mot · FV02753 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om aktier till de anställda såsom andel i företagens kapitaltillväxt. Den höga ekonomiska tillväxttakten och den därav följande ökningen av levnadsstandarden har skett inom ramen för en liberal marknadsekonomi inom vilken fri företagsamhet och enskilt företagsägande spelat en betydande roll. Decentraliseringen av verksamheten till många företag har utan tvivel medverkat i effektivitetsfrämj ande riktning. Ett starkt näringsliv med lönsamma företag synes också utgöra den bästa garantin för sysselsättningstryggheten i vårt land. Det ökande välståndet har inte automatiskt fördelat sig rättvist mellan medborgarna. Här har styrning skett via lagstiftning om skatter, sociala förmåner m. m., och fackföreningsrörelsen har genom sina insatser spelat en betydande roll när det gällt att på olika sätt tillgodose löntagarnas intressen. Härigenom har praktiskt taget samtliga grupper i vårt samhälle blivit delaktiga i det 'äxande välståndet genom en ökad konsumtion. Men inom det enskilda näringslivet finns en tillväxtsektor vars avkastning automatiskt fått tillfalla en grupp medborgare utan att vare sig statsmakterna eller fackföreningsrörelsen ingripit den fortlöpande kapitaltillväxten inom företagen har tillfallit kapitalägarna ensamma. (Kapitaltillväxten inom företagen kan beskrivas såsom produktionsapparatens utbyggnad i form av maskiner, fabriker och andra anläggningar, investeringsfonder osv.) Kapitaltillväxten inom företagen har på så sätt kommit att ägas av dem som redan är ägare till företagen. Genom kapitalägarnas ständigt växande ägande har vi fått en maktkoncentration inom näringslivet i strid med kravet på ekonomisk demokrati. har gjort vissa jämförelser mellan aktieägandet 1942 och 1963 och funnit att även om en viss ökning av antalet aktieägare skett är dock de stora aktieposterna i regel koncentrerade till att mycket litet antal personer: Undersökningen av förhållandena visar att: vid cirka 3/4 av börsnoterade företags stämmor har 13 personer tillsammans röstmajoritet, vilket tämligen väl överensstämmer med förhållandena , vid inget börsnoterat företags bolagsstämma behövs mer än 10 personer för att uppnå röstmajoritet. Vidare framhåller utredningen att av aktieägarna äger av aktiekapitalet och av aktieägarna av aktiekapitalet. Från jämlikhetssynpunkt bör de som tillför de båda produktionsfaktorerna - arbete och kapital - göra detta på principiellt lika villkor. Båda intressenterna har såsom gemensamt mål företagets lönsamhet på lång sikt. Därför bör såväl den som tillskjuter kapitalet som den som tillskjuter arbetskraften ha andel i den kapitaltillväxt som blir följden av de gemensamma insatserna. Det är inte rättvist från fördelningssynpunkt att fortsätta med olika stimulans- och stödåtgärder åt det enskilda näringslivet utan att tillse att de anställda får sin berättigade del av kapitaltillväxten. Aktier till de anställda Den reform som erfordras är att ett system för de anställdas andel i kapitaltillväxten måste skapas, baserat på värdet av deras arbetsinsatser. Rent praktiskt kan detta lösas så att aktier emitteras till värdet av den återinvesterade delen av vinsten och fördelas mellan kapitalägare och anställda. De anställda blir därigenom automatiskt delägare i företaget. Deras aktier får givetvis inte diskrimineras i rösthänseende i förhållande till övriga aktier i företaget. För fördelning av aktieemissionen mellan kapitalägare och anställda kan man tänka sig olika metoder. Ett sätt är att fördela den i viss proportion till insatserna, definierade som aktiekapitalets värde resp. värdet av arbetsinsatserna, dvs. summan av de anställdas löner. Växande intresse för problemet Intresset för kapitaltillväxtens fördelning har vuxit . Vid de privatanställdas fackliga international (FIET) i framförde det tyska tjänstemannaförbundet bl. a. följande motivering för ett resolutionsförslag: Syftet med de fackliga organisationernas lönepolitik är att tillförsäkra sina medlemmar en rättvis andel av nationalprodukten. Detta mål kan emellertid inte uppnås om inte de anställda också deltar på investeringssidan, dvs. i tillväxten av kapitalet. Därför skall krav resas på ersättningar till de anställda, innebärande andel i kapitaltillväxten, som tillägg till kontant utbetalda löner. Då ett sådant tillägg inte utgör en grund för ytterligare konsumtion utan bibehålies som en tillgång för finansiering av investeringar är det därför också ett medel för att förstärka de anställdas andel av nationaltillgångarna. Inför 1970 yttrade statsminister bl. a. följande: Jag tror att det skulle underlätta om man kunde finna något vettigt system för löntagarna att få del av den förmögenhetsackumulation som en hög självfinansieringsgrad inom företagsamheten utgör. Vår generella inställning till vinsten är ju den att vinsten är ett otillräckligt mått på ett företag, men den är ett mått. Vi har alltid haft den linjen att om vinsten används till att plöja tillbaka, bygga ut, förbättra företaget, då har den också en social funktion. Och det är naturligtvis bättre att jobba i ett vinstgivande företag än i ett icke vinstgivande företag, det har löntagarna också förståelse för. Men då måste man också på lösa fördelningsaspekterna på detta på ett ur löntagarnas synvinkel mer acceptabelt sätt än . I motioner till tidigare riksdagar har lagt fram förslag om utredning med syfte att bana väg för en sådan ordning som de båda ovanstående uttalandena syftar på. I motionen 1971:1096 framhöll m. fl. De anställda bör genom andelar i företagssparandet få en personligt ägd tillgång, som de kan disponera avkastningen av men som de inte de skulle önska kan ta ut ur företaget. Särskilda grunder måste finnas att bland de anställda fördela ett inom företaget bundet sparande. Andelen i sparandet inom ett visst företag och av dessa avkastning måste den anställde kunna föra med sig vid flyttning till annat företag eller till annan verksamhet över huvud taget. Förbehåll bör inte finnas i detta avseende. Flera av oss motionärer framlade i motionen 1971:1075 förslag om aktieemission även till de anställda såsom den lämpligaste lösningen på problemet med fördelningen av företagens kapitaltillväxt. De fackliga organisationerna avvisade de i fjolårets motioner framförda kraven på utredning med motivering att frågan borde lösas genom förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter utan inblandning från statsmakternas sida. Från TCO underströk man i sitt remissyttrande, enligt citat i NU 1971:38 att de av motionärerna framförda synpunkterna enligt dess uppfattning ingalunda är ointressanta utan bör penetreras Självfallet är det, yttrar TCO, i hög grad en facklig angelägenhet att på uppnå att arbets- och kapitalinsatserna får en rättvis ersättning för sina bidrag i produktionsprocessen. TCO säger sig ha för avsikt att ägna dessa frågor ökad uppmärksamhet. För vår del anser vi att frågan om rätt för de anställda till andel i företagens kapitaltillväxt är av så genomgripande betydelse för den ekonomiska demokratin i vårt samhälle att det torde bli nödvändigt med viss lagstiftning för att nå en tillfredsställande lösning. En sådan lagstiftning kan bli ett värdefullt stöd för löntagarorganisationerna i deras arbete. För att undvika eventuella missförstånd vill vi framhålla att vårt förslag ovan kan och bör förverkligas parallellt med reformer som ökar de anställdas medbestämmande i företaget i enlighet med de förslag som framförs av i partimotion om arbetsdemokrati till årets riksdag. Med hänvisning till ovan redovisade tankegångar hemställer vi att hos Kungl. begär en parlamentarisk utredning med representanter för arbetsmarknadens parter och erforderlig ekonomisk expertis med uppdrag att utreda möjligheterna till ekonomisk demokratisering genom aktier till de anställda såsom andel i företagens kapitaltillväxt. HANS () i