mot · FV02634 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. Den allmänna arbetsgivaravgiften intar numera en framskjuten plats i det svenska skattesystemet. Efter det att avgiften fr. o. m. höjts till kommer den att avkasta ca . Som jämförelse kan nämnas att vinstskatten från bolag och ekonomiska föreningar tillför stat och kommun ca , varav ungefär hälften är kommunal- och landstingsskatt. Detta innebär att arbetsgivaravgiften utöver den rent statsfinansiella betydelsen också har betydande verkningar i samhällsekonomiskt och näringspohtiskt hänseende. De faktiska kunskaperna om detta är dock begränsade, bl. a. beroende på att det inte gjorts några egentliga utredningar om hur denna skatteform verkar vare sig i samband med att avgiften infördes eller då den höjdes till nuvarande nivå. De rent skattepolitiska verkningarna behandlas nu av den sittande företagsskatteberedningen. Det finns emellertid utöver detta enligt vår mening också ett behov av att undersöka vilka möjligheter som föreligger att utnyttja arbetsgivaravgiften som ett aktivt instrument i näringspolitiken. Dess tillkomst hade ett direkt samband med omläggningen av konsumtionsbeskattningen från allmän varuskatt (omsättningsskatt) till mervärdeskatt. Eftersom beskattningsunderlaget är mindre för mervärdeskatten än för omsättningsskatten och det vid det tillfället ansågs angeläget att behålla skattesatsen på oförändrad nivå, ledde denna omläggning till ett betydande skattebortfall för staten. Skattelättnaden kom huvudsakligen företagen till del, eftersom minskningen i beskattningsunderlaget framför allt gällde företagens investeringar. Det ansågs från fördelningspolitisk synpunkt riktigast att företagen fick bära den skärpning av beskattningen i övrigt som måste genomföras. Uttaget av arbetsgivaravgift avvägdes så att det direkt kom att svara mot bortfallet av omsättningsskatt. Som helhet innebar denna omläggning givetvis en ändrad fördelning av skattebördan mellan olika typer av företag. Motivet för att höja arbetsgivaravgiften till fr. o. m. var finanspolitiskt. Åtgärden ingick som ett led i den skärpning av finanspolitiken som vidtogs . Den var bl. a. avsedd att av stabiliseringspolitiska skäl i den då aktuella situationen begränsa löneökningarna i den kommande avtalsrörelsen. Arbetsgivaravgiften är sålunda ett slags löneskatt. Den kan också karakteriseras som en produktionsfaktorsskatt och är i det avseendet jämförbar med bl. a. energiskatten. Även de socialförsäkringsavgifter som erläggs av arbetsgivarna har denna karaktär. I direktiven till företags skatteberedningen sägs huvudsyftet med denna typ av skatter vara fördelningspolitiskt. Företagen får direkt medverka till finansieringen av pensioner och andra sociala förmåner och bidra till de allmänna statsutgifterna. Enligt vår uppfattning finns det dock skäl att anta att de fördelningspolitiska effekter man på detta sätt kan uppnå i viss mån motverkas av att möjligheterna till löneutjämning blir mindre. Jämfört med olika slag av nettovinstbeskattning får nämligen de lönsamhetssvaga och arbetskraftsintensiva företagen bära en större del av skattebördan. Redan av detta skäl torde en viss försiktighet vara befogad då det gäller att ytterligare använda sig av olika slags produktionsfaktorsskatter. När det gäller verkningarna på näringslivet innebar omläggningen från omsättningsskatt till mervärdeskatt i kombination med en löneskatt en omfördelning av skattebördan från kapitalintensiva till arbetskraftsintensiva verksamheter. Detta förhållande förstärktes ytterligare när arbetsgivaravgiften höjdes till . Omfördelning i denna riktning har också varit ett av de mest karakteristiska inslagen i utvecklingen på skatteområdet . Inte minst de snabba höjningarna av socialförsäkringsavgifterna, främst avgiften till ATP, har medverkat till detta förhållande. Att skattepolitiken fått denna inriktning har sannolikt utgjort ett incitament till rationaliseringar och personalbesparingar inom olika näringsgrenar som strukturrationaliseringen påskyndats. Inte minst våra exportindustrier har därigenom uppnått ökad konkurrenskraft. Förutsättningen för att en medveten politik i denna riktning skall vara meningsfull är emellertid att den arbetskraft som friställs kan finna ny sysselsättning och att några sociala skadeverkningar inte uppstår. Det innebär bl. a. att regional balans måste kunna upprätthållas. Med den takt strukturrationaliseringen haft har det förhållandet inte förelegat. Det mest påtagliga tecknet på att strukturrationaliseringen så att säga gått för fort är att det under en följd av år oberoende av konjunktursituationen rått en stor permanent strukturarbetslöshet. Det är enligt vår uppfattning angeläget att vidta olika åtgärder som kan bidra till bättre balans i de här nämnda avseendena. Man skulle därigenom både uppnå ökad trygghet på arbetsmarknaden och åstadkomma en bättre hushållning med arbetskraftsresurserna. En av de vägar som därvid bör prövas är att genomföra en differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. Ett särskilt problem i detta sammanhang är avgiftens verkningar på kommunerna. Det finns skäl att anta att arbetsgivaravgiften inte är av samma betydelse för kommunerna och andra offentliga organ när det gäller personalbesparingar som för verksamheter som arbetar under lönsamhetskrav. Om detta antagande är riktigt, har införandet av arbetsgivaravgiften inneburit en övervältring av en del av den statliga skattebördan på kommunalskatten, med de olägenheter detta har från fördelningssynpunkt. Möjligheterna att differentiera avgifter av den typ som arbetsgivarav giften utgör har redan utnyttjats i andra länder. I har exempelvis en liknande avgift eller skatt utformats så att den har en regionalpolitisk styrning. På samma sätt går det att differentiera efter andra grunder, t. ex. så att skatten inte drabbar mindre företag, företag med stor andel äldre arbetskraft eller den lönesumma som avser vissa kategorier av anställda. När det gäller det tekniska tillvägagångssättet finns det flera vägar att gå. En möjlighet är att använda sig av flera olika skattesatser, en annan att införa något slag av restitutionsförfarande som tillgodoser samma syften. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning om differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften i enlighet med vad som har anförts i motionen. . () i Skegrie () i Bäckmora