ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02788 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en undersökning av valrörelse. Den gemensamma valdagen var en nödlösning som man fick ta för att vinna en enkammarreform. Detta led i den författningskompromiss som träffades mottogs knappast på något håll med tillfredsställelse. Inom alla politiska läger uttalades kritik. Då 1968 godtog den träffade kompromissen skedde det med så stora betänkligheter att en framställning avläts till regeringen om en översyn av den kommunala demokratins problem. Ett enhälligt konstitutionsutskott föreslog detta initiativ mot bakgrunden av de farhågor som uttalats från skilda håll för den gemensamma valdagens negativa konsekvenser. Betänkligheterna har förstärkts genom de undersökningar om 1970 års valrörelse som lagts fram av den statsvetenskapliga kommunalforskningsgruppen. Vid riksdag väcktes förslag som syftade till en omprövning av den gemensamma valdagen. De avvisades med hänsyn till den överenskommelse som träffats i författningsfrågan. I ett särskilt yttrande till betänkande (nr 65) framhöll representanter att uppgörelsen måste uppfattas som bindande och förpliktande och att den gemensamma valdagen måste prövas i två val innan frågan om en ny ordning tas upp till övervägande. De framhöll emellertid också att frågan ofrånkomligen måste bli föremål för ny diskussion i senare sammanhang. Vi ansluter oss helt till vad som anfördes i detta yttrande. Undersökningarna av valrörelse gav ett värdefullt bidrag till det beslutsunderlag som krävs då man framöver tar upp den gemensamma valdagen till förnyad saklig prövning. Det är angeläget att liknande undersökningar görs av valrörelse. Detta kommer inte att ske inom ramen för den nu pågående kommunalforskningen utan förutsätter ett särskilt initiativ. Ett sådant bör tas av . Av de skäl som anförts får vi föreslå att hemställer hos Kungl. Maj:t om åtgärder för undersökningar av valrörelse i enlighet med vad som anförts i motionen. H. () () i Luttra () i Heden
mot · FV0279 · 1972-01-12 00:00:00 — angående balansen av skattemål i regeringsrätten. Skattemyndigheterna tillämpar ju i icke så få fall s. k. skönstaxering. Om nu den skattskyldige anser sig felaktigt behandlad, har vederbörande möjlighet att klaga. Klagomålen framförs först till prövningsnämnden, sedan till kammarrätten och till slut hos regeringsrätten. Enligt uppgifter från ett flertal skattebetalare behöver regeringsrätten ofta tre eller på sig för att avgöra ett ärende. Under denna långa tid är ju i åtskilliga fall kapitalet bundet, vilket ofta kan få förödande konsekvenser för såväl den enskilde skattebetalaren som mindre och medelstora företag. Med hänvisning till vad som har anförts hemställer jag att det dels verkställs en utredning om hur regeringsrättens arbetsbalans har utvecklats , dels vidtas erforderliga åtgärder för att nedbringa behandlingstiden till en mer rimlig nivå.
mot · FV02791 · 1972-01-26 00:00:00 — av och om kvinnlig tronföljd i . Kvinnlig tronföljd förekommer i sex av nio monarkier, nämligen i , , , , och , som formellt sett är en monarki med vakant tron. Även i har en kvinnlig tronföljdsordning förekommit vid olika tillfällen och sista gången . I infördes kvinnlig arvsrätt till tronen så sent som , och en kvinna har blivit statschef. Krav på en motsvarande ändring även för del har från moderat håll framförts motionsvägen i och 1970. Införande av kvinnlig tronföljd är en naturlig åtgärd i ett samhälle där kvinnan i princip kan bekläda alla ämbeten. Inga sakliga skäl kan längre åberopas mot att en kvinna bekläder statschefsämbetet. Vår monarki, som är fast förankrad hos det svenska folket, bör därför ge utrymme också för kvinnliga regenter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär utredning om och förslag till införande av kvinnlig tronföljd i . () ()
mot · FV02793 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i Trobro och Komstedt angående den kommunala lånerätten. I kommunallagens paragraf 58 regleras kommunernas underställningsfria lånerätt. gällande bestämmelser begränsar lånerätten upp till ett lånebelopp som motsvarar en utdebitering av . Bestämmelsen infördes i kommunallagen då den kommunala utdebiteringen var väsentligt lägre än . Den underställningsfria lånerätten har härigenom kommit att icke oväsentligt beskäras. Kommunernas möjligheter att underställningsfritt upptaga kortfristiga lån är ett väsentligt inslag i den kommunala självstyrelsen, och det måste vara viktigt att bevara denna rätt. Lagstiftningens nuvarande utformning begränsar denna lånerätt genom att utdebiteringen på har en helt annan storlek än när lagstiftningen genomfördes. Den underställningsfria lånerätten bör i stället för att som vara fixerad till en viss utdebiteringsnivå regleras med en procentsats av utdebiteringen. Det synes oss lämpligt att kommunerna underställningsfritt skall få upptaga lån intill ett belopp som motsvarar av den för kommunen föregående år fastlagda utdebiteringen. En utdebitering på 13: 58 skulle ge kommunen möjlighet att underställningsfritt uppta lån till ett belopp som motsvarar 8: 10 i utdebitering om en lagstiftning med 60-procentsregel införes. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. hemställer om förslag till sådan ändring av kommunallagens § 58 som i motionen föreslås. N. () ()
mot · FV02794 · 1972-01-26 00:00:00 — om suppleanter för fullmäktige i kommunalförbund. Den enda typ av kommunala organ i vilken suppleanter inte får utses är fullmäktige i kommunalförbund. Alla sakskäl som gäller för suppleantinstitutionen i t. ex. kommunfullmäktige kan också anföras för fullmäktige i kommunalförbund. I det fallet tillkommer dessutom att fullmäktige representerar olika kommuner, varför förfall för ledamot kan leda till att inte bara partibalansen utan även balansen mellan medlemskommunerna rubbas i fullmäktige. Det finns alltså klara motiv att införa möjlighet att utse suppleanter även för fullmäktige i kommunalförbund. Förslag om erforderliga ändringar i lagen om kommunalförbund bör därför föreläggas för ställningstagande . Med hänvisning till det anförda föreslår jag att hemställer hos Kungl. Maj:t att förslag framläggs om sådan ändring i lagen om kommunalförbund att suppleanter får utses för fullmäktige i kommunalförbund.
mot · FV02795 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om delegation av beslutanderätten inom statsförvaltningen. Staten har icke varit någon föregångare när det gäller företagsdemokrati. På detta område har det enskilda näringslivet gått före. Det är angeläget att även inom den statliga förvaltningen bredda de anställdas medinflytande. Ett viktigt inslag i företagsdemokratin är att öka de anställdas inflytande på sina arbetsuppgifter. Detta motverkas dock av det inom statsförvaltningen rådande s. k. hierarkiska systemet. En vidgad delegering av beslutsfattandet till lägre nivåer är därför angelägen. Likaså att förenkla de nu ofta onödigt komplicerade arbetsrutinerna och därmed förbättra servicen till allmänheten genom kortare handläggningstider. I den mån hinder för en vidgad delegationsrätt finns i gällande författningar bör dessa hinder undanröjas. Med hänvisning till vad här anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller att åtgärder vidtages för att i vidgad omfattning delegera beslutsfattandet till lägre nivåer inom statsförvaltningen. () HANS () 1 »72 720043 t * i i.
mot · FV02796 · 1972-01-26 00:00:00 — om förstärkt anonymitetsskydd vid anmälan om barnmisshandel. Frågan om förstärkt anonymitetsskydd för den som anmäler misstanke om barnmisshandel behandlades vid riksdag med anledning av en motion av m. fl. Ett enhälligt konstitutionsutskott uttalade då att den av motionärerna aktualiserade frågan är föremål för prövning av offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén (). Utskottet ville inte tillstyrka att frågan bröts ur detta sammanhang, som enligt utskottets mening ger garantier för att den får den allsidiga prövning dess vikt påkallar. Med hänsyn härtill ansåg inte utskottet någon åtgärd från sida behövlig. Då motionen behandlades i kammaren framhölls från samtliga de partier som var företrädda i debatten angelägenheten av en skyndsam lösning på det problem som aktualiserats i motionen. Vi är övertygade om att samma mening råder inom de partier som inte deltog i debatten. Sedan motionen behandlades i har offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténs ordförande och sekreterare intervjuats i TV (). Utredningens ordförande framhöll därvid att frågan om förstärkt anonymitetsskydd vid anmälan om barnmisshandel är en detalj inom utredningens uppdrag och att man ännu inte behandlat det material som överlämnades till utredningen . Utredningens sekreterare meddelade att ett förslag i frågan i vart fall inte kunde väntas eller 1974. Vi har stor förståelse för att ägnar huvuddelen av sin energi åt de viktiga integritetsfrågorna i samband med databehandlat material. Vi kan dock inte finna de tidsuppgifter som lämnats av utredningens sekreterare tillfredsställande. Enligt vår uppfattning måste arbetet på ett förstärkt anonymitetsskydd påskyndas antingen genom en utbrytning av frågan från trots de nackdelar som följer med en sådan åtgärd eller genom att utredningens sekretariat ges en förstärkning så att denna fråga kan behandlas parallellt med det övriga arbetet. I ett svar på en enkel fråga av i ämnet avvisade justitieministern inte helt den sistnämnda vägen. Men några bestämda utfästelser om en snabbare behandling än vad utredningens sekreterare angivit gav inte justitieministern. Det vore därför värdefullt om uttalade att frågan bör behandlas skyndsamt. Det kan erinras om att utredning om barnmisshandel tillsattes . Om de nu lämnade uppgifterna skulle stå sig, skulle det alltså ta från denna tidpunkt innan frågan om anonymitetsskyddet fick en tillfredsställande lösning. En sådan tidsutdräkt är svår att försvara. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att uttalar att förslag i fråga om förstärkt anonymitetsskydd för den som anmäler misstanke om barnmisshandel bör framläggas .
mot · FV02798 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående debattreglerna vid besvarande av enkla frågor. års riksdag har den som framställt en enkel fråga endast haft rätt att få ordet två gånger. Motsvarande begränsning har däremot inte gällt för statsråden. Det har lett till att statsrådet alltid kunnat få sista ordet genom sitt tredje inlägg. Medlemmar av regeringen kan därmed, om de vill, i debatter kring enkla frågor spara argument och påståenden som den frågande inte har någon möjlighet att bemöta. Vi anser det inte rimligt att på detta sätt ge regeringens företrädare särskilda fördelar i frågedebatterna. Ett enhälligt konstitutionsutskott (betänkande 1971: 69) utlovade ett initiativ under vårriksdagen 1972 för att ändra riksdagsstadgan på bl. a. denna punkt. Vi utgår då från att man kommer att ge frågande och svarande möjlighet att debattera på lika villkor. Vi anser att reformen bör bli en kombination av fri debatträtt beträffande antalet inlägg och hård begränsning av tiden för inläggen. Vi har sympati för en lösning, som forts fram i debatten och som innebär att första inlägget (för var och en) begränsas till max. , det andra till max. och samtliga därefter följande inlägg till max. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att debattreglerna vid enkla frågor förändras i enlighet med förslag ovan 2. att under vårriksdagen 1972 framlägger förslag till sådan ändring av riksdagsstadgan. () () (vpk) i
mot · FV02799 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökning av minimiantalet ledamöter i nämnd. Den kommunala självstyrelsen förutsätter att många människor får aktivt deltaga i och ta ansvar för den kommunalpolitiska verksamheten. När nu sammanläggningarna så drastiskt minskar förtroendemannaantalet är det en angelägen uppgift att i de nybildade kommunblocken erbjuda så många medborgare som möjligt chansen att aktivt medverka. En i de flesta kommuner genomförd höjning av antalet fullmäktige bidrar till det liksom systemet med fullmäktigesuppleanter. Den viktigaste åtgärden för att ge en bred grupp medborgare möjlighet att få delta i den kommunala verksamheten står dock att finna på det kommunala nämndplanet. Från dessa utgångspunkter är det ett egenvärde att organisera det kommunala nämndarbetet så att kommunen inrättar många nämnder med ett relativt stort antal nämndledamöter i varje nämnd. Kravet på en rationell och ekonomisk nämndorganisation får aldrig väga tyngre än kravet på medborgarinflytande. Kommunallagens nuvarande utformning är i dessa stycken inte till fyllest. I 31 § stadgas att antalet ledamöter i kommunstyrelsen (och därmed i andra nämnder) må dock icke vara under fem. Mycket vore att vinna enbart genom att denna lagbestämmelse ändrades så, att nämnd alltid skall ha minst sju ledamöter. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till sådan ändring av kommunallagens 31 § som i motionen föreslås.
mot · FV02802 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående utlandssvenskarnas rösträtt. Enligt riksdagsordningen skall rösträtt tillkomma varje svensk medborgare som är myndig. Medborgarens bosättning utomlands kan enligt grundlagen inte anses utgöra skäl till förlust av rösträtten. I praktiken har dock bestämmelserna om att röstlängden skall upprättas efter mantalslängden medfört att utomlands bosatta svenska medborgare i allmänhet berövats möjligheten att delta i svenska allmänna val. Endast vissa yrkeskategorier bland utlandssvenskarna, diplomater och andra statstjänstemän, sjömän som är inskrivna på svenskt sjömanshus, präster och missionärer, har i särskild ordning beretts möjlighet att rösta. beslutade om vissa ändringar i vallagstiftningen i syfte att bereda utlandssvenskar ökade möjligheter att delta i andrakammarval och folkomröstningar. Enligt de nya bestämmelserna skall svensk medborgare, som flyttat utomlands och upphört att vara mantalsskriven i , efter ansökan upptas i röstlängd och därmed få möjlighet att delta i val, om han/hon uppfyller de villkor riksdagsordningen föreskriver för rösträtt och har varit kyrkobokförd i under de fem kalenderåren närmast före det år då röstlängden upprättas. Sitt svenska medborgarskap skall sökande styrka genom intyg om innehav av giltigt svenskt pass. Utlandssvenskarna skall tas upp i särskilda röstlängder, som upprättas av centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden. De möjligheter att utöva rösträtten som reform ger utlandssvenskar får naturligtvis betraktas som ett framsteg. Femårsgränsen ställer emellertid fortfarande många utlandssvenskar utan möjlighet att delta i svenska riksdagsmannaval. Med utvecklingen av våra internationella förbindelser har det blivit allt vanligare att svenska medborgare vistas utomlands som anställda i svenska företag eller som tjänstemän i internationella organisationer. Sådana uppdrag, vilka som regel utförs i nära anknytning till olika verksamheter i hemlandet, avser ofta än . Dessa svenska medborgare, som sålunda har att företräda och tillvarata svenska intressen i utlandet eller att delta i internationellt arbete, bör med samma rätt som t. ex. diplomater kunna kräva möjligheter att utöva sin enligt grundlagen givna rösträtt. Enligt vår mening finns det inte skäl för att begränsa utlandssvenskar nas möjligheter att rösta till efter utflyttningen. Som villkor för att utomlands bosatt svensk medborgare, som i övrigt uppfyller bestämmelserna för rösträtt, skall få utöva rösträtten bör enbart gälla att vederbörande varit kyrkobokförd i . En sådan utformning behöver inte befaras medföra risk för missbruk. Innehav av svenskt pass bör ha samma bevisvärde efter en femårsperiod som under densamma. Det förslag till ny vallag som lades fram av i en promemoria (Ds Ju 1971: 24) innehåller inte någon modifikation av den nuvarande femårsregeln. En förnyad framstöt är därför påkallad. Vi hemställer av anförda skäl att som sin mening tillkännager för Kungl. utomlands bosatta svenska medborgare, som är myndiga och innehar giltigt svenskt pass, bör ha rätt att delta i riksdagsval och folkomröstningar i , om de varit kyrkobokförda här i landet. () i Heden
mot · FV02804 · 1972-01-26 00:00:00 — angående genomförandet av kommunblocksreformen. Enligt riksdagsbeslut skall kommunblocksreformen vara slutförd . Det är ett olyckligt beslut som bottnar i regeringens irritation över att kommunerna höll på den av formulerade frivilligheten i sammanläggningarna. När vi i 1962 tog blockbeslutet ingick i detta att sammanläggningen skulle ske frivilligt och i en takt som kommunerna själva bestämde. , moderata samlingspartiet och gick 1969 emot tvångslagen. Tvångslagstiftningen i sammanläggningsfrågan har väckt olust och försvårat sammanläggningsarbetet därför att främst de mindre kommunerna känt sig utlämnade och utan reell chans att påverka det nya blockets organisation och förvaltning. Det ligger i sakens natur att det är de svåra och tekniskt komplicerade kommunsammanläggningarna som kvarstår och att en rad faktorer inte minst kommunaldemokratiska försenar sammanläggningsarbetet. Från dessa utgångspunkter vore det naturligtvis riktigt att icke forcera sammanläggningarna utan ge kommunerna ytterligare tid. En sådan förlängning av kommunblocksreformens genomförande kan också ge Kungl. Maj:t förbättrade möjligheter att anpassa kommunblocksindelningen till de successivt ändrade förutsättningarna och att kunna fullfölja utan tidspress den justering av blockplanen som redan inletts. Några möjligheter föreligger tyvärr inte att förhindra det tvångsvisa genomförandet av kommunblocksreformen, men här föreslagen åtgärd borde kunna leda till att fullföljandet av blockbeslutet fick ske utan tidspress. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att måtte besluta vidtaga följande förslag till ändring i 2 § lag med särskilda bestämmelser om ändring i kommunindelningen: Länsstyrelserna skall upprätta förslag till de indelningsändringar som behövs för att kommunindelning enligt fastställd plan skall kunna genomföras senast vid utgången av . 3 sami Nr 804811
mot · FV02808 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i angående de centrala ämbetsverkens lekmannastyrelser. har utvecklingen gått mot ett ökat lekmannadeltagande i de centrala ämbetsverkens viktigare beslutsfunktioner. En verksorganisation med lekmannastyrelse uppfattas nu som det normala. Denna organisationstyp dominerar också till antalet, vilket framgår av nedanstående tabell: med lekmannastyrelse 1946 och 1968 i procenttal Motiven för lekmannadeltagande har varit skiftande. Ett har varit att tillföra verket sakkunskap utifrån; det må vara behovet av sakkunskap från ett ämbetsverk som har närliggande arbetsområden eller från intressegrupper som är direkt berörda av verkets uppgifter. Den kanske viktigaste målsättningen med lekmannastyrelse är dock att öka den medborgerliga kontrollen av förvaltningen. Genom att folkvalda representanter får insyn i verkets beslutsfattande öppnas nya kanaler för information. Detta möjliggör också en breddad debatt kring verkets uppgifter och sättet att lösa dem. Om man då undersöker hur lekmannastyrelserna är sammansatta, finner man att den dominerande delen av ledamöterna utgörs av statstjänstemän på olika nivåer, och en nästan lika stor grupp kommer från näringsliv och organisationer på arbetsmarknaden. Omkring en tiondel är riksdagsmän. Det förefaller därför mot bakgrund av målsättningen om den medborgerliga kontrollen och insynen som det vore motiverat med en viss ökning av folkvalda representanter oavsett om de utgörs av riksdagsmän eller kommunalmän. En sådan utökning bör naturligtvis inte ske på bekostnad av den sakkunskap som verket behöver tillföras från andra verk, myndigheter, intresseorganisationer på arbetsmarknaden osv. Breddningen bör i stället ske genom att göra lekmannastyrel serna något större. Det synes vara riktigt att i varje fall de stora riksdagspartierna blir representerade i alla viktiga centrala ämbetsverk. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att begär att Kungl. Maj:t tar initiativ till en utökning av lekmannastyrelserna för de viktigaste ämbetsverken så att de stora riksdagspartierna blir representerade i dem.
mot · FV02809 · 1972-01-26 00:00:00 — angående kollektivanslutning av medlemmar till politiskt parti. Principen att kollektivt ansluta grupper av människor till ett politiskt parti ter sig stötande. Att sådant förekommer i , som i många andra avseenden anses ha en relativt högt utvecklad frihet och demokrati, är direkt generande. Frågan har vid flera tidigare riksdagar varit föremål för behandling, och i motionen 1971: 560 infördes en längre redogörelse för de faktiska förhållanden som innebär att några få personer i vissa fall kan besluta partitillhörighet för tusentals arbetskamrater. Många av dessa kanske redan tillhör andra politiska partier, men det blir de inte tillfrågade om. Det svenska systemet med kollektiv anslutning till socialdemokratiska partiet vilket är det enda parti som tillämpar denna förnedrande medlemsvärvning torde inte överensstämma med FN-deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Det är hög tid att kollektiv anslutning till politiskt parti avskaffas. Det socialdemokratiska partiet är tydligen inte berett att utan tvingande lagstiftning avstå från kollektiv anslutning. Därför är en lagstiftning som bygger på frivillig och individuell anslutning av medlemmar till politiskt parti nödvändig. Det är förvånande att det socialdemokratiska partiet inte vill tillåta full personlig frihet när det gäller att välja partitillhörighet. Det rätta är att var och en utan någon form av tvång själv får ta ställning till om han eller hon genom medlemskap vill stödja något politiskt parti eller inte. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan lagstiftning att anslutning till politiskt parti endast får ske individuellt och efter personligt och frivilligt ställningstagande.
mot · FV0281 · 1972-01-12 00:00:00 — om ändrade regler för frivillig pensionsförsäkring. frivilliga pensionsförsäkring har varit i kraft . Genom frivilliga inbetalningar till denna försäkring kan varje svensk medborgare utöka de förmåner som fås genom folkpensioneringen och den allmänna tilläggspensioneringen. Den frivilliga pensionsförsäkringen har också en annan fördel. Man kan genom denna smidigare reglera tidpunkten för sin pensionering, detta om man väljer den försäkring, som man kan börja taga ut när som helst . Denna försäkringsform (T3) har dock en allvarlig nackdel. De avgifter som inbetalats kan icke i motsats till avgifter som inbetalats för försäkringsformen som avser livsvarig pension återbetalas vid dödsfall. Med hänsyn icke minst till de diskussioner, som förs om en mer rörlig pensionsålder, torde det ligga i samhällets intresse att uppmuntra denna form av frivillig pensionsförsäkring i statlig regi. En negativ faktor är onekligen att inbetalade avgifter icke återbetalas vid dödsfall. En annan negativ faktor, som gäller samtliga fyra försäkringsformer, är det genom penningvärdeförsämringen starkt sänkta realvärdet av utgående pensioner. Detta skulle delvis kunna rättas till genom att de spärregler som gäller höjes med förslagvis . Att spärrarna skall bibehållas torde dock stå klart för alla i ärendet insatta parter. Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att tariff T 3 kompletteras med en tariff med avgiftsåterbetalning vid dödsfall enligt samma regler, som gäller för tariff 2. att den högsta avgiftsinbetalningen enligt tarifferna T 3, U 3 och R 3 höjes från /levnadsår till /levnadsår. 3. att de högsta avgiftsinbetalningar som sker efter får göras med så stora belopp att den totala pensionen från den frivilliga pensionsförsäkringen blir högst . mot nu gällande högst .