mot · FV021660 · 1972-04-20 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 66 med förslag till ändring i regeringsformen, m. m. Det finns goda skäl att införa ett ersättarsystem i . Statsrådens tid bör kunna reserveras för regeringsarbetet och de politiska huvudfrågorna i och statsråden vidare ersättas av personer som har möjlighet att företräda de valkretsar i vilka de är valda. Talmannens fristående ställning bör kunna markeras genom att hans funktioner som riksdagsledamot övergår på en ersättare; allra helst som nya, för den parlamentariska demokratin vitala, uppgifter sannolikt kommer att läggas på talmannen. Riksdagsledamöter bör kunna vara frånvarande från riksdagsarbetet vissa perioder, på grund av direkt förhinder eller beviljad ledighet, utan att detta påverkar representationen för det egna partiet och den egna valkretsen. Men det finns goda skäl att när beslutar om ett ersättarsystem noga överväga vilka konsekvenser i övrigt ett sådant beslut får och vilka andra frågor som lämpligen bör aktualiseras i samband med beslut om ersättarsystem. Sådana överväganden måste utgå från en analys av hur fungerar. När antalet ledamöter i den nya enkammarriksdagen fastställdes till 350 uttrycktes farhågor för att det internationellt sett höga ledamotstalet skulle komma att negativt påverka inre arbete. Farhågorna bekräftas av den hittillsvarande erfarenheten av 350-ledamötersriksdagen. Erfarenheterna års har tydligt ådagalagt att kammarens storlek starkt bidragit till de arbetsproblem som kunnat konstateras. Antalet interpellationer och enkla frågor har blivit mycket större än tidigare, ej minst om man beaktar att en dubblering av frågor och interpellationer förekom i viss omfattning under tvåkammarriksdagen. Antalet plenitimmar slog alla tidigare rekord. Av vårsessionens plenitid föll på maj och de . Antalet kvällsplena under vårsessionen 1971 var 25, dvs. högre än det genomsnittliga antalet i andra kammaren . Också det totala antalet kvällstimmar var avsevärt större . Ändå blev antalet till höstriksdagen uppskjutna ärenden mycket större än . (Ur fp-representanten reservation i grundlagberedningen angående antalet ledamöter i .) Riksdagsmännen var under den nya enkammarriksdagens första år bundna av plenarsessioner i mot 430 under den gamla andra kammarens sista år. Antalet kvälls- och nattplena har ökat från 1970 till 1971. Den starkt ökade arbetsbelastningen, som i huvudsak sammanhänger med det stora antalet ledamöter, är av flera skäl olycklig. Den minskar riksdagsmännens möjligheter att hålla kontakt med vad som händer utanför , att delta i möten och debatter, att följa samhällsdebatten, att få direktkontakt med medborgarna och deras vardagsproblem. Riksdagsmännen riskerar att i allt större utsträckning isoleras i en professionell politikermiljö. Massmedias bevakning av vad som händer i försvåras också om debatterna i stor utsträckning måste förläggas till sena kvällstimmar. Sammantaget innebär den ökade arbetsbelastningen i , att avståndet mellan väljare och valda ökar, som behovet av närkontakt blir allt större och kraven på närdemokrati allt starkare. Förslaget om ersättarsystem bör av två skäl kombineras med en sänkning av antalet ledamöter i : Ersättarsystemet ökar arbetsbelastningen i ytterligare. Det innebär i praktiken att får ett tillskott på några tiotal aktivt arbetande riksdagsmän. Man ökar storlek när man i stället borde minska den. Om en sänkning av ledamotstalet skall kunna genomföras på ett smärtfritt sätt bör det ske i samband med att ett ersättarsystem införs. Ett parti som till följd av minskningen av antalet ledamöter riskerar att i en valkrets förlora t. ex. en av två riksdagsmän har då i stället möjlighet att få någon eller några ersättare. Detta underlättar övergången till en riksdag av mindre storlek. Vi kan mot denna bakgrund inte instämma i vad föredraganden anför i propositionen på s. 37: Enligt min mening finns det inte anledning att koppla samman ersättarfrågan med den större frågan om lämpligt antal riksdagsledamöter. Ersättarsystemet innebär endast att möjligheter att fungera med det i grundlag fastställda ledamotsantalet förbättras. Det finns heller inte något påtagligt stöd för att ett ersättarsystem i den utformning som jag har förordat kommer att få någon märkbar negativ effekt på arbetsförhållandena i . Jag vill till detta foga att frågan om lämpligt antal riksdagsledamöter varken kan eller bör bedömas uteslutande eller ens huvudsakligen under hänsynstagande till arbetsförhållandena i . Andra faktorer som t. ex. hänsynen till möjligheterna att bereda olika landsdelar allsidig representation i måste väga tungt i ett sådant sammanhang. Ersättarfrågan hör ofrånkomligen samman med frågan om antalet ledamöter. Införande av ett ersättarsystem okar de facto storlek liksom dess arbetsbörda. Det är självklart, att man vid en bedömning av antalet ledamöter måste ta hänsyn till fler aspekter än arbetsduglighet. Men dels är det svårförståeligt varför i denna samlade bedömning skall komma till en radikalt annan slutsats än våra nordiska grannländer, har 150 ledamöter, 179, dels är arbetsduglighet inte bara en fråga för riksdagsmännen själva. En riksdag som kräver en ständigt ökande del av riksdagsmännens tid medverkar till att öka avståndet mellan medborgarna och de folkvalda. En rimlig avvägning måste således enligt vår uppfattning leda till slutsatsen, att ledamotstal bör sänkas; lämpligen från nuvarande 350 till 299 ledamöter (i stället för till 349 som grundlagberedningens majoritet föreslår). För att ge rimligt tidsmässigt utrymme för den omställning en sådan sänkning för med sig bör sänkningen kunna genomföras fr. o. m. Det förhållandet att beslut om sänkt ledamotstal och ersättarreform fattas i ett sammanhang utgör inget hinder för att de båda reformerna träder i kraft . Vad gäller typ av ersättarsystem talar i och för sig två skäl för ett system med gruppersättare av den modell valtekniska utredningen förordat (de riksdagskandidater som, utan att ha blivit valda, fått högst jämförelsetal i hela landet inom att visst parti utses till ersättare i tur och ordning). För det första skulle ett sådant ersättarsystem ge bättre garantier för en allsidig geografisk representation för de olika partierna, genom att ett parti också i valkretsar där det inte fått något mandat kan få en ersättare. För det andra skulle antalet ersättare kunna begränsas med ett sådant system. Risken är nu att man liksom i de kommunala församlingarna får ett antal ersättare, som inte står i rimlig proportion till antalet ordinarie ledamöter. Det system som förordas av grundlagberedningen och föreslås i propositionen har dock den avgörande fördelen att ersättaren kommer att företräda samma valkrets och vallista som den ordinarie ledamoten. Detta medför praktiska fördelar i vad gäller t. ex. utskottsplacering. Men framför allt är det ur demokratisk synpunkt synnerligen angeläget, att ersättaren företräder samma väljare som den ordinarie ledamot han ersätter och står politiskt ansvarig inför dessa väljare. Vi vill därför på denna punkt trots allt biträda Kungl. I förslaget till Lag om ersättare för riksdagsledamöterna finns en mening med innebörden att talman, om särskilda skäl föranleder det, skall kunna frångå den ordning mellan ersättarna som bestämts enligt lagen om val till . I specialmotiveringen (s. 43) anförs: Om särskilda skäl gör det motiverat, bör dock talmannen kunna gå ifrån turordningen mellan ersättarna. Ett avsteg från turordningen kan sålunda behöva göras om den ersättare som står i tur att inträda i ledamots ställe är eller kan antas bli förhindrad att inställa sig. Även om avsikten med det föreslagna stadgandet är att ge utrymme för en praktisk hantering av sättet för inkallande av ersättare i de fall en viss ersättare är förhindrad att ställa upp, anser vi det viktigt, att handläggningen av frågor som rör den parlamentariska demokratins sätt att fungera så långt möjligt formaliseras i lagtext. Vi föreslår därför, att sista meningen i förslaget till Lag om ersättare för riksdagsledamöterna utgår. Det innebär således, att också ersättare som i ett visst läge är förhindrad att ställa upp får ansöka om och beviljas ledighet, varefter näste ersättare inkallas. Det är angeläget att riksdagsmännen får större utrymme för direktkontakt med medborgarna och deras vardagsproblem får del av erfarenheter och synpunkter utahför . Vi konstaterar här med tillfredsställelse att grundlagberedningen som ett centralt argument för ett ersättarsystem anfört att det med en sådan ordning blir lättare för riksdagsledamöterna att fullgöra uppgifter i allmän eller enskild tjänst eller på det kommunala fältet vid sidan av riksdagsarbetet, något som underlättar rekryteringen och ger riksdagsledamöterna värdefulla kontakter med lokala problem och det dagliga livet. Ersättarreformen i kombination med en sänkning av ledamotsantalet kan således medverka till en positiv utveckling i vad gäller kontakten mellan väljare och valda. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att i samband med beslut om införande av ersättarsystem beslutar om en sänkning av antalet ledamöter i från 350 till 299 med ikraftträdande fr. o. m. att framlägger förslag till erforderliga lagändringar i enlighet härmed; samt att under godkännande i övrigt av Kungl. Maj:ts förslag till Lag om ersättare för riksdagsledamöterna beslutar att meningen Om särskilda skäl föranleda det, får talmannen dock frångå den sålunda bestämda ordningen., utgår ur lagtexten. () () /ENKEL (fp)