mot · FV02366 · 1972-01-18 00:00:00 — av i öskevik m. fl. om översyn av jordbrukets skördeskadeskydd. Skördeskadeskyddet, som varit i funktion , avser att ge ett ekonomiskt skydd åt jordbrukaren när det sammanlagda skördevärdet på brukningsenheten till viss del understiger det normala. Skyddet bör i princip verka som en arbetslöshetsförsäkring och därmed garantera viss inkomsttrygghet. Trots att vissa åtgärder har vidtagits för förbättring och effektivisering av skördeskadeskyddet synes systemet dock alltjämt vara förknippat med brister som medför att skyddet är otillfredsställande. I många fall förlorar skördeskadedrabbade jordbrukare den inkomsttrygghet som försäkringssystemet borde ge dem. har till uppgift att kontinuerligt verka för en effektivisering av skördeskadeskyddet. Mot bakgrund av erfarenhet av systemet synes det oss befogat att, i samband med riksdagsbehandlingen, aktualisera de komponenter i systemet som bör förbättras. Självrisken inom skördeskadeskyddet utgör i genomsnitt för samtliga brukningsenheter av normskördevärdet. Därtill kommer att den i praktiken varierar från gård till gård beroende på grödfördelningen. Vid viss specialiserad odling kan den överstiga . Detta är en mycket hög självrisk, som i åtskilliga fall kan svara mot hela den normala arbetsinkomsten. Så länge den höga självrisken medför att skördeskadedrabbade jordbrukare i många fall förlorar den inkomsttrygghet som försäkringssystemet borde ge dem fungerar inte det nuvarande skördeskadeskyddet på ett tillfredsställande sätt. En kraftig sänkning av självrisken är alltså motiverad. Detta betyder ett väsentligt ökat medelsbehov. Hur mycket självrisken skall kunna sänkas måste givetvis avgöras vid en särskild översyn av skördeskadeskyddet och efter diskussion mellan berörda parter. Vår bedömning är att i varje fall en sänkning till av normskördevärdet bör vara möjlig. Inom ett ersättningsområde kan förekomma stora variationer i skördeutbytet mellan olika gårdar. Följden därav kan bli att många jordbrukare inom delar av området kan ha väsentligt större skördeskador än den aktuella självrisken utan att erhålla skadeersättning. Särskilt gäller detta i vidsträckta områden med stora jordartsvariationer. talet fall med stora skillnader mellan verklig och beräknad skada bör i möjligaste mån begränsas. För att säkrare underlag skall uppnås för bedömningen av skördeskadorna bör indelningen ändras till flera och mindre ersättningsområden. Med mindre skördeuppskattningsområden, som är geografiskt och odlingsmässigt mera enhetliga, bör man kunna uppnå större rättvisa i skördeskadeskyddet. Utbetalning av skördeskadeersättning har i regel kunnat ske först året efter skördeåret. Denna långa tidsutdräkt mellan skördeskadans uppkomst och tidpunkten för utbetalning av ersättning skapar i många fall betydande problem för de skadedrabbade jordbrukarna. Det är enligt vår mening angeläget att åstadkomma sådana ändringar i skördeskadeskyddet, att utbetalning av ersättning kan ske som skördeskadan uppstår. Det kan härvid bli nödvändigt att undanta vissa senmognande grödor vid en första utbetalning. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. begär skyndsam översyn av jordbrukets skördeskadeskydd, främst avseende 1) sänkt självrisk, 2) indelning i mindre skördeuppskattningsområden, som är geografiskt och odlingsmässigt enhetligare, så att en rättvisare skördeskadeersättning kan uppnås, 3) möjligheter till tidigare utbetalning av skördeskadeersättningama. () i Öskevik () () i