mot · FV02347 · 1972-01-21 00:00:00 — av fröken m. fl. angående elevvården i skolan. Såväl gymnasieskolan som elevvård syftar enligt läroplanen till att hjälpa varje elev att lära känna sig själv, att bilda sig en uppfattning om de krav som skola och samhälle ställer, att komma till rätta med personliga problem och att så långt möjligt ta vara på sina förutsättningar. En sådan målsättning ställer stora krav på elevvårdens utövare, inte bara i fråga om personliga kvalifikationer utan också i fråga om resurser och tid, som ställs till deras förfogande. Ansvaret för den elevvårdande verksamheten vilar enligt läroplanen på rektor och varje annan i skolan anställd, särskilt klassföreståndaren. Hälsovårdande verksamhet skall i skolan bedrivas av skolsköterska och skolläkare. Det antal elever som hänvisas till en och samma skolsköterska är för del maximerat till 1 500 och för gymnasiets till 1 200. Dessutom skall i gymnasieskolorna finnas kuratorer, medan motsvarande tjänster vid inrättas endast i den mån kommunen så finner angeläget. Som regel har skolkurator så många yrkesvägledande uppgifter, att den direkt elevvårdande insatsen blir starkt beskuren. Det är klassföreståndaren som skall hålla den kontinuerliga kontakten med eleverna, kontrollera närvaron, uppmärksamma förändringar i hälsotillstånd och arbetsinsats, underlätta elevens sociala anpassning osv. Någon särskild tid för klassföreståndaren att fullgöra dessa uppgifter finns emellertid inte anslagen på skolschemat, utan läraren tvingas att ta i anspråk tid som är avsedd för undervisning eller fritid. Ett sådant förfarande kan ej anses tillfredsställande vare sig för undervisningen eller för elevvården. På låg- och mellanstadiet medför klasslärarsystemet att relativt god kontakt mellan klassföreståndare och elever kan upprätthållas. Ämneslärarsystemet på högstadium och i gymnasieskolan lämnar däremot i detta avseende mycket övrigt att önska. I bästa fall får klassföreståndaren 5 å i sin egen klass. Alltför ofta inskränks antalet till 1 å . Det händer t. o. m. att en klassföreståndare inte har hela sin klass samlad någon enda veckotimme. Den regelbundna rytmen i skolans schema bryts av skrivningar, idrottsdagar, föredrag, filmförevisningar, studiebesök, pryo osv., vilket gör att veckor kan förflyta mellan de tillfällen en klassföreståndare ens ser sina elever. Det säger sig självt att en effektiv elevvård i läroplanens mening under sådana omständigheter är omöjlig att bedriva. Alarmerande uppgifter om ökande frånvaro i våra skolor har lämnats genom pressen. Vänjer sig eleverna vid brist på respekt för arbetstider kan detta medföra negativa konsekvenser för dem i förvärvslivet. Skolkande elever blir också lättfångade objekt för samvetslösa narkotikahandlare, som förstår att utnyttja ungdomarnas frihetsbegär och äventyrslust. Den stigande frånvaron i skolorna får ses mot bakgrunden av de svårigheter eleverna har att anpassa sig till dagens stora skolenheter där den enskilde lätt försvinner i mängden. Genom att frånvaron inte längre redovisas på betygen har ytterligare en hållhake på eleverna försvunnit. Enligt Lgr 69 har därtill en möjlighet för skoltrötta elever till praktiskt verkstadsarbete under nionde skolåret dragits in. Mot bakgrund av dessa förhållanden synes den mest angelägna åtgärden för att stärka elevvården i ungdomsskolan vara den, att i klassföreståndarens tjänstgöring avdelas för elevvårdande uppgifter. För elevernas del borde på högstadium kunna erhållas från tid för fritt valt arbete och i gymnasieskolan från ttf-tid (se motion nr 245 av () m. Med hänvisning till ovanstående får vi därför hemställa att beslutar att uppdraga åt Kungl. Maj:t att vidtaga sådana åtgärder att i tjänstgöringen för klassföreståndare på högstadium och i gymnasieskolan inrymmes en schemalagd veckotimme för elevvårdande verksamhet. /ENKEL (fp) () () ()