ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021672 · 1972-04-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majits proposition nr 92 med förslag till resegarantilag. gällande resegarantilag innebär att säkerheten får tas i anspråk för täckande av utgifterna för resenärens uppehälle och återresa vid avbruten resa på grund av resebyråkrasch. Därvid skall första återreselägenhet användas. Det nu föreliggande förslaget till ny resegarantilag i Kungl. Majits proposition nr 92 utvidgar skyddet för resenären i så måtto att avbruten resa i första hand skall få fullföljas i huvudsaklig överensstämmelse med vad som avtalats, om det kan ske till en rimlig kostnad. I annat fall skall liksom nu garantimedlen få användas för utgifterna för resenärens uppehälle och återresa samt därjämte för skälig ersättning till resenären för värdet av de förmåner denne gått miste om genom resans avkortning. Detta senare är en väsentlig förbättring, som jag hälsar med stor tillfredsställelse mot nu gällande resegarantilag. Jag undrar likväl om det inte vöre möjligt att ta steget fullt ut och lämna resenären garanti för den avtalade resans fullföljande på avtalat sätt genom ianspråktagande av resegarantimedel. Visserligen befarar departementschefen att ett dylikt förfarande kan medföra svåra tillämpningsproblem och att en beredskapsorganisation av betydande omfattning i så fall behövde byggas upp. Jag tror att detta är en väl pessimistisk bedömning. Resebyråbranschen synes ha sanerats betydligt , och är det inte så vanligt att en resebyrå kraschar. Sällskapsresorna går dessutom i stort sett till vissa populära turistmål, där även andra resebyråer är etablerade och lätt kan överta den kraschade resebyråns åtaganden utan större organisatoriska svårigheter. Enligt mitt förmenande torde därför resegarantin utan större svårigheter kunna utsträckas att även omfatta resans fullföljande i huvudsaklig överensstämmelse med det träffade avtalet. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte besluta sådan ändring i Kungl. Majits proposition nr 92 att den föreslagna resegarantilagen även omfattar resans fullföljande i huvudsaklig överensstämmelse med träffat avtal vid avbruten resa på grund av resebyråkrasch samt att vederbörande utskott utarbetar nödvändig ändring av texten i den föreslagna lagen. 72 1339 S 1972
mot · FV021675 · 1972-04-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majis proposition nr 38 med förslag till godkännande av ändringar internationella konvention till förhindrande av havsvattnets förorening genom olja, m. m. I propositionen 1972:38 föreslås att biträder de ändringar som vidtagits i den gällande internationella oljeskyddskonventionen. Propositionen innehåller också förslag till ny svensk lagstiftning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Denna har anpassats till de nya konventionsbestämmelserna men innehåller dessutom föreskrifter om åtgärder för att begränsa utsläppen av annat avfall, t. ex. toalettavfall. De föreslagna ändringarna i den svenska lagstiftningen innebär bl. a. att reglerna om undantag från förbudet att tömma ut olja från fartyg får en annorlunda utformning . För tankfartyg införs bestämmelser om att vissa mängder olja får släppas ut, när fartyget är under gång och befinner sig från land. Liknande regler föreslås komma att gälla för andra fartyg. Det har framhållits vid remissbehandlingen att utsläpp därmed blir tillåtna inom vissa delar av och , där det nu råder förbud mot att släppa ut olja. I propositionen avvisas dock tanken på en svensk särlagstiftning med hänvisning till att den nya lagstiftningen i andra avseenden innebär en skärpning, svårigheterna att upprätthålla bestämmelser av detta slag och den relativt ringa praktiska betydelse som sådana bestämmelser enligt departementschefens uppfattning skulle ha. Inte minst utgör emellertid ett mycket känsligt vattenområde. Enligt vår uppfattning är det därför angeläget att söka upprätthålla förbudet mot all oljeuttömning i och i samma utsträckning som . Avsikten är också, enligt vad som anmäls i propositionen, att från svensk sida söka få till stånd speciella åtgärder för att skydda och andra särskilt känsliga vattenområden i samband med den förnyade översyn av oljeskyddskonventionen som kommer att äga rum 1973. Även detta förhållande talar för att man inte nu går ifrån det nuvarande skyddet, även om förbudet bara kan tillämpas på svenska fartyg tills en internationell överenskommelse kommit till stånd. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer jag att vid behandlingen av proposition 1972:38 beslutar 1. att förbudet mot utsläpp av olja från svenska fartyg på fria havet skall upprätthållas, i vad gäller och , i samma omfattning som i enlighet med vad som har anförts i motionen, samt 2. att uppdra åt vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext.
mot · FV021676 · 1972-04-24 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majis proposition nr 81 med förslag till kungörelse om ändring i förordningen (1940:910) angående yrkesmässig automobilt ra fik, m. m. I proposition nr 81 föreslås bl. a. att en särskild avgift skall uttas av ägaren till lastbil som framföres med tyngre last än som är tillåtet för fordonet eller vägen. Överträdelser av bestämmelserna gällande överbelastning av fordon och vägar har enligt utredningen rörande företagsstrukturen inom den yrkesmässiga vägtrafiken visat sig ha betydande omfattning. En skärpning av påföljderna kan därför i princip vara motiverad. F. n. föreligger emellertid mycket stora svårigheter att rätt bedöma vikten för vissa typer av gods. Skogsprodukter kan t. ex. variera mycket kraftigt beroende på växtplats och fukthalt. Enkla tumregler för vikt per viss volym är därför i det närmaste omöjliga att ställa för denna typ av last. Vissa svårigheter föreligger också för last av bl. a. grus och schaktmassor. Det är inte tillfredsställande att avgift för överlast, som kan komma att bli av betydande ekonomisk storlek, kan drabba också den som saknar möjligheter att bedöma lastvikten. Det strider mot kravet på rättssäkerhet. För att inte riskera överlast kan som en följd härav lasterna komma att skäras ner med så stor säkerhetsmarginal, att transporterna onödigtvis fördyras. Departementschefen berör dessa svårigheter i propositionen och meddelar att statens vägverk skall ges i uppdrag att påskynda utvecklingen av olika metoder för att bedöma lastvikten. Uppdraget omfattar dels en prövning av vilken noggrannhet som är erforderlig för att en lastindikator av något slag skall kunna godtas som hjälpmedel, dels vilka möjligheter som föreligger för att genom volymbestämning avgöra vikten. Den osäkerhet som här råder och det uppdrag som statens vägverk ges borde leda till att ikraftträdandet av bestämmelsen om automobilskattetillägg blev uppskjutet till dess möjligheterna att rätt bedöma lastvikten förbättrats. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar att ikraftträdandet av förordningen om automobilskattetillägg i vad avser last av gods vars vikt inte tillfredsställande kan uppskattas uppskjutes till dess tillförlitliga metoder att bedöma vikten utvecklats.
mot · FV021679 · 1972-04-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 81 med förslag till kungörelse om ändring i förordningen (1940910) angående yrkesmässig automobiltrafik, m. m. 1 propositionen nr 81 angående den yrkesmässiga automobiltrafiken m. m. behandlas bl. a. beställningstrafik med personbil dvs. Utredningen rörande företagsstrukturen inom den yrkesmässiga vägtrafiken föreslog i sitt betänkande att taxitrafik i princip endast skulle utövas av särskilda taxibolag. Vi konstaterar med tillfredsställelse att departementschefen tagit intryck av den kritik som riktats mot utredningens förslag från bl. a. företrädare för men framför allt från en så gott som enig droskägarkår. Beställningstrafik med personbil måste så långt möjligt få utvecklas efter ett mönster som passar den lokala trafikförsörjningen. Det ligger därför i sakens natur att betingelserna blir mycket olika för taxitrafikens funktion i glesbygd och i storstad. I kommuner med stora områden med gles bebyggelse är det nödvändigt att taxitrafiken på ett planmässigt sätt integreras med den kollektiva trafikförsörjningen. Det är därför rimligt att kommunen ges möjlighet att engagera sig i taxinäringen antingen genom direkt ägande eller genom att sluta avtal med en sammanslutning av taxiägare på det sätt propositionen anger. Det värde som från servicesynpunkt visat sig ligga i att enskilda driver taxirörelse måste emellertid i fortsättningen tillvaratas. Vi utgår därför ifrån att tillstånd för kommunerna att i bolagsform engagera sig i taxirörelse endast ges, då ingen annan form för en lämplig integration mellan taxitrafik och övrig kollektivtrafik är möjlig eller praktisk. Departementschefen föreslår vidare att som stationsort för taxitrafik bör gälla ett större område än . Tillämpningen får dock enligt vår mening inte leda till att möjligheterna att driva taxirörelse i glesare bebodda områden försämras. Utredningen rörande den yrkesmässiga vägtrafiken föreslår, att trafiknämndens geografiska kompetensområde bör vara liktydigt med stationsort. Även om vissa praktiska skäl vid handläggningen av tillståndsgivningen kan tala för det, bör enligt vår mening en mera flexibel gränsdragning tillämpas för att undvika en försämring av tillgången till taxitrafik på landsbygden. Med hänvisning till vad i motionen anföres hemställes att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts beträffande beställningstrafik med personbil. HANS () i
mot · FV021680 · 1972-04-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 89 med förslag till Växtskyddsanstalten framhåller att växtskadegörare ökat i antal såväl i vårt land som utomlands. Detta beror enligt anstalten på flera samverkande faktorer. Den specialisering samt koncentration av växtodlingen till större driftsenheter som genomförs ger växtskadegörarna ökade möjligheter att föröka och sprida sig. Odlingstekniken har fått sådan inriktning att plantorna utvecklas snabbare, vilket gör dem mer känsliga för angrepp. (Proposition nr 89, s. Växtskyddsanstalten beskriver här, såvitt vi förstår, hur nuvarande odlingsteknik har rubbat den ekologiska balansen och till följd härav inte blivit så effektiv som man räknat med utan fått oförutsedda, negativa För att komma till rätta med detta föreslås åtgärder, som man kan frukta kommer att ytterligare störa samspelet i naturen. Vi är inne i en ond cirkel. Enligt den föreslagna växtskyddslagen § 5 skall Konungen kunna förelägga åtgärder för bekämpning av växtskadegörare. Det finns en ökad efterfrågan på jordbruksprodukter som odlats med metoder mer i harmoni med naturens egen balans, där t. ex. skadegörarnas naturliga fiender håller dem i schack, där växterna själva har en naturlig motståndskraft mot dem och där man alltså inte behöver giftbesprutning. Det är av stor betydelse att jordbrukare som arbetar efter dessa metoder, som alltså inte förorsakar det ökade antalet växtskadegörare, inte föreläggs att använda kemisk besprutning. Det blir alltmer klart att vi från många synpunkter behöver också det mindre jordbruket och att vi behöver jordbruksproduktion i hela landet. Mosaiklandskapet, som inte tillåter specialisering och större driftsenheter, är en fördel från växtskyddssynpunkt. Samhället har all anledning att satsa på småbruken och deltidsjordbruket. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att vid behandlingen av propositionen 1972:89 måtte 1. besluta att jordbrukare som använder metoder utan kemiska bekämpningsmedel i sin produktion inte skall kunna åläggas använda kemisk besprutning, samt 2. uttala att samhället bör öka stödet till sådan jordbruksproduktion, som inte ökar antalet växtskadegörare. () () 72 1342 S 1972
mot · FV021684 · 1972-04-28 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 57 angående försörjning med kärnbränsle. Maj ds proposition nr 57 lämnas en allmän redogörelse för försörjning med kärnbränsle. Bland annat begärs i propositionen bemyndigande för Kungl. Maj:t att godkänna avtal mellan AB Atomenergi, och eventuellt ytterligare intressenter om utvecklingsarbete rörande utvinning av uran. Syftet är att skapa underlag för ett beslut om eventuellt utbyggande av uranverket i . Vi har med intresse tagit del av departementschefens förslag i propositionen om bl. a. fortsatt utvecklingsarbete för utvinning av uran vid AB Atomenergis anläggningar i av . Helst hade vi sett att utvecklingsarbetet kunnat fortsätta i samma utsträckning som och med en ej reducerad personalstyrka. Men eftersom detta visar sig icke vara möjligt, enligt departementschefen, vill vi framhålla som önskvärt att det inom de ekonomiska ramar som ställs till förfogande görs en sådan fördelning att man försöker behålla så många som möjligt av de nuvarande anställda, så att man inte nödgas göra denna kraftiga minskning av personalstyrkan som anges i propositionen, ca 55 personer. Många av de kollektivanställda är tidigare jordbrukare från trakten. De har sålt sina gårdar till AB Atomenergi och de är mycket hårt knutna till sin hembygd. För denna grupp människor kommer det att bli svårt att få nya anställningar, eftersom de bor i ett kommunblock. () som förlorat flera arbetstillfällen. För att det skall vara möjligt att bereda dessa människor nya arbeten fordras att man till Ranstadsverken knyter någon annan industriell verksamhet. I samband med nedskärningen av driften kommer stora utrymmen att kunna ställas till förfogande för alternativa verksamheter. Bland annat kommer verkstadsavdelningen - en stor gedigen byggnad att kunna användas. En till ytan lika stor lagerlokal finns också tillgänglig. Vidare kommer underhållsverkstäder av olika slag såsom el-, snickeri-, målnings- och gummiverkstäder att bli lediga. Förutsättningarna borde vara gynnsamma för att få någon form av ersättningsindustri till de ovannämnda lokalerna, och vi förutsätter att Kungl. Maj:t i samband med övriga statliga myndigheter kommer att medverka till att ersättningsindustri kommer att lokaliseras till . Vi förutsätter också att allt kommer att göras för att AB Atomenergis anläggningar vid kommer att ges möjlighet att efter den i propositionen angivna perioden utbyggas till full kapacitet. 3 sami Nr 1684-1685 Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t hemställer att ersättningsindustri lokaliseras till , som ersättning för de minskade arbetstillfällena vid Ranstadsverken. () ()
mot · FV021685 · 1972-04-28 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 72 med förslag till riktlinjer för finansiering av lokaler för boendeservice m. m. Förslagen i propositionen 1972:72 om ändring i grunderna för inräknande av lokaler i låneunderlaget och pantvärdet för bostadslån aktualiserar ytterligare - i avvaktan på beslut om statlig totalfinansiering vissa frågor om bottenlångivningen. Om lokaler får ingå i pantvärdet men inte i låneunderlaget ges statens stöd genom att utrymme i förmånsrättshänseende lämnas för ökade bottenlån. Delegationen för bostadsfinansiering har som exempel tagit ett allmännyttigt företag som producerar ett hus med låneunderlaget . Bostadslånet blir då . och utrymmet för bottenlån , motsvarande av pantvärdet. Stadshypoteksföreningarna har enligt gällande författning inte rätt att ge bottenlån till av det uppskattningsvärde som respektive förening bestämmer för fastigheten. Även om föreningen bedömer uppskattningsvärdet vara lika med pantvärdet, måste sålunda kredit i säkerhetsläget sökas på annat håll. Det föreligger uppenbarligen skäl att samordna reglerna för bostadslångivningen med de regler för bottenlångivningen som staten kan förfoga över. Det förefaller rimligt att i vart fall statliga bestämmelser anknyter till varandra. Detta kan ske antingen genom ändring i förordningen (1968:576) om stadshypotekskassa och om stadshypoteksföreningar eller ändring av fördjupningsbestämmelserna för bostadslån. Med åberopande härav hemställs att uttalar sig för en samordning av reglerna om bostadslån och om lån från stadshypoteksförening. 72 1364 S 1972
mot · FW021842 · 1972-04-11 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. Konungen är enligt förslaget till regeringsform rikets statschef. Han tilldelas emellertid inte någon politisk makt men behåller sin ställning som symbol för riket och sina representativa uppgifter. Inte heller utövar han befälet över försvarsmakten. Statschefen deltar inte i regeringens beslutssammanträden. Termen konselj förbehålls för sammanträden av informationskaraktär mellan statschefen och regeringen. Grundlagberedningen hade föreslagit särskilda kvartalskonseljer i informationssyfte. Departementschefen finner det emellertid inte behövligt och ändamålsenligt att föreskriva regelbundet återkommande sammanträden av ceremoniell karaktär för information till statschefen. Föreliggande förslag avviker från grundlagberedningens även på det sättet att av stadgandet inte framgår vem som skall ta initiativ till konselj. Det framhålles i propositionen att det är självklart att önskemål från statschefen om upplysningar från statsministern och annat statsråd i regeringsangelägenheterna efterkommes. Sammanträde av informationskaraktär, konselj, bör kunna komma till stånd mellan statschefen och regeringen under statschefens ordförandeskap, när det behövs. Jag delar denna uppfattning. Av stadgandet bör emellertid enligt min mening framgå att statsministern avgör när konselj behövs. Sista meningen i 5 kap. 1 § skulle därför kunna ges följande lydelse: När så erfordras föreslår statsministern regeringssammanträde i konselj under statschefens ordförandeskap. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid behandling av Kungl. Maj ris proposition 1973:90 beslutar att av 5 kap. 1 § RF skall framgå att statsministern avgör när konselj erfordras. GOTAB 73 3705 S 1973
mot · FV021688 · 1972-05-02 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 72 med förslag till riktlinjer för finansiering av lokaler för boendeservice m. m. I proposition nr 72 föreslås att en gemensam ram skall tillämpas för bostadsbyggandet som innebär att lokaler för boendeservice omfattas av samma statliga lånefinansiering som gäller för bostäder. Förslaget överensstämmer med vad i flera motioner framfört. Trots denna utvidgning av ramen för finansiering med statliga bostadslån kommer vissa som intimt sammanhänger med bostadsbyggandet att ligga utanför ramen. Åtskilliga investeringar i exploateringsskedet kan f. n. inte finansieras med statliga bostadslån. Huvudledningar, tillfartsvägar, utbyggnad av reningsverk etc. som är direkt föranledda av ett bostadsområdes tillkomst omfattas t. ex. inte av de statliga lånen. Detta förorsakar inte sällan stora problem för kommunerna med förskjutningar i bebyggelseprocessen som följd. En breddning av det nuvarande finansieringssystemet för statlig bostadslångivning att omfatta även dessa följdinvesteringar skulle dessutom kunna innebära en märkbar rationalisering av belåningsproceduren. I kommunalekonomisk långtidsplanering (KELP) redovisas separat de investeringar som föranleds av bostadsbyggandet. En ytterligare precisering av vad som skall omfattas av den statliga belåningen än vad som krävs i KELP är dock sannolikt nödvändig. Över huvud taget borde möjligheterna att klart ange vilka följdinvesteringar som kan räknas in i bostadslångivningen närmare belysas. En vidareutveckling av det i propositionen föreslagna systemet med årliga ramar till kommunerna för finansieringen av bostadsbyggandet, vari också bl. a. tillfartsvägar och huvudledningar ingår, borde vara möjlig. Vi föreslår därför att formerna för ett samordnat statligt finansieringssystem för bostadsbyggandet som också omfattar följdinvesteringar utreds. Uppdraget kan lämpligen i tilläggsdirektiv ges åt boendeutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att i skrivelse till Kungl. hemställer att boendeutredningen i tilläggsdirektiv ges i uppdrag att närmare belysa formerna för ett samordnat finansieringssystem för bostadsbyggandet, vari även följdinvesteringar inräknas. () () 72 1373 S 1972
mot · FV021691 · 1972-05-05 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 96 med förslag till lag om ändring i . I proposition 1972:96 föreslås skärpta straff för dobbleri. har dobbleri endast betraktats som brott mot goda seder och god ordning. Utvecklingen har dock klart visat att dobbleri numera har en sådan omfattning att rättssäkerheten allvarligt hotas. Den utredning som riksåklagaren och gjort på uppdrag av Kungl. Maj:t visar klart att dobbleri numera är en samhällsfara, speciellt eftersom denna verksamhet har ett nära samband med annan brottslighet, såsom narkotikabrott, olaga vapeninnehav, häleri och spritsmuggling. Rån, utpressning, misshandel och skadegörelse har ofta samband med olika former av dobbel. Man måste därför med tillfredsställelse se att bestämmelser beträffande dobbleri nu ändras och skärps. måste beklagas att skärpningen endast kommer att gälla de grövsta formerna av dobbleri. I propositionen anföres under rubriken (s. 5) följande: I detta sammanhang kan anmärkas att spel på s. k. enarmade banditer, som ofta brukar nämnas i samband med verksamheten i spelhålor, normalt icke räknas som äventyrligt spel. Den verksamhet som hänger samman med denna typ av spelautomater faller sålunda helt under lotteriförordningen. Detta är enligt min uppfattning helt otillfredsställande. Förhållandet inom den illegala spelverksamheten torde vara att specialkonstruerade enarmade banditer, s. k. multi-players, är den mest vanliga formen för avancerat dobbleri, som i större spellokaler kompletteras med rouletter, kort- och tärningsspel. I multi-players kan insatserna uppgå till och eventuell vinst till . Det föreligger således avsevärd skillnad på dessa apparater och de legala spel som förefinnes exempelvis på nöjesfält m. m. Därför är det icke tillfredsställande att dessa spelautomater faller under lotteriförordningen medan roulettspel räknas som dobbel. Multi-players torde endast förekomma då spel bedrives antingen yrkesmässigt, regelbundet eller i större omfattning. Enligt RÅ:s och RPS:s utredning bör just dessa kriterier ligga som grund för att ett dobbleri skall betraktas som grovt. Departementschefen har i propositionen angivit att nya okända varianter av dobbleri torde vid behov kunna inordnas under denna kategori. Det finns dock ingen anledning att dröja med ett beslut i denna riktning, utan effekten torde bli störst om dobbleriet bedöms generellt. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderliga författningsändringar. Med stöd av det framförda hemställes att måtte besluta att spel med s. k. enarmade banditer av typ multi-players skall bedömas som dobbleri enligt 16 kap. strafflagen. 72 1388 S 1972