ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021694 · 1972-05-08 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 94 med förslag till lag om ändring i lagen (1971:418) om dels fortsatt giltighet av lagen (1942:429) om hyresreglering m. m. dels ändring i samma lag. Den i prop. 1972:94 föreslagna kompletterande övergångsregleringen av lokalhyrorna på de orter där hyresregleringslagen fortfarande gäller utgår bl. a. från följande i statsrådsprotokollet redovisade bedömningar. riksdags beslut att avskaffa hyresregleringen för lokaler fr. o. m. (prop. 1971:103, CU 18) utgick från att det inte längre rådde någon påtaglig brist på lokaler ens i storstadsområdenas centrala delar. Emellertid har det visat sig att det i centrala delar inte blir alldeles ovanligt med hyreshöjningar på , och det går redan nu att ta fram inte så få exempel på avtal om höjningar med flera . Störningarna och påfrestningarna på vissa känsliga avsnitt av marknaden blir större än som i och för sig skulle ha varit nödvändigt. Samhället måste gå in och ta sitt ansvar för att förändringarna inte inträder alltför brådstörtat och leder till onödigt svåra påfrestningar för de utsatta företagen och deras anställda. Maj:ts val mellan att återinföra hyresregleringen och att göra en kompletterande övergångsreglering anges ha påverkats dels av bedömningen att svårigheterna inte var så oroväckande, dels av att krav därpå inte förts fram under överläggningar med partsorganisationer. En majoritet i civilutskottet ansåg 1971 (CU 1971:18) att risker fanns för en övervältring av hyresanspråk om hyresregleringen inte avvecklades för bostäder och lokaler. Med hänsyn därtill och till vissa övriga omständigheter förordades en fortsatt hyrespriskontroll i den form som avses i 6 § hyresregleringslagen. Yrkanden fördes fram om att hyresregleringen skulle bibehållas i dess strängare form. De farhågor om en lokalbrist som skulle driva upp hyresnivåerna, vilka låg bakom dessa ståndpunktstaganden, har visat sig vara berättigade. I propositionen anförs att det ännu är för tidigt att fälla något slutligt omdöme om genomförandet av avvecklingen av hyresregleringen för lokaler. Av tidsskäl har det inte varit möjligt att genomföra någon enkätundersökning eller liknande utredning för att genomlysa läget. Slutsatsen av att allvarliga påfrestningar nu odiskutabelt kan konstateras och av att fullständig utredning om läget inte kan förebringas borde bli att avvecklingen ytterligare skjuts upp. Med hänsyn till att förhandlingssystemet för bostäder med kort varsel knappast kan överföras till lokalsidan torde den naturliga lösningen bli att för en övergångstid om förslagsvis tillämpa hyresreglering enligt 6 § hyresregleringslagen, vilket innebär att hyresnämnd kan nedsätta hyran till skäligt belopp och i samband därmed föreskriva att lokallägenheten i fortsättningen skall vara underkastad den snävare hyreskontroll som gäller intill . Erforder.ig lagtext för en sådan ändring kan förutsättas bli utarbetad av utskottet. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar förlänga hyresregleringen för lokaler till utgången av . () ()
mot · FV021702 · 1972-05-18 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 97 med förslag till lag om närvarorätt vid sammanträde med eller landstingskommunal nämnd. De anställdas rätt till medbestämmande och insyn måste omfatta också offentliga organ. har genom att mynta begreppet arbetsdemokrati velat markera, att rätten att påverka sin egen arbetssituation inte kan begränsas till företag i vanlig mening. Det är bra att förslag nu läggs fram som ger möjlighet att i ett avseende, när det gäller deltagande i kommunala och landstingskommunala nämnder, vidga arbetsdemokratin inom den kommunala förvaltningen. Den försöksverksamhet som härigenom möjliggörs bör kunna ge en viss vägledning för fortsatta arbetsdemokratiska reformer i kommunerna. Vi konstaterar, att man från fackligt tjänstemannahåll framfört krav om att de anställdas representanter inte enbart skall få närvarorätt utan också beslutsrätt i vissa frågor vid de kommunala nämndernas sammanträden. De kommunala nämndernas sammansättning är uttryck för medborgarnas i val redovisade politiska uppfattning, vilket gör det vanskligt att via beslutsrätt för de anställda rubba den politiska sammansättningen i dessa nämnder. Den försöksverksamhet som kommer till stånd bör dock kunna bli av stor betydelse för bl. a. kommundemokratiutredningens överväganden angående formerna för de anställdas insyn och medbestämmande. Vi noterar också med tillfredsställelse, att kommundemokratiutredningen i enlighet med krav som rests av fått i uppdrag att se över de legala förutsättningarna för att ge företagsnämnd beslutanderätt i vissa ärenden. Vi kan emellertid inte instämma i regeringens förslag att en nämnd som vill ge de anställda närvarorätt vid nämndens sammanträden först måste gå till kommunens styrelse som i sin tur måste inge framställning till Kungl. Maj:t om närvarorätt för de anställda, varefter Kungl. Detta förefaller överdrivet byråkratiskt och centralistiskt. Det ökar också regeringens arbetsbörda i onödan. Kommunerna bör därför själva ges rätt att besluta om närvarorätt för de anställda vid sammanträde med eller landstingskommunal nämnd. Under hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att antager det genom proposition framlagda lagförslaget med den ändring som framgår av följande som motionens förslag betecknade lagtext: 1 § Konungen får på framställning av kommun eller landstingskommun medge att viss eller landstingskommunal nämnd beslutar att företrädare för de anställda hos kommunen eller landstingskommunen får närvara vid nämndens sammanträden och deltaga i överläggningarna men ej i besluten. 1 § Kommun eller landstingskommun får medge att viss eller landstingskommunal nämnd beslutar att företrädare för de anställda hos kommunen eller landstingskommunen får närvara vid nämndens sammanträden och deltaga i överläggningarna men ej i besluten.
mot · FV021706 · 1972-05-19 00:00:00 — av herrar och Polstam i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 98 med förslag till lag om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, m. m. I propositionen föreslås dels att med visst förbehåll tillträder europeiska konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar och att därav föranledd lagstiftning sker, dels att bestämmelserna i för svensk straffrätts tillämplighet i fråga om brott, som begåtts utomlands, ändras på mycket betydelsefulla punkter. Konventionen innebär, att en person kan få avtjäna straff i sitt hemland, även om han döms i ett annat land. Starka humanitära skäl talar för en sådan ordning och vi biträder därför förslaget, att skall tillträda konventionen. Även den lagstiftning som är en nödvändig följd härav godtager vi. Vi ställer oss emellertid tveksamma till de föreslagna ändringarna i reglerna om svensk straffrätts tillämplighet när fråga är om utomlands begångna brott. Särskilt befarar vi, att det föreslagna kravet på dubbel straffbarhet skall medföra betydande praktiska svårigheter, som inte står i rimlig proportion till de principiella fördelar som det möjligen kan innebära. Kravet på dubbel straffbarhet innebär, att gärning som begåtts utomlands i princip skall kunna bestraffas i endast om den är straffbar också enligt den lag, som gäller på gärningsorten. Det förefaller klart, att undersökningar om gärningsortens lag kan bli både tidsödande och i många fall också osäkra, framför allt när det gäller länder med rättssystem av helt annan art än vårt. I vissa fall kan det emellertid vara stötande att straffa en person enligt svensk strafflag för en gärning, som var straffri enligt den utländska gärningsortens lag. Särskilt kan detta vara fallet om gärningsmannen länge bott i utlandet och anpassat sig efter rättsordningen i det ifrågavarande landet. Vi föreslår därför, att nuvarande huvudprincip om svensk straffrätts tillämplighet bibehålies, men att domstolen får en möjlighet att efter skälighetsprövning nedsätta eller efterge straff med hänsyn till rättsreglerna på gärningsorten. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte avslå förslaget till ändring av 2 kap. 2 och 3 §§ till den del ett tillträde till konvention inte nödvändiggör en ändring samt att vederbörande utskott måtte utarbeta erforderlig lagtext. () () 72 1421 S 1972
mot · FV021707 · 1972-05-29 00:00:00 — Motioner nr 17071709 ar 1972 av i Glömminge m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 99 med förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon. I syfte att komma till rätta med de olägenheter, som trafiken med snöskotrar och andra terränggående fordon i vissa fall drar med sig, framläggs i proposition 1972:99 ett förslag till en lag som reglerar körning i terräng med motordrivna fordon. Avsikten är att länsstyrelserna med stöd av denna lag skall kunna utfärda lokala förbud eller meddela särskilda föreskrifter beträffande körning i områden, där inskränkningar är befogade från naturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt. Åtgärderna riktar sig i första hand mot den körning som vållar direkta problem eller skapar allmän otrevnad och irritation. Avsikten är däremot inte att begränsa den rena nyttotrafiken, som särskilt i fjällområdena har stor betydelse både för den fasta befolkningen och för turismen. En förutsättning för att den nya lagstiftningen skall kunna fungera på avsett sätt är att efterlevnaden kan kontrolleras på ett enkelt och smidigt sätt. För att underlätta övervakningen borde man enligt vår mening införa bestämmelser om att varje fordon skall vara försett med ett kännemärke på drivbandet i form av t. ex. ett nummer. Varje enskilt fordon skulle då kunna identifieras inte bara i samband med undersökningar av själva fordonet utan också genom de spår som det efterlämnar i snö eller lös mark. Möjligheterna att leda otillåten körning i bevis skulle väsentligt öka med ett sådant system. Ett liknande system används redan i och synes där ha slagit väl ut. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1972:99 beslutar, att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning beträffande ett system för identifiering av snöskotrar och andra terränggående fordon genom märkning på fordonens drivband i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Glömminge HANS () ()
mot · FV021712 · 1972-10-17 00:00:00 — av m fl. Uppgifterna från statens pris och kartellnämnd om prisutvecklingen visar på en fortgående stegring. steg priserna i dagligvaruhandeln . Kalkylerna löd på en höjning av matkostnaderna med för hela det innevarande året. När ett kvartal återstår är vi redan uppe i . är det matpriserna som fortsätter att vara den främsta motorn i våra allmänna prishöjningar. Men det är inte enbart matpriserna som går och väntas komma att gå ytterligare i höjden. kommunisterna har i ett särskilt brev till regeringen riktat uppmärksamheten på den oroväckande utvecklingen av hyresstegringarna. Brevet aktualiserar förslag om prisregleringslagens utsträckande till att omfatta även hyresområdet, varigenom ett hyresstopp skulle kunna utfärdas. Det råder inget tvivel om att en samlad översyn behöver göras av prisutvecklingen och åtgärder vidtas för att stoppa prishöjningarna. Vid vårriksdagens början väckte vpk-gruppen i en partimotion frågan om prisregleringslagens tillämpning och införandet av ett allmänt prisstopp. I annat sammanhang hade vpk-gruppen anledning att påvisa också en annan sida av denna problematik. Det var att nuvarande indirekta beskattning innebär en accelererande prisstegring. För varje kompensation till jordbrukarna för inflationen följer ett ökat uttag av matmomsen. En ny sådan prisstegring väntar med ökat uttag av mervärdeskatt. En än starkare höjning av priserna blir följden. Denna utveckling måste stoppas. Enligt vår mening föreligger således starka skäl för att lagen om allmän prisreglering åter sätts i kraft. Prisstegringarna måste stoppas. måste emellertid priserna också drivas ned, i synnerhet på nödvändighetsvarorna. Därför måste mervärdeskatten på livsmedel slopas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hemställer hos regeringen att lagen om allmän prisreglering skyndsamt åter sätts i kraft med priserna av som stoppriser. (vpk) i (vpk) i
mot · FV021713 · 1972-10-17 00:00:00 — av m. fl. om slopande av mervärdeskatten på livsmedel. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1972:1712 föreslås att i skrivelse till regeringen hemställer om förslag om slopande av mervärdeskatten på livsmedel från . (vpk) i (vpk) i
mot · FV021714 · 1972-10-17 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majds proposition nr 101 med förslag om inrättande av ett kreditaktiebolag. I proposition 1972:101 föreslås inrättande av ett kreditaktiebolag som skall ha till uppgift att medverka vid finansieringen av mindre och medelstora näringsföretag i landet. Denna medverkan skall ske genom att bolaget tillskjuter kapital dels genom förvärv av minoritetsposter av aktier, dels genom att bolaget skall kunna lämna eller förmedla krediter samt teckna garantiförbindelser för ifrågavarande näringsföretag. I propositionen framhålles att inrättandet av ett särskilt finansieringsinstitut bör kunna förbättra tillgången på riskbärande kapital för de mindre och medelstora företagen på likartat sätt som för större företag sker genom aktiemarknaden. Ur samhällsekonomisk synpunkt är detta betydelsefullt framför allt med hänsyn till de mindre företagens roll i näringslivet. Såväl strukturella omställningar som generationsväxlingar skall kunna underlättas genom möjligheten av kapitaltillskott medelst det föreslagna kreditinstitutet. Departementschefen föreslår i propositionen att Företagskapital aktiebolag icke skall bygga upp någon egen organisation utan skall driva verksamheten i nära samverkan med AB Industrikredit och AB Företagskredit. Detta kommer att innebära att personalen i dessa båda institut utnyttjas i förarbetet när det gäller aktuella aktieköps- och låneärenden. Våra företagarföreningar i samtliga län har en mångårig erfarenhet beträffande utredningar, bedömningar och uppföljningar av engagemang av riskvillig karaktär för den företagskategori, som det nya institutet skall tjäna. Företagarföreningarna borde därför vara väl skickade att jämsides med AB Industrikredit och AB Företagskredit utnyttjas för tjänster åt Företagskapital aktiebolag. Den lokala kännedom om näringslivet, som företagarföreningarna har, bör kunna utnyttjas av det nya institutet dels för främjande av institutets målsättning, dels för att tillgodose de regionala intressena. Med stöd av vad här anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. Maj:t i anledning av proposition 1972:101 begär prövning av möjligheterna att jämsides med AB Industrikredit och AB Företagskredit utnyttja företagarföreningarna i vad det gäller Företagskapital aktiebolags verksamhet.
mot · FV021725 · 1972-10-27 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majds proposition nr 105 med förslag till vallag, m. m. Frågan om dag för allmänna val har behandlats av riksdag. Diskussionen har gällt söndagen som valdag, alternativt . I vissa andra länder äger valen rum på två varandra följande vardagar eller och vardag efter varandra. Kamrarnas protokoll kan belysa den debatt som förts, varför närmare redogörelse icke lämnas här. Maj:ts proposition 1972:105 upptar i kap. 1 3 § ett förslag att tredje söndagen alltfort skall vara valdag vid de återkommande valen till riksdag, landsting och fullmäktige. Jag vill här framföra en invändning däremot, grundad på min egen och många andra kristnas uppfattning att söndagen är olämplig som dag för allmänna val. Den kristna tron har alltid ansett vilodagen helig, den kristna kyrkan har denna dag som gudstjänstdag, samhällets växt och funktion främjas av att vilodagen helgas, eftersom alla medborgare behöver regelbunden ro och vila minst en veckodag och särskilt i vår oroliga tid. Erfarenheterna från andra länder visar att valen lika gärna kan ske på vardag. Tredje lördagen eller tredje måndagen vore därför att föredraga som dag för de allmänna valen. Detta är i första hand mitt förslag. Om inte kan bifalla detta förslag bör alternativt en ordning förordas som innebär val två på varandra följande dagar, antingen eller . Med hänvisning till ovanstående motivering hemställes att vid behandling av prop. 1972:105 beslutar att söndag icke skall vara valdag eller att söndag och föregående eller efterföljande vardag skall vara valdagar. () i Agnäs
mot · FV021726 · 1972-10-27 00:00:00 — av herrar Rosqvist och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 115 med förslag till förordning om ändring i förordningen (1922:260) om automobilskatt, m. m. Gällande trafikpolitiska beslut innebär bl. a. att den s. k. kostnadsansvarighetsprincipen i fråga om olika krav som bör ställas på resp. trafikgren accepteras. Inom varje trafikgren skall varje fordon svara för de kostnader som orsakas av fordonet. , som arbetar med att klargöra kostnadsansvaret för trafiken och hur detta skall fördelas mellan fordonen, är ännu ej klar. På basis av utredningens resultat avses att en rättvisare bedömning av kostnader skall kunna ske under hänsynstagande till olika regionala, sociala faktorer m. m. Bussar synes med nu gällande bestämmelser i vad gäller skatter och avgifter vara från konkurrenssynpunkt i ett mycket förmånligt läge, bortsett från lokaltrafiken i förhållande till annat kollektivt transportmedel, nämligen järnväg. Det kan konstateras att vi har en kraftig förslitning av våra vägar och därav åtföljande dryga kostnader för reparationer och underhåll. Även bussar medverkar till förslitningen och därav följande kostnader. Det finns inget material redovisat som säger att bussarnas kostnadsansvar skulle ha minskat. gällande konkurrensförhållande tyder snarare på motsatsen. I avvaktan på vägkostnadsutredningens redovisning av kostnadsansvaret för landsvägstrafiken och mot bakgrund av vad ovan anförts bör ytterligare sänkning av automobilskatten för bussar därför få anstå. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid behandlingen av prop. 1 15 beslutar att skatt för bussar enligt punkterna 4 och 5 i nu gällande förordning om automobilskatt ej måtte ändras. () () 72 1770 S 1972
mot · FV021728 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. Maj:ts proposition 1972:104 framläggs förslag angående nya behörighetsregler för läkare och ändrade bestämmelser för läkartjänsternas utformning m. m. I sin huvuddel är propositionens förslag välmotiverade och medför en behövlig anpassning till utvecklingen på sjukvårdsområdet. 1 propositionen framläggs bl. a. förslag angående ordningen för tillsättande av distriktsläkare, överläkare, biträdande distriktsläkare, biträdande överläkare och avdelningsläkare. I propositionen föreslås att uppgiften att upprätta förslag flyttas från till länssakkunniga. De sakkunniga skall enligt förslaget ha att sätta upp förslag till besättande av läkartjänster omfattande de fyra främsta bland behöriga sökande utan någon inbördes gradering. Bland dessa fyra skall respektive sjukvårdsstyrelse ha att utvälja den som bedöms vara bäst skickad för tjänsten. Givetvis är propositionens förslag ett steg i rätt riktning. För min del finner jag det emellertid motiverat att göra en ytterligare förändring. För att möjliggöra en snabb och effektiv behandling av tillsättningsfrågorna är det enligt min uppfattning tillräckligt att de sakkunnigas bedömning skall gälla huruvida de sökande är behöriga eller ej. Sjukvårdsstyrelsen skall ha att fritt välja bland alla behöriga sökande. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att länssakkunniga vid tillsättning av läkartjänster skall yttra sig om de sökandes behörighet, varefter sjukvårdsstyrelsen fritt skall utse den av de behöriga som är bäst lämpad att inneha den aktuella befattningen.
mot · FV021729 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. Maj:ts proposition 1972:104 föreslås bl. a. att länshälsovårdskonsulent skall erhålla närvarorätt vid hälsovårdsnämnds sammanträden oavsett om vederbörande blivit kallad eller ej. Motivering saknas utöver en allmän hänvisning till allmän anslutning under remissbehandlingen. För mig ter sig ändå förslaget lika omotiverat som irrationellt. Därtill är det en nagel i ögat på den kommunala demokratin. har redan tillgång till kvalificerad sakkunskap dels genom den kommunalt anställda hälsovårdsinspektören - som ofta är sekreterare vid nämndens sammanträden , dels genom läns- och distriktseller stadsläkaren som äger närvara ovillkorligt. Till detta kommer att nämnden när den så önskar kan tillkalla särskild sakkunnig. Således saknas skäl att ge ytterligare en regional expert ovillkorlig närvarorätt; tvärtom strider det mot strävan mot en högt utvecklad demokrati. En person med expertstatus kan nämligen styra en nämnds beslut på ett för nämnden icke önskvärt sätt, även om personen i fråga inte har rätt att deltaga i nämndens beslut. Ett ytterligare skäl till återhållsamhet med regionala experter utgör nödvändigheten av att hushålla med allmänna medel. Maj:ts förslag om införande av ovillkorlig närvarorätt för länshälsovårdskonsulenter i ifrågavarande sammanhang realiseras, skulle konsekvensen bli inte bara att kostnaderna i form av sammanträdesarvoden eller övertidsersättningar stiger utan också att konsulentorganisationen måste utökas med ett stort antal tjänster. Alltså kan jag inte finna något skäl som talar för ovillkorlig närvarorätt för hälsovårdskonsulent vid hälsovårdsnämnds sammanträde. Tvärtom anser jag att en sådan ordning är behäftad med uppenbara nackdelar. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att vid behandlingen av proposition 1972:104 antar förslaget till kungörelse om ändring i hälsovårdsstadgan med den ändringen att i 10 § ordet länshälsovårdskonsulenten utgår.
mot · FV021730 · 1972-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majds proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårslagstiftningen, m. m. Sommarkurorterna i , och har drivits i statlig regi, varvid haft uppdraget att ombesörja det praktiska huvudmannaskapet genom bidragsgivning för vård av bl. Således har genom verkets och nämnda kurorters försorg sammanlagt ca 1 100 patienter huvudsakligen reumatiker vårdats . Denna vård är betydligt mindre kostnadskrävande än alternativet, nämligen sluten vård i offentlig regi. Kostnadsrelationen torde röra sig om ca 1/3. Därtill kommer att vården visat sig synnerligen effektiv. Så har t. ex. de vårdade reumatikerna kunnat klara sig ensamma eller med familjens hjälp . Vanligen återkommer patienterna till kurorten . Därvid upprätthålls en synnerligen önskvärd vårdkontinuitet som patienternas anhöriga befrias från ett krävande vårdansvar. I proposition 1972:104 meddelas att de nämnda kurorterna skall övertas av sjukvårdshuvudmännen fr. o. m. . Redan nu tycks det stå klart att detta kommer att medföra en avsevärd inskränkning i den för patienterna så ytterst värdefulla reumatikervården. Bakgrunden är att sjukvårdshuvudmännen har begränsade ekonomiska resurser. Enligt vårt förmenande strider den här refererade utvecklingen mot all uppfattning om en sund och riktig vårdpolitik, där hänsynen till patienterna skall sättas främst. Därför bör staten ikläda sig ansvaret för att vården i , och kan fortgå i oförminskad omfattning genom att vid behov tillskjuta medel. I detta fall innebär en sådan ordning, utöver ett fortsatt relativt välbefinnande för patienterna, en betydande samhällsekonomisk och vårdekonomisk vinst. Således är vi beredda att bifalla förslag till anslag för nämnda vård. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att vid behandlingen av proposition 1972:104 som sin mening ger till känna vad i förevarande motion uttalats. () ()