mot · FV021376 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående ortsklassificeringen i förslaget till regionalpolitisk! Ett huvudmoment i det regionalpolitiska handlingsprogram för hela landet, som regeringen avser att förelägga årets höstriksdag, skall vara en klassificering av orter och regioner. Härvid skall anges olika slag av regionalpolitiska åtgärder, som behövs för lösning av problem, förknippade med specificerade ortstyper. Ortsklassificeringen avses främst vara vägledande för beslut om fördelning av lokaliseringsstöd, andra sysselsättningsfrämjande åtgärder och samhällets service. 1 den regionalpolitiska propositionen till riksdag angav inrikesministern en preliminär tätorts/regionklassificering: 1. de tre storstadsregionerna, 2. storstadsalternativ, 3 regionala tillväxtcentra och 4. serviceorter i glesbygdsområden. lade arbetsgrupp för regional utvecklingsplanering i en promemoria fram ett något ändrat och utbyggt ortsklassificeringssystem. Detta förslag är ett förarbete till det regionalpolitiska riksprogrammet men avsåg uppenbarligen också att vägleda länsstyrelserna i deras arbete med länsprogrammen. Det är angeläget att landets tillgångar utnyttjas på bästa sätt till största välfärd för alla. Regionalpolitiken är härvid ett av de viktigaste instrumenten. Den skall vara inriktad på optimal fördelning av arbetskraft och produktivitet och på en rättvis fördelning av välståndet i stort, vari vi inte minst innefattar miljövärdena. Målsättningen är sålunda en optimal bebyggelse- och näringslivsstruktur. För en tätorts/regionklassificering i ett hierarkiskt system är detta syfte nödvändigt och bör naturligtvis ingå i ett regionalpolitisk! Debatten om ortsklassificeringen har i huvudsak kretsat kring de s. k. storstadsalternativen. Det är också uppenbart att man i beredningsarbetet i regeringens kansli lägger huvudvikten vid dessa. I propositionen 1970 framhölls att denna ortstyp borde sökas bland regioner på ett betryggande avstånd från de nuvarande storstadsområdenas influensfält och med ett så stort befolkningsunderlag, att de med rimliga insatser kunde ges förutsättningar likvärdiga med storstäderna i fråga om kommunikationer, differentierad arbetsmarknad, kvalificerad service m. m. Endast ett relativt litet antal s. k. storstadsalternativ skulle kunna utväljas, eftersom de resurser var begränsade som stod till förfogande för att utveckla storstadsregioner. arbetsgrupp har i sin promemoria preciserat avsikten med de s. k. storstadsalternativen. Man har som s. k. primära centra klassificerat tätortsområden med ett lokalt befolkningsunderlag om ca 100 000 (inom en radie av ca 3 mil). alltså skall vara ett begränsat antal, skall utväljas bland de tio primära centra (a), som ligger på ett betryggande avstånd från de tre nuvarande storstadsområdenas influensfält. För skulle endast och fyrkanten Luleå-BodenPiteå-Älvsbyn kunna ifrågakomma. Sydöstra t. ex. har ingen sådan ort. Det är alltså frågan om att satsa en väsentlig del kanske huvuddelen av de regionalpolitiska resurserna på tätortsområden, som redan i utgångsläget har 100 000 invånare. De s. k. storstadsalternativen har preciserats som nya storstadskoncentrationer. Vilket antal det skulle vara fråga om har ännu inte angivits. Men de tio primärcentra, som skulle kunna komma i fråga, är alla - utom de två nämnda Norrlandsområdena orter eller regioner inom ett avgränsat tättbefolkat mellansvenskt område. Såsom vi i tidigare sammanhang påtalat borde en ortsklassificering, som skall syfta till en optimal bebyggelsestruktur, så långt möjligt baseras på vetenskapliga undersökningar inom t. ex. ekonomiska, sociala och miljöpolitiska ämnesområden. Lika viktigt är det att undersöka vilka önskemål som i olika avseenden finns hos olika människor och grupper av människor. En del undersökningar har gjorts. Men de är otillräckliga för att någon fullständigare bild skall kunna lämnas. Arbetsgruppen har själv i promemorian medgett att det inte är uttömmande undersökt vilka krav som människorna ställer. Helt avgörande för klassificeringen i promemoria har varit orternas/regionernas befolkningsunderlag. Det naturliga borde i stället vara att göra en regionalpolitisk funktionsbestämning av orterna. Utslagsgivande borde alltså vara den roll orten bör anses spela för den regionalpolitiska målsättningen. Från denna utgångspunkt bör de regionalpolitiska insatserna fördelas. Arbetsgruppen har alltså i stället utgått från tätorter som redan har ett mycket stort befolkningsunderlag, koncentrerade till ett avgränsat mellansvenskt område. Det kan närmast betecknas som regionalpolitik i omvänd ordning. Men även från den klassificeringsgrund som arbetsgruppen själv valt, dvs. nuvarande befolkningsunderlag, är dess slutsatser svårförståeliga. Arbetsgruppen har på grundvalen av ERU:s undersökningar funnit att regioner med ca 100 000 människor kan erbjuda en med storstadsområdena jämförbar service men att enligt BD 80 regioner med ca 30 000 människor dock kan ge den service flertalet efterfrågar. Beträffande kravet på differentierad arbetsmarknad har arbetsgruppen funnit att en region på mindre än 30 000 människor kan tillgodose den äldre arbetskraftens krav men därefter utan angivande av bedömningsgrunder uttalat att tätortsregioner med 100 000 invånare med rimliga insatser kan ges en arbetsmarknad som till sin sammansättning förefaller kunna bli lika attraktiv som storstadsområdenas. Vidare har arbetsgruppen med hänvisning till P. Backs m. fl. Lokalisering och ekonomisk strukturutveckling beträffande de s. k. agglomerativa fördelarna redovisat att mera allmänna agglomerativa fördelar normalt står att finna i regioner med minst 25 00030 000 invånare och mera specifika agglo merativa fördelar i de tre storstadsområdena men också i regioner med 60 000150 000 invånare. Det är svårt att förstå hur arbetsgruppen på detta underlag kunnat finna ett befolkningsunderlag på 100 000 vara den lämpliga utgångspunkten för de regionalpolitiska insatser som avses med de s. k. storstadsalternativen. Det skall omnämnas att i arbetet av m. fl. även redovisats att specifika agglomerationsfördelar i en del fall kan nås redan i en storleksklass 25 000-55 000 invånare och generella agglomerationsfördelar redan i storleksklassen 14 000-26 000 invånare. Arbetsgruppen borde alltså haft möjligheter att välja t. ex. 50 000 invånare som sin utgångspunkt lika gärna som 100 000. De tankegångar som ligger bakom arbetsgruppens skiss har inte närmare redovisats. Det har på något ställe i promemorian antytts att skissen särskilt skulle ta hänsyn till ungdomens intresse. Inte heller detta har på något sätt dokumenterats. Det kan då erinras om att en SIFO-undersökning sedan visade att av ungdomen inte vill bo i storstäder, vilket naturligtvis inte heller skall tillmätas större värde än en sådan undersökning har. Vi vill i sammanhanget erinra om att en utgångspunkt för kommunblocksreformen 1962 var att de nya storkommunerna skulle ge utrymme för ett differentierat näringsliv, som kan utgöra grunden för en stabiliserad befolkningsmässig och ekonomisk utveckling. Detta bör enligt vår mening alltjämt vara en målsättning för regionalpolitiken. Men om man nu med den inriktning som uppenbarligen ligger bakom de s. k. storstadsalternativen koncentrerar en väsentlig del av utbyggnadsresurserna till ett begränsat antal stora tätorter, som redan i utgångsläget har 100 000 invånare, förhindras den välfärds- och jämlikhetsmålsättning som regionalpolitiken enligt vår mening måste ha. Regionalpolitiken bör inte inriktas på att skapa nya traditionella storstäder på över 100 000 invånare. Insatserna bör i stället koncentreras på att ge ett flertal väsentligt mindre orter ökad växtkraft, så att goda betingelser kan uppnås för bebyggelse och näringsliv i olika delar av landet. Denna utgångspunkt är nödvändig, om regionalpolitiken skall kunna förenas med en välfärdsoch jämlikhetsmålsättning. Det är, såsom vi påtalat i motioner tidigare, anmärkningsvärt att förslag till ortsklassificeringen uppgjorts utan att representanter för de politiska partierna fått delta i beredningsarbetet. Särskilt försummelsen av att beakta miljövärdena torde vara en följd härav. I detta sena stadium, då arbetet i är inriktat på att få fram en proposition till höstriksdagen, vill vi inte återupprepa våra krav på en parlamentarisk kommitté. Men vi finner det angeläget att hos regeringen skyndsamt hemställer dels att de s. k. storstadsalternativen i den utformning de fått i promemorian får utgå från klassificeringen, dels att klassificeringssystemet inriktas på att ge storkommunerna utrymme för ett så differentierat näringsliv att det kan utgöra grunden för en stabiliserad befolkningsmässig och ekonomisk utveckling i kommunerna. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos Kungl. anhåller att vid beredningen av förslaget till regionalpolitiskt handlingsprogram för hela landet dels ortstypen storstadsalternativ avföres från ortsklassificeringen, dels klassificeringssystemet inriktas på att ge de nya storkommunerna ett differentierat näringsliv, som kan utgöra grunden för en stabiliserad befolkningsmässig och ekonomisk utveckling i kommunerna; samt att inrikesutskottet skyndsamt upptar motionen till behandling. . () i Skegrie () i Luttra () i Glömminge