mot · FV021363 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot saluförande av visst emballage. Statens pris- och kartellnämnd, SPK, har påvisat att det förekommer meningslöst slöseri i fråga om emballage till bl. a. öl och läskedrycker. Det visar sig att engångsglas och burkar kostar mer än råvarorna till öl och läskedrycker. På varje liter av dessa varor förlorar konsumenten om han inte köper i de billigare returglasen. SPK:s undersökning har också visat att plåtburkar och engångsglas stigit långt mera i pris än de varor som skall förpackas. Enbart blev dessa förpackningskostnader mer än fördubblade. De steg , medan de förpackade varorna steg . Enbart steg emballagekostnaderna för öl och läskedrycker från till 160 miljoner, dvs. Därmed kom emballagekostnaden att mycket överskrida råvarukostnaden för öl och läskedrycker. De flesta bortser kanske från förstöringen av råvarorna till plåtburkarna råvaror som ej kan reproduceras. Detta är allvarligt. Enbart från den synpunkten borde förbud för plåtburkar övervägas. Vi har inte rätt att förskingra ett råmaterial som ej kan reproduceras. Återvinning är omöjlig eftersom burkarna sprids på olika soptippar och oxideras till rost. Från miljösynpunkt är både engångsglas och burkar av plåt eller plast synnerligen förkastliga. Slöseriet med pengar förvärras genom de extra renhållningskostnaderna. Pappersemballaget för de varor där returglas inte lämpar sig är i särklass bäst genom att det är lätt att förstöra och därtill inte tar i anspråk råvaror som ej kan förnyas. Kostnadssynpunkten är förmodligen lättast för flertalet konsumenter att helt överblicka. Det måste för var och en framstå som orimligt att varje gång vi dricker några centiliter öl eller läskedryck nödgas betala en plåtburk eller en glasflaska med ett högre belopp än för råvaran till det vi förtär och att därtill påta oss kostnaden (direkt eller indirekt genom skatterna) för att oskadliggöra det onödiga emballaget. Distributionsvinster har använts som argument av tillverkaren vid lanseringen av plåtburkar och engångsglas. Motivet är inte hållbart. Bryggeriernas bilar går ut lastade med backar eller kartonger. Om returglas används, kan bryggeribilen utan svårighet ta lika många backar returglas med tillbaka. Det enda hållbara argumentet kan vara lagringsutrymmet i butikerna. Vid användning av returglas måste utrymme finnas för såväl nyintaget lager som returbackar. Detta organisatoriska problem torde dock kunna lösas. Det skulle gå att göra hanteringen av returglas rationell genom att använda en standardiserad glasflasktyp. Vidare bör en pant sättas som täcker minst tillverkningskostnaden. Vi anser att lagstiftning bör övervägas på detta område. Många problem skulle härigenom lösas. Konsumenten skulle slippa betala för ett emballage som han bara har obehag av. Renhållnings- och destruktionskostnaderna kunde skäras ner. Nedskräpningen i naturen skulle minskas och den meningslösa förstöringen av mineralråvara skulle hejdas. Med det anförda hemställs att beslutar att anhålla hos Kungl. Maj:t om lagförslag syftande till förbud mot sådant emballage som från kostnadssynpunkt står i uppenbart missförhållande till den saluförda produkten och innebär misshushållning med icke reproducerbara naturresurser. H. () () i Öskevik