mot · FV02579 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om statsföretagsamhetens framtida utformning. Kritiken och diskussionen kring den statligt ägda delen av näringslivet har de senaste två tre åren betydligt ökat i omfång och skärpa. Den kritiska diskussionen förs numera i en råd olika kretsar och från helt skilda utgångspunkter. har kritiken nästan helt förts från den borgerliga oppositionen. Denna del av kritiken har haft ett mycket snävt partitaktiskt syfte. Den har varit ointresserad av statsföretagandets djupare problem och helt förbigått t. ex. de anställdas förhållanden. Den har syftat till att agitatoriskt stärka och utnyttja de allmänna borgerliga fördomarna mot icke-privatägd företagsamhet över huvud och på detta sätt skapa ett yttre sken av politisk motsättning till regeringspolitiken. Detta har då det kommit till verkliga realiteter alls inte hindrat en positiv hållning till många former av statsföretagsamhet. Särskilt i storkapitalistiska kretsar är man medveten om att staten måste spela en aktiv företagarroll för att stabilisera privatkapitalismen. Storkapitalet medverkar därför direkt till från dess synpunkt fördelaktiga former av statsföretagsamhet. En annan linje i kritiken har utvecklats från ett rent funktionellt perspektiv. Dess företrädare har angripit statsföretagsamhetens utformning och organisation. Kritik av detta slag har kommit från flera håll och har drivits även inom regeringspartiet. Den vänder sig mot de ekonomiska och administrativa missgrepp och den inkompetens som avslöjats på ett flertal håll inom statssektorn. En tredje linje har slutligen utvecklats från medvetet radikala och socialistiska synpunkter. Den har kommit från politiska vänsterkretsar i någon mån även från regeringspartiets vänsterflygel samt från stora grupper anställda inom statssektorn. Den innebär en kraftig reaktion mot hela den principiella grunden för det nuvarande statsföretagandet. Dess företrädare hävdar med alla skäl att statsföretagandet i dess nuvarande form är ett stödelement i ett samhälle som utvecklats från klassisk privatkapitalism till avancerad monopolkapitalism. De menar att denna politik i statsföretagandet bör och måste bekämpas av de lönarbetande. Den radikala kritikens framväxt hänger delvis samman med en förskjutning i statsföretagandets karaktär. visserligen aldrig varit socialistisk, ty statsföretagsamheten har utvecklats under helt borgerliga motiveringar och dess ursprungliga företrädare tillhörde klart konservativa kretsar. Men den äldre statsföretagsamheten har inneslutit relativt starka sociala motiv som tonat ner de affärsmässiga. Ett sådant synsätt har t. ex. gett upphov till statsföretagandet inom kommunikationssektorn, till vin- och spritmonopolet m. m. De sociala synsätten har innefattat betydelsefulla fiskaliska intressen. Också statens övertagande av gruvor samt startandet av hade delvis andra motiv än affärsmässiga. har statens och statsföretagandets karaktär förskjutits. Från att ha varit en i någon mån och inom vissa ramar självständig sidosektor av ekonomin har statsföretagsamhetens samband med storkapitalismen förstärkts. Kapitalismens högsta koncentrationsfas har ställt krav 1) på ökat statligt engagemang i företagsamheten och 2) på en striktare anpassning av statsföretagsamhet och statlig politik efter värderingar och utvecklingstendenser som låg i linje med den monopolkapitalistiska utvecklingen över huvud. Betydelsen av detta har varit tvåfaldig. Dels har de sociala delarna av statssektorn (järnvägarna, telekommunikationerna, gruvorna etc.) anpassat sin utveckling efter den storkapitalistiska koncentrationen. Detta visar sig i järnvägspolitiken, där nedläggningar och passiv anpassning till privatbilismen dominerat mönstret. Det visar sig i Norrbottensföretagen, där en hårt affärsmässig princip blivit vägledande och en stram politik mot de anställda utvecklats. Det visar sig i att statssektorn i t. ex. följt samma tendens som den privata företagsamheten: att banta ner sitt omfång i enlighet med de geografiska koncentrationstendensema i övrigt. Dels har statsföretagsamheten vidgats till nya avsnitt, där ett intimt samarbete med storkapitalet etablerats och en strikt anpassning till ett kapitalistiskt affärstänkande varit rådande från början. Exempel härpå är kanske främst de nya statskapitalistiska partnerföretagen Uddcomb, Ellemtel m. fl. - samt de hel- och halvstatliga kreditinstituten. I ljuset av denna utveckling ter det sig helt felaktigt att som en del borgerliga oppositionskretsar diskutera statens företagsamhet i termerna socialismkapitalism. I ett borgerligt och kapitalistiskt samhälle har varken staten eller statsägandet någonting med socialism att göra. I ett sådant samhälle är också statens karaktär borgerlig. Statens lagar och politik syftar till att upprätthålla, stabilisera och befästa det existerande samhället. Detta utesluter givetvis inte att staten kan göra sig till tolk för krav på förändringar och reformer. Sådana anses tvärtom önskvärda just för att få det existerande samhället att fungera utan allvarliga störningar. Inom den borgerliga ramen kan skilda meningar råda om hur detta skall ske. 1* 1972. Motsättningen mellan borgerlig opposition och socialdemokratisk regering i är ett sådant exempel. Men oavsett dessa skiljaktigheter förblir statens huvuduppgift att med sina lagar och sin våldsapparat skydda den kapitalistiska samhällsstrukturens grund. Statsföretagsamheten har allt tydligare kommit att spegla denna statens borgerliga karaktär. Detta framträder både i de statligt-privata partnerföretagen, i de affärsdrivande verken, i statsföretagsamhetens lokaliseringspolitiska mönster och i dess politik gentemot de anställda. I de statligt-privata partnerföretagen smältes statsintresset samman med inhemskt och utländskt storkapital, , , ASEA, International Combustion Engines osv. Privatkapitalet gynnas ofta med betydande förmåner t. ex. gratisaktier, möjlighet att utnyttja statliga resurser av olika slag, försteg vid statliga beställningar, insyn och kontroll över utvecklingsarbetet med att risktagandet i realiteten bäres av staten. Inom de statliga verken drivs en ensidig affärsoch självkostnadsprincip, som omöjliggör en satsning på långsiktiga målsättningar. Detta gör att statsföretagen aldrig kan spela en självständig roll i ekonomin och leder ofta också till kostnadsökningar och försämringar i service och för konsumenterna. Med smärre variationer mellan enskilda företag torde det allmänna omdömet om statsföretagens personalpolitik knappast kunna bli annat än att de tillämpat kapitalistiska principer. Inställningen och värderingen av de anställda från ledningens sida liksom den strängt hierarkiska administrationen visar detta. 31 teser med sin hänsynslösa ledarskaps- och underkastelsefilosofi samt den utpräglade överhetsattityd företagsledningen uppvisat är här avslöjande och utgjorde i och för sig ett viktigt skäl för den alltigenom berättigade protest- och strejk aktionen i malmfälten. Trots att det vore illusioner att i statsföretagsamheten se ett element av socialism, betyder detta inte att det på ett praktiskt plan saknar intresse att söka påverka dem. Tvärtom utgör statsföretagen en speciellt intressant sektor för de lönearbetandes fackliga och politiska kamp. Det föreligger där trots allt större möjlighet till offentlighet och bättre förutsättningar att kombinera fackliga och politiska krav och kampåtgärder. Statsföretagens kapitalistiska karaktär och metoder framstår också i mångas ögon som ett missbruk av skattebetalarnas medel och av deras verkliga politiska önskemål. Inte minst gäller detta den breda lönarbetaropinion som önskar se en socialistisk politik förverkligad. Det är därför berättigat att ställa krav på statsföretagsamhetens utformning, vilka syftar till att bekämpa dess anpassning till kapitalistiska intressen och metoder. Sådana krav kan räkna på stöd från en klar majoritet av folket och torde ha massiv sympati bland de anställda i statsföretagen. Linjen i dessa krav bör vara helt nya principer för statsföretagsamhetens uppbyggnad, inriktning och inre struktur. Statsföretagen bör brytas loss ur sitt passiva inväxande i kapitalistiskt tänkande och kapitalistisk struktur. Partnerföretagen och den allmänna hopkopplingen med storkapitalet bör tvingas upphöra. Staten måste med sin företagsamhet upphöra gtt understödja kapitalismens utvecklingstendenser. En vidgad statsföretagssektor bör fås att bilda stommen i ny regionalpolitik, som tar sikte på att bryta med koncentrationen och avfolkningen. Staten bör fås att leda trgfikpolitiken i enlighet med folkmajoritetens intressen och med utnyttjande av sina möjligheter att styra trafikmönster och transportmetoder. Staten och statsföretagsamheten måste fås att engagera sig i sådan forskning och produktutveckling som står i konsumenternas intresse. Framför allt ur två viktiga huvudaspekter är detta ett angeläget krav. Den systematiska förfalskningen av varuinnehållet, som medvetet tillämpas inom större delen av konsumtionsvarusektorn, innebär både en medicinsk fara och en metod att öka kapitalets ekonomiska utnyttjande av människorna. Staten bör bedriva och uppmuntra en produktutveckling som syftar att bekämpa dessa tendenser. Teknologin får genom den privatkapitalistiska dominansen ofta en helt snedvriden inriktning, som försvårar eller omöjliggör dess utnyttjande för att öka varaktigheten hos produkterna och framställa sådana produkter som är ägnade att inbespara kostnader för konsumenterna i stället för att leda till en konstlad konsumtionsökning för profitens skull. Ett exempel på sistnämnda problem utgör t. ex. behovet av byggnads- och elektrotekniska produkter som kan bidra till inbesparing av energi. Ett annat exempel utgör produktutvecklingen på det trafiktekniska området, där också betydande fördelar står att vinna och där den kapitalistiska utvecklingen lett till både ekonomiskt slöseri och miljöförstöring. En central sektor, där statsföretagen bör utnyttjas i de lönarbetandes intressekamp mot kapitalet, utgörs av de rättsliga och företagsadministrativa förhållandena. Statssektorn har inte legat framom den privatkapitalistiska delen av näringslivet då det gällt sådana förhållanden. I många statliga företag rådet ett styrelseskick som är hårt markerat åt det hierarkiska och auktoritära hållet. En radikal förändring häri måste därför krävas. Fackliga och politiska strävanden bör samverka för att erövra verkligt inflytande för de anställda. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att hos regeringen begär nya riktlinjer för arbetet och utvecklingen inom statsföretagssektorn baserade på följande principer: Statsföretagsamheten skall eftersträva organisatorisk och ekonomisk självständighet gentemot det privata storkapitalet. Partnerföretag och liknande samverkansformer med mäktiga privatintressen skall avvecklas liksom medlemskap i privata arbetsgivarorganisationer; Statsföretagen skall göras till ledande element i en politik som syftar till att häva den nuvarande regionala obalansen; Statsföretagen skall erhålla det ekonomiska och legala stöd som gör det möjligt för dem att driva en trafikpolitik i folkets intresse; Forskning och produktutveckling inom statsföretagssektorn skall sikta på att bekämpa den kommersiellt betingade varuförfalskningen och utveckla sådan socialt väsentlig produktion som den privata sektorn medvetet försummat; Statsföretagssektorn skall genomföra en radikal reform av sin inre administrativa struktur, innebärande majoritetsställning för de anställda i alla styrande organ, ett brytande med hierarkiska ledarprinciper och ett utvecklande av en demokratisk anda och arbetsstil. (vpk) i (vpk) i