ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02741 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. angående de s. k. suveränitetsholmama i älv. De s. k. suveränitetsholmama som ligger i älv utnyttjades tidigare för slåtter. För jordbruket och då främst mjölkproduktionen hade detta stor betydelse. Så är inte förhållandena numera. Med dagens krav på rationell jordbruksdrift finns ej längre samma förutsättningar som tidigare att bärga höskörden på holmarna. Detta har medfört att suveränitetsholmama nu befinner sig i ett mer eller mindre framskridet igenväxningsstadium. Sett ur landskaps- och naturvård ssynpunkt är en sådan utveckling mycket beklaglig. Även ur rekreationssynpunkt är det en förlust om den tidigare öppna landskapsbilden försvinner och ersätts med en förslummad natur, som kan skada helhetsintrycket av det gamla odlingslandskapet i . kan det också få återverkningar för turismens framtida utveckling. , som allmänt betraktas som en bördig och naturskön bygd, kan om landskapsförslumning tillåtes successivt ske på suveränitetsholmama bli en ur turistisk synpunkt mindre attraktiv bygd. Suveränitetsholmama tillkom genom gränstraktat av och ägesutbyteskonvention av . Gränsdragningen innebar att den gamla sockenindelningen sprängdes och de öster om älv belägna delarna av Tornesocknarna skildes från . Härigenom kom vissa att helt eller delvis tillhöra hemman i det andra riket. Genom att suveränitetsholmama i älv tillhör både och bör något slags samråd etableras mellan de bägge länderna för gemensam behandling av de landskapsvårdande åtgärderna. Genom beslutet vid fjolårets höstriksdag att godkänna gränsälvsöverenskommelsen av mellan och har enligt vår mening ett samrådsorgan skapats för gemensamhetslösningar av olika problem i gränsbygden. För tillämpning av överenskommelsen har inrättats en gemensam finsk-svensk gränsälvskommission, med kansliet placerat i . 1 gränsälvskommissionens allmänna stadganden, kapitel 1, artikel 3, omnämnes bl. a. att Särskild vikt skall fästas vid naturvårdsintresset". Enligt vår mening bör detta speciella omnämnande av naturvårdsintresset i kapitel 1, artikel 3, innebära att gränsälvskommissionen bör vara ett lämpligt samrådsorgan för tillvaratagande av både svenska och finska intressen för framläggande av gemensamma förslag till naturvårdande åtgärder i syfte att bevara suveränitetsholmarnas framtida öppna landskapsbild. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller att motionen överlämnas till finsk-svenska gränsälvskommissionen för beaktande. () i Holmgården PER () i Gäddvik
mot · FV02742 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om översyn av skogsvård slagen. Skogsnäringen intar alltjämt en nyckelställning för sysselsättning och produktion. Det är därför av stor vikt att tillgången på råvara vidmakthålles. gällande skogsvårdslag trädde i kraft . Den har varit av stor betydelse för skogsbruket och därmed hela skogsnäringen. Lagens positiva värde får inte underskattas. Emellertid är den ensidigt inriktad på att tillgodose behovet av råvara till industrin, medan andra intressen i begränsad utsträckning eller endast i undantagsfall kan beaktas. Här avses då närmast naturvården och friluftslivet. Det är emellertid inte säkert att den långsiktiga tillgången på råvara bevakas bäst genom ett ensidigt ekonomiskt skogsbruk. I och för sig är det inte förvånande att man vid tiden för skogsvårdslagens tillkomst knappast räknade med naturvård och långsiktig hushållning med naturresurserna i vidsträckt bemärkelse, eftersom dessa frågor aktualiserats först och ännu mer . Visserligen ger skogsvårdsstyrelserna ut råd och anvisningar som syftar till att söka tillgodose naturvården så mycket som det rimligtvis går med de starkt begränsade möjligheter som skogsvård slagen erbjuder. Resultatet är närmast en tolkning som förarbetena knappast ger stöd för. Markägarna behöver emellertid i regel inte känna sig tvingade att följa råden och anvisningarna. Skogsbruket vidtar radikala ingrepp i landskapet på vilka strängt taget naturvårdslagens paragrafer om arbetsföretag m. m. borde tillämpas i avsevärt större omfattning än . Här behöver endast nämnas diskutabla åtgärder, som kalhuggning av stora ytor, torrläggning och användning av kemiska bekämpningsmedel. Det är tänkbart, att kalhuggning på sitt sätt är en riktig metod, men vi vet, att den ofta är förknippad med svåra olägenheter som gör den tvivelaktig eller direkt felaktig från biologisk synpunkt. Det är möjligt, att man genom bestämmelser e. d. som förhindrar eller begränsar olägenheter kan styra utvecklingen i önskad riktning, vilket kan gagna hushållningen med naturresurserna. Någon översyn av skogsvård slagen har inte gjorts tillkomst 1948. Som en parallell kan nämnas, att naturskyddslagen av 1952 byggdes ut och moderniserades till naturvårdslagen av 1954. Denna har kompletterats och är nu återigen under omarbetning. Detta är ett bevis för hur snabbt förhållandena i samhället och våra anspåk på miljövård förändras. Eftersom tillämpandet av skogsvård slagen kraftigt bidrar till att ändra landskapsbilden, miljöförhållanden m. m. finner vi det angeläget, att skogsvårdslagen ses över och moderniseras under beaktande av inte endast skogsbruket utan också naturvården, friluftslivet och även andra intressen. Givetvis måste ev. förändringar ske så att de harmonierar med naturvårdslagen och annan närliggande lagstiftning. Situationen har utvecklats därhän att utredningen måste ske skyndsamt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär att skogsvårdslagen ses över och moderniseras under beaktande även av naturvårdens och friluftslivets intressen. () () () () ()
mot · FV02748 · 1972-01-25 00:00:00 — Motioner nr 748 1972 av herrar Wemer i och Komstedt angående handeln med djur i zoologiska affärer. Folkvandringen från landsbygd till tätort torde bl. a. ha inneburit att den tidigare kontakten med natur och djur för många människor brutits. Kontaktbehovet har dock kvarstått och medfört att allt flera skaffat sig kompensation i form av sällskapsdjur. För det vanligaste sällskapsdjuret, hunden, finns författningar som avser att inte enbart belasta hundägaren med nödvändiga skyldigheter utan även ge hundsläktet vissa rättigheter, bl. a. i form av garantier mot vanvård och otillbörligt lidande. Sålunda är varje medborgare som bedriver reguljär uppfödning och handel med hundar skyldig att begära tillstånd för sådan rörelse hos den lokala hälsovårdsnämnden och står sedan under hälsovårdsnämndens fortlöpande kontroll. Vid en första inspektion av lokal och miljö skall inspekterande tjänsteman även bilda sig en uppfattning om lämpligheten hos den person som avser att bedriva rörelsen i fråga. Vid fall av vanvård av djuren eller sanitär olägenhet för omgivningen kan tillståndet återkallas. Det finns emellertid en kategori djurförsäljare som visserligen besöks av hälsovårdsmyndighetens inspektörer men som aldrig vare sig behövt begära tillstånd för rörelsens igångsättande eller blivit granskade i avseende på sina egna personliga egenskaper. Vi avser här innehavarna av zoologiska affärer, där man tillhandahåller i första hand burfåglar och akvariefiskar men även kattungar, gnagare, apor och reptiler. Det står var och en fritt att utan förkunskaper starta en rörelse av detta slag. Saknar vederbörande ansvarskänsla, ordningssinne och djurvänlighet blir situationen för djuren i affären katastrofal. För att åstadkomma en sanering inom den gren av djurhandeln som de zoologiska affärerna utgör synes det nödvändigt att man inför bestämmelser till skydd för de djur som saluförs på detta sätt. Med stöd av ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till lag för skydd av djur som saluförs i zoologiska affärer. () ()
mot · FV02749 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om förbud mot import av hudar och pälsar från vissa djur. Vid årets av anordnade konferens i framhölls med skärpa att åtskilliga djurarter världen över genom rovdrift hotas med total utrotning. Detta gäller i synnerhet djur med särskilt eftersökta pälsslag. Den allt intensivare jakten på dessa företrädesvis kattdjur förefaller så mycket mer omotiverad som det finns såväl syntetiskt material med i stort sett samma egenskaper som också farmar för uppfödning av lämpliga pälsdjur. Om inte jordens bestånd av större kattdjur inom ett fåtal år skall vara totalt utrotat, måste det vidtagas effektiva åtgärder på det internationella planet för att komma till rätta med missförhållandena. Enklaste sättet torde vara att förbjuda saluförandet av skinn från de aktuella djuren. De djur som här åsyftas är i första hand , lejon, leopard, ozelot, puma, snöleopard, tiger, gepard, leopardkatt, ozelotkatt, serval, servalkatt, tibetkatt och tigerkatt. Hit borde kanske också räknas vissa andra sällsynta djurarter såsom havsutter och utter. Vad man från svensk sida kan göra vid sidan av att rent allmänt stödja en fridlysning av berörda djur är att införa importförbud för pälsar och skinn av ovannämnda slag. har rekommenderat liknande åtgärder. Importförbud skulle, om det komme att tillämpas i de stora avnämarländerna, få till omedelbar följd att efterfrågan av dessa skinn skulle sjunka och således underlätta en fridlysning. Vår inhemska uppfödning av pälsdjur skulle genom åtgärder av detta slag därjämte väsentligen stimuleras. Med stöd av ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan lag att import av hud och pälsar från djur som bör skyddas från utrotning icke blir tillåten.
mot · FV02751 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om förbättrad utbildning av tillsynsmän för djurskyddet, m. m. Trots de åtgärder som hälsovårdsnämnderna i kommunerna vidtar på djurskyddstillsynens område är tillståndet ingalunda tillfredsställande. Effekten av den väntade skärpningen av djurplågeriparagrafen (Br 16:13) torde också bli beroende av huruvida tillsynsfrågan får en bättre lösning. I och med kommunreformens slutliga genomförande föreligger förutsättningar för en bättre djurskyddstillsyn så till vida att kommunerna får ökade ekonomiska möjligheter att låta hälsovårdsnämnderna heltidsanställa tillsynsmän. Med bättre personella resurser skulle man kunna företa kontinuerlig tillsyn inte minst med tanke på de allt större institutioner som sysslar med uppfödning, slakt eller vetenskaplig verksamhet. Rimligen bör de s. k. djurfabrikerna redan på planeringsstadiet underkastas hälsovårdsnämndens kontroll. Fördenskull är det angeläget att regeringen förelägger förslaget, som ligger utarbetat av lantbruksstyrelsen och dåvarande veterinärstyrelsen, att i djurskyddslagen skall krävas obligatorisk granskning av ritningar till djurstallar. Den utbildning som f. n. står tillsynsmän till buds är ytterligt begränsad och utgör som regel endast någon informationsdag som tidigare veterinärstyrelsen anordnat länsvis. Med tanke på de avsevärt mera omfattande uppgifter som kommer att falla på tillsynsmännens lott i storkommunerna måste man utgå ifrån att heltidstjänster inrättas och att lantbruksstyrelsen får resurser att ge den utbildning som är nödvändig. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av djurskyddstillsynen syftande till utbildning av tillsynsmän och personell utbyggnad.
mot · FV02752 · 1972-01-25 00:00:00 — om en utredning rörande villkoren för företag som tillhandahåller tjänster. I ett kärvt konjunkturläge accentueras frågan hur folkhushållet bäst bör tillvarata sina personella resurser. Personer vars utbildning och/eller erfarenheter gör dem skickade att befrämja ett optimalt utnyttjande av arbetskraft och fysiska tillgångar utgör ur samhällets synvinkel en investeringstillgång som bör ges möjlighet att utveckla hög avkastning. En stor del av här avsedda medborgargrupper ställer sina kvalifikationer till förfogande via privata företag, vars ändamål är att tillhandahålla tjänster. Antingen de sysslar med juridiska frågor, utredningar, olika former av projektering eller med övervakning av genomförandet av skilda projekt kan deras verksamhet generellt beskrivas som rådgivning beträffande resursutnyttjande. Ett exempel från byggnadsbranschen belyser frågeställningen. De totala kostnaderna för genomförandet av ett byggnadsprojekt fördelar sig schablonmässigt på följande sätt: byggherrens egna program- och styrningsfunktioner , projektering och verkställande (byggnadsentreprenader och övrig upphandling) . Mot detta kan ställas i vilken grad produktens kostnadsnivå kan påverkas i de olika handläggningsavsnitten. Denna fördelning är svårare att ange i exakta siffror, men nuläget kan ungefärligt beskrivas med följande uppskattningssiffror: byggherren , projektorerna , entreprenörerna . Dessa siffror ger en anvisning om att resursutnyttjandet vid byggande möjligen kunde effektiviseras genom en förskjutning av de ekonomiska insatserna beträffande vissa projekt i riktning mot den rådgivande sektorn. Det faktum att en övervägande del av den rådgivande verksamheten i landet bedrivs i privat regi har inte föranlett krav på förändringar av branschen. Dessa privata företag har i stort sett ansetts utföra en för samhället värdefull insats, även om av och till diskussioner förts om branschens taxepolitik. Strukturen hos de företag som tillhandahåller tjänster liksom de ekonomiska villkor de arbetar under kan emellertid vara värda ett närmare studium. Särskilt under de senaste årens konjunktursvängningar har dessa företag visat stor sårbarhet, och de har uppenbarligen ofta begränsade möjligheter att bereda skälig anställningstrygghet åt sina medarbetare. Svårigheten att med gällande beskattningsregler bygga upp en konsolidering av sådana företag anges ibland som huvudproblem. Formerna för att placera konjunkturutjämnande beställningar hos dem har utgjort ett Om man utgår från dels att dessa företags medarbetare på grund av sin genomsnittligt för samhället dyra utbildning rimligen bör utnyttjas till samhällets gagn, dels att dessa företag bör förutsättas utgöra ett viktigt instrument för optimalt utnyttjande av samhällets resurser, så framstår det som väsentligt att de villkor dessa företag arbetar under blir föremål för samhällets intresse. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller att en utredning i lämplig form kommer till stånd beträffande struktur, ekonomiska villkor och samhällsekonomisk betydelse hos de företag som tillhandahåller tjänster.
mot · FV02755 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om auktorisation av tolkar och översättare. I de flesta länder svarar en statlig myndighet för auktorisation av tolkar och översättare. Någon sådan auktorisation finns ej i men däremot i övriga nordiska länder. har landets handelskamrar meddelat viss auktorisation, men har upphört med detta fr. o. m. . En av orsakerna är att auktoriserade översättare relativt sällan efterfrågas av näringslivet under det att statliga verk och myndigheter får ett allt större behov. Mot bakgrunden av den stora invandringen finns en allt större efterfrågan av auktoriserade tolkar och översättare vid domstolar, statliga verk och myndigheter, kommunala institutioner, försäkringskassor m. m. Den nya förvaltningslagen kommer sannolikt också att öka behovet av tolkar och översättare till invandrarspråken. Med tolk avses i förvaltningslagen både den som tolkar muntligen och den som gör en skriftlig översättning. Någon auktorisation av tolkar för muntlig översättning förekommer inte heller i . Då tolkar och översättare i första hand efterfrågas av statliga och kommunala myndigheter finner vi det önskvärt att en statlig myndighet lämpligen invandrarverket svarar för auktorisationen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär regler för statlig auktorisation av tolkar och översättare. () () () () . () () 3 sami Nr 755761
mot · FV02756 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökade restriktioner för försäljning och hantering av pyrotekniska varor. har utfärdat inköpsföreskrifter för inköp av fyrverkeripjäser, knallpjäser och pjäser för rökutveckling: En 15-årsregel för inköp av mindre pyrotekniska varor som knallpulver och liknande. En 18-årsregel för sådana varor som får inköpas utan polistillstånd. Tillstånd behövs från polisen för att inköpa pyrotekniska varor som innehåller en pyroteknisk sats överstigande en viss kvantitet. Vid inköp utan särskilt tillstånd får andelen knallpjäser inte överstiga av det totala inköpsvärdet. I en debatt i kammaren framkom att handelsministern inhämtat upplysningar om huruvida bestämmelserna efterlevs från såväl som sprängämnesinspektionen. Någon direkt anmärkning hade inte förelegat. För varje nyårs- och påskhelg har emellertid ett ständigt ökat missbruk konstaterats. Detta missbruk resulterar inte enbart i att allt fler människor upplever ett ökat psykiskt obehag genom ett ohejdat smällande; antalet skador till följd av vårdslöst hanterande av pyrotekniska varor har också kraftigt ökat. , akutintaget, redovisar i anslutning till sistlidna nyårshelg följande skador orsakade av pyroteknisk materiel: Handskador 20 (varav 14 orsakade av fyrverkeri) övriga skador 6 Brännskador i övrigt 13. Handskador av allvarligare karaktär 2 Till bamkirurgiska avdelningen 1 övriga 5 Därtill må fogas att så kallade ettöressmällare blivit ett effektivt och uppskattat »vapen» småpojkar emellan, och sådana smällare stoppas då ner innanför kragen, där de åstadkommer brännsår och förstörda kläder. Även om 15-årsgränsen följts vid inköpen är det helt klart att varorna kommer i händerna på yngre barn. Några regler finns inte heller för hanterandet av sådan materiel. har infört förbud för vissa typer av fyrverkeripjäser, och av Köpenhamnsproven att döma har detta slagit så väl ut att man har planer på att utöka förbudet. På åtskilliga håll i vårt land torde man bland polischeferna finna stark sympati för att också här införa ett förbud. Enligt vår uppfattning borde lagstiftningen på detta område skärpas. En sådan skärpning är emellertid också beroende av i vilken utsträckning nuvarande bestämmelser följs. Möjligheten finns att höja åldersgränserna för inköp, att införa åldersbestämmelser gällande hantering av pyrotekniska varor och att begränsa sortimentet. I det senare fallet borde det mest angelägna vara att förbjuda sådana varor som är mest begärliga för barn och ungdom . Dessa frågor måste lösas, och vi föreslår att begär förslag till nya bestämmelser i vad gäller försäljning och hantering av pyroteknisk materiel så att större säkerhet skapas. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om ändring av gällande förordning, så att försäljning och hantering av pyrotekniska artiklar endast får ske under former som kan eliminera nuvarande skadeverkningar. () ()
mot · FV02758 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och om användande av pumpanläggningar för ökning av elproduktionen. Teknikens landvinningar har skapat förutsättningarna för den höga levnadsstandard, sorn vi upplever som naturlig och omistlig. Men de har också inneburit att allt större krav ställs på vår kraftförsörjning; endast om det finns tillgång till erforderlig energi kan tekniken fullt utnyttjas. Vi har i kunnat glädja oss åt en god tillgång på vattenkraft, men ändå är kraftresurserna långt ifrån tillräckliga. Vi har därför fått komplettera med ångkraftverk och senast med atomkraftverk. Undersökningar pågår också om möjligheten att tillföra vårt land naturgas, vilket om det visar sig vara möjligt kan få betydelse för vår kraftförsörjning. Andra lösningar, t. ex. fjärrvärmeverk, har också varit aktuella. Någon nämnvärd utökning av antalet vattenkraftstationer kan däremot knappast komma i fråga. De älvar och älvsträckor som är outbyggda vill flertalet svenskar spara av hänsyn till de värden de representerar från natur- och miljösynpunkter. Ett exempel på en sådan älvsträcka är den ännu outbyggda delen av Ljusnan, som en mycket stark opinion vill bevara orörd. Men det är då av stor vikt att de vattenkraftverk som redan finns utnyttjas så effektivt som möjligt. Enligt vår mening skulle effektiviteten kunna ökas genom anläggande av s. k. pumpkraftverk. Man skulle t. ex. genom lämpliga åtgärder kunna utnyttja den vattenmängd som passerar genom ett kraftverk upprepade gånger. Pumpanordningarna skulle kunna användas då kraftåtgången är ringa, medan den större vattenmängden utnyttjas, när kraftbehovet är som störst. Exempel på sådana anläggningar finns redan men dock endast i ytterst få fall. Genom lämpliga pumpanordningar skulle också vatten kunna föras över från ett vattensystem till ett annat. Ett enda exempel må nämnas. Det skulle vara möjligt att pumpa vatten från Bergeforsmagasinet i upp i och utnyttja vattnet när det rinner tillbaka genom . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en utredning beträffande 1972: 758 1 möjligheterna att använda pumpanläggningar för ökning av el produktionen. () ()
mot · FV0276 · 1972-01-13 00:00:00 — av i Arrie m. fl. om öppen resultatutjämning vid beskattningen genom kontosystem. Svensk skattelagstiftning ger inte möjlighet till allmän öppen resultatutjämning mellan olika beskattningsår. Frågan prövades av skatteutredning men avvisades då främst med hänvisning till de stats- och kommunfinansiella verkningarna. 1 direktiven till den nu arbetande företagsskatteutredningen berörs frågan inte alls. De nämnda invändningarna mot att införa allmän öppen resultatutjämning gäller enbart på kort sikt och under förutsättning att reformen genomförs med full verkan redan från början. På bör det vara till klar fördel såväl för samhället som för den enskilde skattebetalaren att denne inte drabbas av tillfälliga variationer i inkomsterna. Olikheterna i inkomst under skilda år beror oftast i varje fall för företagare på omständigheter som den enskilde inte kan råda över. Det måste ligga i samhällets intresse att mildra denna ryckighet och i stället befordra stabilitet i företagarnas ekonomi. Enklast kan resultatutjämning i beskattningen uppnås genom en mer utbredd användning av kontometoden. kan denna metod endast utnyttjas av fysisk person, oskiftat dödsbo eller familjestiftelse som har intäkter av skogsbruk. Under vissa förutsättningar kan vederbörande i begränsad utsträckning erhålla uppskov med beskattning till såväl statlig som inkomstskatt för den del av intäkten som insatts å särskilt konto i bank (skogskonto). Insättningar på detta konto är således avdragsgilla medan uttag från kontot beskattas i vanlig ordning. Allmän resultatutjämning genom ett kontosystem skulle få betydelse för i första hand mindre rörelseidkare, jordbrukare och fastighetsägare. Krav på en sådan skattereform har också framförts vid åtskilliga tillfällen av berörda organisationer. Ett kontosystem skulle också ha en stimulerande verkan på sparviljan inom företagen. En viss styrning sker utan tvivel på investeringssidan genom skattereglernas utformning. Detta gäller inte minst lagerhållningen. Det leder både till orättvisor mellan olika företag med skilda lagerbehov och till en från företagsekonomisk synpunkt orationell bindning av tillgängliga resurser i varulager. För rörelseidkare skulle ett kontosystem innebära ökad motståndskraft mot konjunkturella växlingar inom branschen. Jordbrukare kunde genom ett sådant system få en utjämning mellan olika goda skördeår, vilket på ett utmärkt sätt skulle komplettera skördeskadeskyddet. Införandet av resultatutjämning genom kontometod skulle också skapa ett alternativ för de många fysiska personer och mindre företag som inte kan utnyttja systemet med investeringsfonder. Med de goda erfarenheter som skogskontolagstiftningen gett bör enligt vår mening en breddning av metodens användning övervägas. Med stöd av vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. anhåller om att tilläggsdirektiv till den pågående utredningen om företagsbeskattningen ges i fråga om införande av rätt till öppen resultatjämning i beskattningen genom kontometod, i enlighet med vad som anförts i motionen. () i Arrie () () () i Lane-Herrestad