mot · FV021683 · 1972-04-26 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 84 angående gymnasieskolans kompetensvärde m. m. Om man betraktar det på byggande utbildningssystemet i ett helhetsperspektiv framstår två varandra motstridande tendenser som helt uppenbara och därtill i sak omotiverade och till för en rationell utbildningsplanering. Den ena motsättningen gäller studiegångens utbyggnad och den andra principerna för utvärdering av de individuella studieresultaten. Dessa motsättningar finns inbyggda i de nuvarande systemen men kommer att ytterligare accentueras om det förslag till reglering av övergången från ungdomsskolan till högskolan som föreslås i proposition nr 84 förverkligas utan korrigeringar. De postgymnasiala studierna har genom studieordning för filosofisk fakultet givits eller i varje fall avsetts få - en fast uppbyggnad såväl i vad avser uppsättning av och ordning mellan ämnena i den filosofiska grundexamen som studiegången inom vart och ett av de enskilda ämnena. De kompetensregler som föreslås bli tillämpade kan komma att få till effekt att studiegången på det stadium som ligger mellan och högskolan vanligtvis inom gymnasieskolans ram kan bli ytterligt varierande och utan särskilt mycket av den målinriktning och fasthet som förekommit tidigare på gymnasiet och som man eftersträvat även för studierna vid filosofisk fakultet. De vidgade möjligheterna till inträde vid universitet och högskolor är självfallet av värde, men det ligger en allvarlig risk i att studiegången blir utan önskvärd stadga och målinriktning, om vägarna genom tvåårig gymnasieskola skulle bli de mest utnyttjade som förberedelse till universitets- och högskolestudier. Effekten skulle kunna bli att de studerande inte utnyttjar alla de möjligheter till förberedelse som gymnasieskolan kan ge och att den önskade breddningen i socialt avseende i fråga om rekrytering till högre studier inte uppnås. Frestelserna att spekulera i utstuderade ämnes- och linjeval i syfte att få maximal utdelning i form av betyg och gynnsam konkurrenssituation kan leda till olägenheter för skolan i form av svårigheter att planera rationellt och genomföra fastställda planer utan alltför mycket av störningar. Eftersom högskolestudierna skall starta från nuvarande utgångsläge måste de treåriga linjerna förbli de helt dominerande vägarna till universitets- och högskolestudier. Detta bör slås fast som en ledande princip. För att ge gymnasieeleverna bättre vägledning i deras studier bör normalstudievägar till olika högskolestudier utarbetas för att användas i studie- och yrkesvägledningen både i och i gymnasieskolan. Eftersom det är angeläget att elever från samtliga linjer ges möjligheter att läsa vidare ingen gymnasielinje får bli en återvändsgränd bör bestämmelser och rekommendationer om nödvändiga kompletteringar från olika linjer till skilda högskolestudier utarbetas i samband med den kommande propositionen om särskild behörighet. Den andra skillnaden mellan de båda högre utbildningssystemen gäller principerna för bedömning av de studerandes kunskaper och färdigheter. Denna skillnad är grundläggande och av sådan betydelse att det innebär utomordentliga svårigheter att i praktiken omsätta de principer som presenteras i propositionen. Departementschefen fastslår som nämnts att utgångsnivån för universitets- och högskolestudierna skall vara oförändrad. Vi delar helhjärtat denna hans uppfattning. De kunskaper och färdigheter som de studerande avses besitta vid studiernas början kan inte referera till annat än de mål som är fastställda i gällande studieplaner. Den konkreta innebörden av dessa krav framgår av den kurslitteratur, den undervisning och de prov som förekommer. Utgångsnivån är med andra ord målrelaterad. Hftersom bedömningen i gymnasieskolan sker efter en helt annan princip, den grupprelaterade betygsprincipen, och eftersom principen om godkännande är avskaffad är det ytterligt svårt att åstadkomma en fungerande koppling mellan de båda utbildningssystemen i detta avseende. 1 och med att begreppet godkänd saknar innebörd för studierna i gymnasieskolan framstår de krav i olika avseenden som omnämnts i propositionen som i det närmaste meningslösa. Kravet för allmän behörighet, innebärande att vederbörande genomgått en tvåårig utbildning i gymnasieskolan, säger sålunda föga eller intet såvida man inte närmare anger med vilket resultat vederbörande genomgått skolan. På samma sätt saknar kraven i engelska och svenska, innebärande kunskaper motsvarande minst två årskurser på social linje, egentlig innebörd. Betygssituationen i gymnasieskolan med dess många linjer och med dess mycket skiftande och ständigt varierande rekryteringsunderlag är i själva verket så oklar att det faktiskt skulle kunna ifrågasättas, om det över huvud taget är meningsfullt att uppsätta andra kompetensregler för allmän behörighet än genomgången grundskola. Detta förhållande framgår med all önskvärd tydlighet av de resonemang som departementschefen för beträffande frågan om ett lägsta betygsmedelvärde för allmän behörighet samt om lägsta betyg för särskild behörighet i de olika ämnena: Betyget 2 som lägsta gräns för behörighet har således varierande betydelse för olika ämnen. Den slutsats man kan dra är att betyget säger mycket litet om kunskapsstandarden i vissa ämnen men något mer i andra. a. därför anser jag, att någon generell lägsta betygsgräns i form av betyget 2 inte bör förekomma. De rekommenderade procentsatserna för de olika betygen har inte kunnat hållas i tillnärmelsevis den utsträckning som förutsatts. Den totala andelen ettor är sålunda enligt de uppgifter som lämnas i propositionen inte ens hälften av den rekommenderade. Metoden att ange kunskaps- och färdighetsnivån i termer av studietidens längd (antal terminer) kan användas endast om man har någorlunda god kontroll över rekryteringen och studieresultaten. I en gymnasieskola av den typ vi nu har, dvs. med mycket skiftande prestationsnivåer och stor spridning inom klasserna och utan egentlig resultatkontroll, är detta inte möjligt. För att de behörighetsvillkor som föreslås bli gällande skall bli meningsfulla krävs att den princip om godtagbara kunskaper och färdigheter som enligt departementschefen skall gälla för vissa yrkestekniska specialkurser inom gymnasieskolan (prop. 84, s. 114) tillämpas generellt inom hela den gymnasiala skolan. Detta innebär således att det relativa betygssystemet modifieras i detta avseende, vilket innebär att inslag av det tidigare tillämpade s. k. absoluta eller målrelaterade betygssystemet tillfogas. Det synes vidare med tanke på de behörighetskrav som föreslås vara lämpligt att centrala prov i svenska och engelska ges även på de tvååriga linjerna i gymnasieskolan. Med hänvisning till vad som anförts hemställes 1. att uttalar att normalstudievägen till universitetsoch högskolestudier utgöres av genomgången treårig linje i gymnasieskolan och att detta skall vara vägledande vid dimensioneringen av gymnasieskolan; 2. att i skrivelse till Kungl. a) en förteckning över s. k. normalstudievägar till skilda postgymnasiala utbildningsmöjligheter utarbetas; b) regler och rekommendationer för komplettering av icke behörighetsgivande gymnasiestudier i och för vinnande av såväl allmän som särskild behörighet utarbetas; c) betygssystemet i gymnasieskolan omarbetas, så att en viss minimistandard för godtagbara kunskaper och färdigheter i varje ämne fastställes. () JAN-FRIK () () () () i 72 1361 S 1972