mot · FV021861 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. Maj:ts proposition 1972:120 innehåller förslag till en omläggning av jordbruksbeskattningen. a. föreslås en allmän, successiv övergång till bokföringsmässig redovisning och ändrade avskrivningsregler. Propositionen innehåller också bestämmelser om hur övergången skall ske till det nya skattesystemet. Omläggningen innebär en välkommen modernisering av hela jorbruksbeskattningen. Den innebär också att jordbrukets skatteregler anpassas till de regler som gäller vid beskattningen av rörelse. Enligt vår uppfattning är förslagen i propositionen som helhet väl avvägda. På några punkter finns det dock anledning att utforma bestämmelserna på annat sätt än som föreslagits i propositionen. Enligt propositionen skall enligt ett av flera alternativ ingångsvärde på det befintliga byggnadsbeståndet få beräknas till två tredjedelar av det vid övergången gällande taxerade jordbruksvärdet m. m. ökat med investeringskostnader, som nedlagts efter den tidpunkt till vilken taxeringsvärdet hänför sig. Detta blir för det övervägande antalet lantbrukare den enda metod för ingångsvärdets bestämmande som i praktiken står till buds. Om nytt taxeringsvärde fastställts vid särskild fastighetstaxering , innebär den föreslagna metoden att byggnadsinvesteringar, som nedlagts , inte blir beaktade till sitt fulla belopp. Den föreslagna regeln skall gälla även i det fall omtaxeringen föranletts av en helt annan omständighet än de utförda byggnadsarbetena, exempelvis en markförsäljning . Enligt vår uppfattning saknas anledning att knyta alternativet i fråga enbart till det vid övergången gällande taxeringsvärdet. taxeringsvärde ligger tidsmässigt nära, och det kan inte bjuda några svårigheter att utreda och visa omfattningen av byggnadsinvesteringar, utförda . Vid sådant förhållande ter det sig omotiverat att vid övergången till planenlig avskrivning inte så långt det är möjligt låta avskrivningsunderlaget utgöras av påvisbara faktiska byggnadskostnader. Det i propositionen föreslagna alternativet bör enligt vår mening kompletteras på så sätt att taxeringsvärde, oavsett eventuell efterföljande omtaxering, alltid får läggas till grund för ingångsvärdet, som sedan får ökas med nedlagda ny-, till- och I propositionen föreslås vidare att det liksom på rörelsesidan skall ankomma på att genom anvisningar meddela lämplig avskrivningsprocent på skilda slag av byggnader inom lantbruket. Departementschefen har i detta avseende förklarat sig beredd att förorda en avskrivningstakt som är mer förenlig med de jordbruksekonomiska förhållandena. Detta har kommit till uttryck i punkten 8 av anvisningarna till 22 § KL, vari sägs att procentsatsen för värdeminskning i fråga om byggnader bestäms med hänsyn till den tid varunder byggnader av olika slag anses kunna utnyttjas. Mot bakgrunden av detta principiella ställningstagande är det förvånande att departementschefen i fråga om det vid övergången befintliga byggnadsbeståndet uttalat att detsamma i de fall ingångsvärdet bestämts schablonmässigt enligt 9 § andra stycket ikraftträdandelagen bör avskrivas med tillämpning av nuvarande procentsats, dvs. 1,5. Detta innebär en avskrivningstid av . föreslog för sin del en avskrivningsprocent av 2,5, motsvarande en avskrivningstid av . Mot bakgrund av de procentsatser som anvisat beträffande industribyggnader kan det förväntas att avskrivningstiden för nyuppförda driftbyggnader inom lantbruket kommer att ligga vid . Det ter sig inte rimligt att avskrivningstiden för det redan befintliga byggnadsbeståndet skall vara mer än dubbelt så lång. Det är därför enligt vår uppfattning befogat att sätta procentsatsen högre än . Det bör i sammanhanget uppmärksammas att övergången till planenlig avskrivning tillsammans med den eviga realisationsvinstbeskattningen ger ett automatiskt korrektiv mot för höga avskrivningar. Liksom på rörelsesidan blir det inom lantbruket tillåtet att ur avskrivningsunderlaget för byggnader bryta ut jordbruksberoende inredning och hänföra kostnaden för densamma till avskrivningsunderlaget för inventarier. Sådan omfördelning kan dock ske endast i fråga om investeringar . Inom jordbruket har det tidigare varit möjligt att som en komplettering till den schablonmässiga avskrivningen på byggnader bryta ut kostnaderna för vissa fasta maskiner och fasta inventarier och avskriva desamma enligt plan, i regel efter . Av propositionen kan ej klart utläsas huruvida sådana avskrivningsplaner får bibehållas efter ikraftträdandet av den nya lagstiftningen. I den mån kostnaderna nedlagts efter 1969 torde i regel frågan sakna intresse de får då överföras till avskrivningsunderlaget för inventarier. Åtskilliga avskrivningsplaner av angivet slag daterar sig emellertid till tiden , och det rör sig ofta om betydande belopp. Det framstår som ett rättvisekrav att avskrivningsplaner av angivet slag får bibehållas och slutföras oavsett övergången till de nya avskrivningsreglerna. Enligt propositionen skall kostnader för markanläggningar, nedlagda före övergången, inte få beaktas vid bestämmandet av avskrivningsunderlag. I fråga om rörelsefastigheter tilläts fullt hänsynstagande till markanläggningar anskaffade efter utgången av i den mån anskaffningskostnaden inte tidigare avdragits eller avskrivits. Från likformighets- och rättvisesynpunkt bör motsvarande gälla i fråga om markanläggningar inom lantbruket. Det kan dessutom konstateras att utformningen av rörelsereglerna gett lantbrukarna anledning antaga att markanläggningar, som av dem utförts i vart fall efter 1969, sedermera skulle grunda avdragsrätt. De har i förlitande härpå underlåtit att uppskjuta dylika arbeten till tiden efter den nya lagstiftningens ikraftträdande, vilket nu föranleder rättsförluster. Det bör givetvis ankomma på den skattskyldige att förebringa erforderlig utredning angående kostnadernas omfattning och anläggningarnas karaktär. I punkten 9 av anvisningarna till 22 § KL föreslås ändrade regler för beräkning av avdrag för substansminskning vid tillgodogörande av naturtillgångar på jordbruksfastighet. Enahanda regler skall enligt punkten 8 andra stycket av anvisningarna till 29 § KL gälla för inkomstslaget rörelse. De föreslagna reglerna innebär att den rådande olikformigheten i fråga om substansminskningsavdrag mellan de båda inkomstslagen undanröjs. Vad jordbruket beträffar innebär de nya reglerna oftast förbättrade avskrivningsmöjligheter, vilket framstår som naturligt; nu gällande regler är till sina verkningar nyckfulla och i de flesta fall alltför restriktiva. Mot bakgrunden av det sagda ter det sig stötande att de nya reglerna enligt 16 § ikraftträdandelagen ej får tillämpas i fråga om naturtillgång som börjat utvinnas före övergången. På rörelsesidan kan detta fördragas, eftersom redan äldre regler möjliggjort företagsekonomiskt motiverade substansminskningsavdrag. Så har, som tidigare framhållits, sällan varit förhållandet inom lantbruket. Enligt vår mening bör därför lantbrukare, som vid övergången till den nya lagstiftningen innehar naturtillgång som börjat utvinnas redan tidigare, äga valfrihet mellan de nya och de gamla bestämmelserna. Vi hemställer att 16 § ikraftträdandelagen ändras i enlighet härmed I praxis medges rätt till förskjutning av substansminskningsavdrag mellan olika beskattningsår. Enligt vår uppfattning finns inga bärande invändningar mot att så får ske även efter övergången till de nya bestämmelserna. Ett klarläggande bör ske på denna punkt. Bestämmelserna rörande beräkning av ingångsvärde för det vid övergången befintliga inventariebeståndet återfinns i 13 § ikraftträdandelagen. För samtliga lantbrukare finns möjligheten att därvid utgå från inventariernas faktiska nyuppsättningskostnad. För lantbrukare, som under minst före övergången haft intäkt av jordbruksfastighet, ges dessutom den valfria möjligheten att beräkna ingångsvärdet enligt en metod som av jordbruksbeskattningskommittén benämnts kombinationsmetoden. Denna metod innebär att inventarier, som ägts än , får tagas upp till anskaffningskostnaden och att övriga inventarier får tagas av återanskaffningskostnaden vid övergången. hade för sin del föreslagit att inventarier, som vid övergången innehafts , skulle få tagas av återanskaffningsvärdet. Vid en av kommittén gjord undersökning har framkommit att ingångsvärden beräknade enligt den av kommittén föreslagna kombinationsmetoden i genomsnitt kan beräknas uppgå till av återanskaffningsvärdet. Kombinationsmetoden är i och för sig, av skäl som jordbruksbeskattningskommittén redovisat, överlägsen den tillämpade schablonmetoden, enligt vilken för samtliga inventarier medges ingångsvärden motsvarande av återanskaffningsvärdena. Det kan dock konstateras att redan kommittéförslaget generellt sett innebar en försämring jämfört med den nu gällande schablonmetoden. Förslaget i propositionen innebär en ytterligare försämring. Särskilt i fråga om dyrbarare maskinell utrustning inom lantbruket, såsom skördetröskor etc., kan konstateras att prisnivån varit relativt fast . Det är helt klart att ingångsvärden, motsvarande av återanskaffningsvärdet, långt ifrån alltid ger full kompensation i fråga om investeringar som skett före övergången. Enligt vår mening är vid sådant förhållande den föreslagna skärpningen jämfört med det enhälliga kommittéförslaget inte försvarlig. Vi hemställer därför att måtte besluta att ingångsvärden för inventarier, innehavda före övergången, vid tillämpning av den s. k. kombinationsmetoden skall få upptagas till av återanskaffningsvärdet. Avskrivningsregler vid benefika förvärv I den föreslagna nya lydelsen av kommunalskattelagen återfinns hänvisningar till bestämmelserna i punkten 3 b av anvisningarna till 29 § bl. a. i punkten 3 sjunde stycket, punkten 5 första stycket samt punkten 5 tredje stycket av anvisningarna till 22 §. I fjärde stycket av anvisningspunkten 3 b till 29 § fastläggs bl. a. grunderna för bestämmande av tillgångs anskaffningsvärde. I den allmänna skattedebatten har fastslagits att ifrågavarande anvisningspunkt är till sin innebörd oklar vid benefika förvärv och i åtskilliga fall omöjlig att omsätta i praktisk tillämpning. I de fall detta trots allt är möjligt uppkommer konsekvenser, som står i direkt strid mot grundprincipen att en tillgång skall kunna helt avskrivas den är ekonomiskt brukbar. Vi vill härvidlag bl. a. åberopa vad Lantbrukets skattedelegation anfört i sitt remissyttrande. Departementschefen framhåller på s. 206 i propositionen att flera remissinstanser föreslår att vid benefika förvärv övertagaren skall äga rätt att fortsätta avskrivningarna enligt den förre ägarens avskrivningsplan. Någon anledning att i detta hänseende ha skilda regelsystem inom rörelsebeskattningen och jordbruksbeskattningen finner han dock inte föreligga utan hänskjuter i stället frågan till företagsskatteberedningen. Vi vill för vår del framhålla att bestämmelserna i punkten 3 b kommer att bli betydligt mera frekventa i inkomstslaget jordbruksfastighet än i inkomstslaget rörelse, där bolagsformen i motsats till vad som gäller inom jordbruket blivit allt vanligare för verksamhet av någon omfattning. De praktiska olägenheter som är inbyggda i bestämmelserna torde dessutom vara betydligt mera påtagliga inom lantbruket än på rörelsesidan. En ändring av punkten 3 b av anvisningarna till 29 § KL framstår enligt vår uppfattning därför som en fråga huvudsakligen berörande jordbruksbeskattningen och endast sekundärt som en fråga rörande rörelsebeskattningen. Vi hemställer således att bestämmelserna i punkten 3 b av anvisningarna till 29 § KL erhåller sådan ändrad lydelse att det vid benefikt övertagande av förvärvskälla blir möjligt för övertagaren att tillgodogöra sig alla slag av värdeminskningsavdrag som om överlåtaren fortfarande drivit verksamheten. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1972:120 angående jordbruksbeskattningen beslutar 1. att taxeringsvärdet vid allmänna fastighetstaxering, ökat med senare ny-, till- och ombyggnadskostnader, alltid får läggas till grund för ingångsvärdet på byggnader vid övergången till planenlig avskrivning, i enlighet med vad som har anförts i motionen, 2. att befintliga avskrivningsplaner för fasta maskiner och inventarier får bibehållas och fullföljas oberoende av övergången till nya avskrivningsregler, i enlighet med vad som har anförts i motionen, 3. att kostnader för markanläggningar, som nedlagts efter 1969, får inräknas i avskrivningsunderlaget för sådana anläggningar efter övergången till de nya avskrivningsreglerna, i enlighet med vad som har anförts i motionen, 4. att de föreslagna nya reglerna för beräkning av avdrag för substansminskning får tillämpas även beträffande naturtillgångar, som börjat utvinnas före övergången till de nya skattereglerna i enlighet med vad som har anförts i motionen, 5. att ingångsvärdet för inventarier, som innehafts före övergången till de nya skattereglerna, vid tillämpning av den s. k. kombinationsmetoden skall få upptas till av återanskaffningsvärdet, i enlighet med vad som har anförts i motionen, 6. att den som övertar jordbruksfastighet genom benefikt förvärv äger rätt att tillgodogöra sig alla slag av värdeminskning, som skulle tillkommit överlåtaren, om denne fortfarande hade drivit verksamheten, i enlighet med vad som har anförts i motionen. . () i Skegrie () i Glömminge