ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021396 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om ökade resurser till kommunerna för beredskapsplanering. utgår statsbidrag till kommuner, vilka på grund av sin ekonomiska ställning, det avsedda företagets storlek eller andra särskilda skäl bedöms behöva bidrag för att kunna låta verkställa projektering av sådana anläggnings- och husbyggnadsarbeten, som kan utföras för att motverka arbetslöshet. Bidrag utgår endast till av godkända kostnader. är inom stödområdet: utom (avrundat uppåt). De sysselsättningssvårigheter som vårt land liksom de flesta europeiska länder och upplever drabbar mycket hårt kommunerna, dess ekonomi och utveckling på såväl kort som lång sikt. En del kommuner har kunnat möta svårigheterna genom att det funnits beredskapsplaner, färdigprojekterade objekt av olika slag, som kunnat tidigareläggas. Men många kommuner saknar resurser för långtidsplanering och projektering av objekt som kan hållas i beredskap. Genom olika åtgärder (exempelvis regeringspaketet, ) har regeringen stimulerat kommunerna till att så snabbt som möjligt sätta i gång sysselsättningsskapande beredskapsarbeten. Bland annat har man fått ökade statsbidrag till reningsverk och beredskapsarbeten. Kommuner med god planering har kunnat utnyttja dessa förmåner, medan de övriga kommunerna inte i samma utsträckning, inom angivna tidsramar, hunnit eller kunnat projektera lämpliga objekt. Detta har lett till att de sysselsättningsskapande åtgärderna givit olika resultat, beroende på kommunernas olika planering, ekonomi och personella resurser. Inför eventuellt kommande nya sysselsättningssvårigheter är det nödvändigt att kommunerna, i samarbete med , får ökade resurser exempelvis högre projekteringsbidrag och teknisk hjälp för att uppnå så hög beredskap som möjligt. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening uttalar att resurser inom ramen för i statsverkspropositionen föreslagna arbetsmarknadsanslag avdelas som stöd till kommunerna för en god beredskapsplanering. () () AB Egnellska Boktryckeriet, 1972
mot · FV021398 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om lagfäst rätt till svenskundervisning för invandrare på arbetsgivarens bekostnad, m. m. Djupgående åtgärder krävs för att underlätta de utländska arbetarnas levnadsomständigheter i . Ett minimikrav bör vara att man garanterar dem tillräcklig utbildning i det svenska språket. lade fram sitt första delbetänkande. Utredningen föreslog att en grundutbildning öppen för alla invandrare borde inrättas med kommunen som huvudman. Grundutbildningen skulle omfatta . Staten skulle genom bidrag till kommunerna svara för merparten av utbildningskostnaderna. Undervisningen av anställda invandrare skulle i princip ske på av arbetsköparen betald arbetstid. Därtill föreslogs andra åtgärder för att underlätta för alla utlänningar att delta i undervisningen. Ärendet är brådskande. Utredningen beräknar det ackumulerade behovet av utbildning till 60 000-70 000 personer och ett årligt tillskott med mellan 10 000 och 40 000 personer. Ändå är allt vad inrikesministern i prop. 1972 bilaga 13 har att säga: Förslaget bereds. Detta har väckt kraftig opposition på flera håll, bl. a. från invandrarverkets chef, öberg. På fackligt håll har man gått till kraftfullt angrepp mot regeringens handläggning av frågan. Metallarbetaren nr 3-4 1972 skriver: »Den uteblivna propositionen betyder att tiotusentals människor alltjämt får leva isolerat och blir utestängda från samhället.» Tidningen konstaterar också: »Metall har ungefär 40 000 invandrare som inte hjälpligt förstår eller talar svenska språket. Det är ett stort problem att nå ut till dem med information. Trots alla aktningsvärda försök blir de medlemmar som lever på tvären, både på arbetsplatserna och i samhället.» I remissyttrande över invandrarutredningens betänkande skrev att förslaget skulle medföra svåra ekonomiska belastningar för kommunerna. Detta har inrikesministern tagit som intäkt för en förhalning av frågan. Det borde annars vara lätt att befria kommunerna från dessa kostnader och låta arbetsköpama stå för dem. Regionala olikheter i invandrarantal talar också för en sådan lösning. Det är viktigt att förslag framkommer snabbt. SAF:s krav på att arbetsköpama skall slippa stå för merparten av kostnaderna eller begränsa utbetalningarna efter permitteringslöneavtalet måste tillbaka Det är kapitalisterna som profiterar på de utländska arbetarna. Då skall de också betala utbildningskostnaderna för dem. Med hänvisning till ovan anförda föreslår vi att uttalar sig för en lagfäst rätt för invandrare till utbildning på företagens bekostnad på av dem betald arbetstid i enlighet med invandrarutredningens förslag om 240 timmars undervisning jämte övriga av utredningen föreslagna sociala stödåtgärder samt hos regeringen hemställer om att till skyndsamt framläggs förslag härom. (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FV0214 · 1972-01-11 00:00:00 — av i m. fl. angående medborgarvittnen vid förundersökning i brottmål. I bestämmelser om förundersökning finns stadgat att ett av undersökningsledare anmodat trovärdigt vittne såvitt möjligt skall närvara vid förhör, under förutsättning att den misstänkte inte själv motsätter sig detta. Närvaron av ett s. k. medborgarvittne kan fylla fyra centrala syften: Den enskildes rättssäkerhet kan ökas genom att garantier för en i alla avseenden korrekt behandling stärks. Möjligheterna att styrka vad som framkommit vid förhöret kan öka. Polismännen kan löpa mindre risk att bli utsatta för falska beskyllningar om felaktigt uppträdande, vilket är väsentligt för polisens arbetsmöjligheter. Förtroendet kan väntas öka för de i förundersökningen verksamma polis- och åklagarmyndigheterna. Det är därför angeläget att bestämmelsen om förhörsvittne verkligen kan tillämpas i praktiken. För att så skall bli fallet måste samhället engagera sig djupare i denna verksamhet och inte inskränka sig till att tillhandahålla ett lagstöd. Man kan inte räkna med att uppgiften som vittne vid förhör skall kunna fullgöras genom frivilliga, oavlönade insatser. har krävt ett mera aktivt samhälleligt engagemang för att få till stånd ett fungerande system med medborgerliga förhörsvittnen. Såsom framhålls i ett yttrande från justitieutskottet vid riksdag (JuU 1971:5 s. 20) liksom i ett yttrande från första lagutskottet (1967:28) är erfarenheterna av en samhälleligt stimulerande medborgarvittnesinstitution uteslutande goda. I förekommer kommunalt avlönade medborgarvittnen . Med erfarenhet från denna verksamhet anser man sig kunna konstatera att den ökade lekmannainsynen i polisarbetet varit ägnad att stärka allmänhetens förtroende för polisen. Rättsväsendet är en rent statlig uppgift. Det är enligt vår mening inte rimligt att överlåta åt kommunerna att bedriva och finansiera verksamheten med medborgarvittnen. Sådan verksamhet bör självfallet finansieras av staten. uttalade sig för att borde pröva frågan i lämpligt sammanhang. Ställningstagandet vidhölls vid såväl 1970 som riksdagar. Denna prövning bör nu komma till stånd. leda till att regler utformas för ersättning till medborgerliga förhörsvittnen. Vidare bör bl. a. formerna för val av förhörsvittnen övervägas. De blivande polisstyrelserna skulle enligt vår uppfattning med fördel kunna anförtros uppgiften att utse sådana vittnen, bestyren med utbetalning av ersättning m. m. Med åberopande av vad sålunda anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag om ett utvidgad system med förhörsvittnen (medborgarvittnen) vid förundersökning i brottmål i enlighet med vad i motionen anförs. () () HANS () i () () () i
mot · FV021400 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående samhällets kostnader för omflyttning av Den stora utflyttningen från till har varit 225 000 norrlänningar till områden där arbetstillfällen kunnat erbjudas. En växande opinion mot att flytta människorna i stället för maskinerna har efter hand vuxit fram. Uppgifterna på samhällets kostnader, förknippade med omflyttningen av en människa i arbetsför ålder, varierar starkt. Beräkningsgrunderna varierar också. Förutom samhällets direkta kostnader för t. ex. flyttningsbidrag, omskolningskurser, inlösen av fastigheter kommer de kostnader som är svårare att beräkna. Sådana kostnader är t. ex. ökat bostadsbyggande, större krav på kommunikationerna etc. i de storstadsregioner som fångar upp en stor del av den utflyttade arbetskraften. I glesbygdsområdena okar kostnaderna för att upprätthålla servicen för de kvarboende människorna i kommuner som genom utflyttningen förlorar skatteunderlag. Till detta kommer den kapitalförstöring som samhället åsamkas genom att samhällsinvesteringar i form av vägar, skolor, samlingslokaler m. m. inte utnyttjas i den utsträckning som ursprungligen tänkts. En annan icke oväsentlig ekonomisk faktor, även den svårberäknad, är det produktionsbortfall en omställning till ett nytt arbete med omställnings- och inkörningstid medför. En utredning av samhällets totala kostnader för denna befolkningsomflyttning, där dessa olika faktorer ingår, efterlyses. I debatten har tal i storleksordningen . per omflyttad individ nämnts. Andra beräkningar har antytt ännu större kostnader. Mot bakgrund av vad som ovan nämnts föreslår vi därför att hos Kungl. Maj:t begär en expertutredning om samhällets kostnader för omflyttning av arbetskraft från en region till en annan.
mot · FV021404 · 1972-01-26 00:00:00 — om inrättande av ett jämställdhetsråd. Den norska regeringen har lagt fram förslag om inrättande av ett jämställdhetsråd (råd for likestilling mellom kvinner og menn). Detta skall bl. a. ha till uppgift att: 1. klarlägga förhållanden som motverkar jämställdhet mellan kvinnor och män och föreslå aktiva åtgärder för att rätta till sociala och ekonomiska skevheter, 2. se till att likalönsprincipen följs, 3. arbeta för jämställdhet i familjeliv, skola, näringsliv och samhällsliv, samt att 4. ta initiativ till forskning om jämställdhet mellan män och kvinnor och vara ett kontaktorgan för organisationer och myndigheter. Behovet av ett sådant råd torde finnas även i . Med hänvisning till denna korta motivering föreslår jag att hos Kungl. Maj:t hemställer att en rapport om de norska erfarenheterna av det hittillsvarande likalönsrådet, och bakgrunden till det nu aktuella förslaget, framlägges för , tillsammans med ett eventuellt förslag om inrättande av ett liknande råd i , om de norska erfarenheterna ger anledning till detta.
mot · FV021405 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående tillstånd till organisationsförmedling inom kontorsområdet. Arbetsförmedling i förvärvssyfte är i lag förbjuden. I en motion till riksdag föreslog vi att s. k. ambulerande skrivbyråverksamhet skulle undantas från detta generella förbud. Motionen avslogs av . Vi har fortfarande uppfattningen att förmedlingen av korttidsvikariat på kontorsområdet är av sådan speciell beskaffenhet att den borde undantas från det generella förbudet mot arbetsförmedling i förvärvssyfte och tillåtas i de kontrollerade former som föreslagits av en statlig utredning . Vi tar emellertid inte upp denna fråga i föreliggande motion. I årets statsverksproposition, bilaga 13, redovisar inrikesministern, på grundval av ett utredningsförslag, vilka principer han anser bör ligga till grund för meddelande av tillstånd till s. k. organisationsförmedling av korttidsvikariat inom kontorsområdet. Bland de principer inrikesministern anger kan nämnas: restriktivitet bör iakttas vid bedömningen av i vilken utsträckning tillstånd skall ges till avgiftskrävande förmedling, behovet skall prövas från arbetsmarknadssynpunkt, tillstånd bör meddelas i huvudsak endast sammanslutning av arbetstagare eller arbetsgivare, andra huvudmän än nu nämnda organisationer bör bara i undantagsfall medges att driva avgiftskrävande förmedling, denna bedömning bör göras från fall till fall. Till dessa uttalanden vill vi anföra följande. De enskilda skrivbyråer som bedrivit s. k. ambulerande skrivbyråverksamhet har fyllt ett uppenbart behov. Detta framgår av att de under en följd av år anlitats av såväl enskilda som statliga och kommunala kontor vid tillfälliga vakanser. Innan den offentliga arbetsförmedlingen kan fylla detta behov av kvalificerad förmedling av korttidsarbetskraft bör verksamheten i enskild regi inte strypas. Detta vöre till förfång för såväl kunderna som de arbetssökande. Det synes också praktiskt att skrivbyråer, som till huvudsaklig del bedriver stationär, helt laglig, skrivbyråverksamhet, ges möjlighet att genom organisationsförmedling medverka i ambulerande verksamhet. På detta sätt kan såväl byråernas kapacitet som den till byråerna knutna arbetskraften utnyttjas mer effektivt. Vi vill slutligen understryka att en princip vid tillståndsgivning bör vara att inte diskriminera mellan näringsidkare av samma typ. organisation bestående av ett antal skrivbyråer ges tillstånd att bedriva organisationsförmedling, synes det svårt att försvara att en annan organisation av skrivbyråer nekas sådan tillstånd, så länge inte speciella skäl för ett sådant beslut föreligger. Enbart en allmän hänvisning till att inget ytterligare behov föreligger är enligt vår mening inte skäl för sådan diskriminering. Om behov föreligger torde visa sig när förmedlingen träder i funktion. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandling av statsverkspropositionen i denna del ansluter sig till de principer för meddelande av tillstånd för organisationsförmedling som angivits i motionen. () ()
mot · FV021406 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om information i utlandet angående etableringsbetingelserna i det allmänna stödområdet. Det existerande näringslivet inom stödområdet är koncentrerat (ill sådana sektorer som trots en omfattande investeringsverksamhet endast i begränsad utsträckning skapar nya sysselsättningstillfällen. Förutsättningen för en framgångsrik lokaliseringspolitik är därför att stödområdet tillförs nya företag. Erfarenheterna hitintills av lokaliseringspolitiken har emellertid i detta avseende varit nedslående. Det faktiska sysselsättningstillskottet genom nyetableringar av företag begränsar sig till knappt 2 000 arbetstillfällen 1.7.6531.12.70. Svenskt företagande har sålunda ej i nämnvärd omfattning lockats till etableringar i stödområdet. Inga hinder föreligger dock för utländska företagare att erhålla lokaliseringsstöd i dess olika former. En rad länder såsom , , och bedriver en omfattande informationsverksamhet utomlands rörande de skilda lokaliseringspolitiska förmåner respektive land förfogar över. Någon motsvarande verksamhet bedrivs ej av . Varken utrikesrepresentationen eller handelssekreterarorganisationen upplever det som sin uppgift att aktivt verka för utländska företags etablering i stödområdet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om att en befattningshavare knyts till alternativt Norrlandsfonden med uppgift att organisera och sedan bedriva upplysningsverksamhet i utlandet rörande etableringsbetingelserna i stödområdet. . ÅSLING (c) ()
mot · FV021407 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar Stridsman och i Holmgården om ökat arbetslöshetsförsäkringsskydd för småföretagare. menar att möjligheten att bli arbetslöshetsförsäkrad bör i vidaste utsträckning finnas för alla förvärvsarbetande och för företagare lika väl som för arbetstagare. Utredningen menar att företagare utan särskilda formaliteter, undantag eller inskränkningar bör kunna bygga upp försäkringsskydd på samma sätt som arbetstagare. Den egna insatsen i företaget bör kunna leda till samma ersättningsrätt som en anställds arbetssinsats. hantverks-, industri- och servicenäringars arbetslöshetskassa registrerades av Kungl. Maj.t och från . Omfattningen av kassans stödverksamhet regleras av . Det innebär att medlem i denna kassa icke anses som arbetslös om han inte »lagt ned sitt företag eller eljest skilt sig från detta» (AMS:s cirkulärskrivelse nr 22/1970). Det enda undantag som ges från den principen är när en force majeure-situation inträffat. Motivet för den restriktiva tolkningen av arbetslöshetsbegreppet är att ersättning inte skall utgöra en subvention till icke livskraftiga företag. Ersättning bör enligt AMS inte utgå vid säsongmässig nedgång i verksamheten. Denna restriktion synes oss vara felaktig då enskilda företagare förhindras att skapa sig samma försäkringsskydd som anställda har. Småföretagare bör ha samma möjligheter som anställda att skydda sig ekonomiskt genom arbetslöshetskassor vid t. ex. lågkonjunktur eller andra omständigheter över vilka han inte kan råda. Vi finner det angeläget att de principer för arbetslöshetsersättning för företagare som ovan refererats blir gällande. Som arbetslös företagare bör räknas den person som ställt sig till arbetsmarknadens förfogande. Därvidlag bör särskilda bestämmelser finnas för att inte utesluta företagare som efter avvecklar rörelsen av andra skäl än bristande sysselsättning. Vi kan inte finna något motiv för att tvinga en småföretagare att avveckla sitt företag för att kunna få arbetslöshetsersättning om en tillfällig nedgång i verksamheten, över vilken han inte kunnat råda, gjort sig gällande. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär att arbetslöshetsunderstöd från erkänd arbetslöshetskassa skall utgå till den som ställer sig till arbetsmarknadens förfogande i enlighet med vad som i motionen anförts. () ()
mot · FV021408 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i om ökat statsbidrag till . Av den statliga utges en veckotidning i sex språkupplagor, en finsk, en tysk, en italiensk, en serbokratisk och en grekisk samt numera en »på lätt svenska». Medan den sistnämnda är helt självfinansierad möjliggörs utgivningen av de fem versionerna på främmande språk till större delen genom ett statligt bidrag till stiftelsen. För innevarande budgetår är bidraget . Tidningarna har därtill åsatts ett prenumerationspris av . Med nuvarande upplagor ger prenumerationerna en årlig intäkt av ca . Det ligger inte endast i invandrarnas utan även i samhällets intresse att viktig samhällsinformation når ut också till de invånare i vårt Iand som inte kan ta del av information på svenska. Från denna synpunkt är det naturligt och riktigt att stiftelsen vill öka utgivningen även till andra invandrarspråk och öka tidningens format. Detta framstår i alla händelser som en nödvändig utveckling på . Vad som emellertid inte får ske är att den nuvarande ambitionsnivån sänks. För att upprätthålla denna har stiftelsen äskat ett statligt bidrag av . I statsverkspropositionen föreslås . och visas på möjligheten att täcka överskjutande kostnader genom höjning av prenumerationspriset. Detta pris torde emellertid i övervägande grad vara avsett som en distributionskontroll och har satts avsiktligt lågt för att utgöra minsta möjliga hinder för en vidsträckt spridning av tidningarna. Om det nu skall användas för att täcka det kalkylerade underskottet för /73 måste det fördubblas utan någon kvalitetshöjning hos produkten. kan tyckas vara ett obetydligt belopp men kan i många fall befaras leda till uppsägning av prenumerationer. Därmed skulle tidningen få sämre möjligheter att fylla sin informationsuppgift. Med åberopande av det anförda föreslås att beslutar att bidraget till för /73 skall utgå med . och att motsvarande höjning görs av ifrågavarande anslag. () () ,Ä.'
mot · FV021411 · 1972-01-26 00:00:00 — om ökad anställning av handikappade i offentlig tjänst. Samhället har ett stort ansvar att i arbetslivet stödja de handikappade människorna. Det finns uppskattningsvis 400 000 handikappade som är rehabiliteringsbara, varav 100 000 är i behov av skyddade verkstäder och 60 000 fått sådana platser. De övriga borde kunna klara sig ute i det vanliga arbetslivet. Men här möter två allvarliga hinder; arbetsgivare som är oroliga för effektiviteten samt fördomfulla kolleger. En viktig samhällelig insats är att informera och övertyga arbetsgivare att ta emot dem och arbetskamraterna att vara lojala. I strävandena att ge de handikappade bättre arbetsmöjligheter är det rimligt att samhället går i täten och uppträder som mönsterarbetsgivare. För att rätt fylla ansvaret mot de handikappade behövs en kartläggning av i vilken utsträckning handikappad arbetskraft finns anställd och kan komma att beredas anställning inom den offentliga sektorn. F.tt av syftena bör vara att få kunskap om i vilken omfattning denna arbetskraft sökt anställning men ej kunnat beredas sådan. Undersökningen bör sedan bilda underlag för rekommendationer och förelägganden, som leder fram till ökad anställning av handikappad arbetskraft i offentlig tjänst. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om åtgärder syftande till större möjligheter att anställa handikappade inom den offentliga sektorn. () () N. , 1972
mot · FV021412 · 1972-01-26 00:00:00 — Motioner nr 1972 Mot. av m. fl. om översyn av vissa frågor i lagen om förenings- och förhandlingsrätt. Senast i motion till förra årets riksdag begärde vi att en utredning skulle tillsättas för att göra en översyn av lag om föreningsoch förhandlingsrätt. Vi pekade därvid framför allt på följande tre delfrågor: Den nuvarande lagstiftningen ger ett bristfälligt skydd för den som söker arbete. Den princip som ligger bakom bestämmelserna om rätten att tillhöra och utnyttja medlemskap i en facklig organisation bör rimligtvis gälla oberoende av om det föreligger ett anställningsförhållande eller ej. Förhandlingsrätten för en facklig organisation, som företräder viss mindre del av medlemmarna i en yrkesgrupp, är otillräckligt preciserad. Enligt 4 § lagen om förenings- och förhandlingsrätt tillkommer visserligen förhandlingsrätt bl. a. förening av arbetstagare, vari de ifrågavarande arbetstagarna är medlemmar. Formellt föreligger sålunda skyldighet för en arbetsgivare att träda i förhandling med en arbetstagarförening, oberoende av hur många medlemmar inom ifrågavarande yrkesgrupp föreningen företräder. I praktiken innebär dock nuvarande ordning ofta att fackliga organisationer som företräder minoritetsgrupper inte får förhandla på lika villkor som majoritetsorganisationen utan har att i efterhand anta eller förkasta ett träffat avtal. Den föreslagna utredningen borde även ta upp problemet med det s. k. mätningsmonopolet till behandling. Detta tar sig uttryck i att en arbetsgivare under hänvisning till kollektivavtal kan vägra utföra mätning tillsammans med fackförening som representerar de anställda men som inte utgör motpart i kollektivavtal och ändå göra avdrag på ackordsersättning för dessa anställda för utförd mätning. I sitt utlåtande över vår motion till riksdag i denna fråga hänvisade utskottet till den av utskottet föreslagna utredningen om de lagar som reglerar förhållandet mellan parterna på arbetsmarknaden. I denna utredning borde enligt utskottet bl. a. lagen om förenings- och förhandlingsrätt ses över. De aspekter på lagen om förenings- och förhandlingsrätt som vi här tagit upp behandlas dock inte i de avgivna direktiven till utredningen om arbetsfredslagstiftningen. chefen säger visserligen, att de sakkunniga bör vara oförhindrade att ta upp också andra problem inom den ram för utredningsarbetet som jag här har redovisat. bör dock enligt vår uppfattning begära, att de särskilda brister i lagen om förenings- och förhandlingsrätt som vi redovisat i denna motion liksom problemet med det s. k. mätningsmonopolet tas upp till behandling i utredningen. Under hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär, att utredningen om arbetsfredslagstiftningen får i uppgift att behandla också frågan om den nuvarande lagstiftningens bristande skydd för arbetssökande, frågan om en precisering av den förhandlingsrätt som tillkommer en facklig organisation som företräder viss mindre del av medlemmar i en yrkesgrupp samt problemet med det s. k. mätningsmonopolet. PER () ()