mot · FV02415 · 1972-01-24 00:00:00 — av m. fl. angående utnyttjandet av datorer, m. m. 1 arbetet på att inom dataområdet finna de rätta lösningarna och bevaka vad som sker har en liberal rörelse centrala värden att främja och försvara. I inledningen till motion (1971:86) om närdemokrati till 1971 års riksdag konstateras att den tekniska utvecklingen på informations- och dokumentationsområdet kommer att ge oss radikalt nya möjligheter att förverkliga den gamla drömmen om fria medborgare i fri och öppen överläggning om sina gemensamma angelägenheter. Men samma utveckling ökar också, betonas i motionen, riskerna för realiserandet av mardrömmen en långtgående styrning av beslut och värderingar av människor, som blivit likgiltiga främlingar för sitt eget samhälle, därför att de förvandlas från medborgare till föremål för åtgärder. Det är naturligt att uppmärksamheten i främsta rummet har koncentrerats på riskerna, därför att den informationsmakt som hopas i de av offentliga myndigheter och enskilda företag och institutioner upprättade databankerna blir en okontrollerad makt och därför att den personliga integriteten kränks. Det starka engagemang som kom till uttryck i diskussionen kring den senaste folk- och bostadsräkningen är en indikation på en ny sorts rädsla bland människorna för detta. Där förekom kanske överdrifter, men det viktiga var beskedet att omsorgen om den personliga integriteten upplevs som en vital angelägenhet. Det stora antalet existerande och planerade databanker, och möjligheten att koppla ihop dem i sammanhängande system, aktualiserar en rad integritetsproblem. Isolerade personliga data som lämnats eller upprättats för särskilda ändamål kan fogas samman till helhetsporträtt, om vars existens den på det sättet avbildade saknar kännedom och vars användning han eller hon inte kan kontrollera. Felaktigheter i detaljerna och inaktuella personuppgifter kan leda till grovt förvanskade helfigurer. Den enskilde kan tvingas försvara sig mot en försåtlig fiende, nämligen sin egen databild. Man kan hoppas att en sådan användning av datatekniken inte skall behöva befaras. Men det faktum att en sådan utveckling är möjliggör det nödvändigt att åstadkomma säkra garantier för att den förhindras. Det gäller att skapa ett regelsystem som klart preciserar den tillåtna användningen av skilda personliga data, drar bestämda gränser för myndigheternas rätt att förse varandra och privata företag med sådana uppgifter, ger var och en full insyn i sina angelägenheter så som de tecknats på data och en chans att korrigera felaktiga uppgifter, noga anger villkoren för dataåtkomligheten och fixerar ett klart juridiskt ansvar för databankernas handhavande. Ett sådant regelsystem bör finnas innan databankerna byggs upp och inte improviseras fram i takt med att dessa tillkommer. 1 det senare fallet riskerar man att datasystemen i betydande utsträckning får bestämma reglerna i stället för tvärtom. Det skulle betyda en försvagning av det skydd för den personliga integriteten som man från liberala utgångspunkter måste eftersträva. Datatekniken innebär självfallet också positiva möjligheter i strävandena att uppnå en vid och välinformerad medborgardebatt och effektivare chanser för människorna att genom argument påverka de politiska besluten. Utvecklingen på datateknikens område går så snabbt att vi löper risken att okontrollerat bara glida in i ett nytt och oprövat system. Därför behövs en livlig offentlig debatt. Dessutom behövs givetvis regler och begränsningar av myndigheters och enskildas rätt att samla in och bearbeta uppgifter om enskilda medborgare. Detta bevakningsarbete är en viktig politisk uppgift. landsmöte antog följande program för offentligt och enskilt handhavande av personuppgifter i databanker: Grundläggande för all lagstiftning som reglerar såväl offentligt som enskilt bruk av personliga data skall vara skyddet av den enskilda människans integritet. En datalag bör utformas med regler beträffande utlämnandet av uppgifter om enskilda ur offentliga och enskilda dataregister, samt om rätt till skadestånd om dessa regler överträdes. Denna lag skall ge den enskilde rätt att ta del av uppgifter om honom själv i myndigheters och enskildas dataregister och att få eventuella felaktigheter korrigerade. Lagen skall också ge regler för förbindelserna mellan statens och näringslivets databanker. Inga offentliga databärare får utlämnas utan kontroll över vad de skall användas till. Datorer i offentlig tjänst skall lämna sina utskrivna besked i så begriplig och lättfattlig form som möjligt. Personligt ansvar införs för dem som utarbetar datasystem och program och svarar för datorer och inkopplade terminaler. Utbildning i hur man använder datorer införes på gymnasiestadiet och i den högre undervisningen. Förberedande utredning påbörjas om det check- och kontantlösa betalningssystemet och dess sekretessproblem. En dataombudsman bör tillsättas med uppgift att följa utvecklingen på dataområdet och framlägga förslag till förbättring av den enskildes integritetsskydd, samt att övervaka efterlevnaden av den kommande datalagstiftningen och därvid tillvarata den enskildes intressen. En rad åtgärder fordras nu för att förverkliga dessa krav. Åtskilliga av dessa ligger inom ramen för direktiven till de utredningar som arbetar på Ytterligare några aktualiseras i denna motion. Det bör dock först understrykas, att ADB-tekniken på många områden är oumbärlig för ett modernt samhälle, näringsliv och dess forskning. ADB-tekniken är en industrigren, som kommer att vara den tredje i storleken i hela världen och som har den egenskapen att i första hand kräva hjärnkapital, ännu mera än ekonomiska resurser. Av denna anledning är vissa frågor, som har att göra med ADB-teknikens förhållande till forskning och utveckling av största betydelse. Forskning och utbildning på ADB-området i ligger ingalunda på den nivå som är nödvändig för att vi skall kunna hävda oss internationellt efter måttet av våra verkliga resurser. Vår exportindustri, grunden till vårt välstånd, vilar mera på vår förmåga att producera kvalitetsvaror än på något råvarumonopol eller andra yttre fördelar. Utan våra kvalificerade arbetare och våra skickliga ingenjörer och uppfinnare skulle vi inte ha den levnadsstandard vi har . För att behålla denna position måste vi se till att dagens viktigaste hjärnindustri, ADB-industrin, får det stöd den behöver. De uppgifter, som staten och andra organisationer måste utföra till medborgarnas bästa och på deras uppdrag kan numera ofta inte uppfyllas utan hjälp av ADB-teknik. ADB-tekniken utgör en allt viktigare administrativ teknik när det gäller att samla in, bearbeta och lagra stora datamängder. Så till exempel skulle den typ av service, som postgirot, bankernas kontosystem, försäkringsbolagens premieaviseringar utgör exempel på, bli orimligt dyrbar utan ADB-teknikens förmåga att snabbt behandla stora volymer av data. ADB-tekniken ersätter här människan på ett arbetsområde, som genom sin repetitiva karaktär är trist och föga utvecklande. Andra områden där ADB-tekniken har typiska arbetsuppgifter är skatteberäkning och skatteuppbörd liksom mängder av olika sammanställnings- och beräkningsuppgifter t. ex. inom statistiken. ADB-tekniken är ett sätt att rationalisera, förenkla och förbilliga och kommer därför att användas i alltmer ökad utsträckning. Oumbärligheten hos ADB-redskapen gör det emellertid desto viktigare, att missbruk och maktövergrepp med hjälp av samma redskap förhindras och så långt möjligt omöjliggörs redan på organisationsstadiet. 1 denna avsikt har vi tidigare krävt att lagarna om datasekretess skulle göras färdiga, innan den i och för sig nödvändiga rationaliseringen via ADB kommit för långt för att i praktiken kunna rättas efter de nya reglerna. Det är med beklagande vi konstaterar, att så icke har skett. Centrala personregistret (CPR) 1 årets statsverksproposition begär finansministern (bilaga 9 s. 55 ff) medel för att sätta CPR (Centrala personregistret) i stånd möjligt. Enligt framställning (D:o s. 50) begär verket för arbetet med programmering av databehandlingsrutiner för CPR samt för arbetet med att lägga om personnummerregister och ansluta dem till CPR. Dessa medel tillstyrks av finansmi nistern (s. 57). Vi har tidigare i riksdagsdebatten understrukit, att de statliga databankerna inte bör sammankopplas med varandra, innan lagar finns stiftade och regler fastlagda, som kontrollerar användningen och förhindrar missbruk av denna koncentration av informationer om människor och juridiska personer. Finansministern lovar visserligen att beakta vad (offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén) anfört och invänta en belysning av konsekvenserna från integritetsskyddsoch offentlighetssynpunkt, innan anslutning med terminal eller datamaskin till CPR-systemet får ske. Det blir emellertid för sent att beakta sådana synpunkter om programmeringen redan skett. Vi föreslår därför avslag på ovan nämnda belopp på till dess att framlagt förslag om hur integritetsfrågorna skall skyddas och dessa i en eller annan form blivit godkända av . bör ges direktiv om att skyndsammast inkomma med de förslag som behövs för att ge terminalanslutning till CPR fullgod laglig status. Det kan ifrågasättas om inte varje användning av CPR borde anstå till dess lagstiftningsfrågorna klarats. Med hänsyn till att torde med förtur behandla dessa viktiga ADB-frågor har vi inget formellt yrkande men vill ge denna vår principiella uppfattning till känna. Direktadresserad reklam och kreditupplysning Vi anser det också självklart, att selektiv direktadresserad reklam inte får använda CPR som redskap, inte heller kreditupplysningsbyråerna, förrän detta område är lagligt reglerat. Därför kan vi inte godta finansministerns uttalande att CPR inte utan synnerligen starka skäl bör få begagnas för sådana ändamål. Det är alltför svävande. Vi menar att varje sådan användning av CPR måste anstå tills beslut fattats med anledning av kreditupplysningsutredningens och OSK:s arbete på detta område. Folk- och bostadsräkningen (FoB) folk- och bostadsräkning möttes av en stark misstro från betydande grupper. För att återställa förtroendet mellan de styrande och de styrda, är det nödvändigt att staten drar lärdom av erfarenheterna från den senaste FoB-räkningen, innan nästa sätts i gång. Dessa erfarenheter bör vetenskapligt bearbetas för att ge underlag för bedömning av vilka frågor man bör använda nästa gång, hur de bör vara formulerade och hur folk- och bostadsräkningen bör presenteras och framläggas för svenska folket, samt hur ett bättre anonymitetsskydd skall skapas. Vid planeringen av nästa FoB bör man noga pröva, att alla de frågor som tas med i frågeblanketten verkligen är nödvändiga. Det kan inte som skatteutskottet påpekade i yttrande över en JO-skrivelse och en folkpartimotion till riksdag anses tillfredsställande att på grund av de knapphändiga bestämmelserna i ställa så ingående frågor som skedde 1970. Det bör observeras att man har större nytta av att göra en stickprovsundersökning än att ställa frågor i en dyrbar totalundersökning av folk- och bostadsräkningens typ. Vid stickprovsundersökning kan ofta tillfredsställande precision nås till lägre kostnad, och förfarandet ger möjlighet att använda utbildade intervjuare, varigenom man undviker många av de fel som uppstår när uppgiftslämnarna själva skall besvara frågorna skriftligt. Risken att någon vid en stickprovsundersökning skulle vilja missbruka intervjumaterialet är också avsevärt mindre, eftersom man då inte kan vara säker på vilka personer som ingår i materialet. Mot bakgrund av det anförda finns det anledning till stor restriktivitet när det gäller att bedöma vilka frågor som skall tas med i nästa FoB. En rådgivande grupp med parlamentariskt inslag bör tillsättas för att följa planering och genomförande av nästa folk- och bostadsräkning. Forskningen och etiska ADB-problem Datateknikens användning inom den beteendevetenskapliga, statsvetenskapliga och psykologisk-medicinska forskningen är i behov av särskilda regler. Med den nutida datatekniken är det möjligt att bygga upp modeller av människors beteende i större och mindre grupper, som kan vara till stor nytta för samhällsvetare, psykologer, läkare och inte minst politiker. Man kan, om man har fått in tillräckligt många fakta om en viss grupp människor, simulera deras beteende om man ändrar på vissa variabler, t. ex. utbildning, restid till arbetet, giftermålsfrekvens och inkomstförändringar. Man kan också konstruera modeller över opinionsspridning, epidemier, förekomsten av brottslighet och andra asociala beteenden, sedda i förhållande till olika sociala faktorer som bostadstyp, härstamning, familjeförhållanden och inkomsttyper. En del av detta görs redan, annat kan göras, och ännu mera kommer att kunna göras . Därvid uppkommer svåra moralisk-politiska frågor. Det gäller t. ex. rätten att ställa frågor och rätten att slippa besvara dem. Forskarna befinner sig i ett egentligen inte avsett överläge, när de går ut och ställer frågor till befolkningen eller valda delar av den. Människor känner sig ofta moraliskt tvingade att svara på forskarenkäter eller opinionsmätarfrågor. Man vädjar också vanligen i sådana sammanhang till deras lojalitet med samhället eller forskningen. Däremot får samma människor ytterst ringa verkliga garantier för hur deras svar kommer att användas. Sekretessbestämmelserna är i sig själva ganska vaga och genomförs tyvärr ibland på mycket otillfredsställande sätt. De personer som tillfrågas får otillräckliga upplysningar om vad svaren skall användas till. Det är ofta omöjligt för dem att kontrollera att svaren inte används i helt andra sammanhang än dem som de själva från början trott vara de enda. I de stora sjukhusens databanker, liksom i försäkringskassornas, försäkringsbolagens och bankernas, finns eller kommer att finnas en stor mängd data inmatade, av ofta mycket personlig och ömtålig karaktär. Det är självklart, att sådana databanker förses med någon form av sekretessnycklar och andra möjligheter att avskärma insyn från obehöriga. Det är emellertid inte alls klart hur pass effektiva dessa skydd är och hur pass säkert det är, att den som får tillgång till en viss typ av data å ämbetets vägnar inte kan skaffa sig tillgång även till andra data, av slarv, genom brister i systemet eller med mer och mindre ond vilja. Här finns ännu inga lagbestämmelser om straff och skadestånd. Till detta återkommer vi. Men det finns speciella situationer där en forskare i ett i och för sig legitimt syfte får tillgång till vissa data utan att man effektivt kan tillse att han inte utnyttjar dem för andra, mindre legitima ändamål. Det har länge funnits i vårt land en sådan tilltro till forskarnas egen yrkesetik att sådant missbruk knappast har kunnat ifrågasättas. torde det för många människor bjuda emot att alls fråga på detta sätt. Men man måste med all säkerhet förutsätta att i den alltmer svällande skaran av forskare på högre och lägre nivå, några personer med icke fullt så hög etisk standard som de övriga kommer att finnas, och bestämmelserna måste rättas efter dessa. Särskilt viktigt är givetvis sekretessproblemet vid politiska opinionsundersökningar. Det är där av stort värde att kunna genomföra en serie intervjuer med samma personer för att t. ex. studera den politiska rörligheten. Institut som gör upprepade sådana undersökningar samlar med tiden ett omfattande datamaterial som är ytterst känsligt från integritetssynpunkt. Det är viktigt att så fullständiga garantier som möjligt skapas för att detta material inte missbrukas, överlåtes eller på annat sätt kommer i orätta händer. Dessa problem bör beaktas såväl när det gäller enskilda opinionsinstitut som vid uppläggningen av de regelbundna opinionsmätningar i regi, som föreslås i årets statsverksproposition. I en särskild motion till årets riksdag föreslår och (båda fp) att i skrivelse till Kungl. anhåller om en vidgning av direktiven offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitté, så att frågan om sekretess för uppgiftslämnare till intervju- och enkätundersökningar i dess helhet kan prövas av utredningen. Vi ansluter oss till detta förslag. Den nya ADB-tekniken i allmän och enskild tjänst har inte bara i oerhörd grad utökat möjligheterna att skaffa, lagra och sprida information, med alla de konsekvenser för maktfördelningen i samhället som därav följer. Den har också i motsvarande grad ökat möjligheterna att avsiktligt eller oavsiktligt tillfoga andra människor ekonomisk och ideell skada. Lagstiftningen har inte på något sätt kommit i kapp dessa möjligheter. Först och främst har ADB-tekniken medfört, att resultat av slarvfel och administrativa misstag förstoras i osedd grad och kan åstadkomma oproportionerligt stora skador hos enskilda eller organisationer som råkar ut för dem. Möjligheten att utkräva skadestånd respektive att pålägga tjänstemannaansvar, när en stor del av det felaktigt utförda arbetet kan skyllas på datorn eller systemet, kan bli minskad i en grad som lagstiftaren icke har förutsett. ADB-tekniken ändrar i grunden alla administrativa rutiner och även i viss mån ansvarsfördelningen, när den genomförs konsekvent. Våra lagar är i vissa fall inte längre tillämpliga på dessa nya förhållanden och måste omarbetas. Vidare finns de rent brottsliga förehavanden, som ADB-tekniken möjliggör: nya former av rån, förfalskning och bedrägeri, stöld av ekonomiskt eller på annat sätt värdefull information och rent sabotage mot datorer och dataminnen. Vidare kommer i många fall frågor om upphovsmannarätt, patenträtt och ideell äganderätt (t. ex. till ett sätt att programmera en databank) i ett helt nytt läge och är inte reglerade genom nu existerande lagar. Det är tvivelaktigt om alla här berörda frågor ligger under någon av de nu sittande utredningar, som behandlar ADB-teknikens samhälleliga konsekvenser. Inte heller torde de täckas av ämbetsansvarskommitténs direktiv. bör därför uttala sig för en översyn av de konsekvenser för nuvarande lagars tillämpning i ovan antydda avseenden, som ADB-tekniken medför och behovet av lagändringar. Offentlighetsprincipen i svenskt samhällsliv har svenska folket under de den existerat haft stor anledning att uppskatta. Den ger och har gett medborgarna möjlighet att kontrollera vad myndigheterna har för sig på ett sätt som är unikt i världen och som många länders medborgare har kunnat avundas oss. Vad som har hänt är att ADB-tekniken har gett offentlighetsprincipen helt nya dimensioner. Den kan numera användas till så mycket mer än på gåspennans eller skrivmaskinens tid. Medborgarna kan med dess hjälp kontrollera varandra, dvs. vissa grupper med goda ekonomiska möjligheter kan kontrollera vissa andra grupper som de vill komma åt med t. ex. reklam på mycket effektivare och ofta billigare sätt än förut. Men det finns också nya möjligheter för medborgarna att styra sig själva och att få insyn i myndigheternas handlande. Tyvärr har dessa sistnämnda än så länge i huvudsak förblivit på det teoretiska planet. Ingen har gjort det än men det kan göras. Våra förslag är avsedda att fullfölja offentlighetsprincipens ursprungliga avsikter i en ny teknologisk situation. Det gäller att bevara rätten till insyn i myndigheternas handlande som skydd skapas mot obehörigt utlämnande av uppgifter om enskilda individer. De rutiner som gällt när journalister eller andra medborgare velat få reda på hur kommunala och statliga myndigheter riktar sina värv är snart helt omoderna och oanvändbara. Handlingarna finns i datorer och databanker, och för att komma åt dem skall man inte bläddra i lägg utan veta hur man skall sköta en dataterminal. Den tekniken är inte var mans. Dessutom uppkommer nya problem med den ekonomiska ersättningen till den myndighet som lämnar ut uppgifterna. Om denna situation lämnas åt sig själv, riskerar man att offentlighetsprincipen urholkas utan något beslut av lagstiftaren, därför att det blir praktiskt omöjligt att begagna sig av den. Därför måste antingen offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén eller någon annan utredning bearbeta detta problem: vilka praktiska garantier bör ställas upp mot att medborgarnas tillgång till offentliga handlingar inskränks mer än lagstiftarna förutsett genom olika särskilda sekretessbestämmelser? Det är en fråga om myndigheternas taxor men också om hur hela datasystemet från början programmeras så att det skall vara lätt tillgängligt för den som vill veta något om myndighetens handlande. I praktiken blir detta en helt annan sak än att lämna ut massuppgifter om individer, utvalda åt firmor som önskar dem för reklamändamål. Ett datasystem kan vara utmärkt lämpat för detta senare ändamål och mycket dåligt för det förra och vice versa. Det är av stort intresse för medborgarna, vilketdera som är fallet. Det kan t. ex. bli nödvändigt att ställa sakkunnig hjälp till medborgarnas förfogande i viss utsträckning, om de skall kunna använda datorerna. Denna ekonomiska belastning på myndigheten torde inte åstadkommas utan lagstiftning som säger att den är nödvändig. Inte heller lär myndigheterna beställa och låta programmera datasystem, som är inriktade på medborgarnas behov av information, om de inte har direkt skyldighet att göra detta. Vi anser alltså, att de utredningar som f. n. eller behandlar ADB-tekniken och offentlighetsprincipen inte har slutfört sitt uppdrag förrän även dessa frågor bearbetats och blivit föremål för lagstiftning. En fråga av likartad karaktär men med ännu vidare konsekvenser är den om hur ett kommande allmänt datakommunikationsnät skall ställas till allmänhetens förfogande. Här befinner vi oss ännu i viss mån på framtidsforskningens område. Vi kan dock utgå från att ett sådant kommunikationsnät kommer att vara verklighet inom ganska . I , och har man kommit olika långt på väg mot ett sådant nät i räknar man t. ex. med att kommer av alla datorer att vara kopplade till någon form av telenät. Det ligger inte särskilt långt bortom horisonten att medborgarna, genom sina olika organisationer, kommer att rent tekniskt vara i stånd att få in upplysningar från myndigheternas databanker via egna terminaler. En nationell och internationell sammankoppling av olika databanker och grupper av databanker är på väg på många olika håll. Det är inte de tekniska eller ens de ekonomiska problemen vi avser att diskutera här utan de juridiska och politiska. Makten över ett sådant informationsnät kommer att i hög grad vara identisk med politisk makt över huvud taget. Om det reserveras för dem som redan har makt, eller kapital att köpa information, kommer maktbalansen i samhället att ytterligare välta över åt det håll där makten redan finns. För att avvärja detta behövs lagar som reglerar rätten att sätta upp och använda datakommunikationsnät. Att skapa sådana lagar torde inte med säkerhet åvila någon av de på området verksamma utredningarna. Frågan bör skyndsamt utredas. Med hänvisning till det anförda (se även motionerna 1972:392 och 1972:610) föreslår vi 1.att inte innan sekretess- och integritetsfrågorna lösts beviljar medel för en sammankoppling av centrala personregistret (CPR) med personnummerregister utan avslår Kungl. Maj:ts hemställan om ett anslag på för programmering av databehandlingsrutiner för CPR samt för omläggning av personnummerregister och anslutning av detta till CPR (finanshuvudtiteln punkt C 6, mom. 24), 2. att uttalar att ingen anslutning av terminal eller datamaskin till CPR-systemet får ske förrän offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén () lagt fram förslag till lösning av de i motionen berörda integritetsfrågorna och dessa föranlett beslut av , 3. att uttalar att centrala personregistret inte bör göras tillgängligt för kreditupplysningsbyråer, samt att adresser ur registret inte bör tillhandahållas för spridning av selektivt direktadresserad reklam i avvaktan på OSK:s och kreditupplysningsutredningens arbete.