mot · FV02289 · 1972-01-21 00:00:00 — av i m. fl. angående de statliga stödåtgärderna till dagspressen. Dagspressens situation i de västliga industriländerna är i stora drag likartad. Den kommersiella annonseringen tidningarnas ojämförligt största inkomstkälla koncentreras alltmer till den tidning som har den största upplagan i ett spridningsområde. Därmed förstärks den stora tidningens möjligheter att ytterligare öka sin upplaga, vilket ger en ännu större andel av annonsmarknaden. Spiralen går för de mindre tidningarna i motsatt riktning. Denna monopoliseringstrend har i flera västliga länder gått längre än hos oss. Den svenska dagspressens situation är grundligt genomlyst i den offentliga debatten och av två statliga pressutredningar . Det har ökat förståelsen för de enskilda andratidningarnas hjälplöshet inför de monopolistiska marknadskrafter som styr branschens strukturförändringar. Ett resultat har blivit olika former av statliga stödåtgärder. Det selektiva produktionsstödet och den kostnadsomfördelande annonsskatten är direkt avsedda att motverka annonsmarknadens monopoliserande effekter. Målsättningen är att i vårt land söka bevara en mångsidig press, vilket i praktiken innebär att man söker bevara minst två dagstidningar inom varje spridningsområde. Tidningarna anses ha stor betydelse för en fri opinionsbildning och ett fritt informationsflöde. Det selektiva presstödet motiveras alltså från allmänt demokratiska utgångspunkter. De svenska dagstidningarna måste emellertid räkna med snabba ökningar av sina produktionskostnader . Det sammanhänger främst med att lönerna utgör en stor andel (50 ) av de totala kostnaderna. råder stor osäkerhet om hur inkomsterna kommer att utveckla sig. Den kommersiella annonseringen har visat sig vara ytterst konjunkturkänslig. Annonskostnaderna hör till de mest rörliga utgifterna i företagens budget. Det är inte troligt att man radikalt kan höja abonnemangs- och lösnummerpriser utan att detta medför betydande minskningar i tidningarnas upplagor. Den svenska dagspressens ekonomiska situation under resten av 1970-talet förefaller därför allt annat än ljus. Man kan räkna med att närmare 50-talet dagstidningar skulle vara nedläggningshotade om inte beslutat om ett produktionsstöd. På kort sikt är en ökning av detta selektiva stöd det enda sättet att undvika fortsatt snabb tidningsdöd i vårt land. De långsiktiga trenderna är emellertid sådana att man har anledning befara att inte ens ett kraftigt höjt selektivt produktionsstöd kan bevara en mångsidig dagspress med verklig konkurrens i de flesta spridnings Annonsmarknadens fortsatta koncentration till den största tidningen och de snabbt stigande produktionskostnaderna kommer att skapa behov av ett orimligt högt produktionsbidrag till de mindre tidningarna. Det är ur många aspekter ingen önskvärd utveckling. Man måste överväga andra lösningar. Reklamskatten och den omfördelning som man genom den söker åstadkomma kan naturligtvis medföra vissa positiva effekter. Det fria ordet blir något mindre beroende av privatföretagens konjunkturnervösa behov av tidningsannonser. Men någon långsiktig lösning av problematiken innebär inte inkomstomfördelningen via reklamskatt och produktionsstöd. Det är på kostnadssidan som de stora insatserna krävs. Dagstidningsbranschen skulle kunna radikalt begränsa sina kostnader om tidningsföretagen samverkade på alla de områden där konkurrensen inte direkt påverkar det redaktionella innehållet. Det torde i första hand vara teknisk samverkan som kan ge gott ekonomiskt utbyte, främst på sätterisidan. Men också i fråga om distribution, administration och inom vissa redaktionella områden kan stora kostnadsbesparingar göras utan att därför tidningarnas integritet och redaktionella oberoende begränsas. Det är bara genom att minska branschens totala kostnader genom en långtgående branschrationalisering som man kan bevara en mångsidig och fri dagspress i vårt land. Eftersom ägarstrukturen och traditionella konkurrensattityder effektivt bromsar kraftfulla initiativ i riktning mot samverkan mellan dagstidningarna lokalt, bör en sådan samverkan stimuleras genom statliga åtgärder. Genom att göra olika former av samverkan till en förutsättning för statligt stöd skulle man troligen kunna åstadkomma en ganska snabb rationalisering av branschen. Alla tidningsföretag även de s. k. förstatidningarna har problem med kostnadsutvecklingen. Initiativ som minskar kostnaderna är därför välkomna. Nya former av statligt stöd varför inte ett statligt bolag som kan gå in som delägare där detta är en lämplig lösning kommer att krävas för att under resten av 1970-talet främja en snabb branschrationalisering. Alla åtgärder som minskar dagspressens samlade kostnader minskar i motsvarande grad behovet av statligt produktionsstöd. Man bör därför inte minst ur statsfinansiell synpunkt söka påskynda en ökad samverkan mellan tidningsföretagen. Att en sådan också innebär betydande samhällsekonomiska vinster säger sig självt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. begär en skyndsam utredning i syfte att utforma de statliga stödåtgärderna till dagspressen så att de stimulerar tidningsföretagen till en kostnadsbesparande produktionssamverkan på alla de områden där en sådan är möjlig utan att tidningarnas integritet och redaktionella oberoende begränsas.