mot · FV021315 · 1972-01-26 00:00:00 — Upprätthållandet av ekonomisk stabilitet är av stor betydelse för näringslivets framstegsutveckling. Stabil samhällsekonomi medger säkrare realinkomstökning. Samråd mellan statsmakterna samt arbetsmarknadsoch näringslivsorganisationerna är viktigt i dessa angelägenheter. Det är samhällets uppgift att medverka till tillfredsställande kreditmöjligheter för näringslivet. AP-medel måste på olika vägar tillföras näringslivet i ökad utsträckning. Strävandena måste särskilt inriktas på att tillgodose näringslivets behov av riskbärande kapital. De mindre företagens kapital- och kreditförsörjning kräver särskilda åtgärder och låneformer, som prioriteras på kreditmarknaden. Av särskild betydelse är att de mindre företagen genom exempelvis investeringskonton får konsolideringsmöjligheter motsvarande dem som de större företagen har i investeringsfonderna och att den s. k. löneskatten omformas till rättvisa gentemot de mindre företagen. Löntagarna bör beredas möjligheter till investeringsavsättningar. Frivilligt sparande Regeringspolitiken har varit alltför litet inriktad på att främja det Uppbyggnaden av produktionsapparaten kräver ökade insatser på detta område. Härvid är det viktigt att främja ett aktiesparande, som kan utnyttjas även av de mindre företagen. Ett förbättrat informationssystem måste skapas, så att samhället och näringsliv kan hålla varandra underrättade om respektive planeringar. En vidgad och mera öppen redovisning bör eftersträvas inom näringslivet. Kravet på insyn gäller inte minst de statliga företagen. Konkurrenspolitik En ramplanerad marknadsekonomi förutsätter en sund och verklig konkurrens. Monopol och maktkoncentration i det privata näringslivet liksom hos det statliga måste effektivt motverkas genom konkurrenspolitik. Den prisövervakande verksamheten har en viktig uppgift. Samhället måste genom lagstiftning och administration främja vederhäftig reklam. För motverkande av maktkoncentrationen är det väsentligt att främja de mindre företagen. Samhället skall medverka till att det fria konsumtionsvalet fungerar. En samhällelig konsumentupplysning skall hjälpa konsumenten till en självständig bedömning av utbjudna varor och tjänster. Grunden till god konsumentfostran skall läggas i skolan. LJ tbildningspolitik I en förutsättningsskapande politik ingår att samhället skall skapa goda utbildningsmöjligheter till förfogande för människorna i näringslivet. Särskilt krävs ökade insatser för företagarutbildning för de mindre företagen och utbildning av yrkesarbetare för industrin. Kroppsarbetarnas situation Samlade åtgärder krävs för att kropps- och industriarbetarna skall få en bättre ställning. Detta är också en förutsättning för att industrins arbetskraftsbehov skall kunna tillgodoses. Forskning och utvecklingsarbete För forskning och utvecklingsarbete måste samhället i samverkan med näringslivet göra väsentligt ökade insatser. Möjligheten att utnyttja investeringsfonder och in vesterin gskonton för forskningsinsatser bör prövas. Nya forskningsresultat skall nyttiggöras i en effektiviserad produktion. Inte minst gäller det att ta till vara de framstegsmöjligheter som finns hos de mindre företagen. Samhället måste väsentligt öka sin service gentemot näringslivet i fråga om produktutveckling, produktionsplanering, försäljningsåtgärder och annan rådgivning. Detta är av särskild betydelse för de mindre företagen. A rbetsmarknadspolitik En väsentlig upgift för arbetsmarknadspolitiken skall vara att främja en strukturomvandling, som ökar näringslivets effektivitet och ger arbetskraften utbildning i anpassning härtill. Arbetsmarknadspolitiken skall underlätta för de enskilda människorna att få lönsam och meningsfull sysselsättning. En sådan avvägning i strukturpolitiken måste eftersträvas att full sysselsättning och balans i utrikesbetalningarna kan upprätthållas. Det är för samhället angeläget att aktivt verka för arbetarskydd, företagshälsovård och i övrigt åtgärder, som leder till förbättrade arbetsmiljöer. Arbetsplatserna skall anpassas efter människans såväl psykiska som fysiska förutsätningar. Genom en aktiv lokaliserings- och regionalpolitik skall bästa möjliga utnyttjande av realkapital och arbetskraft uppnås. Nuvarande koncentration till storstadsområden och utflyttning från regioner med sysselsättningssvårigheter har förorsakat en regional obalans, som försvårar för strävandena till samhällsekonomisk stabilitet och motverkar ekonomisk tillväxt och jämlikhet. I en ramplanerad marknadsekonomi har även samhällsägda företag en uppgift, då privat eller kooperativ företagsamhet inte står till förfogande eller inte förmår tillfredsställa sociala behov. Vi måste räkna med ett ökat behov av statligt engagemang direkt på företagsplanet dels av sociala och lokaliseringspolitiska skäl, dels därför att mycket stora kapitalinsatser i vissa fall inte kan garanteras på annat sätt. Målsättningen för den statliga företagsamheten måste i anslutning härtill ges en väsentligt klarare utformning än . Samhället bör i ökad utsträckning främja samarbete i näringslivet i fråga om t. ex. forskning, produktutveckling, inköp och marknadsföring. Detta är av särskild betydelse för de mindre företagen. Ett decentraliserat näringsliv måste bygga på en utvecklad företagseller arbetsmarknadsdemokrati. En fördjupad företagsdemokrati skall ge de anställda möjlighet till självständiga initiativ i arbete och till medbestämmanderätt och ansvar över sin egen arbetssituation och företagets politik. Företagsdemokrati är att tillvarata individens vilja såväl till initiativ som samverkan. Såsom vi redovisat är det en avsevärd svaghet inom näringspolitiken, att samhällets åtgärder på olika områden av betydelse för näringslivet inte är samordnade i en helhetssyn på näringslivet, dess uppgifter och villkor. Samhällets näringspolitiska planering måste helhetligt konkretiseras dels i fråga om de grunder vi ovan diskuterat, dels beträffande preciserade handlingslinjer i form av ett handlingsprogram. En särskild parlamentarisk arbetsgrupp bör tillsättas med uppdrag att utarbeta förslag till helhetliga grunder och handlingslinjer för en aktiv näringspolitik. På olika delområden har utförts eller utförs utredningsarbeten. Fakta och förslag från sådana utredningar bör vara till hjälp för arbetsgruppen vid dess arbete med ett övergripande program. När frågan om ett näringspolitiskt handlingsprogram tidigare aktualiserats, har förslaget av riksdagsmajoriteten avvisats som orealistiskt med motiveringen dels att arbetsfältet skulle vara alltför vidsträckt och svårt, dels att det skulle vara omöjligt för de politiska partierna att komma överens om en helhetssyn på näringspolitiken. Övergripande program skulle därför vara en uppgift för partierna inte för samhället. Vi medger att det är en svår uppgift att forma övergripande grunder och handlingslinjer för näringspolitiken, eftersom det är fråga om samlade åtgärder från strängt taget hela det politiska fältet. Men just detta, som innebär att den nuvarande bristen i överblick är desto allvarligare, gör det angelägnare att forma ett övergripande program. Behovet har, såsom framhållits, dokumenterats av utvecklingen och situationen i näringsliv och samhälle. Om invändningen skulle vara riktig att ett övergripande näringspolitiskt program inte skulle kunna utarbetas på det sätt vi förordat, skulle praktiskt taget allt parlamentariskt utredningsarbete vara omöjligt. Näringspolitiken som helhet intar härvidlag inte någon särställning i förhållande till ingående delområden, som varit eller är föremål för har fastställt handlingsprogram och för respektive område övergripande program i fråga om t. ex. lokaliseringspolitiken, jordbrukspolitiken, arbetsmarknadspolitiken och bostadspolitiken. Skiljelinjerna i dessa frågor mellan partierna har varit av samma karaktär som i fråga om näringspolitiken i stort. I den mån samförstånd inte kunnat nås i utredningsarbete och riksdagsbehandling, har majoritetslinjen naturligtvis fått gälla, mer eller mindre påverkad av minoriteten. De avvikande meningarna har framförts i reservationer. Därmed har också helhetsdebatten bättre konkretiserats. Detsamma måste naturligtvis gälla beträffande näringspolitiken där behovet av helhetsprogram och helhetsdebatt är särskilt påtagligt. Med stöd av vad ovan anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsamt tillsättande av en parlamentarisk arbetsgrupp för utarbetande av grunder och handlingslinjer för en aktiv näringspolitik enligt motionens syfte. () () . () i Skegrie () i () i Bäckmora () i () i () () i Luttra () i Glömminge () i (c) i