mot · FV02294 · 1972-01-21 00:00:00 — Det är inte rimligt att föreställa sig att den jäsningsprocess, som här pågår, kommer att vara avslutad . Det är för angeläget att överväga vilka spridningsrisker som föreligger, när det gäller internationella konflikter som uppstår i andra delar av världen. Likaså måste frågan besvaras, om det för finns speciella risker förenade med olika maktpolitiska konstellationer och utvecklingstendenser. Traditionellt anses i den största faran för vårt land ligga i en direkt konfrontation mellan supermakterna. Detta bygger på antagandet att egenvärde är så litet att ingen stat skulle ha något intresse av att genom en isolerad aktion försöka vinna kontroll enbart över . På grund av supermakternas globala intressen finns det anledning befara att varje konflikt där de är direkt engagerade mot varandra lätt sprider sig. Parterna har intresse av att förbättra sina flankpositioner och kan söka komma åt varandra också i andra delar av världen än den där konflikten uppstått. I ett sådant läge skulle exempelvis strategiska värde temporärt och plötsligt kunna öka. En försvarspolitisk konsekvens av detta resonemang vore att i en sådan situation knappast skulle komma att ställas ensam emot någon stormakt. Det finns emellertid skäl att visa på en hotbild av helt annan och än allvarligare karaktär än den ovan angivna. Situationer kan uppstå i vilka supermakter eller maktblock har behov av att stärka sina positioner i förhållande till varandra men undviker en direkt konfrontation och därför söker förstärkning i områden som inte direkt omfattas av den andra partens intressesfär. En mer eller mindre försiktig expansion i s. k. grå zoner skulle alltså inte behöva leda till att motparten reagerar på ett sätt som innebär risk för en storkonflikt under förutsättningen att expansionen kan vidtagas så snabbt att motparten ställs inför fullbordat faktum eller kan genomföras vid tillfälle då han är hårt bunden på annat håll. Grundläggande förutsättningar för svensk försvarspolitik Som här konstaterats kan man inte räkna med att spänningen i världen och därmed krigsriskerna, på den sikt som är aktuell vid ett försvarsbeslut, kommer att i militärpolitiskt hänseende minska. Det saknas därför anledning att ompröva de grundläggande principerna för den svenska försvarspolitik varom stor enighet har rått under större delen av efterkrigstiden. Inför det försvarsbeslut som skall fattas anser vi således att följande grundläggande förutsättningar fortfarande har full giltighet. Vår alliansfria utrikespolitik förutsätter ett starkt försvar För att utrikespolitiska linje - alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig skall ha utsikt att bli respekterad av länderna i vår omvärld ställs stora krav på det svenska försvaret. Det måste ha sådan effektivitet att inget av stormaktsblocken frestas att inleda ockupationsåtgärder för att stärka sina egna positioner eller i preventivt syfte för att förebygga en motsvarande åtgärd från den andra sidan. Det svenska försvaret måste ha en sådan styrka och sammansättning att vårt land utan att erhålla militärt stöd utifrån har möjlighet att tillfoga en angripare sådana förluster i manskap, materiel och tid att ett angrepp på rimligtvis inte kan bedömas som militärpolitiskt lönsamt. Blott om det svenska försvaret har sådan styrka, kan det fullfölja sitt grundläggande syfte att garantera vårt oberoende och vår frihet och att hålla utanför eventuella konflikter i vår omvärld. Det är självfallet politikernas uppgift att föra den grundläggande debatten om skälen till och utformningen av vårt lands försvar. I den allmänna debatten om försvarspolitiken förekommer emellertid en mängd uppgifter som är sakligt felaktiga eller bygger på bristande kunskap om av fattade beslut. Det är därför av vikt att totalförsvaret ges större resurser för information om den av regering och riksdag beslutade försvarspolitiken. De frivilliga försvarsorganisationernas verksamhet är även här av stor betydelse. Det står helt klart att civilmotstånd varken förmår hävda vår neutralitet eller avskräcka en presumtiv fiende från en ockupation av vårt land. Detsamma gäller vid en allmän övergång till ett gerillaförsvar. Det kan vara skäl att erinra om att länder som , och , vilka har egna framgångsrika erfarenheter av gerillakrigföring, samtliga byggt upp ansenliga reguljära försvarsstyrkor. Den erforderliga styrkan av vårt försvar bestäms inte av oss själva Försvarets uppgift att tillfoga en angripare icke tolerabla förluster är grundläggande för försvarets dimensionering. Givetvis är alla bedömningar om den insats i olika avseenden som en angripare kan sätta in i ett anfall mot osäkra. Osäkerheten förstärks av det faktum att bedömningarna måste göras för relativt . Detta får emellertid inte hindra oss från att så gott sig göra låter utföra de beräkningar som kan läggas till grund för vår försvarsplanering. Osäkerheten borde föranleda oss att vid den slutliga bedömningen dimensionera det svenska försvaret efter för oss mera ogynnsamma alternativ. Omfattande arbete har lagts ned på att inför det nu aktuella försvarsbeslutet ta fram så tillförlitligt underlag som möjligt rörande olika angripares tänkbara resurser för ett angrepp på . I de utredningar i detta syfte, sorn ligger till grund för ÖB-71:s perspektiv- och programplaner, har medverkat representanter för såväl militär som civil sakkunskap. Särskilt bör beaktas den bild som där ges av rustningarna i länderna i vår omvärld och det faktum att förhandlingarna om ömsesidiga och balanserade styrkereduktioner (MBFR) mellan NATO- och medlemsstater ännu ej kommit i gång och att de, om de inleds, kommer att vara ytterligt komplicerade och tidskrävande. Försvarspolitiken måste vara långsiktig Som inledningsvis framhållits måste försvarsplaneringen ha en långsiktig karaktär. Härför talar icke blott direkt säkerhetspolitiska skäl utan också tekniska och ekonomiska motiv. Tillverkningen av modern försvarsmateriel tar avsevärd tid från beslut och projektering till dess att produktionen kommit i gång och materielen tillförts krigsförbanden. Livslängden på flera vapensystem är avsevärd. Det är därför redan av tekniska skäl nära nog omöjligt att låta försvarsanslagen följa tillfälliga fluktuationer i det allmänpolitiska spänningsläget. Det är dessutom en ekonomisk nödvändighet att planera materielanskaffning, utbildning m. m. på . De ekonomiska olägenheterna av snabbt varierande försvarsanslag skulle säkerligen omintetgöra de besparingar som man avsett åstadkomma genom att starkt beskära anslagen av lugnare politiskt klimat och lika kraftigt tvingas höja dem i oroliga lägen. Vapensystemen blir alltmer komplicerade och därmed dyrare Den tekniska utvecklingen går snabbt på det militära området. Ny, modern och effektiv materiel tillförs i snabb takt de styrkor som kan komma att sättas in mot . Det är av grundläggande betydelse att det svenska försvarets styrka och den svenska vapenmaterielen jämförs med sina motsvarigheter i våra grannländer. Det är således en ren illusion att av jämförelsen mellan t. ex. flygplanstyperna Lansen och dra den slutsatsen att det svenska försvaret vid övergången till sistnämnda flygplantyp blir i motsvarande grad starkare. Ett i relation till vår omvärld oförändrat starkt försvar kommer därför att kräva ökade kostnader. Det torde emellertid vara möjligt att hålla dessa kostnader inom den ram som den allmänna ekonomiska utvecklingen ger. Ett försvarsbeslut innebärande i absoluta tal oförändrade försvarsutgifter skulle inom allvarligt minska det svenska försvarets styrka och framtvinga antingen en radikal omprövning av den försvarspolitiska målsättningen eller en mycket kraftig framtida höjning av försvarskostnaderna för att åter bringa försvaret i nivå med tidigare gällande målsättning. Sambandet melkin målsättning och resurser måste upprätthållas 1 försvarsbeslut formulerades den svenska krigsmaktens målsättning sålunda: Krigamakten skall verka för att vår fred och frihet bevaras. Krigsmakten skall därför ha sådan styrka, sammansättning och beredskap, att anfall mot fordrar så stora resurser och tar så , att de fördelar, som står att vinna med anfallet, rimligen icke kan bedömas värda insatserna. Invasionsförsvar skall vara krigsmaktens viktigaste uppgift. Krigsmakten skall i det längsta kunna förhindra, att en angripare får fast fot på svensk mark och kan utnyttja vårt land för sina syften. 1 varje del av landet skall kunna bjudas segt motstånd, om så erfordras även i form av det fria kriget. Varje vapenför svensk, som icke är bunden av andra viktiga uppgifter inom totalförsvaret, bör sättas i stånd att militärt delta i kampen för landets självständighet. Krigsmakten skall aktivt verka för att befolkningen skyddas och försörjningen tryggas. Krigsmakten skall kunna uppta försvar mot överrumplande anfall. Krigsmakten skall kunna avvisa kränkningar av vårt territorium i fredstid samt under krig mellan främmande makter, varunder är neutralt. Krigsmakten skall utformas så att dess effekt blir så långt möjligt oberoende av förändringar i det militärpolitiska läget. Krigsmakten skall samverka med totalförsvarets övriga grenar i syfte att ha största möjliga försvarseffekt. Krigsmakten skall vara beredd att avsätta resurser för medverkan av i aktioner i syfte att upprätthålla eller återställa internationell fred och säkerhet. Det är ett oeftergivligt krav att försvaret ges sådana resurser att det konkret motsvarar den uppställda målsättningen. Skulle regeringen lägga fram förslag innebärande sådana nedskärningar av det svenska försvaret att den gällande målsättningen ej kan upprätthållas anser vi det självklart att regeringen klart redovisar de begränsningar i försvarets uppgifter som statsmakterna är beredda att acceptera. Vi avvisar varje förslag om reducering av det svenska försvarets styrka av sådan omfattning att den nuvarande målsättningen berövas sitt reella innehåll utan att konsekvenserna offentligt klarlagts. ha ett försvar av en sådan styrka och sammansättning att vårt land utan att erhålla militärt stöd utifrån har möjlighet att tillfoga en angripare sådana förluster att ett angrepp inte rimligtvis blir militärpolitiskt lönsamt, avvisa varje förslag om minskning av försvarets styrka av sådan omfattning att den nuvarande målsättningen inte kan bibehållas, utan att konsekvenserna härav offentligen klarlagts, planera vårt försvar långsiktigt, inte bara av säkerhetspolitiska utan också av tekniska och ekonomiska skäl, ge totalförsvaret större resurser för information om den av regering och riksdag beslutade försvarspolitiken, inte minst genom stöd till de frivilliga försvarsorganisationerna. Inget land kan längre räkna med att kunna bygga upp ett materiellt och kulturellt välstånd oberoende av sin omvärld. Det är för , liksom för alla andra länder, ett villkor för en fortsatt positiv utveckling att internationell handel och samverkan underlättas. Genom en internationell arbetsfördelning och kontakter över gränserna kan också den förståelse och det medvetande om gemensamma intressen växa fram, som utgör förutsättning för fredlig utveckling. Såväl i eget som i internationellt intresse bör därför sträva efter utvidgade och förbättrade handelskontakter med omvärlden. Det är inte minst betydelsefullt att det relativt begränsade handelsutbytet med och utvecklingsländerna byggs ut. De europeiska enhetssträvanden som präglat tiden efter är ett konkret uttryck för önskan om ekonomiskt och kulturellt samarbete över gränserna. Som ett led i strävandena mot ett fördjupat samarbete mellan alla folk är det enligt vår mening skyldighet att aktivt deltaga i det europeiska integrationsarbetet och medverka till att ett på enat kan uppstå. har redan tagit steg på denna väg genom medverkan i och . I centrum för intresset står nu vårt förhållande till viktigaste ekonomiska organisation, den europeiska gemenskapen, EEC. De försök som gjorts att åstadkomma svensk medverkan i den europeiska gemenskapen har tyvärr krönts med ringa framgång, delvis beroende på omständigheter, över vilka vårt land inte råder, men delvis också på bristande engagemang och handlag från regeringens sida. I sin deklaration i förklarade sig den eftersträva omfattande, nära och varaktiga ekonomiska förbindelser med de europeiska gemenskaperna under hänsynstagande till den svenska neutralitetspolitiken. Målsättningen har bekräftats även efter , då regeringen deklarerade att ett svenskt medlemskap i var uteslutet. Konkret innebar denna målsättning bl. a. att svenska företag och deras produkter skulle tillförsäkras samma behandling som företagen inom Europamarknaden i fråga om konkurrensregler, avveckling av tekniska handelshinder, företagssamarbete m. m. Svenskt näringsliv borde få möjlighet att delta i forsknings- och industriellt utvecklingssamarbete. önskade också delta i ett utbyggt ekonomiskt-politiskt samarbete. Grundvalen för samarbetet med EEC borde vara en tullunion. Tyvärr har dessa förhandlingsmål långt ifrån uppnåtts. Den överenskommelse, varom regeringen nu förhandlar, är ett enkelt handelsavtal, som förutsätter ömsesidig avveckling av tullarna för industrivaror men som utesluter annat samarbete. Avtalet blir till sin omfattning och stabilitet betydligt mera begränsat än . Det innebär trots detta ett visst framsteg jämfört med dagens situation i . förvärvar tullfri tillgång till den nuvarande EEC-marknaden och får behålla den tullfrihet som råder mellan EFTA-länderna. Tullfriheten är emellertid behäftad med ett antal viktiga inskränkningar som betydligt minskar dess värde och t. o. m. medför vissa allvarliga risker för handelsförbindelser med den utvidgade marknaden. Sålunda innehåller det av Gemenskapen framlagda förslaget till avtal flera skyddsklausuler, av vilka den viktigaste ger endera parten möjlighet att återinföra tullar eller vidta andra skyddsåtgärder, exempelvis importregleringar, närhelst svårigheter uppstår inom viss bransch eller viss region. Klausulen går alltså betydligt längre än motsvarande bestämmelser i och blir relativt lätt att utlösa, eftersom beslut om skyddsåtgärder för EEC:s vidkommande fattas av Kommissionen. Skyddsåtgärderna kan avse hela Gemenskapen eller enstaka länder. 1 brådskande fall kan även enskilda medlemsstater införa importrestriktioner utan att på förhand ha inhämtat Kommissionens tillstånd. Så avfattade skyddsklausuler innebär att svenska exportörer inte kan vara förvissade om att uppnådd tullfrihet blir bestående. Svensk export, som visar sig vara speciellt framgångsrik i konkurrensen på Europamarknaden, kan drabbas så gott som av nya tullar, importavgifter eller importregleringar. Inom vissa exportbranscher kan man därför se sig nödsakad att frivilligt hålla tillbaka försäljningen på Europamarknaden för att inte väcka irritation och undvika skyddsåtgärder. Sannolikt torde flertalet av svenska exportprodukter gå fria från risker för skyddsåtgärder från EEC:s sida. Det allvarliga är emellertid att det är den expansiva delen av den svenska exportnäringen som kan komma att hållas tillbaka av det hot som skyddsklausulerna utgör. Över huvud skapar undantagsklausulerna en allmän osäkerhet för industrin, som gör långsiktig investeringsplanering ytterst vansklig. Under förhandlingarna avser Gemenskapen att kräva särregleringar och undantag för ett antal varugrupper redan från början, bl. a. i fråga om papperssektorn. Här kräver EEC tydligen att tullavvecklingen inte skall följa det normala schemat, som innebär att den fullständiga tullfriheten inträder . Man kräver i stället med ett slutgiltigt slopande av tullarna först . , och skulle gradvis återinföra tullar gentemot för att därefter gemensamt med det övriga EEC deltaga i tullavvecklingen. Denna fördröjda liberalisering kommer att leda till stora svårigheter för vår pappers- och massaindustri. Avsättningen för svensk pappersindustri kommer att försvåras, och i hägnet av papperstullarna kommer EECländerna att kunna rationalisera och bygga ut sin egen industri. Avskrivningstiden för nya pappersbruk ryms mycket väl inom den förlängda övergångstiden. Resultatet kommer att bli en krympande marknad och försämrade konkurrensmöjligheter på både kort och lång sikt för den svenska pappers- och massaindustrin. EEC-listan torde också uppta krav på undantagsregleringar för en lång rad andra produkter, bl. a. ferrolegeringar, specialstål, rostfria rör och kullagerrör, råaluminium, bly, zink och ett antal specialmetaller, dragfordon, rayonull, vissa textilier och byggmaterial. Uppskattningsvis berör dessa krav inemot av vår totala handel med det utvidgade EEC. Även om vid förhandlingarna lyckas uppnå att EEC avstår från kraven på undantag redan från början, kommer svensk industri inte att få några garantier för att kraven kommer tillbaka på ett senare stadium inom ramen för de begärda undantagsklausulerna. EEC-länderna har enats om att tullfrihetsavtalen i princip inte skall omfatta jordbruksvaror. Det innebär att vår relativt betydande export av sådana varor till , och kommer att mötas av nya eller höjda tullar eller importavgifter. Vad beträffar förädlade livsmedelsprodukter, som i Gemenskapen skyddas med en kombination av tullar och rörliga importavgifter, tycks Gemenskapen vara beredd att förhandla endast om en avveckling av den fasta tullen för ett begränsat antal varor och blott i utbyte mot svenska koncessioner. Av en sammanlagd livsmedelsexport till det utvidgade EEC om beräknas blott en mindre del kunna bibehållas. EEC torde dessutom komma att försöka utverka koncessioner från för vissa trädgårdsprodukter. Vad livsmedelssektorn beträffar förestår således besvärliga förhandlingar. avtal med EEC syftar till ett begränsat frihandelsområde. Därför erfordras ursprungsregler. Det system för ursprungskontroll som den Europeiska gemenskapen föreslår är betydligt mera restriktivt än motsvarande EFTA-regler. Det tillåter bl. a. icke en kumulativ sammanläggning av bearbetning i olika länder, vilket kommer att försvåra det nordiska produktionssamarbetet. Det är administrativt krångligt och kan leda till betydande leveransförseningar och svårigheter i sin tillämpning. Under förhandlingarna bör därför söka utverka mera praktiska och smidigare bestämmelser. Möjligheterna härtill tycks dock vara begränsade. Så ter sig alltså det samarbetsavtal som ledamöter av den betecknat som en furstlig gåva från den Europeiska gemenskapens sida. Det är varken omfattande, nära eller varaktigt till sin natur. Den tullfrihet som kan komma att förvärva respektive behålla i EEC- och EFTA-länderna är givetvis i och för sig värdefull. Den bör i varje fall på kort sikt leda till fördelar för den svenska exporten. Anpassningen till den utvidgade marknaden kommer emellertid icke att bli problemfri. Konkurrensen på vår egen hemmamarknad, som öppnas för tullfri import från EEC, skärps ytterligare, vilket kräver snabbare strukturrationalisering och medför hårt tryck på många branscher. Konkurrensen ökar likaledes på gamla marknader inom EFTA, genom att EEC-länderna nu erhåller tullfritt tillträde till dessa. Inom svensk industri torde man dock vara övertygad om att de fördelar som står att vinna i den utvidgade marknaden väl uppväger eventuella svårigheter i ett skärpt konkurrensläge. En förutsättning är emellertid att företagen kan anpassa sig till de nya stormarknadsförhållandena. Regeringen måste därför föra en sådan ekonomisk politik, att den svenska industrin, i synnerhet de små och medelstora företagen, inte bara tvingas bära bördan av skärpta konkurrensförhållanden utan också få erforderliga resurser att utnyttja de möjligheter som den utvidgade Europamarknaden bjuder. Det avtal som den Europeiska gemenskapen föreslår kan få menliga följder för den svenska industrins investeringsplanering. Företagen, i synnerhet de framgångsrika exportföretagen, har inga garantier för att tullfriheten blir bestående. De kan inte räkna med lika behandling och lika konkurrensförutsättningar. Tvärtom riskerar de att bli diskriminerade när EEC genom harmonisering av lagstiftning undanröjer tekniska handelshinder, inför gemensamma upphandlingsbestämmelser etc. Svensk industri blir handikappad när det gäller att sluta samarbetsavtal över gränserna. Industrin riskerar också att uteslutas från det västeuropeiska samarbetet i fråga om forskning och industriell utveckling. Det är givet att detta kan komma att allvarligt försämra möjligheterna för produktiva investeringar i . Företagen måste inför varje investeringsbeslut ställa sig frågan om konkurrensförutsättningarna vid en lokalisering i blir så försämrade, att de tvingas söka sig någon annanstans. Detta måste uppenbarligen på påverka sysselsättningen inom industrin, vilket är desto allvarligare som de mest utsatta svenska industrierna ofta är lokaliserade till stödområden, där de spelar en betydande roll för regionens sysselsättningsmöjligheter. Riktlinjer för fortsatta förhandlingar Den handelsöverenskommelse varom nu förhandlar med EEC bör med hänsyn till vad ovan anförts betraktas som allenast ett etappmål och möjligt vidgas till ett mer omfattande och fördjupat samarbete. Regeringen har för sin del hänvisat till den förklaring om en utveckling av samarbetet, som skall införas i avtalet. Det finns all anledning att redan nu inleda ett noggrant studium av sådana utvecklingsmöjligheter. Anledningen till att EEC inte ville tillgodose de svenska önskemålen om ett omfattande samarbetsavtal i tullunionens form torde vara klar. Gemenskapen hade under sina kontakter med uppenbarligen icke fått det intrycket, att den var beredd att ikläda sig de förpliktelser, som svarar mot förmånerna av ett långtgående samarbete. Det är föga troligt, att en avsevärd förbättring av avtalsförhållandet med EEC kan utverkas, såvida man på svensk sida inte är beredd att helhjärtat medverka i det samarbete som är förutsatt i och att acceptera de skyldigheter som följer därav. Det omfattande samarbetsavtal, som regeringen förklarat sig önska i närmast motsvarande ett associationsavtal enligt artikel 238 borde ha givit möjligheter att hos Gemenskapen vinna beaktande för sina synpunkter och önskemål. skulle ha kunnat ansluta sig till samarbetet i fråga om konkurrensregler och annat liknande företagssamarbete. Genom skiljedom hade kunnat få rättsliga garantier mot diskriminering, och undantags- och skyddsklausulerna hade kunnat nedbringas till ett minimum. Basen för avtalet hade kunnat bli en tullunion, och vi hade därmed kunnat uppnå verklig frihandel. Det konkreta samarbetet kan emellertid befaras i viss utsträckning ha fått bestå i en svensk anpassning i efterhand till beslut som EEC-staterna redan fattat. Ett aktivt deltagande i EEC:s egen beslutsprocess hade sannolikt inte kunnat komma i fråga. Genom att regeringen avvisat tanken att uttryckligen begära förhandlingar enligt artikel 238 i har det dock icke kunnat konstateras i vad mån de svenska önskemålen skulle ha kunnat tillgodoses inom ramen för ett särskilt associationsavtal. Det bör observeras att det beroende och den bundenhet som ett associationsavtal kunde befaras medföra i än högre grad föreligger genom det handelsavtal som nu avser att ingå. De av EEC hävdade skyddsklausulernas konsekvenser har redan berörts. En stormarknad på mer än 250 miljoner människor måste dessutom i och för sig medföra ett stort beroende för utanförstående småstater. Svenska företag måste i sitt handlande alltid beakta Gemenskapens regler för konkurrens och samarbete, annars hotas de av repressalieåtgärder enligt den lagstiftning som tillkommit just för att tillvarata Gemenskapens egna företags intressen. måste således följa en lagstiftning och praxis, som inte ens omnämnes i avtalet med oss. Medlemskap i skulle ge medbestämmanderätt och rättsliga garantier för likabehandling och mot övergrepp. Samma regler skulle gälla för och svenska företag som för de övriga anslutna industriländerna i .