mot · FV021233 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. Vägfrågorna blir av allt större vikt. Den ökande trafiken på de svenska vägarna och behovet av att på ett bättre sätt samordna väginvesteringar och lokaliseringspolitik ställer växande krav på den nu aktuella och den framtida vägplaneringen. Den eftersläpning av tidigare planerad utbyggnad av vägnätet som har ägt rum måste betecknas som synnerligen olycklig. Den flerårsplan som fastställt till 1974 innebär därjämte en kraftig minskning av väginvesteringarna i landsortsregionerna, som redan nu lider av att vägnätet är långt ifrån tillfredsställande. Detta gäller inte minst skogslänen. Näringslivet är i starkt behov av ett förbättrat vägnät, men ett bättre vägnät kommer alla till godo i form av säkrare trafik och snabbare förbindelser. Även ur sysselsättningssynpunkt är det angeläget att vägupprustningen sker i hög takt. Denna upprustning bör inte gälla endast vägar intagna till allmänt underhåll utan även de vägar som betecknas som enskilda och som f. n. utgör den större delen av vägnätet. Vägar intagna till allmänt underhåll uppgår till , medan enskilda vägar med statligt underhållsbidrag uppgår . Enskilda vägar till vilka ej utgår underhållsbidrag uppgår . De enskilda vägarna med underhållsbidrag utgör en mycket stor del av vägnätet på landsbygden, där fortfarande ett betydande antal människor bor och har sin utkomst. Statsbidraget utgår av beräknade kostnader och där synnerliga skäl föreligger . Det är dock att märka att de verkliga kostnaderna ofta betydligt överstiger de beräknade, varför människor bosatta vid de enskilda vägarna fortfarande har en betydande kostnad för sina vägar. I en del fall har kommunerna ansett sig tvungna att lindra de höga vägkostnaderna inom sina områden genom att lämna anslag till väghållarna. Det måste anses i högsta grad otillfredsställande att en stor grupp medborgare i vårt land drabbas av sådana extra kostnader, som flertalet av invånarna i landet är befriade ifrån. Det är i regel människor med låga inkomster som ofta måste avstå från många tjänster, vilka de som bor närmare samhällets olika servicemöjligheter kan få del av. Det är enligt vår mening en väsentlig rättvisefråga, att dessa skillnader i vägkostnader försvinner. Vi får heller inte glömma att det enskilda vägväsendet är av stor betydelse för hela vårt folkhushåll dels genom att möjliggöra bebyggelse i närheten av våra råvarutillgångar, dels som transportvägar för dessa råvaror. 1 då behovet av fritidsområden och möjligheter att på goda vägar nå dessa områden växer mycket snabbt har dessa enskilda vägar fått ännu större värde. Enligt vår mening måste vi komma fram till en lösning, där kostnaderna för väghållningen fördelas mera rättvist. I första hand kan detta ske genom att statsbidraget till den enskilda väghållningen höjes till av kostnaderna, vilket också kunde innebära att de aktuella vägarna intas till allmänt underhåll. Någon övervältring av kostnader för väghållningen på kommunerna bör däremot inte ske. Det är ur många synpunkter angeläget, att väghållningen förbättras. Skall vi kunna möta den ökade trafiken och de stora krav på standard och bärighet som den moderna trafiken ställer är en kraftig upprustning ofrånkomlig. Detta gäller även de enskilda vägarna, där förstärkning av broar, breddning och rätning av vägsträckor för erhållande av en säkrare trafik är angelägna åtgärder. Denna för samhället i dess helhet så viktiga upprustning kan inte på ett orättvist sätt då åvila vissa enskilda människor utan måste bäras som en hela samhällets angelägenhet. Under åberopande av vad ovan anförts får vi härmed föreslå att hos Kungl. 1.att flerårsplanen för vägbyggandet perioden 19701974 omprövas i syfte att få en snabbare upprustning och utbyggnad av vägnätet i synnerhet i regioner, där det är angeläget att stärka förutsättningarna för näringslivet, samt 2. att frågan om fullständig täckning med statsbidrag för den enskilda väghållningen och formerna för byggande och drift av enskilda vägar göres till föremål för utredning.