ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02398 · 1972-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om statlig upphandling från mindre och medelstora företag. Den statliga upphandlingen i har stor betydelse för näringslivet. Någon särskild förordning som tillförsäkrar de mindre och medelstora företagen en viss del av den upphandling som sker via statliga myndigheter finns icke. Sådana bestämmelser finns i andra länder exempelvis i . Genom ett särskilt set aside programme reserveras en viss del av upphandlingen för de mindre företagen. Om detta inte kan ske på grund av upphandlingens storlek eller varornas karaktär finns vissa föreskrifter om att upphandlingen kan brytas sönder i olika underleveranser, varvid viss procent skall gå till den mindre och medelstora industrin. För att genomföra programmet har (), som har i stort sett samma funktioner som företagarföreningarna i , sammanställt en förteckning över företag som förklarat sig vara intresserade av att delta i statliga leveranser. Dessa företag får då automatiskt erbjudande om att inkomma med anbud. Härutöver anordnas särskilda sammankomster mellan de mindre företagarna och de statliga upphandlarna för att diskutera speciella upphandlingsproblem. Om ett mindre företag har lämnat lägsta anbudet men de statliga upphandlarna finner att detta företag, på grund av otillräcklig teknisk utrustning eller andra omständigheter, inte kan ifrågakomma för uppdraget, har SBA möjligheter att garantera det mindre företagets kapacitet. Från SBA:s sida följes upphandlingsverksamheten upp genom att särskilda tjänstemän från SBA går igenom upphandlingslistor, anbudsförfarande etc. Den statliga upphandlingen i från de mindre och medelstora företagen uppgår till . En liknande form av statlig upphandling i skulle säkert, i likhet med vad som är fallet i , vara av stor betydelse för de mindre företagen, vilkas produktionskapacitet icke är till fullo utnyttjad. Om en viss procent av statlig upphandling lämnades till dessa företag, torde den direkta effekten för de berörda företagen bli positiv. torde effekten bli gynnsam eftersom många mindre företag finns i sysselsättningssvaga regioner. Det huvudsakliga ansvaret för inhämtning, bearbetning och produktutbud från företag som är intresserade av att få statliga leveranser torde lämpligen ske genom företagarföreningarna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. begär att möjligheterna att reservera viss del av den statliga upphandlingsverksamheten för mindre och medelstora företag blir föremål för utredning. . () i
mot · FV024 · 1972-01-10 00:00:00 — om ett valsystem som möjliggör personval. Betydande enighet synes råda i fråga om önskvärdheten att förläna ökat inslag av personval åt vårt valsystem. Det vore otvivelaktigt ett steg i rätt riktning om väljaren i större utsträckning granskade personuppsättningen på valsedlarna i stället för att i stort sett kontrollera att partibeteckningen är den önskade. De skilda partierna bemödar sig helt visst om att främja personvalstanken i den utsträckning så är möjligt. Möjligheterna är därvid starkt begränsade i skilda avseenden. Det är i detta sammanhang till fyllest att konstatera att ett fullgott tillgodoseende av principen om personval med nödvändighet måste innebära skapandet av möjlighet för väljaren att rösta på personer representerande skilda partier. Detta låter sig vid nuvarande system inte göras. Personval i ordets egentliga betydelse måste förutsätta att väljaren vid valtillfället kan uttala sitt förtroende för vissa kandidater oavsett dessas partihemvist. Det måste sålunda bli möjligt att rösta på exempelvis både en socialdemokrat och en centerpartist eller representanter för övriga i valet deltagande partier vid ett och samma valtillfälle. Först när detta kan ske har vi ett personvalssystem värt namnet. Praktiskt torde ett genomförande av personvalstanken enligt vad ovan anförts inte behöva stöta på större svårigheter. Erfarenheter från andra länder kan därvid utnyttjas och vidareutvecklas. Med åberopande av det anförda hemställer jag att beslutar att hos Kungl. begära att åt grundlagberedningen uppdrages att framlägga förslag till valsystem som möjliggör personval i enlighet med vad i denna motion föreslås.
mot · FV02403 · 1972-01-20 00:00:00 — av i Öskevik m. fl. om kompensation till primärkommuner och landsting för den allmänna arbetsgivaravgiften i vissa fall. I samband med att beslut fattades om övergång från omsättningsskatt till mervärdeskatt beslutades om införande av allmän arbetsgivaravgift. Underlaget för avgiften är i princip dels utbetalade löner, dels inkomst av rörelse och jordbruksfastighet. Avgiften utgår av underlaget och inbetalas då det gäller löner av arbetsgivaren. Kommunerna är avgiftspliktiga. har kommunernas uppgifter och kostnader ökat i hög grad, vilket lett till en starkt stegrad beskattning. På grund av kommunalskattens konstruktion har genom denna skattehöjning främst låginkomstgrupperna utsatts för ett ökat skattetryck. Socialvård samt hälso- och sjukvård torde vara de primär- och landstingskommunala verksamhetsområden där kostnadsstegringen varit störst och där också största antalet löneanställda är sysselsatta. Med hänsyn till rådande kommunala budgetsituation och med beaktande av de konsekvenser en ökad beskattning innebär måste det anses olämpligt att inom här berörda verksamhetsområden överföra kommunalskattemedel till statskassan. I direktiven till den av regeringen tillsatta utredningen om kommunernas ekonomi anför finansministern att hälsooch sjukvårdens utvecklingstakt har ökat från till och den sociala omvårdnaden från till . Med hänsyn till de omfattande utredningsdirektiven kan förutses att avsevärd tid kommer att förflyta innan utredningen framlägger sitt slutbetänkande. På grund härav anser vi det angeläget för kommunernas ekonomi att viktiga dellösningar åstadkommes under utredningens pågående arbete. Med hänvisning till det anförda hemställes att 1. hos Kungl. anhåller om tilläggsdirektiv till utredningen om kommunernas ekonomi, syftande till förslag om att primärkommuner och landsting får full kompensation för inbetald allmän arbetsgivaravgift beträffande löneanställda inom socialvård samt hälso- och sjukvård; 2. att denna fråga av utredningen behandlas med förtur. () i Öskevik () i Nennesholm
mot · FV02404 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar och i angående de mindre företagens behandling vid en allmän kreditåtstramning. Under en följd av år har två företeelser inom svensk ekonomi undan för undan accentuerats. Sålunda har AMS-bidragen till s. k. omskolningsverksamhet ökat ständigt och i årets budget nått en oanat hög nivå. Ett annat typiskt inslag i den ekonomiska politiken är de upprepade och drastiska svängningarna mellan stimulans i olika former av de stora företagen och hårda kreditrestriktioner, vilka alltid drabbar de mindre företagen hårdast. Att de senare blir mer lidande än storföretagen beror naturligtvis till en del på att de på ett helt annat sätt är beroende av upplåning för inte bara investeringar utan också och kanske framför allt för själva rörelsens bedrivande. De behöver rörliga krediter för utjämning av säsongvariationer och för att finansiera sin försäljning, t. ex. diskonteringskrediter. Det ligger i sakens natur med nuvarande regler, att då allmän kreditnedskärning anbefalles från sida, så föredrar bankerna som regel att genomföra åtstramningen genom att inta en restriktivare attityd gentemot de mindre och därmed svagare kunderna. Man gör så dels därför att de mindre företagen saknar möjlighet att opponera sig mot banken, dels därför att banken i dylika situationer föredrar att låna ut pengar till dem som kan erbjuda de bästa säkerheterna, vilket sällan är småföretagarna. Det torde t. o. m. hända att en bank begagnar den allmänna åtstramningen för att av de mindre företagen kräva in förbättrade säkerheter utan att kreditvolymen ökas utan kanske ändå sänkes. För att stärka de mindre företagens ställning borde alltså beslut om allmän kreditåtstramning effektueras proportionellt. En av begärd åtstramning skulle därmed drabba alla bankens kunder i princip lika hårt. Givetvis varken kan eller bör man frånhända bankerna möjligheten att i alla lägen pröva kreditgivningen från fall till fall. Att åstadkomma den proportionella nerdragning av utlåningen, som ovan angetts, torde därför inte vara lätt att genomföra. Problemet är dock mycket betydelsefullt och kan ej vara omöjligt att lösa. Därtill kommer att det av de mindre företagen betraktas som en rättvisefråga. Deras framtidstro och förhoppningar om utvecklingsmöjligheter även under kommande tider skulle stärkas, om samhället visade sin vilja att på detta sätt åtminstone försöka åstadkomma rättvisa mellan dem som för rörelsens bedrivande är beroende av bankkrediter. att beslutar ge Kungl. Maj:t till känna det i motionen anförda. () ()
mot · FV02405 · 1972-01-21 00:00:00 — av m. fl. om rätt för mindre företag till återlån frän allmänna pensionsfonden utan begränsning av kreditrestriktioner. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1972:580 hemställes att hos Kungl Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring av reglementet för allmänna pensionsfondens förvaltning att företag med mindre än 500 anställda tillförsäkras återlån enligt gällande bestämmelser utan begränsning av kreditrestriktioner. . () i () i Ulfsbyn AXEL () i
mot · FV02406 · 1972-01-01 00:00:00 — av herrar Anneräs och om skattefri avsättning till investeringsfonder för avsättningsfrämjande åtgärder. Vi har ett system med investeringsfonder obeskattade vinstmedel som företagen efter särskilt tillstånd kan lösgöra för investeringar i lågkonjunkturer, och dessa har i stort sett inskränkts till att gälla investeringar i produktionsapparaten. Angeläget vore att skapa liknande fonder för avsättningsfrämjande åtgärder på den svenska marknaden. Sådana fonder skulle få en viktig stimulerande effekt särskilt under en lågkonjunktur. Fonderna skulle ge företagen möjlighet att möta en nedgång i försäljningen med köpstimulerande åtgärder och på detta sätt bidra till att vända utvecklingen i positiv riktning. I begreppet avsättningsfrämjande åtgärder ingår inte bara reklam och försäljning. Lika viktigt i modern marknadsföring är produktutvecklingen, och då företagen använder tiden under en lågkonjunktur för att förbereda produktionsapparaten för det väntade uppsvinget bör de genom att ta fram nya produkter, förbättra de gamla och testa dem på konsumenterna därigenom bana väg för bättre tider. Investeringsfonder för avsättningsfrämjande åtgärder skulle få en positiv samhällsekonomisk effekt och det räcker inte med att stimulera investeringar i produktionsapparaten, minst lika viktigt är att stimulera avsättningsfrämjande åtgärder. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till inrättande av investeringsfonder för att främja avsättningen.
mot · FV02407 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i och avgående beskattningen av bostadsrättsföreningar. Enligt gällande skatteregler kan en villaägare så gott som alltid dra av det underskott som ofta uppkommer vid inkomstberäkningen av villa från andra inkomster. På detta sätt kan en villaägare minska sin beskattning. Om däremot en bostadsförening får underskott vid inkomstberäkningen erhålls ej samma avdragsförmåner, detta då någon rätt inte finns för medlemmarna att tillgodogöra sig bostadsföreningens underskott. Många bostadsföreningar har regelmässigt underskott, vilket innebär ett underläge ur beskattningssynpunkt i jämförelse med villaägarna. I direktiven för bostadsbeskattningsutredningen säger finansministern bl. a. att en utredning tillsättes med uppgift att undersöka möjligheterna att ändra bestämmelserna om beskattning så att liknande skatteeffekter uppkommer för bostadsföreningens medlemmar som för villaägarna. förslag innebär bl. a. att det underskott som uppkommer vid beräkning av inkomst av schablontaxerad fastighet, dvs. fastighet som tillhör de s. k. äkta bostadsföretagen, överföres på medlemmarna eller delägarna i företaget. avsågs här bostadsrättsförening, annan bostadsförening eller bostadsaktiebolag. Motsvarande rätt har dock inte föreslagits för överföring från de allmännyttiga bostadsföretagen. Tekniskt sett skulle denna överföring kunna tillgå så, att medlem eller delägare får bli skattskyldig för viss del av fastighetens inkomst. Eventuellt överskott skulle likaså överföras till medlemmarna eller till delägarna. Många bostadsrättsföreningar får själva bära vissa kostnader som kommunerna i andra områden svarar för. Detta kan gälla t. ex. löpande underhåll av planteringar, gångbanor, snöröjning, lekplatser, viss belysning m. m. Utredningens slutliga majoritetsförslag innebär att man för att åstadkomma en lättnad för bostadsrättsägarna skulle skärpa beskattningen för villaägarna. Man föreslår en höjning av intäktsschablonen till , samt . På detta sätt skulle det allmänna få en inkomstförstärkning på ca . Konsekvenserna av detta kan bli att t. ex. barnfamiljer som bor i villa genom denna hårdare beskattning drabbas så hårt att man får ökade socialhjälpskostnader i stället. Det är därför tveksamt om utredningens förslag om att ta från den ena och ge till den andra är en framkomlig väg. Konsekvenserna av ett sådant förslag borde bättre undersökas. Det är av största vikt att rad- och kedjehus samt övriga småhus i bostadsrättsform likställdes i beskattningshänseende med motsvarande husformer med äganderätt. Annars finns risk för att intresset för den kooperativa boendeformen försvagas. Något förslag till om förbättrade villkor för boende med bostadsrätt aviseras inte i förteckning över aviserade propositioner. bör därför hos Kungl. Maj:t anhålla om sådant förslag. Med stöd av ovanstående hemställes att hos Kungl. anhåller om förslag om åtgärder i syfte att åstadkomma jämställdhet i skattehänseende mellan bostadsrättsföreningar och villaägare.
mot · FV02408 · 1972-01-19 00:00:00 — av i m. fl. angående arbetsgivares kontrolluppgiftsskyldighet för utbetalda traktamenten. Enligt gällande bestämmelser skall arbetsgivare som ej är befriad från kontrolluppgiftsskyldighet ange hur mycket som utbetalas i form av traktamente. De som är undantagna är t. ex. stat eller kommun m. fl. Det förekommer dock att kommunen betalar ut högre traktamentsbelopp än de av staten förordade normalbeloppen dvs. 89:-/dygn, vilket också innebär att de betalar högre belopp än de av kommunförbundet rekommenderade. Som exempel kan nämnas att en kommun betalar traktamente med 55:-/natt eller mot hotellräkning högst 70:- samt 60:-/dag eller högst 130:-/dygn. Sådana traktamenten är nu skattefria för dem som erhåller dylika då kontrolluppgiftsskyldighet ej föreligger för kommuner. Skulle samma belopp utbetalats från sådant privat företag som ej fått befrielse från uppgiftsskyldighet föreligger endast avdragsrätt för de av staten förordade normalbeloppen. Det är en uppenbar orättvisa att man inte behandlar samma typ av inkomster på samma sätt oberoende av vem som är arbetsgivare. För att få likvärdig behandling borde kontrolluppgiftsskyldighet ej föreligga för någon arbetsgivare i den mån traktamentsbeloppen ej överstiger de av riksskattenämnden förordade normalbeloppen. I stället borde alla arbetsgivare som betalar traktamentsbeloppen över normalbelopp ha denna skyldighet. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag att kontrolluppgiftsskyldighet ej skall föreligga för de arbetsgivare som betalar traktamente med högst de av riksskattenämnden förordade normalbeloppen, samt att uppgiftsskyldighet skall föreligga för alla arbetsgivare som betalar högre belopp än vad som sägs ovan. () i Bäckmora
mot · FV02410 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om indexreglering av skattesystemet, m. m. I motion 1972:294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnitten Våra skatter och Vår sociala trygghet i nämnda motion hemställes 1. att beslutar att indexreglering av skattesystemet skall ske på följande sätt: a) grundavdraget, förvärvsavdragen och avdraget för nedsatt skatteförmåga enligt kommunalskattelagen, grundbeloppen i den statliga inkomstskatteskalan samt skattereduktionen för hemmavarande maka enligt uppbördsförordningen skall för beräkning av statlig och inkomstskatt för uppräknas i enlighet med vad i motion nr 294 anförts; b) till grund föi uppräkning skall ligga förhållandet mellan medeltalet av konsumentprisindex för t. o. m. och medeltalet av konsumentprisindex för t. o. m. 1971, sedan dessa index rensats från sådana ändringar i prisnivån som beror på indirekta skatter; 2. att antager följande Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom förordnas, att 20 § samt punkt 6 av anvisningarna till 22 § och punkt 11 av anvisningarna till 29 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse. Vid beräkningen 43 § 3 mom. Avdrag må eller uppfostran; värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av den skattskyldige själv, hemmavarande barn eller hemmavarande barn, som fyllt 16 men ej och som ej anses tillhöra arbetspersonalen; ränta å till kapitalförlust. Avdrag får ske för värdet av arbete som i förvärvskällan utförts av andre maken om båda makarna varit verksamma i förvärvskällan i ej blott ringa omfattning. framställer grunden härför. Hemmavarande barn, punkt 2.) Barn, som för barnet. Angående hemmavarande barn, som användas i rörelse, samt avdrag för värdet av arbete som utförts av andre maken gäller vad som är stadgat beträffande jordbruk (se punkt 6 av anvisningarna till 22 §). Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller dock vid 1973 eller tidigare års taxering för eller . 3. att beslutar att grundavdraget för ålders- och förtidspensionärer inom folkpensioneringen fr. o. m. taxering skall ökas till att vara av basbeloppet för ensam pensionär och för var och en av pensionerade makar av basbeloppet i enlighet med vad i motion nr 294 anföres. 4. att hos Kungl. A. att den av föregående års riksdag begärda skatteutredningen omgående tillsätts, B. att utredningen får i uppdrag att dela upp sitt arbete i två etapper, varvid den första etappen skall omfatta marginalskatterna och barnfamiljernas skattesituation, samt bedrivas med så stor skyndsamhet att förslaget efter vederbörlig remissbehandling om möjligt kan föreläggas innevarande års höstriksdag. () () () () G. () N. () i Trobro PER () i Gäddvik
mot · FV02411 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i och i Heden om reglering av mellanölsförsäljningen i enlighet med rusdrycksförsälj Frågan om mellanölet tilldrar sig allt större uppmärksamhet i dagens alkoholpolitiska debatt. Det är inte bara en fråga som angår en viss grupp människor. Den berör oss alla. Inte minst utgör mellanölet ett ungdomsproblem. De undersökningar som redovisas i massmedia visar hur bruket av mellanöl sprider sig i allt lägre åldrar och att mellanölet utgör en inkörsport för starkare alkoholdrycker och narkotika. Den liberalisering av alkoholpolitiken som beslutade innebar fritt fram för mellanölet, och detta fick konsekvenser som säkerligen inte tillskyndarna av beslutet om fri försäljning av mellanöl kunde befara. Utan överdrift kan man påstå att mellanölet är ett verkligt allvarligt ungdoms- och samhällsproblem. Från polishåll har bl. a. mellanölsproblemet betecknats som ett allvarligare problem än t. o. m. narkotikafrågan. Varje domare och nämndeman vet hur beklämmande det är att konstatera att nära nog för samtliga av de unga som ställs inför rätta har mellanölet del i det skedda. Socialarbetarnas erfarenheter ifrån sitt arbete inte minst bland ungdomen ger belägg för mellanölets skadliga konsekvenser. Vissa försök har gjorts för att begränsa mellanölets sociala skadeverkningar, men de är icke tillräckliga. Det måste till mera radikala åtgärder för att begränsa konsumtionen av mellanöl. Utvecklingen har tydligt och klart visat att samhället bör vidtaga effektiva åtgärder i detta syfte, inte minst med hänsyn till den fara som mellanölet utgör för barn och ungdom. Försäljningen av mellanöl bör underkastas restriktioner i likhet med försäljningen av starköl enligt rusdrycksförsäljningsförordningen. Därmed skapas bättre garantier för att barn och ungdom inte blir offer för mellanölets skadeverkningar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att beslutar att mellanöl hänföres till rusdrycker och att dess försäljning regleras enligt rusdrycksförsäljningsförordningen, samt att vederbörande utskott utarbetar förslag till erforderlig lagtext. () ()
mot · FV02413 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar Elmstedt och i om skattelättnader för fiskare på avlägsna fiskeplatser. Yrkesfisket torde vara en av de näringsgrenar som har att brottas med svårigheter inte endast av den art som ligger i yrkets natur utan också av ekonomiska åtaganden som relativt sett är mycket betungande. Förvisso har vidtagits åtgärder från statsmakternas sida för att underlägga situationen men knappast av den omfattning och karaktär att fiskarna i allmänhet kunnat tillgodogöra sig dessa. Som tidigare framförts motionsledes borde det på beskattningens område vara möjligt att relativt snabbt få ändringar till stånd som skulle underlätta för denna yrkesgrupp med arbetsplatsen förlagd ute till havs större delen av året och sålunda undanhållen den service som samhället tillhandahåller. Detta är ett av flera skäl som talar för att denna yrkesgrupp borde tillerkännas ett högre avdrag vid beskattnigen än som är tillåtet. Enligt nuvarande beskattningsregler för sjömän gäller särbestämmelser, som medför vissa lättnader, och samma principer borde i tillämpliga delar gälla även yrkesfiskarna. Ett stort antal svenska fiskefartyg bedriver regelmässigt fiske bortom den linje som utgör gräns i sjömansskattehänseende. I dessa fall borde ingen som helst tvekan råda. Vidare anser vi att fiskare som under stora delar av året är ute till havs borde tillerkännas ett visst avdrag i förhållande till sin inkomst. Det norska systemet med vissa procents avdrag på den skattepliktiga inkomsten under förutsättning att fisket ute till havs upptagit minst av beskattningsåret borde kunna vara ett riktmärke. Självklart bör ett maximibelopp anges. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att anhåller hos Kungl. Maj:t om skyndsam utredning i syfte att uppnå skattelättnader för fiskare som under stora delar av året utövar sin verksamhet på avlägsna fiskeplatser.
mot · FV02417 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. angående resultatutjämning för konstnärer vid inkomstbeskattning. För många kulturarbetare skiftar inkomsterna kraftigt år . Under det år som konstnären färdigställer och försäljer ett konstverk kan inkomsten bli förhållandevis hög, medan den i många fall torde bli mycket ringa under de år då vederbörande arbetar med sitt konstverk. Även för de konstnärer som har en kontinuerlig produktion kan emellertid det ekonomiska utbytet vara mycket olika under skilda år. Åtgärder bör därför vidtagas som gör det möjligt för konstnärerna att få till stånd någon form av inkomstutjämning mellan olika år. Det bör undersökas, om utformningen av en sådan inkomstutjämning kan utgå från lagstiftningen om skogskonto. Denna gör det möjligt för fysiska personer m. fl. som i sin självdeklaration har att uppgiva intäkt av skogsbruk, att under vissa förutsättningar och i viss utsträckning erhålla uppskov med beskattningen till såväl statlig som inkomstskatt för den del av intäkten som insatts å särskilt konto i bank (skogskonto). Kostnadsinsättningar är sålunda avdragsgilla, under det att uttag från kontot skall upptagas till beskattning. Frågan om inkomstutjämning för konstnärer bör utredas. Utredningen bör vara oförhindrad att pröva även andra metoder än den ovan nämnda. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av frågan om inkomstutjämning för konstnärer. () i Skärstad P. O. ()