mot · FV021529 · 1972-04-04 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 26 angående vuxenutbildning. Den snabba utbyggnaden av ungdomsskolan har skapat nya klyftor i samhället. Detta har motiverat den satsning som gjorts på vuxenutbildningens område . Väsentligt många fler människor har beretts möjligheter att komplettera sina tidigare kunskaper i olika former av vuxenutbildning. Det är inte överraskande att en kraftig expansion, på ett område där liten erfarenhet tidigare fanns, också medför problem. Vuxenutbildningsarbetet har ännu inte funnit sina former i organisatoriskt avseende, inte heller är pedagogiken alltid utformad efter den vuxnes sätt att lära. Kurserna bör innehållsmässigt bättre anpassas för vuxenstuderandes behov. Det finns en allvarlig risk i vuxenutbildningsarbetet i det att man inte når dem som bäst behöver den. De som har den kortaste utbildningen är i allmänhet de som det är svårast att motivera för ytterligare studier. Inriktas inte vuxenutbildningsarbetet på denna kategori kan man ytterligare öka utbildningsklyftorna i samhället. Den verksamhet som FÖVUX bedriver bör därför stimuleras och utvidgas. Det är därvid angeläget att de olika studieförbundens samarbete underlättas i den uppsökande verksamheten på såväl arbetsplatser som utanför dessa. I propositionen nr 26 föreslås utgå till de prioriterade cirklarna för uppsökande verksamhet och administration. Ett bidrag som ökar studieförbundens möjligheter till uppsökande verksamhet är välbehövligt, då man kan nå nya grupper för vuxenstudier. Den anknytning som man har av detta bidrag till den prioriterade verksamheten gör givetvis att denna prioritering blir ännu starkare. Det kan ifrågasättas om favoriseringen av en del ämnen på högstadium är motiverad. Den innehåller en värdering till förmån för den teoretiska delen i skolutbildningen. Det torde vara minst lika viktigt i vuxenutbildningen att utveckla den praktiska färdigheten, något som sannolikt skulle bidra till att nya grupper sökte sig till vuxenutbildningen. kan den nuvarande prioriteringen bibehållas, men en del justeringar måste dock göras. I vissa fall är grundskolenivån inte relevant för en vuxen människa, även om skolbakgrunden bara är sexårig folkskola. Ämnet samhällskunskap utgör ett exempel på detta; där bör prioriteringen vidgas till att även gälla studier på gymnasienivå. bör en breddning av antalet prioriterade cirklar till att gälla om möjligt samtliga ämnen inom ske. Det kan dessutom bli nödvändigt att stimulera en fördjupning av kunskaperna, vilket kan ske genom att på gymnasienivå tillämpa samma bestämmelser som finns för . Den del av den prioriterade verksamheten som avser handikappade finner vi vara för begränsad. Huvuddelen av de cirklar som bedrivs bland handikappade hålls på olika institutioner. Detta gäller såväl den prioriterade delen som övriga cirklar med handikappade deltagare. Många nås därmed inte av det utbud som finns. Det är de som är mest isolerade, och därmed i det största behovet av att nås med vuxenutbildningen, som genom detta blir åsidosatta. Situationen för många handikappade är sådan att all verksamhet som syftar till att aktivera dem måste värdesättas. Inte minst viktigt är det att man kan ha studiecirklar gemensamma för handikappade och andra. Som prioriterade cirklar bör räknas alla där det ingår minst två handikappade, varvid utgår för uppsökande verksamhet. Som handikappade bör därvidlag räknas de som har nedsatt kommunikationsförmåga, de som är gravt rörelsehindrade eller de som är psykiskt handikappade. Statsbidraget till studiecirklar är utformat så, att ledararvodet för prioriterade cirklar är högst . vid maximalt per kväll. Expertbesök i cirklar kan ge ett expertarvode på högst . i , inkluderande bl. a. resor. Denna konstruktion försvårar utnyttjandet av experter i bl. a. glesbygden. En översyn av ersättningen för expertmedverkan i cirklarna bör därför komma till stånd. Statsbidraget till ledare för universitetscirklar är . Bidraget har varit oförändrat . Detta har i och för sig inte utgjort något allvarligt hinder för studieförbunden när det gäller att rekrytera kvalificerade lärare. Kostnaderna har lastats över på de studerande. Vi menar att man relativt snart måste göra en översyn av denna del av vuxenutbildningen. Bidraget bör då korrigeras till att vara av utgående ledararvode, vilket högst får motsvara timarvode för universitetslektor, vilken avlagt disputationsprov. Det är olyckligt att begränsa expansionen av vuxenutbildningen på den gymnasiala nivån. Många av dem som skaffat sig grundskolekompetens har gjort det med avsikt att även genomgå gymnasial utbildning. I propositionen har inte presenterats material som gör det möjligt att dra slutsatsen att det med hänsyn till nuvarande omfattning av den gymnasiala vuxenutbildningen samt det nuvarande och förväntade antalet vuxenstuderande på grundskolenivån skulle vara lämpligt eller nödvändigt att begränsa expansionen till . a. och har tidigare krävts att minimiantalet studerande för inrättande av kurs bör sänkas från 12 till 8 i alla orter utanför g-ort. Propositionens förslag om 100 kurser med lägst 8 deltagare utanför allmänna stödområdet uppfyller inte det kravet. Förslaget i propositionen nr 26 bör kompletteras med en generell rätt att inrätta kurser med minimiantalet 8 deltagare i alla orter utanför g-ort. De kommunala vuxenutbildningsråden har en väsentlig uppgift att fylla när det gäller att samordna och planera vuxenutbildningen. sker ett onödigt dubbelarbete i det att den kommunala vuxenutbildningen och studieförbunden konkurrerar med varandra. Vuxenutbildningsråd bör därför inrättas i alla kommuner. Förutom den samordnande och planerande uppgiften bör dessa ha en stor funktion att fylla när det gäller informationen till de primära målgrupperna. Vuxenutbildningsråden skulle dessutom vara ett lämpligt organ för studie- och yrkesorientering för vuxna. I propositionen föreslås att kommunerna från skall få omvandla högst av schablontillägget för studiehandledning samt studie- och yrkesorientering till hel- eller deltidstjänst som studieoch yrkesvägledning. Vi vill i detta sammanhang peka på möjligheten att denna tjänst knyts till vuxenutbildningsråden och därmed ges möjlighet att ge service på hela vuxenutbildningsområdet. Studieförbunden har inga resurser för syo-uppgifter. Det skulle dessutom innebära ett irrationellt dubbelarbete, om såväl den kommunala vuxenutbildningen som de olika studieförbunden utvecklade syofunktioner. Kommunerna bör därför rekommenderas att syo-tjänsterna underställs vuxenutbildningsråden. Enligt beslut om folkbildningsverksamheten skall målsättningen för statsbidraget till studieförbundens egentliga organisationskostnader vara att bidrag utgår med högst hälften av redovisade kostnader. Denna nedtrappning drabbar ytterst de studerande i form av kursavgifter. Vi förordar inte någon omedelbar uppräkning av detta bidrag nu utöver vad som föreslås i proposition nr 26. Det syns emellertid vara angeläget att detta bidrag blir föremål för en överarbetning. Ett organisationsbidrag knutet till antalet studietimmar bör då vara en lämplig konstruktion. Av central betydelse för det fortsatta reformarbetet inom vuxenutbildningen är frågan om arbetsfördelningen mellan studieförbunden, den kommunala vuxenutbildningen och den utbildningsverksamhet som bedrivs i AMS:s regi. Man kan här tänka sig många olika modeller. Åtgärder inom detta område bör emellertid inte vidtas förrän man fått ytterligare erfarenheter av FÖVUXs arbete och vuxenutbildningsrådens verksamhet när det gäller att samordna utbildningsinsatserna. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. att de prioriterade studiecirklarna skall omfatta även ämnet samhällskunskap på gymnasienivå, att alla cirklar med minst två handikappade deltagare räknas som prioriterade, att 8 deltagare skall räcka för anordnande av kurs i alla orter utanför g-ort, att kommunerna och de erkända studieförbunden gemensamt kan utnyttja de föreslagna syo-tjänsterna samt att organisationsbidraget anknyts till antalet studietimmar. () () () () () () () i Lane-Herrestad