte företer bevis på att det gäller hennes enskilda egendom osv. Under nutida förhållanden med strävanden efter likställdhet mellan könen, med obligatorisk särbeskattning m. m. förefaller denna bestämmelse knappast längre godtagbar. Visserligen minskar av naturliga skäl det antal äktenskap på vilket den skall tillämpas, men åtskilliga finns kvar och kommer att finnas ännu . Dessutom kan olägenheterna bli mera uttalade när kontrahenterna blir äldre och mannen kanske får nedsatt förmåga att överblicka ekonomiska dispositioner och beslut. Bestämmelsen måste också orsaka betydande extra arbete och besvär för bankmän, affärsmän och jurister, som måste efterhöra närén kvinnas äktenskap är ingånget för att kunna avgöra om hon har rätt att fritt disponera över sin egendom för att inte nämna hur förnedrande förhållandet måste uppfattas av henne. När det gäller att genomföra ändringar i lagstiftningen på andra områden, t. ex. i fråga om beskattningen, kan det vara förenat med betydande olägenheter att nödgas ta hänsyn till den grupp vars förhållanden styrs av regler som är totalt avvikande mot vad som i alla andra sammanhang gäller eller eftersträvas. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa att före gällande giftermålsbalk till alla sina delar upphävs. /ENKEL (fp) ()
mot · FV02926 · 1972-01-26 00:00:00 — av i Heden angående inlösen enligt ensittarlagen. Enligt ensittarlagen kan nyttjanderättsinnehavare under vissa förutsättningar inlösa den mark de brukar eller använder för bostadsändamål. Av 19 § ensittarlagen följer att denna lag inte är tillämplig på mark som tillhör kronan, stad, eller municipalsamhälle. Genom lagen om införande av enhetlig kommunbeteckning (SFS 1969:780) avskaffades kommunbeteckningarna stad, och municipalsamhälle. 1 § i denna lag lyder: i lag eller annan författning om: 1. stad skall istället avse kommun som består av område vilket enligt den vid utgången av gällande kommunindelningen utgjorde stad, och, i den mån icke Kungl. Maj:t förordnar annat i ärende om ändring i kommunindelningen kommun, i vilken sådant område ingår. Genom de kommunsammanläggningar som var mycket frekventa kom sålunda stora landsbygdsområden att omfattas av stadsbestämmelserna, om det ingick stad eller dylikt samhälle i den nybildade kommunen. I fråga om ensittarlagen har detta fått sådana konsekvenser att personer som under nyttjanderätt innehade mark tillhörig landskommun och för övrigt uppfyllde förutsättningarna för inlösen, gick miste om denna rätt i och med att landskommun sammanslogs och uppgick i ny kommun i vilken det ingick en f. d. stad, eller municipalsamhälle. Detta problem har ställts på sin spets vid de stora kommunsammanslagningarna. Ett flertal fall har inträffat, där nyttjanderättsinnehavaren just på grund av kommunsammanläggningen gått miste om sin lösenrätt. Det måste anses vara ett rättvisekrav som ligger i lagens anda, att de nyttjanderättshavare som har haft rätt att lösa mark får behålla denna rätt, oberoende av ändringen i indelning. Med hänvisning till det anförda hemställs att för sin del beslutar sådan ändring i 19 § ensittarlagen att den medger inlösen för sådan nyttjanderättshavare som före kommunsammanläggning hade rätt till inlösen. () i Heden
mot · FV02928 · 1972-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om översyn av reglerna rörande förvaltning av gåva till omyndig. Enligt svensk rättspraxis kan den som skänker eller testamenterar egendom till omyndig förordna att denna egendom skall vara undantagen förmyndares förvaltning, och han kan i stället utse en särskild förvaltare. Enligt SOU 1970:67 utgör denna möjlighet en så viktig del i en persons rätt att disponera över sin egendom att någon begränsning ej bör ske. 1 13 kap. 1 § föreskrivs: Förmyndaren har, såvitt ej annat skall gälla på grund av lag eller villkor vid förvärv genom gåva eller testamente, att förvalta myndlingens förmögenhet och företräda honom i angelägenheter som rör denna. Det skydd som tillerkänner den omyndige gentemot förmyndaren finns alltså inte gentemot den särskilt förordnade förvaltaren. Det kan visserligen sägas att det får anses stå givaren fritt att ta den risk som är förenad med att givna medel inte blir underkastade förmyndartillsyn, men någon form av skydd för den omyndige borde ändå skapas. är han utlämnad åt förvaltarens godtycke. Efter givarens (testators) död kan en förvaltare exempelvis uppställa orimliga villkor för gåvotagaren sådana fall har förekommit i praktiken. Vårt syfte är inte att förhindra att omyndigs egendom kan undantas från kontrollsystem. Särskild förvaltning kan vara av intresse även från den omyndiges synpunkt. Detta gäller exempelvis omyndigs andel i rörelse, där en smidig och av formella regler mindre bunden förvaltningsform kan vara att föredra. Vi avser endast att bereda möjlighet att i görligaste mån skydda den omyndige när sådan särskild förvaltning förekommer. Detta kan göras om regler införs om att 1. gåva av lös eller fast egendom till omyndig för vinnande av giltighet skriftligen skall godkännas av förmyndare, 2. gåvoföreskrifter skall underställas förmynderskapsdomstol för kontroll och registrering även vid bestämmelse om särskild förvaltning, 3. förvaltare kan avsättas av förmynderskapsdomstol efter gemensam anmälan från förmyndare och överförmyndare. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av nu gällande regler för gåva till omyndig vid vilken gåva fästs villkor om att den skall vara undantagen förmyndarens förvaltning. () i Bäckmora HANS () i
mot · FV02929 · 1972-01-26 00:00:00 — om rätt till fullföljd mot fastighetsdomstols dom om fastställelse av hyresvillkor. Enligt nya hyreslagen, som trädde i kraft , kan hyresgäster begära prövning hos hyresnämnderna av förstagångshyra och villkor angående hyra vid förlängning av hyresavtal enligt bruksvärdesmetoden i lägenheter som omfattas av allmänna hyreslagens bestämmelser om hyra. Hyresnämndernas beslut kan klandras i tingsrätt. Tingsrättens dom kan emellertid inte överklagas. trädde den nya jordabalken i kraft, i vilken hyreslagen med några smärre ändringar numera ingår som kapitel 12. mot hyresnämndernas beslut skall i fortsättningen ske vid fastighetsdomstol. Med ledning av de erfarenheter som finns att tillgå torde kunna konstateras att olika praxis håller på att utvecklas i olika delar av landet i vad gäller prövningen av bruksvärdeshyror. Vad som anses vara en från bruksvärdessynpunkt skälig hyra enligt 12 kap. 48 § jordabalken synes ha blivit föremål för väsentligt olika tolkningar i skilda delar av landet. Tingsrätternas olika bedömningar kan leda till helt olika utveckling av hyresmarknaden på skilda orter i landet. Detta måste anses otillfredsställande. Detta missförhållande skulle kunna avhjälpas om fastighetsdomstols dom får överklagas. Med stöd av vad ovan framförts hemställes att måtte besluta att 12 kap. 72 § jordabalken ändras så att talan får föras mot fastighetsdomstols dom i fråga om fastställelse av hyresvillkor.
mot · FV02935 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om anslag till hjälp åt . Vid riksdag yrkade vpk-gruppen i motion nr 675 ett förslagsanslag till på sammanlagt . I årets statsverksproposition upptas under rubriken gåvobistånd till en summa av . I motion nr 675 gavs en redogörelse för den utveckling som ägt rum på efter revolutionen . Stora ansträngningar har således gjorts för att åstadkomma social och ekonomisk utjämning. Nämnas kan att analfabetismen praktiskt taget utrotats. När utrikesministern års finansplan uttalade sig om den princip som bör följas då en utvidgning eller förnyelse diskuteras av den länderkrets till vilken det direkta biståndet koncentreras, yttrade han följande: Det är därför naturligt att i första hand söker samarbeta med länder, vilkas regeringar i sin ekonomiska och sociala politik strävar efter att genomföra sådana strukturförändringar som skapar förutsättningar för en utveckling präglad av ekonomisk och social utjämning. motsvarar mycket väl de krav som utrikesministern angav. är fortfarande ett fattigt land, trots den positiva utvecklingen som ägt rum. Det är främst inom två områden som behovet av investeringar är stort. Det gäller skol- och yrkesutbildning samt sjuk- och hälsovård. Departementschefen säger i prop. 5 s. 53 att en högt prioriterad sektor i det kubanska utvecklingsarbetet är hälso- och sjukvården, där det föreligger ett stort behov av förnyelse och komplettering av sjukvårdsutrustning. Till detta kan sägas att den sjukvårdsutrustning som användes är mycket gammal och nedsliten, reservmaterial är mycket svårt att få tag på. har dessutom begränsad tillgång på valuta, varför inköp av andra viktiga importprodukter måste ersättas med inköp av sjukvårdsmaterial. besöktes av två svenska delegationer, en från SIDA samt en från ABF. Båda delegationerna har under sitt besök konstaterat det omedelbara behov som landet har av sjukhusmaterial. SIDA har dessutom erhållit en fullständig lista över vilka områden inom sjukvården som i första hand bör rustas upp. Det gäller brist på kirurgiska instrument, kuvöser, röntgenapparatur och ambulanser. Som ett första steg anser vi att bör anvisas ur 1972/budget just för nämnda ändamål. Med hänvisning till det anförda föreslås att såsom förslagsanslag anvisar sammanlagt till . (vpk) i (vpk) i (vpk) i (vpk) i
mot · FV02939 · 1972-01-26 00:00:00 — om framställning till Kungl. Maj:t angående komplettering av visst uttalande av statsministern. I ett uttalande under sin Afrikaresa har statsminister utpekat diverse geografiska gränser för var mänsklig anständighet övergår i sin motsats. Det finns all anledning att hälsa detta uttalande med tillfredsställelse. Det har alltför länge saknats klara uppfattningar om vilka områden som kännetecknas av mänsklig anständighet och vilka som inte gör det. Statsministerns uttalande har väckt förhoppningar om att det nu skall vara möjligt att nå större klarhet på denna punkt. Uttalandet har också väckt förväntningar om ytterligare preciseringar i denna fråga. Det vore av denna anledning angeläget om statsministern hade möjlighet att världsdelsvis precisera var gränsen för mänsklig anständighet går. För den händelse ytterligare överväganden skulle vara nödvändiga rörande vissa mera avsides belägna områden och de förhållanden som där råder bör statsministern t. ex. börja med att precisera sagda gränser i . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en kompletterande precisering av de geografiska gränserna för mänsklig anständighet, samt att därvid i första hand förhållandena i beaktas.