mot · FV02286 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. om översyn av fastighetsregistreringen. beslutade (prop. 1968:1, bil 4 punkt A 12) att i riket skulle införas ett nytt, enhetligt beteckningssystem för fastighetsregistrering, i huvudsak enligt riktlinjerna i fastighetsutredningens betänkande (SOU 1966:63), nedan kallat utredningen. Tredje lagutskottet (utlåtande nr 5 1968) anslöt sig vid utskottsbehandlingen till departementschefens yrkande men framhöll bl.a. därutöver önskvärdheten av att de beteckningsbyten som måste ske i största möjliga utsträckning begränsas till byte av enbart numren på fastigheterna och att även i övrigt alla möjligheter tillvaratas att bevara de kulturvärden sorn ligger i de gamla gårds- och sockennamnen". Vidare underströk utskottet vikten av att de registerbeteckningar, som är avsedda att nyttjas för fastigheterna inte blir mera komplicerade eller omfattande än som är biföll således propositionen på de i utredningen föreliggande premisserna. Bestämmelser för arbetet med beteckningsreformen har därefter utgivits i den s.k. registeruppläggningskungörelsen (SFS 1968:379), kortfattat benämnd RUK, vartill anvisningar utgivits av kungl, lantmäteristyrelsen (dnr UE 48/69 m.fl.). Arbetet med beteckningsreformen pågår och olika förslag är under behandling främst inom lantmäteristyrelsen och överlantmätarorganisationen. Fördelen med beteckningsreformen ligger i att landets fastighetsregister blir enhetligt och att automatisk databehandling av fastighetsdata blir möjlig. Denna finns det all anledning att slå vakt om. Däremot gäller det att ompröva reformen vad gäller icke avsedda effekter. Registerreformen är i förhållande till hittillsvarande registersystem av genomgripande omfattning främst i två avseenden, nämligen dels genom ändring av registerområdena, dels genom utbyten och strykningar av jordregisternamn. De förra har tidigare på landsbygden utgjorts av socknarna men skall i fortsättningen utgöras av de primärkommunala enheterna med beaktande av föreskriven kommunblocksindelning. Enheter med samma jordregisternamn har tidigare på landsbygden utvecklats ur och till stor del ännu utgjorts av den äldre jordebokens byar och hemman. Dessa enheter benämnes numera efter utredningens förslag trakter. Betydande förändringar av jordregisternamn kommer att föranledas främst av två skäl. Dels skall traktnamn vara unika inom de stora nytillskapade registerområdena, dels bör "trakt enligt lantmäteri styrelsens anvisningar ej vara mindre än . har jordregisternamnen varit unika i varje socken. I propositionen, lagutskottets ovan citerade utlåtande och lantmäteristyrelsens anvisningar hänvisas till en undersökning av antalet namnkollisioner på kommunblocksnivå (utredningen s. 171) som säges tala för en ändring av av traktnamnen en uppgift som dock av de i utredningen anförda siffrorna att döma bör korrigeras till . Dessutom har inga officiella beräkningar gjorts av ändringar, som kan komma att föranledas av andra i utredningen anförda skäl. Dessa torde dock komma att bli synnerligen omfattande. I vissa områden särskilt i landets gamla kulturbygder kommer därför de totala ändringarna att omfatta största delen av det nuvarande namnbeståndet. Dessa effekter synes klart strida dels mot utredningens flerstädes uttalade principiella målsättning i namnfrågan (t.ex. s. 172, där namnändring säges böra ifrågakomma undantagsvis och då särskilda skäl föreligger), dels mot tredje lagutskottets ovan citerade utlåtande, dels mot civilministerns svar på två enkla frågor i den 28.5.1970 (i allmänhet uppfyller dock nuvarande traktnamn de villkor som uppställts för det nya registret) och dels slutligen mot en i lantmäteristyrelsens anvisningar formulerad huvudregel för reformens handläggning, där det klart utsägs att nuvarande indelning, som grundas på byar, enstaka hemman och motsvarande skall behållas (kursivering av lantmäteristyrelsen). Det torde numera vara klarlagt att denna målsättning icke kan förverkligas under de i registeruppläggningskungörelsen givna förutsättningarna, varför riksdagsbeslutet om beteckningsreformen måste sägas vara i detta avseende grundat på felaktiga premisser. I den grundliga utredning som utgör underlag för reformen är fastighetsbeteckningarnas kulturhistoriska aspekter alls icke berörda vare sig beträffande registerområdesindelningen dvs. reformens konsekvenser för den uråldriga sockenindelningen eller beträffande trakternas omfattning och de därmed sammanhängande konsekvenserna för ortnamnsskicket. Med hänsyn härtill är det anmärkningsvärt att myndighet med kulturhistorisk sakkunskap dvs. i första hand icke bereddes tillfälle avge sakkunnigutlåtande angående utredningen innan proposition i frågan förelädes . Det är med hänsyn till de ovannämnda konsekvenserna förståeligt att beteckningsreformen väckt en mot reformen negativ opinion inom stora delar av landet, vilken vid upprepade tillfällen kommit till uttryck i massmedia. På en landsbygd, där redan en oundviklig avfolkning och jordbruksrationalisering kan upplevas som ett hot mot en socialt och kulturellt levande miljö, noteras stora förändringar i ortnamnsskicket som en ytterligare utarmning av denna. Namnet ger identitet åt såväl människor som bygd och en förändring berör här så mycket av historia och tradition, att den måste göras med tillbörlig varsamhet heter det t.ex. i en opinionsyttring. Man får ej heller bortse från att föreskrifter om samråd och underrättelse om namnändring enligt RUK kan komma att visa sig otillräckliga. Det är också uppenbart att dessa föreskrifter tillämpats olika av registerförarna i olika län, då kommunerna i vissa län fått del av hela förslaget med kartredovisning och i andra län endast konsulterats per telefon i enstaka fall. Verkningarna av föreskrifter angående delgivning till fastighetsägare torde det ännu vara för tidigt att bedöma, men det bör observeras att talan enligt RUK ej får föras mot lantmäteristyrelsens beslut i fråga om registerbeteckning, vilket torde ge anledning till oro bland enskilda fastighetsägare. Man bör ej heller bortse från att ortnamn och sockengemenskap är en del av den kulturella miljö på landsbygden som är av växande rekreativt värde för den ökande tätortsbefolkningen. Handläggningen av beteckningsreformen är därför av stort allmänt intresse, och ett klarläggande av dess kulturhistoriska aspekter bör därför göras. Beteckningsreformen får avgörande konsekvenser dels när det gäller den urgamla administrativa indelningen i socknar, dels i fråga om ortnamnen. Förändringen av ortnamnen har uppmärksammats i den allmänna debatten, men även reformens verkningar för socknarna kommer att bli av helt genomgripande karaktär. Dessutom finns ett samband mellan de två effekterna, eftersom sockenindelningens slopande är en av de två viktigaste orsakerna till reformens negativa verkningar på ortnamnsbeståndet. Sockenbegreppet har behandlats av utredningen (s. 136 ff.), varvid man skiljer på förvaltningssocken och redovisningssocken. Genom detta något formalistiska betraktelsesätt kringgår man det historiska faktum att sockenbegreppet i alla dessa hänseenden ursprungligen varit ett och detsamma. Socknen utgjorde helt enkelt ett i den allmänna uppfattningen långt in i sen tid entydigt begrepp med mycket stark hävd och med betydande sociala funktioner. Den territoriella utsträckningen av socknen är bebyggelsehistoriskt betingad och i största delen av landet av mycket gammalt datum, vilket bl.a. framgår av jämförelser med utbredningen av järnålderns fomlämningsbygd. Det måste därför anses vara ett betydande allmänt samhälleligt intresse att bevara landets äldsta belagda administrativa indelning med dess stora kultur-, bebyggelse- och socialhistoriska värden som ett historiskt levande dokument. Den bästa möjligheten att bevara socknen erbjuder utan tvekan den stabila funktionen som registerområde vid fastighetsregistrering. Det bör därför grundligt övervägas om ej praktiska möjligheter härför kan skapas genom en ändring av 3 § i RUK. En vinst härvid vore också att ett enhetligt begrepp kunde införas för tätorterna i de kommuner som bildas med de tidigare städerna som kärna. De med städerna sammanlagda socknarna borde därvid behållas som registerområden, medan den naturliga registerområdesbeteckningen för de äldre stadsområdena givet vis vore stad. Detta begrepp har numera eljest i vårt land i motsats till flertalet andra kulturländer icke någon administrativ eller territoriell funktion, vilket i den allmänna debatten påpekats som en brist. De svenska byarnas ålder som samhällsform är ännu ej helt klarlagd, men de finns i varje fall i funktion under äldre medeltid, och de kan vara ännu äldre. Inom landets centrala jordbruksområden är de i varje fall genom gravfält och andra fornlämningar belagda i regel fr.o.m. yngre järnålder, men exempel på kontinuitet ännu längre tillbaka kan även beläggas. Namnen på dessa byar är säkerligen i det helt övervägande antalet fall och då inga sentida förändringar gjorts av samma ålder som bebyggelserna, vilket bl.a. framgår av namnskickets uniformitet. För landets centrala, äldre bebyggelseområden kan det konstateras att den gamla byplatsen med sina efter skiftet kvarliggande gårdar, byns vanligen därintill liggande fornlämningar, den omgivande bymarken, som var grunden till byns näringsliv, och bynamnet utgör en kulturhistorisk enhet av oskattbar betydelse för den nuvarande bygdens historiska identifikation. Att göra det möjligt för kommande generationer att även påtagligt uppleva detta samband är en kulturhistorisk miljövårdsfråga av stor betydelse. Ett brytande av detta samband i ett led t.ex. ortnamnen är ett avgörande ingrepp i helheten. Samma samband mellan mark, bebyggelse och namn finns givetvis i de stora områden av landet, där den nuvarande bebyggelsen är resultatet av en medeltida eller senare kolonisation i vanligen enstaka gårdar och hemman. Dessa skilda kolonisationsperioder kännetecknas också av typiskt olikartade ortnamsskick. Ett bevarande av ett områdes ortnamnsskick innebär alltså att ett av de väsentliga vittnesbörden om bygdens kolonisationshistoria hålls levande. En detaljerad genomgång skulle kunna visa att ortnamnen inte bara är språkliga utan också historiska och allmänt kulturella minnesmärken av hög ålder och ofta oersättligt värde. Trots att namnen således utgör en integrerad del av kulturlandskapet, saknar de i motsats till t.ex. fasta fornlämningar ett legalt skydd för sitt bevarande, varför möjligheter måste skapas att på annat sätt trygga deras fortsatta bestånd. Varje ortnamnsskick är givetvis utsatt för en normal förslitning, så att namn försvinner eller ersättes av andra under utvecklingens gång, vilket icke saknas exempel på i svensk kulturhistoria. Detta är emellertid såvitt känt första gången, som samhället ingriper med styrande åtgärder på denna del av det kulturhistoriska fältet. Att genom dylika åtgärder medvetet utsätta en stor del av denna namnskatt för risken att falla i glömska kan icke vara en önskvärd eller nödvändig effekt av en reformering av fastighetsregistret. För att i nuvarande läge i någon mån kunna bedöma reformens verkningar har vissa begränsade stickprov tagits i framlagda förslag till traktindelning och traktnamn. ningarna gäller dels ett föreslaget registerområde på Kungsbackablocket med tämligen sammansatt namnskick, dels ett par nuvarande registerområden i respektive Norrlands kustland socknarna och med tämligen ensartat och ålderdomligt namnskick och i det senare fallet även med stark ägoblandning mellan byarna. Inom Kungsbackablocket kommer mera än av de gamla namnen enligt förslaget att utgå som jordregisternamn. Inom den hårdast drabbade socknen , där de nuvarande namnen ofta betecknar små enheter, försvinner av namnen. De utgående namnen representerar olika ålders- och bebyggelseskikt, men namn av medeltida typer är särskilt hårt drabbade. Inom socken utgår enligt ett förslag 19 namn av nuvarande 25, enligt ett alternativt förslag samtliga namn, varvid sockennamnet göres till traktnamn. I detta fall drabbas nästan enbart namn av förhistorisk typ. I försvinner av de nuvarande namnen, varvid trots detta nackdelarna med den starka ägoblandningen kvarstår inom 2 av de 11 nytillskapade trakterna. Av dessa stickprov framgår klart att reformen kommer att få icke förutsedda eller avsedda verkningar för beståndet av jordregisternamn och att dessa i vissa fall kommer att bli helt förödande. Som exempel på ännu ett område med dylika verkningar kan nämnas , som i sin helhet utgör en kommun, där fastigheterna nu vanligen utgöres av enstaka gårdar. Man här där föreslagit (utredningen s. 172) att socknarna skall utgöra trakter, vilket medför att av namnbeståndet utgår. Detta har väckt starkt opposition, bl.a. på grund av de gotländska gårdsnamnens särprägel. De anförda stickproven visar också att namnbyten på grund av kollisioner inom kommunblock torde vara den största risken för slättområdenas ålderdomliga, enhetliga och bebyggelsehistoriskt intressanta ortnamn av förhistorisk typ (ex. ). Inom de medeltida kolonisationsbygderna med enstaka gårdar blir bortfallet däremot stort, därför att många trakter är för små och på grund av arealregeln måste sammanföras med andra (ex. delar av Kungsbackablocket). Av intresse i nuvarande läge är även en diskussion av frågan, huruvida ett namns avförande ur jordregistret även med nödvändighet innebär dess försvinnande ur praktiskt bruk efter längre eller . Det kan härvid nämnas att det finns historisk erfarenhet av en mera begränsad namndöd liknande den nu befarade. Vid 1600- och 1700-talens säteribildningar var det nämligen modernt att ersätta namnen på de gamla avhysta byar, som vanligen ingick i säteriet, med ett nytt eller ändrat modenamn. Det torde vara utomordentligt ovanligt att någon nu spontant genom tradition i orten känner till de gamla namnen på dessa herrgårdar. Samma utveckling kan befaras efter registeromläggningen, om en liten by eller gård får avstå sitt gamla icke lokaliserande namn för ett traktnamn, som är namn på en större by eller ett intilliggande samhälle. Man måste härvid även räkna med den nuvarande befolkningens rörlighet och jordbrukets ständigt fortgående rationalisering, vilka båda torde befordra en ständigt ökad handel med fastigheter med åtföljande risker för traditionsbrott. Fastighetens beteckning, där enbart det nya namnet ingår, kommer att återfinnas på alla officiella handlingar angående fastigheten, på de boendes personakter, i jordbruksstatistik etc. Även t.ex. adressuppgifter torde med postverkets ökande rationalisering kunna komma att anpassas efter fastighet eller bli av helt numerisk typ. Den allmänna administrationens tillväxt medför även ständigt ökat bruk av de officiella namnen, t.ex. vid planering, statligt handlagd jordbruksrationalisering, trafikplanering etc. Även om innehavaren har vilja och förmåga att till hävda gårdens gamla namn, torde det därför vara realistiskt att räkna med att det i ett modernt samhälle i flertalet fall ej finns möjlighet att hävda ett inofficiellt fastighetsnamn vid sidan av det officiella. De anförda förhållandena fordrar enligt vår mening en omprövning av fastighetsregisterreformen ur kulturhistorisk synpunkt. Denna omprövning och översyn skulle innebära att reformen gjordes mindre omfattande än enligt nuvarande modell. Detta borde medföra: 1) bibehållande av nuvarande socknar som registerområden på landsbygden, 2) ändring av stadsregisterområdena i överensstämmelse härmed, 3) indelning i trakter, som i princip skulle omfatta äldre byar och enstaka hemman, 4) principiellt bevarande av ortnamnen på dessa enheter som jordregisternamn, 5) justeringar i denna indelning med anledning av sent tillkomna och små, oregelbundna enheter och i vissa fall av i utredningen nämnda orsaker, som icke är att hänföra till namnkollisioner eller arealförhållanden. Dessa justeringar underställes kulturhistoriskt sakkunniga i första hand för granskning. Genom denna omprövning skulle alla väsentliga kulturhistoriska värden i nuvarande beteckningssystem på landsbygden bevaras, och registerbeteckningsreformens huvudmål ett enhetligt beteckningssystem ändå uppnås. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte hos Kungl. Maj:t anhålla om en omprövning av fastighetsregisterreformen ur kulturhistorisk synpunkt i enlighet med ovan anförda förslag. . ÅSLING (c)