mot · FV02241 · 1972-01-19 00:00:00 — av i m. fl. om ett bättre utnyttjande av beteendevetamas specialkunskaper i samhällsarbetet. Effektivitets- och produktivitetstänkandet har lett till att samhället på det ena området efter det andra blivit alltmer människofientligt. Den snabba urbaniseringen, strukturrationaliseringen inom näringslivet, det höga tempot och samhällets allt större krav på individen har lett till att många inte längre orkar med. Om denna utveckling får fortsätta riskerar vi att få ett samhälle bestående dels av unga, friska, starka och hundraprocentigt produktiva människor, dels en allt större grupp vårdoch hjälpbehövande. är vårdapparatens resurser otillräckliga för att kunna ge adekvat hjälp till alla som skulle behöva den. Inte ens om det ställdes obegränsade resurser till vård- och hjälporganens förfogande skulle man mer än marginellt kunna förändra den situation vi har med ökat behov av socialhjälp och andra socialvårdande åtgärder, ökad brottslighet, ökat alkohol- och narkotikamissbruk bland ungdomen, ökat behov av arbetsvärd och förtidspensionering. Dessa ofantliga vårdbehov kommer att bestå om man inte vidtar åtgärder för att förebygga att människor slås ut. Det är samhällets skyldighet att i samhällsplaneringen och genom olika förebyggande åtgärder tillse att orsaker till sjukdom och sociala problem elimineras. Detta förutsätter en helhetssyn på individ och samhälle som sätter människans behov och förutsättningar i centrum. Man måste i all planeringsverksamhet utgå från människan och inte från kortsiktiga effektivitets- och produktivitetskalkyler. Den helhetssyn i planeringen som vi efterlyser borde bl. a. kunna tillgodoses genom att socialarbetare och andra beteendevetare med specialkunskaper om människan och hennes sätt att fungera i olika situationer engagerades i planeringsarbetet på olika nivåer. har vid ett flertal tillfällen sökt vinna gehör för tanken på ett ökat inslag av beteendevetare i planeringsarbetet. I den kritik som från riktats mot regionplanen för har tryckts på det otillfredsställande i att en sådan plan utarbetats utan att man på något sätt brytt sig om att undersöka vilka sociala konsekvenser som skulle bli följden om planen genomföres. I en artikel i tidskriften skissar sociologen en modell för hur socialarbetarnas specialkunskaper skulle kunna utnyttjas i samhällsplaneringen. I artikeln säger bl. Det kanske mest påtagliga exemplet på hur de byggnadstekniskt och arkitektoniskt orienterade planerarna aningslöst skapat och fortfarande skapar allvarliga samhälleliga problem, är den bostadssegregation, som vi nu har i våra storstäder. Den är resultatet av att man genom en rad tekniskt och ekonomiskt motiverade ställningstaganden helt enkelt har skapat förutsättningar för sociala processer i våra stadsmiljöer, som oundvikligen förr eller senare leder till en ojämn servicestandard, till skolsegregation, till förslumning och till framväxten av fattigmiljöer. Ett i välkänt exempel på detta erbjuder utvecklingen under i kvarteren Östergård och Österhus i , i och i . Enligt Swedner bör socialarbetarna arbeta med samhällsförändringsarbetet på fyra nivåer. Om dessa nivåer säger han i artikeln följande: Arbetet på den första av dessa nivåer, som närmast kan karakteriseras som en framtidsorienterad (futurologisk) samhällsanalys med inriktning på utarbetandet av riktlinjer för samhälleligt reformarbete på nationell nivå, måste bedrivas i nära samarbete med de beslutande politiska instanserna och den centrala förvaltningen. För att skapa garantier för att socialarbetarna kommer med i de arbetsgrupper, som sysslar med dessa problem, är det viktigt, att socialarbetare med god inblick i de problem, som är förknippade med människors behov av ekonomisk och social trygghet, regelmässigt knytes till dessa arbetsgrupper. Av samma skäl är det viktigt, att man till dessa arbetsgrupper knyter beteendevetenskapligt orienterade forskare, som i sin forskning har sysslat med dessa problem. De arbetsgrupper, som sysslar med detta arbete inom vissa statliga myndigheter, bör få en permanent karaktär och ges möjlighet att arbeta i samråd med representanter för de politiska partierna samt regionala och kommunala planeringsmyndigheter. Arbetet på den andra nivån består i princip av en självrannsakande verksamhet inom de organ, som sysslar med socialvård. Syftet med arbetet bör i första hand vara att formulera en preciserad målsättning för socialvårdens arbete, att med utgångspunkt från denna målsättning kritiskt granska det sätt på vilket socialvården nu fungerar och att formulera riktlinjer för hur detta arbete bör bedrivas. Gränsdragningen mot funktionsfälten för andra samhälleliga institutioner (skolan, polisväsendet, domstolarna, fångvården etc.) är viktiga i detta sammanhang och de socialarbetare, som arbetar med dessa problem, bör få i uppdrag att föreslå överlämnandet av vissa traditionella funktionsområden till andra offentliga organ och att föreslå övertagandet av nya funktionsområden för socialvården. Arbetet på denna nivå bör bedrivas både inom och . Den naturliga arbetsfördelningen är, att arbetet inom inriktas på en precisering av målsättningen och att arbetet inom inriktas på den kritiska granskningen av arbetsreformerna och på formulerandet av nya riktlinjer för bedrivande av socialvårdsarbetet. Arbetet inom dessa arbetsgrupper måste i huvudsak anförtros åt socialarbetare med god förtrogenhet med socialvårdens nuvarande arbetsformer och åt personer, som genom forskning och utredningsarbete skaffat sig de kunskaper som behövs för en beskrivning, analys och bedömning av hur socialvården fungerar. Den tredje nivån för socialvårdens deltagande i planeringsarbetet består i princip av en bevakning av vad som händer inom samhällets beslutande organ. Denna bevakning bör äga rum både vad beträffar nationella, regionala och kommunala myndigheter på alla de funktions områden, där besluten kan väntas få konsekvenser för samhällsmedlemmarnas ekonomiska och sociala förhållanden och för socialvårdens möjligheter att lösa problem på detta område. Ett sätt att lösa denna uppgift är att tillse att det inom varje samhällsorgan, vars beslut kan väntas få konsekvenser av detta slag, finns befattningshavare och representanter, som genom sin utbildning och sin samhälleliga verksamhet är väl ägnade för uppgiften att bevaka att inga beslut fattas, som direkt eller indirekt skapar sociala problem. Sådana beslut fattas mycket ofta utan att de beslutande organen har gjorts uppmärksamma på konsekvenserna. Flagranta exempel på detta är att myndigheter, som fattar beslut beträffande utformningen av kommunikationsnätet, beträffande byggandet av nya bostadsområden, sanering i storstäderna och beträffande skolväsendets utformning ofta gör detta utan att ha analyserat konsekvenserna för sina beslut utanför sitt eget funktionsområde. Här bör det övervägas om inte de förtroendemän och tjänstemän, som i organ av denna typ insätts som representanter för socialvården, bör ha möjlighet att begära att ärendet skall hänskjutas till en högre instans, om de finner att beslutet kan väntas få allvarliga negativa konsekvenser på det sociala fältet. På den fjärde nivån är det fråga om ett deltagande i verkställigheten av beslut i lokala organ på områden, där socialvården inte brukar vara involverad i det löpande arbetet. Bostadsförmedlingar, arbetsförmedlingar, stadsbyggnadskontor och andra planeringsorgan, arkitektkontor med kommunala planeringsuppdrag, biblioteksstyrelser, skolstyrelser, idrottsstyrelser, kulturnämnder, studieorganisationer, större företag, (både statliga, kooperativa och privata) bör till sig knyta personer med utbildning för socialvård och med erfarenhet från socialt arbete på det lokala planet. Deras uppgift skulle vara att ta initiativ till åtgärder som förhindrar uppkomsten av sociala problem och åtgärder och som i görligaste mån löser eller reducerar de sociala problem, som växer fram inom den institution eller organisation de verkar inom. Exempel på sådan preventiv och kurativ verksamhet är det arbete, som redan nu på vissa håll utförs av socialarbetare som samarbetar med stadsbyggnadskontor och andra planeringsorgan. Andra exempel är det framväxande samarbetet mellan biblioteken och socialvården i form av boken kommer hem verksamhet och samarbete mellan studieorganisationerna och socialarbetarna i samband med kursverksamheten för pensionärer och handikappade. Genom arbetsinsatser av denna typ skulle det bli möjligt att i samhällsplaneringsarbetet maximalt utnyttja den outnyttjade potential, som socialarbetarna utgör. Det är först när den blir utnyttjad som de grupper, som har hand om planeringsarbetet, får möjlighet att möta socialarbetarna i ett konstruktivt samarbete, präglat av ömsesidig respekt för varandras kompetens och specifika kunnande. För att beteendevetare skall få ett reellt inflytande i planeringsarbetet torde det vara nödvändigt att i vissa fall göra förändringar i lagar och författningar. En utredning bör därför tillsättas för att undersöka hur man på bästa sätt skall kunna utnyttja beteendevetarnas specialkunskaper i samhällsarbetet. Självfallet bör det finnas representanter för beteendevetarna i denna utredning. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. anhåller om att en utredning tillsätts för att undersöka och lämna förslag om hur man på bästa sätt skall kunna utnyttja beteendevetarnas specialkunskaper i samhällsarbetet. (c) () () ()