mot · FV0261 · 1972-01-10 00:00:00 — av herrar Böijesson i och i Skärstad om befrielse för handikappade från TV- och radiolicens, m. m. Innehav av radio och TV kan numera anses som genomsnittsstandard i svenska hem. Kostnaderna är för de allra flesta medborgarna överkomliga. Det finns dock en relativt stor grupp människor för vilka både radio och TV betyder mer än nyhetsförmedlande organ. Det gäller handikappade människor som tvingas leva isolerade från arbetsliv och gemenskap med andra människor. Trots reformer och i och för sig lovvärda ansträngningar på olika områden för att bryta denna isolering kan åtgärderna ändå inte bli tillräckliga. För dessa människor betyder innehav av radio och TV en nära nog oumbärlig tillgång för kontakt med yttervärlden. I regel är det emellertid just dessa handikappade som lever under mycket knappa ekonomiska betingelser, vilket gör att kostnaderna för inköp och innehav av radio och TV kan bli mycket betungande. För många handikappade utgör licensavgiften för radio/TV en ganska dryg utgiftspost. Dessutom är inköpet av TV för handikappgrupper med knappa ekonomiska resurser ganska betungande. För speciellt dessa människor som i många fall tvingas leva isolerat betyder radio och TV ett radikalt medel att bryta isoleringen med omvärlden. Med hänsyn därtill är det angeläget att samhället underlättar möjligheterna för handikappgrupper med knappa ekonomiska resurser att skaffa sig TV. När det gäller inköp av TV-apparater föreligger möjligheter för de handikappade att genom socialvården eller handikapporganisationer få ett ekonomiskt bidrag. I vissa fall finns också möjligheter att använda donationsmedel för ändamålet. Radio- och TV-licenserna fastställs emellertid genom riksdagsbeslut. Den enda form av befrielse som finns omfattar ljudradioavgifter för blinda med små inkomster. Omsorgslagen ålägger kommunerna ansvaret för att alla inom respektive kommun ges möjligheter att leva under så drägliga levnadsbetingelser som möjligt. Vi anser dock att kommunikationsmedel som radio/TV hör till de tillgångar för de handikappade som staten borde påta sig ett större ansvar för, antingen i form av avgiftsbefrielse eller reducerad licensavgift. Självfallet bör i varje särskilt fall en viss prövning ske, men med kännedom om att stora handikappgrupper lever under mycket knappa omständigheter är det enligt vår mening ett rättvisekrav att möjligheter till dessa förmåner bereds. Vi är medvetna om att handikapputredningen har att överse olika områden då det gäller de handikappades situation, även frågan om de handikappades möjligheter att taga del av programmen i radio och TV, jämväl också lättnader när det gäller inköp av TV-apparat. dock som om frågan om befrielse eller reduktion av licensavgifterna för handikappgrupper när det gäller innehav av radio/TV inte ägnades den uppmärksamhet som vi finner önskvärd. Frågan om befrielse eller reduktion av radio/TV-licensen och lättnader vid inköp av TV för vissa handikappgrupper bör kunna lösas skyndsamt och utan större utredning. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos Kungl. 1. att riktlinjer utarbetas för att vissa handikappade skall erhålla befrielse från skyldigheten att betala avgift för innehav av radio och TV samt 2. att skyndsam utredning kommer till stånd beträffande möjligheten för vissa handikappgrupper att erhålla avsevärda ekonomiska lättnader vid inköp av TV. () i Skärstad