mot · FV021448 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och i om visst ekonomiskt stöd åt boende i hyreshus. Enligt folk- och bostadsräkning finns i drygt 2,8 miljoner bostadslägenheter, varav nära 1,3 miljoner i en- och tvåfamiljshus och resten i flerfamiljshus. Bortsett från jordbruksfastigheterna räknar man med att cirka 0,9 miljoner bostäder var bebodda med äganderätt, drygt 1,1 miljoner med hyresrätt och knappt 0,4 miljoner med bostadsrätt. Utvecklingen efter 1965 har knappast inneburit några större förändringar i dessa proportionstal. Som bekant gäller olika skatteregler för olika boendekategorier. Den väsentliga skiljelinjen går mellan boende med äganderätt å ena sidan och övriga boendekategorier å den andra. Villaägaren har här möjlighet att utnyttja det skattemässiga underskottet på fastigheten för att minska sin beskattningsbara inkomst. Någon motsvarande rättighet har inte övriga boendekategorier. har i sitt redovisade betänkande (Ds Stencil 1971:14) konstaterat att underskotten vid villabeskattningen har ökat mycket snabbt , från 1965 till . Ökningen av de skattemässiga underskotten beror på de förändringar i intäktsschablon respektive avdragsräntor som har ägt rum sedan schablonbeskattningen infördes . Resultatet av de olikartade skattereglerna har efter hand blivit till allt större nackdel för hyresgäster och bostadsrättsinnehavare jämfört med villaägare. Utredningen har redovisat några exempel (s. 5862) som belyser vilken ekonomisk betydelse olika skatteregler förvaltningsformer har. Ett exempel avser en ny radhuslägenhet i med en produktionskostnad på , taxeringsvärde på . samt en låneskuld på . De totala årliga boendekostnaderna blev i detta fall för bostadsrätts- respektive hyresrättsinnehavare , medan boendekostnaden för radhusägaren sjunker till . på grund av den skattemässiga avdragsrätten. Exemplen kan varieras, men tendensen går alltid i samma riktning: äganderätt till bostad gynnas skattemässigt i jämförelse med bostadsrätt och hyresrätt. Speciellt uppenbar blir skattesystemets snedvridande verkan där olika förvaltningsformer existerar sida vid sida. Kritiken mot nuvarande bostadsbeskattningsregler har därför varit hårdast från bostadsrättsinnehavare i radhus och villor, som fått bevittna hur villaägaren på andra sidan gatan fått en högst väsentlig minskning i sin boendekostnad tack vare möjligheten att dra av det skattemässiga underskottet på deklarationens fastighetsbilaga. En konsekvens av denna insikt har blivit de allt starkare kraven från medlemmar på att upplösa bostadsrättsföre ningar i villa- och radhusområden för att man skall kunna skaffa sig motsvarande avdragsregler som äganderätten nu medger. nu framlagda förslag innebär att de 400 000 bostadsrättsinnehavarna i en- och flerfamiljshus skattemässigt jämställs med de 900 000 villaägarna i . Sett ur bostadsrättsinnehavarnas synpunkt innebär detta en väsentlig rättvisereform och utredningens förslag har av dessa hälsats med stor tillfredsställelse Någon slutgiltig lösning på frågan om skattesystemets snedvridande effekt på bostadsefterfrågan innebär förslaget likväl inte. De som lämnas utanför är de 1,1 miljoner hyresgästerna i allmännyttiga och privata hyreshus. kommer diskrimineringsgränsen att gå mitt i beståndet av flerfamiljshus. Identiskt lika flerfamiljshus, men med olika förvaltningsformer, kommer av skattemässiga skäl att uppvisa i många fall högst betydande hyresskillnader till nackdel för hyreshusen. Detta kommer utan tvivel att stärka bostadssegregationen på ett sätt som strider mot gällande bostadspolitiska målsättningar i vårt land. Kvar i hyreshusen blir de som av ekonomiska och andra skäl inte har möjlighet att spara till en kontantinsats till eget hem eller bostadsrättslägenhet. Deras ekonomiska och bostadssociala situation kommer att försämras. Det säger sig också självt att de allmännyttiga bostadsföretagens situation kommer att bli ohållbar. I de diskussioner som föregick tillsättandet av bostadsbeskattningsutredningen anförde HSB i skrivelse 1969 till finansministern följande: Enligt HSB bör skattesystemet ha en sådan utformning, att ett boende på likaberättigad grund för olika konsumentgrupper kan etableras. Konsumenternas värdering av bostadsform bör icke, såsom nu är fallet, till väsentlig del göras beroende av skatteeffekter utan baseras på de olika upplåtelseformernas förtjänster i de avseenden som har direkt samband med bostadsmiljöns utformning och bostädernas förvaltning. Nuvarande skattesystem motverkar kraven på jämlikhet i boendet. Det finns alla skäl att instämma i detta rättvisekrav. måste därför fullföljas genom en utredning av hur de boende i hyreshus skall ges ett ekonomiskt stöd, som motsvarar den skatterabatt som utgår till villa- och radhusägare och som bostadsbeskattningsutredningen nu föreslår också skall utgå till bostadsrättsinnehavare. När det gäller hyresstödets konkreta utformning skall bara anföras att det inte är nödvändigt att detta byggs upp på samma sätt som bostadsbeskattningsutredningen har föreslagit beträffande bostadsrättsinnehavare. Tvärtom finns det starka skäl som talar för att undvika en sådan konstruktion, eftersom den ger mest åt högre inkomsttagare och mindre åt folk i vanliga inkomstlägen. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om formerna för ekonomiskt stöd till hyresgäster i enlighet med de riktlinjer som anförs i motionen. () ()