mot · FV02418 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om avdrag vid inkomsttaxeringen för barntillsynskostnader m. m. Barnfamiljernas ekonomiska situation har försämrats. Den senaste skattereformen har verksamt bidragit härtill. Barnbidraget, otillräckligt som det är, utgår med samma belopp oavsett barnets ålder. Hänsyn tas ej alls till de väsentliga kostnaderna för barnets tillsyn . Genom att i beskattningen hänsyn ej tas till försörjningsbördan när det gäller barn, drabbas barnfamiljerna av samma hårda skattetryck som barnlösa. Den enda skillnaden utgöres av förvärvsavdråget som är avsett att kompensera för barntillsynskostnaderna. Förvärvsavdragets maximibelopp var tidigare , men sänktes i samband med den senaste skattereformen till . (I prop. 1970 markerar finansministern sin inställning till frågan genom att antyda att förvärvsavdragen egentligen inte är önskvärda i det nuvarande skattesystemet.) Ingen kan emellertid påstå att barntillsynskostnaderna skulle ha minskat. Med fog kan göras gällande att barntillsynskostnaderna är den för barnfamiljerna ojämförligt största ekonomiska belastningen. Visserligen har en snabb utbyggnad av den offentliga barntillsynsverksamheten ägt rum, men eftersom ensamstående och lågavlönade får förtur till daghemsplatserna, som på flertalet orter är alltför få, har i allmänhet inte hemmafruar, som inte för sin försörjning är direkt tvingade att gå ut i förvärvslivet, någon möjlighet att konkurrera om denna barnservice. Trots att en fortsatt utbyggnad av barndaghemmen planeras, torde detta knappast innebära någon verklig lösning för denna grupp av potentiella förvärvsarbetande, eftersom nya daghemsplatser har en tendens att locka fram en tidigare dold efterfrågan från lägre inkomstgrupper. För många människor med speciella arbetsuppgifter utgör dessutom daghemmen med sina regelbundna öppethållandetider inte någon verkligt fördelaktig lösning. En tjänst som t. ex. för med sig kvällssammanträden och tjänsteresor låter sig svårligen kombineras med daghemsvård av barn. De kommunala dagbarnvårdarna har fått mer ordnade arbetsförhållanden. Av besparingsskäl har dock flera kommuner nödgats säga upp sin personal. Även om det skulle vara fråga om tillfälliga övergångsproblem och att antalet dagmammor åter kommer att öka, kan man knappast räkna med att tillgången skall öka i en sådan utsträckning att behovet av barntillsynsplatser därigenom blir täckt. Det torde alltså inte vara realistiskt att förvänta sig att samhällets resurser kommer att räcka för en sådan utbyggnad av den offentliga barntillsynen att tillräckliga barntillsynsmöjligheter skapas . Flertalet föräldrar har alltså inte haft något annat alternativ än att ordna barntillsyn i det egna hemmet, något som för flertalet torde anses vara i sig eftersträvansvärt. Om en av föräldrarna stannar hemma för att sköta om barnen utgår ingen till barntillsynen speciellt knuten skattelättnad, ändå får makarna nöja sig med en arbetsinkomst. Ingen kan påstå annat än att skötseln av små barn är en heltidssyssla och ett kvalificerat arbete. Om båda förvärvsarbetar kan förvärvsavdrag utgå med högst . 1 gengäld utgår beloppet ända till dess barnet är . Enligt vår mening bör en helt annan vikt än fästas vid barntillsynskostnaderna. För barntillsyn i samhällets regi är det allmänna berett till stora subventioner ca beräknas en barndaghemsplats kosta. Barntillsyn i hemmet däremot, som ur många synpunkter är att föredraga, behandlas desto mera styvmoderligt. Genom att avdragsrätt för lön avseende barntillsyn i hemmet saknas sker en för familjen kännbar dubbelbeskattning av barntillsynskostnaderna. Dessutom måste familjerna erlägga arbetsgivaravgift, vilket heller inte medger rätt till avdrag. Här föreligger således en klar diskriminering i de fall de båda förvärvsarbetande makarna själva ordnat barntillsyn i hemmet. Vi föreslår dels att det schablonmässiga avdraget, , värdesäkras genom anknytning till medelvärdet av basbeloppet för det inkomstår till vilket avdraget hänför sig, dels att rätt till avdrag för styrkta barntillsynskostnader utöver detta belopp införes. Sådan rätt bör också tillkomma faktiskt sambeskattade. En avdragsrätt för de faktiska barntillsynskostnaderna bör vara förbehållna skattskyldiga med barn under t. ex. och kunna maximeras till visst belopp. Hur en avdragsrätt närmare skall utformas bör utredas i särskild ordning. Ett i den allmänna debatten ofta förekommande argument mot avdrag i samband med beskattning är att de på grund av skatteprogressionen särskilt gynnar dem, som har höga inkomster. Ju högre marginalskatt man har, desto större glädje har man av ett givet avdrag. Emellertid ter sig situationen annorlunda för barnfamiljerna. Då de ökar sina inkomster drabbas de inte bara av inkomstbortfall genom marginalskatt utan också bl. a. genom vikande bostadstillägg. De sammanlagda effekterna resulterar i att även rejäla inkomstökningar inte sällan medför helt betydelselösa nettotillskott. Trots dessa inhumana, som marginalskatt upplevda effekter, gynnas inte barnfamiljerna oskäligt av avdrag eftersom endast en del av marginalskatteeffekten har med skatteprogressionen att göra. Denna del motsvaras visserligen av en förvånansvärt hög procentsats, men är med de otillfredsställande skatteregler som råder normal för inkomsttagare med medelmåttiga inkomster. Vi föreslår slutligen att ovannämnda utredning måtte pröva även frågan om avdragsrätt för de omkostnader som uppkommer vid nödvändig tillsyn av sjuk eller åldrig nära anhörig. De problem av ekonomisk art som uppkommer vid tillsyn av dylika anhöriga är så likartade dem som uppkommer vid barntillsyn att det förefaller logiskt att utvidga förvärvsavdraget till dessa fall. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag syftande till 1. värdesäkert förvärvsavdrag i enlighet med vad i motionen anförts, 2. avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader utöver förvärvsavdraget för skattskyldiga med barn , 3. avdragsrätt för styrkta omkostnader i samband med tillsyn av sjuk eller åldrig nära anhörig.