mot · FV02934 · 1972-01-26 00:00:00 — Motion nr 1972 Mot. av herrar och angående u-Iandsbiståndet. Da fattiga ländernas situation är sådan att stora insatser från de rika länderna fordras om en utveckling mot minskade klyftor mellan rika och fattiga länder skall kunna påbörjas. Trots detta har de rika länderna minskat den andel av sitt samlade välstånd som utgår i bistånd till . Denna utveckling måste brytas. måste ta sin del av ansvaret för att avgivna löften om solidaritet med de fattiga folken uppfylls. bör redan innevarande budgetår på tilläggsstat anslå för bistånd till de av kriget hårt drabbade människorna i . Därutöver bör direkta återuppbyggnadsinsatser påbörjas och successivt utvidgas. löfte om en procent i offentligt bistånd 1974/75 står fast. bör genom särskilt beslut ge SIDA möjlighet att planera utifrån en anslagstilldelning motsvarande ; dvs. att varje års ökning blir högre än med nuvarande stegringstakt. Om ytterligare anslagstilldelning för /73 visar sig erforderlig för att en sådan planering på en högre anslagsnivå skall kunna ske bör medel utöver regeringens förslag anslås på tilläggsstat. Återuppbyggnadsinsatser i bör ges förtur vid ett utökat bistånd. Den aviserade biståndsutredningen bör bl. a. få i uppgift att överväga om biståndsinsatser skulle kunna ges en mera nyskapande inriktning. Inom familjeplaneringen skulle t. ex. försök i större utsträckning kunna göras med nya former för marknadsföring. Återflödet av medel från de fattiga till de rika länderna i form av räntor och amorteringar på lån blir ett allt större problem för många För att inte internationella skuldkonsolideringsförhandlingar skall bli ständigt återkommande bör en successivt allt större del av biståndet ges som gåvobistånd samt lån ges på för bättre villkor. Regeringens förslag om att bl. a. skall kunna medge ränteeftergift i samband med internationella skuldkonsolideringsaktioner är otillräckligt. Generösare kreditformer, bl. a. helt räntefria lån, bör införas. De fattigaste bör vid världshandelskonferensen stödja krav på särskilda insatser för de fattigaste . De resurser och det kunnande som finns inom näringslivet bör kunna utnyttjas för att bl. a. utveckla produktionsprocesser lämpade för särskilda förhållanden. Ökat stöd bör ges till marknadsföring av produkter. Investeringsgarantisystemets länderomfattning bör vidgas, så att garanti i princip kan ges för investeringar i alla . Den av begärda samlade redovisningen av pågående planering beträffande länderutvidgningen bör presenteras för innan beslut om ytterligare vidgning av länderkretsen fattas. Stödet till bör utvidgas, så att det i stort motsvarar vad som ges till , och . Fler befrielserörelser bör få bistånd, även om fortsatt prioritering av stödet till rörelserna i de portugisiska kolonierna är motiverad. I takt med att stödet till befrielserörelser utökas ställs allt större krav på känsliga bedömningar av politisk art. Flyktingberedningen bör därför ges parlamentarisk representation. bör på nytt slå fast att svenska insatser för familjeplanering skall kunna göras i alla där det framstår som sakligt motiverat. Familjeplaneringen bör utgöra ett huvudelement i svensk biståndsverksamhet. bör försöka undvika att upprepa de rika ländernas miljömisstag. Svenskt stöd bör kunna ges till egna miljöprojekt. En särskild fredskårsenhet bör upprättas inom SIDA och bättre samordning mellan ungdomsorganisationer av olika slag och SIDA eftersträvas. Ideella organisationers biståndsverksamhet Den u-landsverksamhet som bedrives av kyrkliga samfund och andra ideella organisationer bör stödjas, även då den bedrivs i andra än de som mottar huvuddelen av det svenska biståndet. Inga väl motiverade bidragsansökningar bör avslås på grund av för liten anslagsram. SIDA:s nya informationsplan bör kunna medverka till den breddade upplysning om förhållanden och den svenska biståndsgivningen som behövs för att skapa erforderlig förankring av u-Iandsbiståndet i folkopinionen. Satsningen på folkrörelserna är väsentlig. För att planen skall kunna genomföras med avsedd effekt måste SIDA få de begärda anslagen, dvs. ett i förhållande till regeringens förslag med 2,25 milj. kr. SIDA bör få de personalökningar verket begärt, bl. a. för att kunna planera för den högre anslagsnivå vi anser erforderlig. Om inte så sker finns stora risker att planerings- och arbetskapaciteten hos SIDA inte kommer att räcka till för att vi skall kunna uppnå enprocentsmålet 1974/75. Vi yrkar därför att anslaget för personal ökas med de . utöver regeringens förslag som äskats av SIDA. När proklamerades som det första utvecklingsårtiondet var avsikten att genom samlade och målmedvetna ansträngningar från de fattiga länderna själva men med omfattande stöd från de rika länderna åstadkomma minskade klyftor mellan rika och fattiga länder. En verklighet där de många och folkrika i , och tillsammans inte svarar för mer än ungefär en tiondel av världens samlade bruttonationalprodukter upplevdes som oacceptabel. Det första utvecklingsårtiondet är slut och det andra påbörjat. Någon utveckling mot minskade klyftor mellan rika och fattiga länder påbörja des inte under det första utvecklingsårtiondet. Och den absoluta tillväxt av de fattiga ländernas resurser som skedde måste fördelas på starkt ökande folkmassor. BNP-ökningen begränsades härigenom till per person och år i som helhet. Sifferuppgifterna säger ändå litet om den totala verkligheten: den alltmer besvärande skuldsättningen, det ökande antalet analfabeter i världen, de sociala klyftorna och det förtryck som flertalet människor i den fattiga världen upplever , den befolkningstillväxt som t. ex. innebär en fördubbling av folkmängd på mindre än , det skeppsbrott som de traditionella utbildningsmetoderna lidit i u-ländema, den tilltagande massarbetslösheten och den snabba tillväxten av jättelika slumstäder. Ingenting av vad som hände under det första utvecklingsårtiondet och ingenting i de fattiga ländernas läge gör det berättigat för de rika länderna att slå sig till ro i tron att utvecklingen ändå går åt rätt håll. De fattiga ländernas krav på stöd till en mera positiv utveckling måste få ett svar i form av betydligt mer målmedvetet, omfattande och bättre utformat bistånd från de rika länderna liksom en politik på främst handelsområdet som gynnar de fattiga ländernas utveckling. Tyvärr har inte de rika länderna motsvarat sitt ansvar. Enligt beräkningar av DAC ökade det totala flödet från de rika länderna till med genomsnittligt (varvid hänsyn ej tagits till återbetalning av räntor och vinsthemtagningar). Ökningen var oregelbunden och i genomsnitt mindre än givarländernas årliga BNP-ökning, vilket innebär att de rika länderna avstod från en allt mindre del av sin samlade produktion. ökade det totala offentliga flödet , motsvarande en sänkt andel av BNP från till . De rika länderna minskar således den andel av sitt samlade välstånd som de avstår till de fattiga länderna i ett läge där i stället starkt ökade insatser skulle behövas. Den helt övervägande delen av de resurser som måste sättas in i utvecklingsansträngningarna frambringas och kommer med nödvändighet även i fortsättningen att frambringas av de fattiga länderna själva. De rika ländernas politik skulle dock kunna utgöra ett viktigt stöd för de fattiga folkens egna ansträngningar. Om den hittillsvarande utvecklingen fortsätter, innebär det bl. a. att jordens befolkning skulle tiodubblas under . Tiden är knapp. För att den nödvändiga sociala och ekonomiska utvecklingen på alla plan i en samlad ansträngning skall komma till stånd fordras det resurser, som de rika länderna i stor utsträckning måste bidra med. Eftersom de rika länderna svarar för ungefär fem gånger så stor produktion som de fattiga länderna, innebär en överföring på en procent ett tillskott på för de fattiga länderna. I f. d. Östpakistan har översvämningarna , det västpakistanska förtrycket, krigshändelserna och flyktingströmmen skapat ett enormt återuppbyggnadsbehov. Redan före dessa händelser var området ett av de fattigaste i världen. Inom hade den östra halvan fått en oproportionerligt liten del av satsningar på industri, kommunikationer och andra grundvalar för en ekonomisk utveckling. Folktätheten är mycket hög, befolkningsökningen likaså. Både av humanitära och av utvecklingsmässiga skäl måste en kraftinsats nu göras för människorna i , denna jordens åttonde stat i storleksordning. Därtill kommer den speciellt svåra situationen för som skapats av den enorma bördan av 10 miljoner flyktingar som landet till stor del självt fått bära och som omöjliggjort många av dess egna utvecklingsinsatser. Dessa hjälpbehov är delvis kortsiktiga, men de fordrar också insatser på lång sikt. Detta gäller inte minst livsmedelsproduktionen. Bristen på tillsyn av jorden och frånvaron av sådd på stora områden är sådana brister som enligt erfarenhet från krigshändelser i andra länder kommer att kräva att ta igen. Andra speciella omständigheter är att västpakistanska soldater skövlat en bred landremsa vid gränsen till för att söka kontrollera flyktingströmmen och gerillaaktiviteter, varför livsmedelsbristen och misären där blivit total. Och cyklonen hade redan då skapat ett stort hjälpbehov, som bara till ringa del var täckt före Västpakistans militära invasion . Enligt uppgift från återuppbyggnadsdepartementet i skulle minimisumman för hjälpbehovet vara . Det bör då noteras att det uppgavs av att man från olika håll inte erbjudits mer än i stöd. Vi ser det som en självklar uppgift för att ta sin del av ansvaret för att stödja återuppbyggnaden i liksom för att vidga hjälpen till i dess nuvarande svåra ekonomiska läge. Sedan nu krigshändelserna upphört bör också frågan om att återupptaga hjälpen till tas upp till prövning. I den föreliggande situationen föreslår vi att beslutar att för det akuta återuppbyggnadsbehovet i anslås på tilläggsstat för innevarande budgetår. Beloppet bör få disponeras av SIDA efter ett riksdagsbeslut. Det är angeläget att utrikesutskottet behandlar denna fråga med förtur. Tillsammans med reserverade medel, som kan användas för återuppbyggnad, kan detta bli ett första bidrag, vars storlek kan markera den vikt folk och riksdag fäster vid denna fråga. 1 * 1972. Det bör observeras att i de hjälpsändningar till katastrofområdet som kommit i gång och planeras ingår leverans av varor. Medicin och matvaror är självklara ingredienser i hjälpen. Återuppbyggnadsdepartementet i har också angivit att ett stort akut behov är korrugerad plåt till tak samt cement. I det konjunkturläge som föreligger skulle det vara en uppenbar fördel om en betydande del av den svenska insatsen under i varje fall kunde ske i form av varuleveranser. Enprocentsmålet måste uppfyllas 1974/75 1968 beslöt att det svenska statliga biståndet till utvecklingsländerna skulle öka i sådan takt att det /75 motsvarade en procent av bruttonationalprodukten. Det förutsattes att detta mål kunde nås med årliga anslagsökningar på . och ansåg för sin del att målet borde nås senast /73. Detta krav har senare upprepats men avslagits av riksdagsmajoriteten. I vår motion till förra årets riksdag tvingades vi därför konstatera att några förutsättningar för ett tidigare uppnående av enprocentsmålet inte förelåg. Därutöver har det stått klart att årliga anslagsökningar inte är tillräckliga för att enprocentsmålet skall nås ens 1975. Denna farhåga bekräftades av uttalanden av finansministern. Med anledning härav yrkade mittenpartierna i sin motion att på nytt skulle fastslå sin avsikt att fullfölja enprocentslöftet. I motionen framhölls att detta om man eftersträvade en jämn stegringstakt krävde årliga anslagshöjningar på fr. o. m. /73. I sitt betänkande med anledning av motionen framhöll utrikesutskottet (UU 1971:2): »Det ankommer på Kungl. Maj:t att framlägga förslag om den anslagshöjning som behövs för att uppnå 1 %-målet /75 i enlighet med de riktlinjer statsmakterna fastställde 1968. Utskottet anser att dessa riktlinjer förenar kravet på planmässig expansion med ett rimligt mått av flexibilitet. De lägger inga hinder i vägen för en anslagstilldelning i jämnare stegringstakt.» Förutom att inte leda till ett uppfyllande av enprocentsmålet innebär de för små årliga höjningarna att den totala svenska insatsen för mellan biståndsmålets antagande och dess uppfyllande får en alltför låg volym. För spelar dessa höjningar en mycket stor roll. Särskilt gäller detta i situationer av katastrofkaraktär. Vi konstaterar att detta förhållande föreligger i ett läge med stora akuta behov efter kriget mellan och och tillkomsten av . I årets statsverksproposition föreslås trots detta att biståndsanslagen skall öka med . Att denna stegringstakt inte leder till att enprocentsmålet uppnås vid den av beslutade tidpunkten kommenteras inte i propositionen. Däremot har finansministern i samband med sin presentation av budgeten gjort förnyade uttalanden som tyder på att regeringen inte har för avsikt att fullfölja enprocentsplanen. I det läget kan enligt vår mening inte underlåta att reagera. Vi inser väl att behoven hos många eftersatta grupper här hemma är stora och att det senaste årets ansträngda ekonomiska läge inneburit särskilda statsfinansiella påfrestningar. På inga inhemska områden har dock ifrågasatts att redan gjorda utfästelser skall frångås. Detta bör inte heller ske när det gäller våra åtaganden gentemot de fattiga i utvecklingsländerna. Vi föreslår därför att på nytt uttalar att enprocentsmålet skall vara uppnått /75. Som redan nämnts skulle lika stora procentuella höjningar vart och ett av de återstående tre åren kräva en höjning med . a. med hänsyn till att SIDA:s planering tills vidare är inställd på den lägre nivå som Kungl. föreslagit avstår vi från att förorda en sådan uppläggning. I stället föreslår vi att SIDA av Kungl. bemyndigas att för den återstående treårsperioden fram till och med /75 i sin planering utgå från en total anslagsökning motsvarande , dvs. att varje års ökning blir högre än med nuvarande stegringstakt. Fördelningen av denna anslagsökning mellan de tre budgetåren förutsättes ske med hänsyn till SIDAis planeringskapacitet. Därvid bör inte uteslutas att en proportionellt större del av det totala biståndsanslaget kommer att falla på svenska bidrag till FNis biståndsorgan. Om dessa överväganden leder till krav på anslagshöjningar för /73, förutsätter vi att framställning till härom kommer att göras på tilläggsstat. För att SIDA skall få administrativa möjligheter att fullgöra den planering och det förberedelsearbete som erfordras med den av oss föreslagna planeringsnivån har vi på annan plats i denna motion föreslagit att SIDAis äskanden på personalsidan bifalles. i denna motion har vi framhållit den skyldighet och andra rika nationer har att bistå den hårt drabbade befolkningen i och att på olika sätt avlasta den de ekonomiska bördor denna tagit på sig för att bistå de flyktingar som under frihetskamp strömmade in i landet. Vi förutsätter att en stor del av de ytterligare medel som vid ett bifall till här framställda förslag kommer att ställas till SIDAis förfogande skall användas för dessa ändamål. Översyn av den svenska biståndspolitiken Vi noterar med tillfredsställelse att den utredning om den svenska biståndspolitikens utformning som vi begärt , bl. motion till riksdag, nu kommer att tillsättas. Vi vill erinra om några av de områden vi ansett att en sådan utredning har särskilda skäl att granska: resultatvärderingens organisation och omfattning, åtgärder på handelspolitikens område för att främja handelsutbytet med , formerna för det svenska näringslivets medverkan i utvecklingssamarbetet med , frivilligorganisationernas roll på u-hjälpsområdet och samordningen mellan dessa organisationers och SIDA:s arbete samt möjligheterna till ytterligare integrering av bilaterala och multilaterala insatser. Utredningen bör också granska frågan om biståndsverksamhetens omfattning och inriktning efter 1974/75. En intressant frågeställning är här om genom sina speciella möjligheter skulle i högre grad kunna inrikta sig på att i sin biståndsgivning satsa på olika former av nytänkande. En sådan omorientering är självfallet förenad med ett ökat risktagande. Men om man lyckades nå några nyskapande resultat i fråga om t. ex. sättet att genomföra familjeplaneringsinsatser skulle detta kunna bli av generell betydelse för . I strategin inför det andra utvecklingsårtiondet liksom i den allmänna biståndsdebatten numera framhålls behovet av social helhetssyn i utvecklingsarbetet. I den senaste årsrapporten från DAC pekar DAC:s ordförande på fem centrala delområden av stor social betydelse som måste ägnas betydande uppmärksamhet framöver: har representanter för de internationella organisationer, stiftelser och enskilda stater som har familjeplaneringsinsatser på sitt program dragit upp riktlinjer för en grundläggande forskning om en råd centrala frågor på familjeplaneringsområdet. vet vi alltför litet om vad som styr människans beteende när det gäller fortplantningen. Det finns stort utrymme för och ett stort behov av nyskapande insatser inom familjeplaneringen, i synnerhet på marknadsföringssidan. Utbildningssystemen i har i alltför hög grad varit kopior av utbildningssystemen i de industrialiserade länderna. Utbildningen måste i betydligt högre grad anpassas till det samhälle som de som får del av utbildningen skall leva i. Med hittillsvarande utformning blir utbildningssystemet ytterst kostsamt för de fattiga länderna och dess uvecklingseffekt starkt begränsad. Sannolikt måste man söka sig helt nya vägar, där bl. a. åldersuppdelad klassundervisning överges som den självklara formen för utbildning. Inom UNDP har en rådgivande kommitté ägnat stort intresse åt denna fråga och bl. a. framhävt nödvändigheten att pröva nya former för utbildning i . Det ökade intresset för näringsproblemen hänger bl. a. samman med en ökad medvetenhet om att felnäring, speciellt brist på protein, samt under havandeskap stadig varande minskar den fysiska och psykiska kapaciteten. En massiv satsning på att minska fel- och undernäringen kan därför utgöra en viktig investering i mänskliga resurser. Dessutom förorsakar näringsbrist en mycket hög barnadödlighet i många . Detta bidrar i sin tur till att försvåra möjligheterna till effektiva familjeplaneringsinsatser. Om man inte vet att man får behålla de barn som föds blir det svårare att frivilligt acceptera en begränsning av barnafödandet. På detta område finns stort behov av ytterligare forskning och praktiska försök. Det gäller att till ett lågt pris få fram de erforderliga näringsämnena i en lämplig form och att sedan genom insatser anpassade efter de speciella förhållandena i ett visst område söka nå konkreta resultat. Marknadsföringssidan måste också här ägnas betydande uppmärksamhet. Anpassning av insatserna till lokala produktions- och kostnadsförhållanden måste ske. Ett av de allra största problemen står inför framöver är den växande arbetslösheten. Det sker i flertalet en utslussning av arbetskraft från jordbruket utan att nya arbetstillfällen i motsvarande mån skapas i de städer dit en betydande inflyttning sker. Ett stort antal forskningsprojekt under ledning av utvecklingscenter har arbetat med frågan hur fler produktiva arbeten skall kunna skapas i . En omfattande diskussion om hur biståndspolitiken här kan bidra är att vänta inom DAC. skulle kunna ha mycket att ge när det gäller att utveckla arbetsintensiva teknologier lämpade för förutsättningar. Det gäller inte minst utveckling av småindustri, hantverk m. m. på landsbygden. »Den gröna revolutionen» bör föras vidare till nya områden. Genom informationsåtgärder och på annat sätt bör man medverka till att också de mindre jordbrukarna får positiv del av de resultat jordbruksforskningen frambringar. Den forskning som bedrivs inom UNRISD på detta område bör ges ökat stöd. Dessa fem områden är utmärkta exempel på områden där vid en viss nyorientering av biståndsverksamhetens inriktning skulle kunna medverka till nyskapande insatser av mycket stor betydelse för alla . Biståndsberedningen bör noga överväga om en sådan nyorientering vore lämplig och hur den i så fall mera konkret borde genomföras. Härvid bör inte uteslutas att inom något eller några av dessa ämnesområden, utöver familjeplanering, insatser av icke länderbundet slag bör initieras. I statsverkspropositionen sägs att även de internationella organisationernas roll i utvecklingsarbetet liksom insatser i dessa organisationers verksamhet bör behandlas av utredningen. Vi anser det viktigt att man härvid även grundligt behandlar frågan om och framför allt den svenska möjligheter till insyn i de internationella biståndsorganisationerna. Detta blir alltmer väsentligt ju större de svenska bidragen till internationella organ blir. bör göra sitt inflytande gällande i de internationella organen, även om man inte kan och bör ställa villkor i fråga om de svenska bidragens användning. Vidare bör informationen till beträffande dessa organs verksamhet utvidgas. är ännu inte tillsatt och har inte fått några direktiv. Vi anser oss därför kunna hemställa att begär att de frågeställningar vi här tagit upp behandlas i utredningen. SIDA föreslår i sina petita att villkoren för svenska utvecklingskrediter ytterligare differentieras i riktning mot ett större antal mjukare varianter. Bakgrunden till SIDA:s förslag är givetvis tilltagande skuldbörda. påvisade klart hur allvarlig situationen är. Utbetalningarna för räntor och återbetalning på offentliga skulder ökade med totalt sett . I åtskilliga överstiger kvoten mellan amorteringarna på offentliga skulder och exportintäkterna . Det betyder att över en sjundedel av de valutainkomster som exporten ger flödar tillbaka till de rika länderna och inte kan användas av u-landet för den så nödvändiga importen. I uppgick amorteringarna av de nya låneutbetalningarna, i utgjorde de , i samt i regionen och . I senaste årsrapport ges mer aktuella uppgifter om skuldsättningsproblemet. I slutet på 1969 hade 80 en samlad utestående skuld på nära . Åtta (, , , , , , och ) svarade för hälften av denna skuldsumma. En beräkning som gjort pekar på att utgifterna för amorteringar och räntor på offentliga lån ökade , som exportintäkterna ökade . En allt större del av exportintäkterna, som genom världshandelns sätt att fungera är högst instabila, måste alltså gå till betalning av lån. bör mot denna bakgrund såväl i internationella biståndsorgan som i sin egen biståndsgivning gå i spetsen för ökad användning av gåvobistånd, långivning utan ränta och en långtgående mildring i efterhand av kreditvillkoren för de lån som redan givits. I statsverkspropositionen föreslås att skall bemyndiga Kungl. Maj:t att, i fråga om svenska utvecklingskrediter, i samband med internationella skuldkonsolideringsaktioner medge ränteeftergift, nedskrivning av skuldbelopp och förlängning av amorteringsfri period samt, för 25-åriga krediter, förlängning av löptiden. visserligen ett stort steg i rätt riktning men är inte tillräckligt för att tillgodose de berättigade önskemål SIDA redovisat. SIDA förordar helt räntefria lån och anser att klausuler i avtalen om automatiskt verkande amorteringseftergifter bör kunna diskuteras med mottagarländerna. Styrelsen konstaterar bl. a. att en drastisk uppmjukning av kreditvillkoren krävs för att inte förhandlingar om amorteringseftergifter och skuldkonsolidering skall bli ständigt återkommande inslag i det internationella samarbetet. I det program antog för 3 ingår som en punkt att alla utvecklingslån bör ges på ID A-villkor, dvs. i praktiken räntefritt. Det är mot denna bakgrund inte till fyllest att endast i samband med internationella skuldkonsolideringsaktioner medger mildrade lånevillkor. Om SIDArs förslag genomförs, skulle gå före i en riktning som alla biståndsgivare måste röra sig i, vilket skulle kunna ha en viss påverkanseffekt. Vi föreslår därför, liksom SIDA, att bemyndigar Kungl.