mot · FV02271 · 1972-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om ett program för civilt utnyttjande av krigsmaterielindustrin. Militärutgifterna är synnerligen betungande såväl internationellt som i vårt land. Enorma resurser, som skulle kunna satsas på eftersatta områden, bindes till militär verksamhet. och sociala konsekvenser beskrev läget på följande sätt: Det finns så många krav som tävlar om en nyttig användning av resurser frigjorda genom avrustning att det verkliga problemet är uppställande av en prioritetskala. De viktigaste av dessa krav skulle utan tvivel redan vara väsentligen tillgodosedda om det inte vore för kapprustningens skull. I rapporten redovisas en rad områden inom olika länder, där de frigjorda resurserna borde komma till användning som u-hjälpen avsevärt utökas. Fortsättningsvis diskuteras även övergångsproblemen från militär till civil verksamhet och rapporten fastslår: På kort sikt skulle övergångens smidighet till stor del bero på regeringens förmåga att förutse de typer av problem som kunde uppstå och på förberedelsernas lämplighet. Frågan om civilt utnyttjande av de vid en nedrustning frigjorda resurserna har ägnats otillräcklig uppmärksamhet i vårt land. Enbart i industrier med militär produktion sysselsättes tiotusentals personer, där företag som och intar en framträdande plats. Koncentrationen till vissa orter i landet medför att dessa är i hög grad beroende av den militärt betingade verksamheten. en nedskärning av militärkostnaderna aktualiseras reses frågan om sysselsättningen för de berörda liksom utvecklingsmöjligheterna för vissa orter. Detta är exempelvis fallet i den just nu aktuella debatten kring försvarsberedningens betänkande som likväl inte kan betecknas som ett nedrustningsförslag utan möjligen som en uppbromsning av ökningstakten i fråga om militärutgifterna. Frågan om vara eller inte vara har dock gett belysning av de här berörda problemen. Tusentals anställda vid i har sin verksamhet knuten till utvecklingsarbete och produktion av flygplanet . Helt naturligt ställer de frågan om vilka sysselsättningsalternativ som finns. Nr 271 -275 Den frågan reses också av kommunala myndigheter. är befogad oberoende av vilket beslut som kan komma att träffas rörande det nu aktuella projektet. Frågan gäller nämligen i ett större sammanhang. Pressdebatten har börjat uppmärksamma denna problemställning. Tidningen skriver apropå : Man bör få en rejäl chans att fundera över vad dessa pengar i stället skulle kunna användas till. Kommer man inte alldeles vilse i samhällsekonomin om man säger att vi måste producera en viss och dyr form av jaktplan för att klara sysselsättning och lön för människorna? Är det inte att alldeles tappa bort vad som egentligen är grunden för allt välstånd? Och är det inte att försvara det meningslösa producerandet framför det meningsfulla? Östgöten, behandlar också sysselsättningsfrågan vid SaabScania och skriver (14.10.71): Diskussionerna kring Jakt-Viggen visar att det är orealistiskt att räkna med att företaget också skall kunna ha huvudproduktionen inriktad på krigsmateriel. Det krävs därför förr eller senare en stor omställning av produktionen oavsett vilket beslut som fattas beträffande . fastslår (13.1.72): Det har heller aldrig varit den svenska försvarspolitikens syfte att upprätthålla den fulla sysselsättningen. Tidningen menar att de företag som tjänat mycket pengar på försvaret måste bredda sin produktion. I den i det föregående åberopade hävdas att nettoförändringarna i sysselsättning och produktion skulle bli ganska små vid överförande av militärutgifter till andra ändamål. Rapporten skisserar några utvecklingslinjer: Man kunde t. ex. göra en omläggning från tanks till traktorer, från militärflyg till civilflyg, från marin- till handelsfartyg eller från elektronisk utrustning för militärt bruk till televisionsapparater. Detta kunde vara en ganska enkel procedur som i många fall skulle innebära föga mer än förändringar i arbetsritningar, ombyte av verktyg och mindre anpassningar i yrkesskicklighet särskilt inom företag som redan producerar både militära och civila artiklar. Men det skulle naturligtvis vara oansvarigt mot de tiotusentals människor som gör sin insats i militär produktion liksom mot de kommuner som domineras av denna verksamhet att hänvisa sysselsättningsproblemet enbart till de företag som tjänat stora pengar på militär tillverkning. Det finns alltför många bittra exempel på ansvarslösheten hos storfinansen för att man skall kunna nöja sig med sådana förhoppningar. Det förhållandet att den militära produktionen också följer statsmakternas intentioner gör det särskilt befogat med statligt ansvar för sysselsättningen vid en nedskärning av den militära verksamheten. De resurser i form av forskning, teknik, yrkesskicklig arbetskraft, maskinpark, byggnader och pengar som satsas på militär verksamhet exempelvis är av den betydelse att enastående möjligheter finns att motverka arbetslöshet vid en nedrustning. Ett enda Viggenplan beräknas kosta ca . Omräknat i årsanställda svarar detta mot 600 personer med en lön på . Där finns alltså möjligheter att göra insatser för att lösa omställningsproblemen utan att arbetare, tjänstemän och tekniker skall behöva komma i kläm. För att komma ifrån att en nedrustning innebär ett hot mot sysselsättningen och omvänt att sysselsättningsfrågorna kan användas som motiv för fortsatt upprustning måste dock ett program för civilt utnyttjande av genom nedrustning frigjorda resurser utarbetas. Ett sådant program måste enligt vår mening ligga långt framme för att kunna ge de anställda trygghet och möjliggöra planering men även utgöra ytterligare motiv för en nedrustning. Statsmakterna borde också fortlöpande stimulera till ökad satsning på civil produktion vid sidan av den militära tillverkning som pågår. Så har emellertid ej varit fallet exempelvis i fråga om Saab-Scanias datatillverkning som förbigåtts till förmån för . En företrädare för de anställda vid har i anslutning härtill framhållit: Vi är lika oroliga för datasidan som för Viggenbeslutet. Utöver att stimulera den redan påbörjade civila produktionen bör fortlöpande undersökas vilka nya produktionsgrenar som medför minsta omställningsproblemen, exempelvis tillverkning av civlflygplan i stället för militärflygplan etc. Genomgående är att såväl som och andra företag med militär verksamhet står på en mycket hög teknisk nivå och därför har de bästa förutsättningar att hävda sig på skilda områden. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för en skyndsam utredning angående utarbetandet av ett program för en omställning till civilt utnyttjande av de vid en nedskärning av krigsmaterielproduk 1* 1972. tionen frigjorda resurserna och hos regeringen hemställer om ett sådant utredningsinitiativ. (vpk) i PER (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i