mot · FV02240 · 1972-01-20 00:00:00 — av och fröken angående konsumentundervisningen i skolan. Av den enskilde fordras stora kunskaper för att på ett ekonomiskt sätt kunna förvalta sina tillgångar, bevaka sina rättigheter och veta om sina skyldigheter. Det högindustrialiserade samhället med ett ständigt ökande utbud av varor och tjänster kräver medborgare, som tänker och reagerar kritiskt och som känner till de olika samhällsorganen för konsumentinformation. För såväl privat som offentlig konsumtion behöver den enskilde kunskaper om konsumtionens planering, nyttjande och ansvar gentemot sig själv, familjegrupp och samhälle. Medan skolan ägnar stort intresse åt att förbereda eleverna inför deras kommande yrkesroller, har de här frågorna kommit att inta en undanskymd plats i utbildningen. I är konsumentkunskap inget självständigt ämne. Enligt Lgr 69 skall konsumentundervisning framför allt bedrivas inom ramen för ämnet hemkunskap. Därutöver bör konsumentfrågorna behandlas i för eleverna naturliga sammanhang även inom andra ämnen såsom svenska, matematik, teckning, slöjd, hembygdskunskap, samhällskunskap, kemi, fysik, ekonomi, konst och teknik. Eftersom hemkunskap endast förekommer på högstadiet i årskurs 8 och 1 1/i årskurs 9, har konsumentundervisningen framför allt kommit att koncentreras till detta stadium. På övriga stadier har konsumentundervisningen svårare att hävda sig. Alla ämnen har omfattande mål och huvudmoment, och lokala förhållanden, elevers och lärares intresse etc. påverkar i hög grad hur mycket tid som ägnas olika moment. Konsumentundervisningen kan av denna anledning lätt bli bortglömd för vad som uppfattas som mer centrala delar av ämnet. I gymnasieskolan förekommer konsumentkunskap som obligatoriskt ämne på två linjer av 22; dels på den tvååriga s. k. konsumtionslinjen, dels på den tvååriga distributions- och kontorslinjen. Inom övriga tvååriga linjer, som motsvarar den tidigare yrkesskolan, förekommer konsumentkunskap endast som tillvalsämne i konkurrens med ett tiotal andra ämnen. Inom den tidigare var ämnet obligatoriskt ämne på den tvååriga sociala linjen och tillvalsämne på den tvååriga ekonomiska. I den nya gymnasieskolan är det i konkurrens med bl. a. B-språken tillvalsämne på dessa båda linjer. Ovanstående redogörelse visar enligt vår mening att skolans nuvarande konsumentundervisning rimmar illa med de krav som ställs på dagens konsumenter. För att kunna orientera sig och välja rätt bland allt fler varor och tjänster fordras kunniga och kritiska konsumenter. Som påpekas i årets motion från om konsumentpolitiken måste ett aktivt konsumentinflytande bygga på konsumenter, som är intresserade av att skaffa sig kunskaper, som har möjlighet att ta del av informationen om varor och jämföra deras egenskaper med sina egna krav och önskemål och som vet hur man gör när och om man vill klaga eller ge synpunkter. Allt detta förutsätter en ökad satsning på konsumentutbildning i skolan. Den största svagheten med den nuvarande konsumentundervisningen är att det saknas riktlinjer för hur man inom olika ämnen skall ägna konsumentfrågorna och på vilket sätt undervisningen skall läggas upp. En del av dessa svårigheter skulle naturligtvis undanröjas om konsumentkunskapen blev ett särskilt ämne i . Det finns dock betydande fördelar med att behandla konsumentfrågorna i naturlig anknytning till olika ämnen. Den nuvarande ordningen bör därför behållas tills vidare. För att förbättra konsumentundervisningen bör dock en systematisk studieplan utarbetas för undervisningen på olika stadier och inom berörda ämnen. Målsättningen bör därvid vara att konsumentkunskap skall förekomma på alla stadier så att man successivt bygger på elevernas kunskaper. Särskilt väsentligt är det att konsumentundervisningen förbättras på låg- och mellanstadiet, där så många attityder grundläggs. En systematiserad konsumentundervisning måste självfallet också beröra gymnasieskolan. Vid såväl 1970 som riksdagar har uttalat sig för en obligatorisk konsumentundervisning i gymnasieskolan. I avvaktan på att det utredningsarbete som pågår inom skall utmynna i ett mer slutgiltigt förslag, är det viktigt att inom nuvarande ramar ge eleverna inom gymnasieskolan en fortsatt konsumentundervisning. I första hand bör detta ske genom att det konsumentinriktade stoffet inom ämnet samhällskunskap utökas. En breddning av konsumentundervisningen inom skolan måste självfallet få återverkningar på utbildningen och fortbildningen av lärare i t. ex. hemkunskap, slöjd, teckning, barnkunskap, familjekunskap, samhällskunskap och konsumentkunskap. Frågan om utbildningen av lärare i s. k. övningsämnen är emellertid föremål för utredning inom lärarutbildningskommittén (). I avvaktan på att denna skall framlägga sina förslag avstår vi från att här framföra några konkreta yrkanden. Vi vill dock instämma i den synpunkt som framförts av arbetsgrupp för konsumentundervisning, nämligen att alla lärare som kommer att undervisa i någon gren av konsumentkunskap bör ha en grundkurs som omfattar principerna för konsumentekonomi, konsumentteknik, konsumentpolitik etc. De tidigare hemtekniska skolorna har liksom lanthushållsskolorna fr. o. m. i huvudsak inordnats i gymnasieskola eller folkhögskola. Vid sidan av den undervisning som meddelas på tvååriga gymnasielinjer fyller de en synnerligen angelägen uppgift därigenom att de i form av specialkurser ger möjlighet till koncentrerad utbildning i konsumentkunskap och närliggande ämnen för grupper som inte tidigare erhållit sådan undervisning eller som önskar vidgade kunskaper på ett väsentligt område. Det synes oss synnerligen angeläget att befintliga lanthushålls- och hemtekniska skolor ges det statliga stöd som är nödvändigt för att bevara denna utbildningsform som ett komplement till ungdomsskolans undervisning i övrigt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. 1. att en systematiserad studieplan för konsumentundervisningen på alla stadier i samt i gymnasieskolan utarbetas, 2. att i anslutning härtill läroplanerna för lärarutbildningen kompletteras. /ENKEL (fp) ()