mot · FV021513 · 1972-03-22 00:00:00 — av herr förste vice talmannen m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 61 med förslag till lag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961:159), m. m. I proposition nr 61 angående bl. a. ett anslag på fern till upplysning om alkohol- och narkotikaproblemen föreslås till huvudman för anslaget. Genom denna anordning kommer staten att fördela medel till upplysning i alkohol- och narkotikafrågoma genom fyra olika huvudorgan: (), (), hälsovårdsupplysningsdelegationen i () och även . Det finns inga rationella skäl till en sådan uppsplittring av resurserna. Ett huvudorgan borde räcka. bedriver ingen egen upplysningsverksamhet i alkohol- och narkotikafrågorna. Enligt ovan nämnda proposition är det heller inte avsikten att skall uppta sådan verksamhet. Meningen är endast att rådet skall fördela pengarna. Eftersom rådet inte bedriver verksamhet på detta upplysningsfält är det knappast troligt att det inom rådet finns sådan erfarenhet eller kompetens att rådet har bättre eller lika möjligheter med CAN, SÖ eller HVUD att bedöma vilka organisationer som har bättre eller sämre möjligheter att göra insatser i denna informationskampanj. Skrivningen i propositionen ger inte heller någon vägledning för rådet i detta avseende. Därför torde det blott återstå två fördelningsprinciper för rådet: lottdragning eller politisk fördelning. Ingen av dessa två principer kan anses tjäna denna upplysningssak. Det är vår mening att en upplysningskampanj med föreslagen inriktning bör vara förankrad i det fria och frivilliga folkrörelsearbetet och ej framstå som centraldirigerad från något statligt ämbetsverk. Därför synes oss varken SÖ eller HVUD () vara lämpliga huvudmän för den föreslagna informationskampanjen. Statens och folkrörelsernas gemensamma organ uppfyller däremot alla fordringar man kan ställa på ett lämpligt huvudmannaorgan. Regeringen utser CAN:s ordförande, halva dess styrelse och folkrörelserna den övriga hälften av styrelsen. CAN har lång erfarenhet av upplysningsverksamhet framför allt i alkoholfrågor, men även i narkotikafrågor. 1967 utgav t. ex. CAN, som då hade namnet CFN, skriften: TALA ELLER TIGA narkotikafrägan som upplysningsproblem. CAN har både erfarenhet, kunskap, material och en administrativ apparat till sitt förfogande. Bland de anslutna medlemmarna i CAN finns flertalet av de stora folkrörelserna. har också i remissvar till förklarat sig villig att påta sig uppgiften att vara huvudman för den föreslagna upplysningskampanjen. Det är även märkligt att regeringen vill förbigå CAN, statens och folkrörelsernas eget upplysningsorgan i dessa frågor, genom att föreslå till huvudman för informationskampanjen. Statsanslaget till CAN har varit oförändrat . Men kostnaderna har för CAN, liksom för andra, stigit kraftigt . Det innebär att CAN tvingats skära ned sin verksamhet inom flera fält, bl. a. föreläsningsverksamheten, medan organisationernas intresse och behov ökar starkt. har meddelat att man tvingats inställa sin allmänna utbildningskurs på grund av det brydsamma ekonomiska läget. När regeringen förbigår CAN som huvudman för den föreslagna upplysningskampanjen är det ingenting annat än ett misstroende mot folkrörelsernas vilja och förmåga att svara för fördelningen av anslaget. Vi har svårt att finna oss i denna regeringens inkonsekvens i huvudmannaskapsfrågan beträffande anslaget till upplysning om alkoholoch narkotikaproblemen och hemställer därför att fastställer CAN som huvudman för reservationsanslaget på under sjunde huvudtiteln för /73 till Upplysning om alkohol- och narkotikaproblemen. () i Skärstad () i Agnäs