mot · FV021601 · 1972-04-06 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 60 angående skattebortfallsbidrag till kommuner m. fl. i anledning av skattereform. 1 beslutet 1970 ingick att kommunerna skulle erhålla full kompensation för det skattebortfall som de ändrade beskattningsreglerna skulle medföra för kommunerna. Enligt gällande regler för avräkning av kommunalskatt mellan stat och kommun uppkommer kompensationsbehovet för kommunerna . Förslag skulle därför senare framläggas angående formerna för kompensationen (Kungl. 1970:70 och bevillningsutskottets betänkande 1970:40). Även om det tekniska förfarandet för kompensationen lämnades öppet riksdagsbeslut, var principståndpunkten helt klar: kommunerna skulle ha full ersättning för skattebortfallet. Denna ståndpunkt skall givetvis ses mot bakgrunden av det förhållandet att den stegring som inträffat i de kommunala utdebiteringarna framstod som fördelningspolitiskt ogynnsam. En av de viktiga fördelningspolitiska förutsättningarna för skattereformen var att skatteomläggningen såsom sådan inte skulle medföra höjda kommunala utdebiteringar i annan mån än som kunde följa av mervärdeskattens höjning. Alla räkneexempel som redovisades i propositionen till belysning av skattereformens utfall i olika inkomstlägen var följdriktigt baserade på förutsättningen av full kompensation till kommunerna för bortfallet i skatteunderlag genom skattereglernas ändring. De kommunala utdebiteringarna skulle icke påverkas. I propositionen nr 60 har finansministern nu förelagt förslag om kompensationsförfarande till kommunerna. Såsom skall visas nedan svarar innehållet i propositionen inte i full utsträckning mot de av gjorda utfästelserna. De tidigare tillfällen då särskild ersättning till kommunerna för bortfallande skatteunderlag till följd av ändrade beskattningsregler senast aktualiserats inträffade ; då beslöts bl. a. höjningar av ortsavdragen. Vid båda tillfällena erhöll kommunerna ersättning för skatteunderlagsbortfallet på grundval av särskilt utförda omräkningar av taxeringarna, i ena fallet taxering och i andra fallet taxering. Omräkningarna verkställdes genom de lokala skattemyndigheternas försorg, dvs. av häradsskrivarna och kronokamrerarna. Skattebortfallen framräknades för resp. kommun, församling och municipalsamhälle. För landstingens del framräknades skattebortfallet genom summering av de tal som erhölls vid omräkningen för de kommuner som tillhörde resp. Omräkningarna gjordes resp. 1962 och gjordes i det förra fallet taxering och i det andra fallet taxering. Det sålunda framräknade bortfallet av antalet skattekronor fastställdes av resp. länsstyrelse och meddelades resp. kommun och landsting och utgjorde det av staten tillskjutna antalet skattekronor som kom att ingå i debiteringsunderlaget för resp. kommun och landsting. (En utförligare redovisning av det vid nämnda tillfällen tillämpade kompensationsförfarandet återfinns i Kungl. Maj:ts proposition 1962:69.) Den aktuella kompensations/rågan Den mest rättvisande kompensationen för skattebortfallet till följd av de ändrade skattereglerna erhålls utan tvivel på grundval av en omräkning av de faktiska taxeringsresultaten avseende inkomster, dvs. Härigenom skulle bästa garanti erhållas för att varje enskild kommun får den ersättning som kommunen är berättigad till. Förslaget i propositionen innebär emellertid ett frångående av det förfarande som tillämpades 1957 och 1962. Propositionen innebär att kompensationens storlek baseras på stickprovsundersökningar av taxeringsmaterial års taxeringar. Detta medför att en icke oväsentlig osäkerhet föreligger i beräkningen av såväl kompensationens totalbelopp som än mer ersättningens storlek för den enskilda kommunen. Inför utarbetandet av propositionen har kontakt tagits från departementets sida med och . Som framgår av särskild framställning från förbunden till finansutskott har erinringar gjorts från förbundens sida mot det i propositionen framlagda förslaget. Av propositionen framgår att de utförda stickprovsundersökningarna års taxeringar utvisar ett totalt kompensationsbelopp av 940 resp. med en felmarginal av ±90 . Vid dessa beräkningar har emellertid inte hänsyn tagits till höjningen av deklarationsplikten från till , vilket av förbunden beräknats medföra ett skattebortfall för kommunerna med ca . Sistnämnda påpekande har vidgåtts av , som emellertid invänt att de extra avdragen skulle varit för högt antagna i de ursprungliga beräkningarna. Departementet har ansett att genom grundavdragens höjning behovet av extra avdrag skulle nedgå i sådan omfattning att kommunerna härigenom skulle tillföras ett skatteunderlag motsvarande ca . Men såsom framhålles i förbundens skrivelse är ett dylikt antagande föga rimligt. grundläggande beräkningar ger vid handen att reduktionen av extra avdrag skulle uppgå till storleksordningen några tiotal . För att antagande om ett inkomsttillskott för kommunerna av ca skulle hålla streck skulle de extra avdragen behöva minska ca , vilket framstår som uppenbart osannolikt. Att beslutet om den utlovade kompensationen till kommunerna nu skulle få fattas på så osäker grund som framgår av redogörelsen ovan är en följd av att departementet inte velat tillämpa en omräkning av det faktiska taxeringsmaterialet i likhet med vad som skedde 1957 och 1962. Då ersättningen skall vara baserad inkomstläge, skulle sådan omräkning behöva ske taxeringsmaterial och göras . Det är riktigt att en omräkning skulle bli mera tids- och arbetskrävande än tidigare, dels på grund av att ändringarna i skattereglerna är mera omfattande än vid de två senaste tillfällena, dels på grund av att en särskild avtrappningsregel införts för grundavdragen. Övergången till individuell beskattning är en annan komplicerande omständighet. De invändningar som kan resas mot att kompensationen beräknas på grundval av ett omräkningsförfarande på årets taxering är sålunda av praktisk natur. En redovisning av omfattningen av dylika praktiska hinder har inte gjorts i propositionen. Enligt vår mening bör utskottet allvarligt pröva hållbarheten av skälen till att inte genomföra en omräkning i anslutning till taxering, eventuellt genom ett bredare urval än de stickprov som kompensationsbehovet nu ytterst baserats på. Det må än en gång betonas att i vad gäller kompensationen för den enskilda kommunen är det nu redovisade beslutsunderlaget synnerligen osäkert. Detsamma gäller även i viss mån den föreslagna schablonregeln för reduktion av kompensationen vid högre andel av inkomster överstigande , då avtrappningen av grundavdragen börjar. Skulle utskottet emellertid komma till slutsatsen att ett beslut av tidsskäl nu måste fattas på grundval av det nu tillgängliga underlaget, bör enligt vår uppfattning totalramen sättas så att löftet om full kompensation kommer att infrias. Kompensationen till kommunerna skall enligt departementschefens uttalande 1970 vara baserat löneläge. De på grundval av stickprov framräknade totalbeloppen för kompensationen är baserade löneläge (beloppet angives då till ), respektive löneläge (). En beräkning grundad löneläge, dvs. taxering, skulle sannolikt utvisa ett ännu högre belopp. Under alla omständigheter finns enligt vår mening inte bärande skäl att som utgångspunkt välja lägre belopp än det som stickprovet års taxering visat. Detta belopp bör sedan justeras med hänsyn till den höjda deklarationsgränsen. Rörande storleken av den härför erforderliga justeringen synes departementet och förbunden vara ense, nämligen . Den effekt som departementet därefter har pekat på, det antagna lägsta behovet av extra avdrag, motvägs av den nödvändiga uppräkningen till lönenivå. Med här redovisade utgångspunkter och avvägning framstår den av förbunden angivna totalramen såsom bättre dokumenterad än den i propositionen angivna ramen. Full kompensation till kommunerna ingick 1970 beslutade skattereformen. För att täcka bl. a. detta kompensationsbehov genomfördes en höjning av mervärdeskatten fr. o. m. . Kompensationsbeloppet kunde av uppenbara skäl icke exakt angivas vid beslutet . Den då redovisade, överslagsvis gjorde beräkningen om ca är självfallet icke bindande för . Det frågan nu gäller är att infria det till kommunerna utställda löftet. Kompensationsbeloppets storlek skall nu enbart ses som en konkretisering av denna del av beslut. Finansieringsmässigt måste det anses ingå i den fr. o. m. höjda mervärdeskatten. Infrias inte kompensationslöftet fullt ut, betyder det att kommunerna belastas i motsvarande mån, vilket med allt annat oförändrat innebär en genomsnittlig höjning av utdebiteringen med per skattekrona för att kommunernas finansiella läge ej skall försämras. Från likviditetssynpunkt kan följden bli att kommunerna måste höja skatten med , beroende på avräkningsförfarandet. Med hänvisning till det anförda hemställs att i anledning av vad Kungl. Maj:t föreslagit i propositionen nr 60 måtte därest det av praktiska skäl inte skulle visa sig vara möjligt att basera den nu aktuella kompensationen till kommunerna för skattereformen på omräkning i anslutning till taxering besluta att i anledning av Svenska kommunförbundets och Svenska landstingsförbundets framställning till finansutskottet en omprövning sker av storleken av kompensationen till kommunerna samt att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om erforderligt förslag. H. () ()