mot · FV021504 · 1972-01-14 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 med förslag till lag om skattefrihet vid premiering av sparande, m. m. Från moderata samlingspartiet har under en följd av år framförts krav på åtgärder ägnade att stimulera det personliga sparandet. I motion 1971:431 av m. fl. redovisades en rad olika förslag till sparstimulans. 1 motionen yrkades att skulle föreläggas förslag till åtgärder som kunde medverka till en ökning av det personliga sparandet. En liknande motion har till årets riksdag väckts av m. fl. Det finns mot denna bakgrund anledning att hälsa tanken bakom Kungl. Maj:ts proposition 1972:22 med förslag till lag om skattefrihet vid premiering av sparande, m. m. med tillfredsställelse - som ett första steg i riktning mot en politik ägnad att stimulera till ökat personligt ägande. Vi delar helt den uppfattning som framförs i propositionen att det enskilda sparandet är en viktig beståndsdel i den enskildes ekonomi och spelar en betydelsefull roll för den nödvändiga investeringsutvecklingen. Vi delar också uppfattningen att det mot denna bakgrund är av värde att en så vid krets personer som möjligt bereds tillfälle att delta i den nya sparformen. Det måste emellertid konstateras att det sparstöd som föreslås är av mycket begränsad omfattning. Den sparpremie som enligt propositionen skall utgå sparande representerar en räntepremiering på blott ca en procent . Det är en ringa ersättning vid beaktande av att sparpremien förutsätter, att det sparade beloppet skall vara bundet under . Enligt propositionen är sparpremien maximerad till per konto. Detta premiebelopp blir emellertid inte aktuellt för nytillkomna sparare. En enligt propositionen maximal insättning på sparkonto med berättigar til! en premie om . En minimiinsättning av berättigar till en sparpremie på obetydligt mer än . Den sparpremiering som den föreslagna vinstutlottningen innebär är ur den enskilde spararens synvinkel avhängig samtliga kontoinnehavares sparvilja. Om ingen saldoökning sker begränsas vinstsumman till . Om den uteblivna saldoökningen skulle sammanhänga med att gamla sparkontoinnehavare minskat sitt sparande i samma takt som nya sparare tillkommit, leder detta till att värdet av den premiering som vinstutlottningen innebär kraftigt minskar. Om sålunda saldoökningen på samtliga konton uppgår till 1 miljard, innebär detta att värdet av vinstchansen på varje nysparad hundralapp Om däremot ingen saldoökning skett, genom att mot ett nysparande på svarar ett minskat sparande på gamla konton av samma storleksordning, begränsas värdet av vinstchansen på varje nysparad hundralapp till . I bästa fall innebär förslaget i proposition 1972:22 med hänsyn till värdet av vinstutlottningen en premiering av sparandet med ca 1 1/. Det förefaller inte troligt att detta i nämnvärd utsträckning kommer att medverka till en ökning av det enskilda sparandet. De i propositionen föreslagna sparpremierna kan jämföras med den premiering av sparandet som förekommer i t. ex. . Den äldsta typen av sparstöd där, modifierad 1959, har formen av till insättning på särskilt bankkonto, som också kan utnyttjas för värdepappersinköp. Premien uppgår till av det insatta beloppet, men en övre gräns gäller för premiens storlek, som varierar med civilstånd, ålder och försörjningsbörda. För låginkomsttagare (under 1 540 /mån. 1970) tillkommer en extrapremie på av grundpremien. I övrigt gäller inga begränsningar i stödets tillämpning med avseende på inkomst eller förmögenhet. Det är alltså fråga om en premiering av sparandet av en storleksordning som vida överstiger vad som föreslagits i proposition 1972:22. Det finns skäl att allvarligt ifrågasätta, om ett system för att stimulera det personliga sparandet bör byggas upp med lotterimomentet som främsta attraktion. Någon reell möjlighet för den vanlige löntagaren att genom arbete och sparsamhet bygga upp en mer betydande kapitalreserv erbjuder inte det svenska skattesystemet. Räntan på redan förhållandevis blygsamma sparbelopp är efter skatt inte tillräcklig för att kompensera penningvärdeförsämringen. Det enda sättet som samhället erbjuder flertalet inkomsttagare att bygga upp en ekonomisk trygghet utan orimlig skattebelastning är den ringa chansen att vinna på lotteri. Tillspetsat uttryckt belönas hårt arbete med att två tredjedelar av inkomstökningen tas i skatt. Spel och dobbel premieras med skattefrihet eller åtminstone mycket måttliga skatter. Det aktuella förslaget att stimulera sparandet torde emellertid knappast bli mer attraktivt om lotterimomentet borttoges och de därmed förenade kostnaderna i stället användes för att göra den direkta sparpremien större. Det kan i själva verket inte uteslutas att det är möjligheten att vinna ett större skattefritt belopp som blir det mest attraktiva om propositionen godtages. Det torde rent av vara mycket få som lockas av möjligheten att spara och att ha dessa medel bundna för att få ut i sparpremier, vilka om den årliga penningvärdeförsämringen mot förväntan stannar vid förlorat i värde och sålunda penningvärde inte är större än . Detta beror naturligtvis på att den föreslagna sparpremien är otillräcklig. Ett ökat sparande möjliggör ökade investeringar. Ökade investeringar leder i sin tur till ökad produktion, ökade inkomster och slutligen till ökade skatteinkomster för stat och kommun. En från statsfinansiell synpunkt optimal sparpremie är just så stor att skillnaden mellan de ökade statsinkomsterna till följd av det ökade sparandet och kostnaderna för premiering av sparandet maximeras. Proposition 1972:22 kan kritiseras för att den på intet sätt diskuterar effekterna av en premiering av sparandet. Inga särskilda motiv presenteras varför man stannat just för en sparpremie på . Det är svårt att komma ifrån intrycket att inte heller några särskilda undersökningar ligger bakom den föreslagna konstruktionen. Några försök att förklara den nedgång i fråga om lönsparande, som motiverar tillkomsten av förslaget i proposition 1972:22, presenteras inte heller. En viktig förklaring till det minskande personliga sparandet torde, som ovan antytts, vara att räntan på sparat kapital knappt täckt penningvärdeförsämringen. Vi har ett skattesystem som gör det mer förmånligt att lånefinansiera inköp än att genom sparande finansiera inköpet. Därtill kommer att en stor grupp människor på grund av det ökande skattetrycket och penningvärdeförsämringen fått sin standard sänkt och alltså inte har något finansiellt utrymme för ett personligt sparande. Allt detta tyder på att en kraftigare premiering är nödvändig för att en ökning av det personliga sparandet skall komma till stånd. I de ovan nämnda motionerna av m. fl. (1971:431) och av m. fl. (1972:819) föreslogs: Vid banksparande bör, i den mån sparandet överstiger av inkomsten, vid taxeringen ett avdrag medges av det sparade beloppet intill ett högsta sparbelopp av . Sparandet skall vara styrkt nysparande på bank. Sparmedlen skall vara bundna . Vid tidigare uttag återföres medlen till beskattning. Vid konjunkturnedgång bör regeringen dock kunna medge tidigare uttag från dessa konton på samma sätt som man frisläpper investeringsfonderna. För förvärv av egethem eller bostadsrättslägenhet bör sparmedel enl. ovan få disponeras även tidigare än . Även för utbildningsändamål bör sparmedel på särskilt sparkonto enl. ovan få disponeras tidigare än . Amortering av bostadsskuld eller studieskuld bör jämställas med nysparande och ge rätt till avdrag vid taxering med samma belopp och på samma villkor som enl. ovan för nysparande på bank. Som en motsvarighet till aktiebolagens investeringsfonder bör för egenföretagaren öppnas möjlighet till skattefri avsättning till självfinansieringsfond. Höjt extraavdrag vid kapitalbeskattning. Det extra avdraget vid kapitalbeskattning har varit oförändrat . Avdraget bör höjas för ensamstående och från 800 till 1 200 för äkta makar. Egenföretagares rätt till kapitalavdrag. Den som investerar sitt sparkapital i jordbruk, annan fastighet eller rörelse bör medges samma rätt till särskilt avdrag vid beskattningen som om kapitalet varit placerat på bank eller i aktier. Styrkt nysparande i aktier bör berättiga till samma avdrag vid taxeringen och i övrigt enligt samma regler som ovan föreslagits för nysparande i bank. Dessa förslag representerar en betydligt mer påtaglig stimulans av det enskilda sparandet än förslagen i proposition 1972:22. Inte minst den föreslagna rätten att vid taxeringen dra av viss del av det sparade beloppet förbättrar hushållens finansiella möjligheter till ökat sparande. Detta utesluter emellertid inte att i proposition 1972:22 föreslagna åtgärder med sparpremier och vinstutdelning ses som ett komplement i ett mer omfattande paket för sparstimulans. Några skäl att yrka avslag på Kungl. Maj:ts proposition 1972:22 föreligger således inte. Effekterna av vidtagna sparstimulerande åtgärder bör följas upp, och i den utsträckning en önskad ökning av hushållssparande! inte uppnås bör ytterligare åtgärder vidtagas. Under åberopande av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. måtte förelägga årets riksdag förslag till sparstimulerande åtgärder i enlighet med vad i motionen anförts om banksparande, bostadssparande, utbildningssparande, amorteringssparande, företagssparande, höjt extraavdrag vid kapitalbeskattning, egenföretagares rätt till extraavdrag vid kapitalbeskattning och delägarsparande i aktier, så att nya regler för enskilt sparande skall kunna tillämpas () () () HANS ()