mot · FV02216 · 1972-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om en översyn av familjebidragsförordningens bestämmelser om näringsbidrag. Inkallelserna till militärtjänstgöring innebär ofta kännbara ekonomiska uppoffringar för de värnpliktiga. Detta gäller i synnerhet för de inkallade som har bildat familj eller som har andra försörjningsskyldigheter. Förde mindre och medelstora företagarna uppkommer även svårigheten att skaffa en fullgod ersättare till rimlig kostnad. De till militärtjänstgöring inkallade synes numera utgöra en avtagande del av den i produktionen aktiva befolkningen, beroende bl. a. på att andelen frikallade ökar, att åldersgrupperna över värnpliktsåldern ökar samt på att en allt större andel kvinnor går ut i förvärvslivet. Militärinkallelserna får ej uppfattas som en orättvisa, vilken drabbar en liten grupp av vår befolkning. Det är därför angeläget att det militära familjebidragssystemet fungerar så tillfredsställande som möjligt. Den grundläggande principen för familjebidragssystemet är att familjebidraget är behovsprövat och i och för sig inte avsett att kompensera inkomstbortfall eller förlust. Det allmänna syftet med familjebidrag till företagare är dels att på samma sätt som beträffande löntagare garantera försörjning och bostad åt företagarens familj, dels att trygga företagets fortbestånd. Enligt de gällande bestämmelserna betraktas företagarens familj som en enhet och företaget som en annan enhet. Familjens behov tillgodoses med familjepenning och bostadsbidrag varvid överskott i företaget under militärtjänstgöring påverkar familjebidraget såsom varje annan inkomst. Företagets behov, dvs. underskott i företaget, tillgodoses genom näringsbidrag. Med denna utgångspunkt kan de olika bidragsformerna familjepenning och bostadsbidrag å ena sidan samt näringsbidrag å andra sidan utgå jämsides med varandra. Vid bedömandet av frågan om familjebidrag till företagare tillämpar man numera i princip s. k. tolftedelningsmetoden, innebärande att företagets avkastning, dvs. den under inkallelsen kvarstående inkomsten, anses vara en tolftedel av den normala årsinkomsten. Detta gäller om någorlunda fullgod ersättare anställes. Om rörelsen hålls i gång genom insatser från företagarens hustru och barn eller genom ersättare vilkens insatser ej motsvarar företagarens egna, anses hälften av normal avkastning enligt tolftedelningsprincipen utgå. Företag, som upprätthålles utan ersättare eller insats från anhörigas sida, anses icke giva någon avkastning, och nedlagda företag anses lämna underskott. Behovsprövningsreglerna för familjepenning och bostadsbidrag innebär att av överskottet för månad är avdragsfritt för företagare där ersättare anställs och för månad för företagare där hustrun gör en merinsats, medan eventuellt överskjutande belopp i sin helhet skall påverka familjebidragsbehovet. Dessa regelkonstruktioner medför således att underskott icke anses uppkomma för företag där hustrun tillfälligt utför mannens arbete. Detsamma är förhållandet i företag som upprätthålles utan ersättare. Följaktligen kan i dessa fall inte heller näringsbidrag utgivas. I stället blir följden av hustruns merinsats att det överskott som rörelsen beräknas ge påverkar övriga familjebidrag i minskande riktning. Här som i många andra fall kommer de små familjeföretagama i en ogynnsam ställning. (Där situationen på arbetsmarknaden, traditioner och andra bindningar försvårar kvinnornas möjligheter att erhålla förvärvsarbeten utanför hemmen är deltagandet i familjeföretagets arbetssysslor naturligt.) För det stora flertalet mindre företag, familjejordbruk och liknande är hustrurnas insats en förutsättning för upprätthållandet av driften. På grund av de mindre företagens ofta låga omsättning och olönsamhet kan den kontanta ersättningen till en i företaget arbetande hustru sällan motsvara det marknadsmässiga värdet av hennes insats. Dessutom får makar i dylika företag vidkännas en icke oväsentlig extra skattebelastning genom den faktiska sambeskattningen som omöjliggör en uppdelning av den samlade inkomsten på respektive make. Mot denna bakgrund kan beträffande de inom familjebidragssystemet utgående näringsbidragen regeltillämpningen i ljuset av samhällets jämlikhetssträvanden också anses som klart orättvisa. Vid den så kallade tolftedelningsmetodens tillämpning, då fullgod ersättare icke anställes, borde normalt hälften av den samlade inkomsten anses belöpa sig på hustrun. Därutöver borde den merinsats hustrun utför under mannens militärinkallelse värderas till ett normtal, förslagsvis hälften av normal lantarbetarlön. Vad därutöver återstår bör påverka övrigt familjebidrag. I de fall underskott uppstår borde rätt till näringsbidrag föreligga. Den lön som utbetalas till tillfälligt anställd personal eller ersättare borde i detta fall (grupp 2. kap. 8 Familjebidragsförordningen) jämställas med den lön som utbetalas då fullgod ersättare anställes och således vid behovsprövningen berättiga till avdrag från avkastningen. För löntagare med vanligt anställningsförhållande gäller att semesterdagar kan uttagas och således, utan att rätten till familjebidrag påverkas, semesterlön utbetalas. Denna ordning är helt accepterad och befogad. För småföretagare, jordbrukare och liknande ges helt naturligt ingen sådan möjlighet då semesterförmåner för dessa grupper ännu inte tryggats. I rättvisans och solidaritetens namn borde dock dessa omständigheter beaktas vid bestämmande av rätten till näringsbidrag. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj :t anhålla om översyn av familjebidragsförordningen i vad den avser näringsbidrag till företagare där hustru och barn genom merinsatser upprätthåller företagets drift under företagarens egen militärtjänst, allt i syfte att åstadkomma en rättvisare värdering av hustruns insatser och en bättre överensstämmelse med behandlingen av andra grupper. () i Arrie () i Öskevik