mot · FV02294 · 1972-01-21 00:00:00 — Enligt vår uppfattning innebär årets budget inte en tillräcklig stramhet i detta avseende. BNP beräknas öka med eller med penningvärde. Statsutgifterna beräknas i löpande priser öka eller . Omräknat till penningvärde räknat på de totala utgifterna - innebär detta en ökning av statsutgifterna med ca Statsutgifternas ökning motsvarar sålunda av BNP-ökningen. Sammanlagt ökar det offentligas utgifter priser med , vilket motsvarar av BNP-ökningen. Ökningen av det offentligas inkomster uppgår priser till ca eller med av BNP-ökningen. Om än blott representerar nya åtaganden under /73, kan en budget, som inte hårdare ingripit mot de automatiska utgiftsstegringarna, inte beskrivas som stram vad gäller utgiftsprövningen. Den ekonomiska politik som finansplanen presenterar är inte ägnad att bidraga till en lösning av långsiktiga ekonomiska problem. Från moderata samlingspartiet har vi i tidigare motioner betonat, att långsiktiga ekonomisk-politiska problem både sådana dessa framstod under högkonjunkturen 19691970 och under lågkonjunkturen 1971 direkt sammanhänger med den offentliga sektorns alltför snabba En analys av dessa problem återfanns bl. a. i vår motion angående den ekonomiska politiken 1971:562. Årets finansplan bekräftar riktigheten av denna analys, inte minst att, som ovan visats, den offentliga sektorns automatiska utgiftsökning slukar hela BNP-ökningen. Problemen kan också illustreras med en analys av de enskilda hushållens inkomstutveckling. Enligt den preliminära nationalbudgeten beräknas konsumenternas inkomster öka eller med 10 miljarder . Direkta skatter, avgifter m. m. beräknas öka med eller med 6,6 miljarder. Den direkta skatten tar sålunda av inkomstökningen. Konsumentpriserna beräknas öka med . Räknat konsumtion innebär detta kostnadsökningar för konsumenterna på ca 4,1 miljarder totalt, vilket är mer än den totala inkomstökningen efter skatt som stannar vid . Hela den statistiskt beräknade konsumtionsökningen kan sålunda förklaras med ökade sociala bidrag och andra transfereringar. Tabell 6 visar hur skatten tagit en växande andel av inkomstökningarna. En framskrivning av nu aktuella trender ger vid handen att den offentliga sektorn kommer att öka från av BNP till 1980, förutsatt att inga nya reformer tillkommer. Med den reformtakt som präglat skulle siffran nå upp till . På skattesidan skulle detta förutsätta att den genomsnittliga marginalskatten ökade från 1971 till ca För de enskilda konsumenterna blir följden av en sådan utveckling en i det närmaste utebliven standardhöjning. Beräkningar av detta slag måste naturligtvis tagas med stor försiktighet, eftersom kalkylens olika delar ej är fullt förenliga. Den ökning av den privata konsumtionen som en sådan tillväxt av skattetrycket innebär är inte förenlig med den tillväxt av BNP som långtidsutredning räknade med; konsumtionstillväxten blir för långsam för att BNP-tillväxten skall kunna realiseras. Beräkningen belyser emellertid väl de utomordentligt allvarliga problem som svensk ekonomi har att lösa. En väsentligt långsammare tillväxt av den offentliga sektorn i förhållande till BNP måste uppnås. Det innebär att en automatisk tillväxt av den Tabell 6: Skatteökningarna Källa: i procent av inkomstökningarna 1963-1972. Skatteökning i % av den samlade inkomstökningen 1 Den låga siffran sammanhänger med skatteomläggningen. storleksordning som förekommer i t. ex. årets budget inte kan accepteras. Den offentliga sektorns tillväxt måste anpassas till det utrymme som skapas genom BNP:s årliga tillväxt för att den privata konsumtionen skall kunna stiga i en takt som är rimlig med hänsyn till den ökande arbetstakten och för att näringslivets investeringar skall kunna beredas tillräckligt expansionsutrymme. Den ökande kanaliseringen av uppgifter till den offentliga sektorn måste brytas genom en medveten decentraliseringspolitik, både regionalt och funktionellt. Dessa frågor diskuteras i annat sammanhang i denna motion, varvid yrkande framförs om en särskild besparings- och decentraliseringsutredning. Det är vidare angeläget och nödvändigt att det enskilda sparandet stimuleras till expansion för att därigenom näringslivets försörjning med eget-kapital skall kunna tryggas. Moderata samlingspartiets ägardemokrati representerar en metod för att uppnå ett sådant resultat. Som en del i en politik, som uppmuntrar till ett ökat enskilt sparande, skulle ATP-uttaget kunna sänkas och det tvångssparande som förekommer genom AP-fonden och som inte erfordras för att garantera utfästa pensionsförpliktelser skulle kunna minskas. Som det påpekas i den preliminära nationalbudgetens kapitel om offentliga finanser är det inte möjligt att direkt från budgetsaldot på något enkelt sätt avläsa vilka verkningar finanspolitiken har. Till detta förhållande måste man ta hänsyn vid bedömning av verkningar av förslag till ändringar i statsverkspropositionens dispositioner. Den skattepolitik som bedrivs har negativa verkningar på arbetsinsatser, sparande och initiativ. En skattesänkning som så utformas att den minskar dessa skattepolitikens avigsidor kan därför få omedelbara, gynnsamma återverkningar på statens inkomster, och dess effekter kan förstärkas genom att tillväxttakten i ekonomin ökar. Det är mot den bakgrunden även i ett ansträngt budgetläge angeläget att sänka de extrema marginalskatter som vi nu fått i . Det mest gynnsamma alternativet är att sänka dessa marginalskatter på så vis att för sänkningen fordras att inkomsttagaren sparar en viss del av sin inkomst. Men inte bara i samband med vissa inkomstminskningar utan även i samband med utgiftsökningar kan man få återverkningar av gynnsamt slag. Även om hela utgiftsökningen inte kompenseras, kan den återvinnas till stor del. Eftersatta utgiftsområden där ökade insatser skulle ha en sådan hög avkastning finns även i dagens samhälle trots de enorma utgifter som det allmänna tagit på sig. Att förstärka brottsbekämpningen skulle löna sig med tanke på de stora kostnader den stigande brottsligheten drar med sig. Ökad trafikövervakning sänker t. ex. de mycket höga sjukvårdskostnaderna. Samma sak gäller bättre hälsovård. En kraftfylld regionalpolitik som arbetar med generella medel, som t. ex. att ta bort arbetsgivaravgiften i stödområdena, sänker stadsbyggnadskostnaderna och minskar många av de samhällsutgifter som är förenade med en långt driven utbyggnad av storstäderna. En större satsning på forskning i olika former kan ge näringslivet en bättre dynamik och göra strukturomvandlingen mindre påfrestande med mindre anspråk t. ex. på dyrbara insatser inom arbetsmarknadspolitiken. Till en del utgör ökade försvarsanslag en avlastning av behovet av insatser inom arbetsmarknadspolitiken. Under alla förhållanden synes det oss nödvändigt att ytterligare utgiftsbegränsningar görs redan i budgeten /73. Enligt vår uppfattning är besparingar av sådan storleksordning, att behovet av statlig upplåning minskas, nödvändiga. Maj.ts proposition nr 1970 med förslag till ändringar i regeringsformen m. m. anförs beträffande de uppgifter som åvilar finansutskott följande: En av [finans-] utskottets huvuduppgifter blir att avge utlåtanden över den i statsverkspropositionen ingående finansplanen och de motioner som väcks i anslutning därtill. Avsikten är att utskottet i utlåtandet skall ta ställning till huvudlinjerna i finanspolitiken, såsom frågorna om avvägning mellan statsinkomster och statsutgifter, mellan beskattning och upplåning, mellan direkta och indirekta skatter, mellan utgifter för konsumtion och utgifter för investering. Utlåtandet är tänkt att få en allmän och principiell karaktär och inte innehålla bindande ramar vare sig för utgiftsanslagen eller för beskattningen. Däremot skall utskottet kunna göra allmänna uttalanden om den grad av restriktivitet som bör iakttas vid utgiftsprövningen. Det är meningen att utlåtandet skall ligga till grund för en allmän finansdebatt i ungefär efter sessionens början. Debatten skall resultera i att tar ställning till utskottets uttalande och eventuella reservationer till dessa. ställningstaganden skall sedan tjäna som vägledning för övriga utskott vid deras beredning av statsbudgeten. Det bör i enlighet härmed och mot bakgrund av ovan redovisade slutsatser rörande den väntade ekonomiska utvecklingen nu ankomma på finansutskottet att föreslå att, till ledning för utskottens utgiftsgranskning, göra ett allmänt uttalande om största möjliga restriktivitet i syfte att begränsa det statliga upplåningsbehovet för nästa budgetår. Den av regeringen förda så kallade aktiva näringspolitiken lanserades tillsammans med slagord om arbete, trygghet och utveckling. De erfarenheter som vunnits har inte varit uppmuntrande för dem som ställt stora förväntningar på denna politik. De har i stället visat att de fått rätt som varnade för nya experiment utan någon konkret målsättning. Arbetet, tryggheten och utvecklingen i anställningen upplevs vara i fara, och utvecklingstakten i vårt lands ekonomi ligger lågt vid både en internationell och en historisk jämförelse. De många misslyckandena inom den statliga företagssektorn har tidigare påvisats av oss och är väl kända. Allt tyder också på att inte heller regeringen är nöjd med de resultat som uppnåtts. omprövning av riktlinjerna för den statliga näringspolitiken har emellertid inte redovisats. Den aktiva näringspolitiken påstods leda till uppfyllande av allmänna ekonomiska-politiska mål framstegstakt, sysselsättning och balans i utrikeshandeln. 1 praktiken har politiken i alltför hög grad varit knuten till åtgärder inom den statliga företagssektorn och andra punktinsatser avsedda att komma till rätta med regionala eller branschmässiga problem. De avgörande frågorna om näringslivets investeringsutrymme, finansieringsmöjligheter och lönsamhetskrav samt om de enskilda företagens och företagarnas initiativ- och skaparkraft har på ett olyckligt sätt hamnat i bakgrunden vid näringspolitikens genomförande. Enligt vår mening är näringspolitikens huvuduppgift att bidraga till att den ekonomiska politiken ges en sådan utformning att vårt näringslivs konkurrensförmåga vidmakthålles och stärkes och ges förutsättningar att därigenom medverka till en god tillväxt i vår ekonomi. Därigenom skapas resurser både för att föra i hamn och fortsätta reformarbetet och att förbättra medborgarnas personliga levnadsstandard. Erfarenheterna av olika ekonomiska system bekräftar vår uppfattning att näringslivet även bör bygga på enskilt ägande, fri prisbildning och konkurrens. För detta talar såväl effektivitetsskäl som överväganden om maktbalans och demokrati. Inget annat system har kunnat ge medborgarna större materiella resurser eller varit förenligt med politisk demokrati och mångsidighet i livsform och värderingar. Marknadsekonomi ger också de större möjligheterna till decentralisering av beslut om såväl konsumtionsinriktning som produktionens genomförande. Varje försök att i någon högre grad överföra beslut till centrala instanser medför risker för lägre framstegstakt och administrativt godtycke i en byråkratisk hierarki. Denna inställning är väl förenlig med uppfattningen att det är samhällets uppgifter att dra upp de ramar inom vilka företag och enskilda får agera. Det är naturligt att regler skapas till skydd för t. ex. miljöintressen och möjligheter för en balanserad regional utveckling. Likaså är det nödvändigt och ett uttryck för samhällets solidaritet att stat och kommun tar på sig ansvaret för att de människor, som drabbas av den för allas välståndsutveckling alltid pågående omvandlingen av vårt lands näringsliv, ges behövligt stöd. En konsumentpolitik som syftar till att öka medborgarnas möjlighet att via sina köp styra produktionen efter sina egna preferenser och önskemål ligger också väl i linje med vår uppfattning om samhällets roll som givare av de ramar inom vilka ett fritt näringsliv bör verka. Gemensamt för dessa exempel på åtgärder som samhället bör vidtaga är att de så långt möjligt bör ges en generell utformning. Vi ställer oss alltså avvisande till statliga detaljregleringar. Företagens kapitalförsörjning är av strategisk betydelse för möjligheterna till fortsatt produktionsökning och välståndshöjning. Det finns anledning anta att de senaste årens hårda kreditpolitik har förstärkt företagens benägenhet att avstå från större investeringsprogram, om möjligheterna till självfinansiering är dåliga. Risken för att i en förnyad kreditåtstramning hamna i ekonomiska svårigheter, om finansiering skett kreditvägen, är uppenbar för många företag. Detta medför att företagens finansiering med eget kapital måste ägnas förnyad uppmärksamhet, om vi skall ha någon möjlighet att via ökade investeringar uppnå en fortsatt snabb välståndsutveckling. En ökning av näringslivets kreditmöjligheter måste därför kombineras med åtgärder ägnade att underlätta företagens finansiering med eget kapital. Reformer i syfte att förbättra aktiemarknadens funktion och en aktiv insats för att öka möjligheterna för allt flera medborgare att placera en del av sitt sparkapital i aktier skulle vara medel i sådan riktning. Förslag till åtgärder för att i enlighet med detta synsätt sprida ägandet redovisas i annat sammanhang. Det är kreditmarknadens uppgift att inom konkurrenshushållningens ram anpassa sig efter växlande krav. I den mån anpassningen försvåras genom föråldrade lagregler är det ett starkt samhällsintresse att genom en översyn av bestämmelserna åstadkomma den kreditmarknad som är bäst ägnad att tillgodose framtidens behov. Emissionskontrollens huvudsyfte, att förebygga ränteglidningar och svårigheter för bostadsbyggandets finansiering, kan uppnås med andra, mindre skadliga metoder, där emissionskontrollens problem med köbildning och gråa marknader kan minskas eller elimineras. Emissionskontrollen bör således avskaffas. Vårt lands möjligheter att få del av den snabba tekniska utveckling som sker utomlands och få tillgång till utländska marknader är i hög grad beroende på möjligheterna till fria kapitalrörelser. Den fortgående internationaliseringen av företagandet ställer naturligt motsvarande krav på en internationalisering av kapitalförsörjningen. Det är därför angeläget att eliminera de hinder som reses av valutaregleringen mot ett naturligt och rationellt utbyte av kapital mellan och omvärlden. begränsa den statliga och kommunala utgiftsexpansionen, genomföra en hårdare utgiftsgranskning av vad som föreslås i statsverkspropositionen, tillsätta en utredning med uppgift att framlägga förslag i syfte att förbättra främst de mindre och medelstora företagens försörjning med riskkapital, överse metoderna för styrning av kreditmarknaden i konjunkturpolitiskt syfte. Det nya skattesystemets uppkomst presenterade allmänna skatteberedningen, som var parlamentariskt sammansatt och innefattade representanter för de stora arbetsmarknadsorganisationerna, sitt förslag. Detta innebar en omfördelning från direkt till indirekt skatt, en lindring av progressiviteten och särskilda åtgärder för att åstadkomma större hänsynstagande till de enskilda inkomsttagarnas olika försörjningsbördor. Betänkandet hade i allt väsentligt antagits enhälligt av beredningens ledamöter. Ett mycket stort antal remissyttranden avgavs, vilka i helt övervägande grad var välvilliga. Regeringen underlät emellertid att följa upp allmänna skatteberedningens förslag och framlägga förslag till . , alltså 1965, tillsattes familjeskatteberedningen med uppgift att klarlägga olika metoder att övergå från det dåvarande sambeskattningssystemet till någon form av individuell beskattning. Remissbehandlingen av allmänna skatteberedningens förslag hade nämligen enligt departementschefen visat att en ytterligare prövning erfordrades av de problem av såväl teknisk som fördelningspolitisk art, som var förknippade med en övergång till fullständig eller modifierad särbeskattning. (Fi 4/1969 s. Utredningen förelädes inga direktiv och ansåg sitt uppdrag vara av teknisk natur. Den arbetade med den förutsättningen att det allmännas intäkter från inkomstbeskattningen skulle vara oförändrade. Ett betydande antal remissinstanser ställde sig positiva till en övergång till individuell beskattning , medan praktiskt taget undantagslöst beredningens tio alternativa förslag till en sådan övergång förkastades. Familjeskatteberedningens förslag kan således inte betraktas som något gott underlag för en reformering av inkomstbeskattningen ens vad det gäller det område inom skattesystemet som utredningsförslaget omfattar. Det skatteförslag regeringen presenterade riksdag grundade sig inte på någon förutsättningslös och allsidig offentlig utredning. Ej heller gavs arbetsmarknadens parter tillfälle att yttra sig över förslaget. Den mest genomgripande omläggningen av skattesystemet skulle således komma att ske helt över huvudet på medborgarna. Det korrekta förfaringssättet hade varit att det aviserade förslaget till skatteomläggning hade fått anstå till dess en kommitté med bl. a. representanten för arbetsmarknadens parter hade kunnat bereda frågan i dess helhet och ett förslag därefter blivit föremål för remissbehandling. Eftersom en sådan fullständig beredning av förslaget av tidsskäl ej kunde komma till stånd begärde moderata samlingspartiet att en sådan kommitté åtminstone borde få tillfälle att avge yttrande över det inom upprättade förslaget. Denna begäran avslogs av . Vid den slutgiltiga behandlingen av regeringens förslag till skatteom läggning framförde moderata samlingspartiet i partimotion till följande: Enligt vår mening visar här redovisade siffror att den marginalskatteskärpning som regeringsförslaget innebär är orimlig. har stora grupper inkomsttagare fått uppleva att deras levnadsstandard sjunkit eller upphört att stiga på grund av stigande skatter och försämrat penningvärde. För flertalet av dem är, om regeringsförslaget genomföres, en fortsatt allt snabbare försämring av levnadsstandarden ofrånkomlig. För andra grupper, som enligt propositionen skulle kunna påräkna en skattelättnad eller en oförändrad skattebelastning, kommer redan det första eller andra året som förslaget skulle vara i kraft dess rätta innebörd av skattehöjningsförslag att vara uppenbar. Med anledning härav begärde moderata samlingspartiet att skatteförslaget skulle omarbetas och att den slutliga riksdagsbehandlingen av förslaget skulle uppskjutas till höstriksdagen. Denna begäran avslogs emellertid av som antog regeringsförslaget utan ändringar. Skatteomläggningen och övriga reformer i samband därmed medförde ett skattebortfall netto och kostnadsökningar på tillsammans 4,5 mdr kr. För att finansiera detta genomfördes en höjning av mervärdeskatten från 11,11 till 17,eller med 6,räknat på priset exkl. skatt. Dessutom skärptes inkomstskatten för vissa grupper och skatterna på större arv och förmögenheter. Hade man valt att finansiera omläggningen enbart över den direkta beskattningen, skulle samtliga inkomster över 30 000 behövt tas i anspråk. Den valda finansieringsmetoden innebär i stället att alla konsumenter fick vara med och betala för skatteomläggningen. Enligt innebär skatteomläggningen en inte obetydlig inkomstförstärkning. Denna uppnås främst genom höjningen av mervärdeskatten. För de 4 budgetåren 1971/72 1974/75 medför skatteomläggningen en ytterligare skärpning av skattetrycket med . Hänsyn har då även tagits till de 2,5 miljarder som skall betalas ut till kommunerna som kompensation för bortfallet av vissa skatteinkomster. Därmed inte sagt att de 2,5 miljarderna kommer skattebetalarna till godo i form av lägre kommunalskatt. Marginalskatt - skatt på löneökningar I samhällen där statsmakternas ambitioner att leda och kontrollera samhällsutvecklingen är stora, lägger den offentliga sektorn under sig en allt större del av det totala produktionsresultatet. För svenskt vidkommande har de statliga och kommunala utgifterna förändrats på följande sätt1 i miljarder kronor löpande priser: 1 Uppgifterna är hämtade ur finansplanerna för samt den reviderade finansplanen för . 2 Avser utgifter på driftbudgeten. Sorn framgår av tabellen har de offentliga utgifterna ökat oerhört snabbt. Detta har möjliggjorts genom en internationellt sett exempellös skärpning av det totala skattetrycket. Denna skärpning har långtifrån träffat endast de högre inkomsttagarna. Tvärtom har de vanliga inkomsttagarna fått bära en allt större skattebörda, vilket framgår av tabellen i Bil. Orsaken till denna skatteskärpning för de vanliga inkomsttagarna ligger till stor del i den mycket branta progressionen, som snabbt fört upp inkomsttagarna i intervaller där marginalskattesatserna är mycket höga. Genom skatteomläggningen har progressionen gjorts ännu brantare. Detta framgår av nedanstående diagram: Hustrun saknar inkomst. Årsinkomst i tusental kr. 1 För tydlighetens skull har kurvan dragits så att den beskriver en jämn båge. I verkligheten sker skatteskärpningen språngvis. Beroende på utdebiteringens höjd uppnås alltså på grund av den branta progressionen följande marginalskattesatser. Tabell utvisande marginalskatten i olika inkomstlägen och vid olika utdebiteringar för inkomsttagare utan förvärvsavdrag Marginalskatt i procent vid Genom avtrappningen av grundavdraget blir kommunalskatten progressiv i inkomstskiktcn . i dessa inkomstlägen. Marginalskattesatserna är avrundade. Tabellen visar bl. a. att en inkomsttagare kan ha lika hög marginalskatt som en inkomsttagare och att en inkomsttagare kan ha högre marginalskatt än en inkomsttagare. Som framgår av tabellen är de skatteoffer som avkrävs inkomsttagarna vid en inkomstökning oerhört stora. För inkomsttagarna i mellaninkomstlägena uppgår skatteoffret till omkring 2/3 av det intjänade beloppet. Denna väldiga skattebelastning kommer att inverka menligt på den enskildes möjligheter att själv höja sin levnadsstandard. Detta framgår klart av de tabeller som redovisades i moderata samlingspartiets reservation till regeringens förslag till Skatteomläggning. Denna utredning redovisades av oss i BeU betänkande 1970:40. En liknande utredning har genomförts av för skattefrågor. Enligt arbetsgruppen antyder dess beräkningar att vi i har uppnått en situation där skattetrycket i kombination med inflationen i praktiken har omöjliggjort för de allra flesta inkomsttagarna att höja den privata standarden genom löneökningar som ligger inom ramen för samhällsekonomisk balans. Ett av de mera framträdande inslagen i det nya skattesystemet är att avdragsrätten för erlagd kommunalskatt slopats. Detta har fått följande konsekvenser: Skillnaden i skattetryck mellan dem som bor i orter med olika hög utdebitering har ökat. Detta kan leda till att inkomsttagarna i ökad utsträckning söker sig till de kommuner som har en relativt låg utdebitering. Möjligheterna för högskattekommunerna i t. ex. och skogslänen att dra till sig arbetskraft försvåras. Beskattningen av villor, lantbruk och andra fastigheter är mera kännbar . Vid utformningen av den nya skatteskalan utgick finansministern ifrån en utdebitering av . Redan vid det första årets tillämpning av det nya skattesystemet uppgick medelutdebiteringen till 22:50. 1 är uppgår den till 23 :78. följer att man inte ens vid skattesystemets ikraftträdande, långt mindre därefter, tagit hänsyn till kommunalskatteavdragets slopande. Genom kommunalskatteavdragets slopande har olikheter i utdebitering kommit att bli ännu mera kännbar för skattebetalaren. Detta framgår av nedanstående tabell. Tabell utvisande skillnaden i kommunalskatt vid olika stora förändringar eller skillnader i utdebiteringen Ensamstående utan barn och gift man med eller utan barn där hustrun saknar inkomst Årsinkomst Skatteskärpning vid en förändring i utdebiteringen med Exempel: I. teringen med en skärpning av skatten med . Exempel: 2. Skillnaden 1972 att bo i t. ex. (utdebitering ) eller en kommun med en utdebitering på utgör för en inkomsttagare . Genom den offentliga sektorns snabba tillväxt har inkomstskatten kommit att träffa hela den förvärvsarbetande befolkningen hårt.