mot · FV021321 · 1972-01-01 00:00:00 — Motioner nr 1321 1972 av m. fl. angående målsättningen för datateknikens utnyttjande, m. m. Datatekniken och dess utnyttjande Den tekniska utvecklingen inom dataområdet har gått mycket snabbt. Det är bara ett par årtionden sedan datatekniken började användas i större skala. Även om tillhör de länder i världen som först inledde utvecklingen av dessa nya redskap, så är det bara som större datamaskiner började användas. Men den nya tekniken har redan hunnit få stora konsekvenser för det svenska samhället. Datorerna har blivit viktiga verktyg för moderna organisationer. De används som styrinstrument i produktionen i många företag. Datorerna hjälper också till att förbättra och effektivisera register och att leda hela informationssystem av en omfattning som man inte kunnat förutse bara . Vi har också på denna korta tid upplevt många negativa biverkningar som tyvärr inte korrigerats i någon större utsträckning. Den nya datatekniken har på denna korta tid fått en status som få teknikområden någonsin har kunnat skaffa sig. Nästan ser vi exempel på att datorerna har siat något om framtiden eller gjort ett enkelt misstag. Datautvecklingen har ibland framställts som något ödesbestämt: datorerna håller på att ta över. Detta är nonsens. Liksom all teknik har datatekniken vuxit fram i ett konkret ekonomiskt och politiskt sammanhang. Tekniken har finansierats och formats av dem som har makten i företagen. Och datorernas användning i organisationer, i företag och i den statliga förvaltningen har bestämts av dem som för tillfället har ledningen. För dem som har ledningen, för den stora industrin och för bankkapitalet har det varit viktigt att framställa den tekniska utvecklingen, speciellt datautvecklingen, som något som inte haft alternativ. Det har ständigt hävdats att tekniken kan fungera på ett och endast ett sätt. Alla experiment som genomförts med nya databaserade informationssystem har lagts inom ramen för vad bolagsledningar eller statliga byråkrater önskat sig. I finns bara ett norskt fackföreningsinitiativ för att bryta kapitalets monopol över den tekniska utvecklingen inom dataområdet. Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund arbetar tillsammans med radikala forskare för att skaffa sig en egen forskningsstrategi inom datatekniken. Detta experiment måste följas av andra, också i . När den svenska staten tagit initiativ för att använda den nya datatekniken och förändra den för sina speciella behov, har mönstret känts igen från andra kapitalistiska länder. har det i huvudsak varit militärer och statliga byråkrater som fått njuta den nya teknikens Det har inte varit tal om att ställa den nya tekniken i folkets tjänst. Tvärtom har kontrollen över de enskilda medborgarna och grupper av medborgare skärpts genom datatekniken. Den helt dominerande typen av datamaskinutnyttjande fungerar enligt principen kontroll uppifrån. Tekniken har stärkt redan etablerade maktcentra. Utvecklingen på det privata området har i detta avseende varit likartad. Verkställande direktörer kan hårdare styra sina bolag på samma sätt som myndigheterna har fått ökad information om och kontroll av medborgarna. En annan politik är nödvändig Givetvis kan man tänka sig andra typer av informationssystem. Författarna till boken har skisserat sådana informationssystem som avser att möjliggöra kontroll och styrning underifrån, dvs. medborgare över myndigheter, anställda över företagsledningar etc. Datatekniken möjliggör självfallet också detta. Men saknas beställare av sådana system. I stället kanaliseras den offentliga debatten på andra ting, som t. ex. hur en databank kan tätas så att inga luckor uppstår och regler för vem som får utnyttja en statlig eller privat databank. Det finns redan en offentlig utredning som arbetar med ett lagförslag om bl. a. en statlig datainspektion med ungefär samma befogenheter som bankinspektionen. Att får en datalagstiftning, även om den kommer , är givetvis inte betydelselöst. På kort sikt är det en viktig dellösning. Men en mer eller mindre avancerad datalagstiftning får naturligtvis aldrig rättfärdiggöra den handlingsförlamning som gäller för övrigt inom dataområdet. Inte heller räcker det med att en statlig s. k. näringspolitisk utredning har tillsatts av industriministern . Direktiven till utredningen är alltför begränsade och dess tidsplan alltför lång för att man skall kunna vänta sig annat än en tillfällig nödlösning inom ett teknikområde som försummats . Det tycks också som om utredningen mera intresserar sig för enskilda privata företags misslyckanden (t. ex. ) än för skapandet av en stark statlig elektronikindustri. Den nya datatekniken och dess olika användningsformer måste i stället ses i ett maktpolitiskt perspektiv. Tekniken har redan gripit in på centrala områden i den svenska ekonomin och den spelar redan roll för den politiska maktutövningen. Därför är datateknikens framtida inriktning och användning djupast sett en fråga om makt. har, som sagt, datatekniken reserverats för dem som redan har makt och inflytande. Men detta läge måste brytas. Direkta förändringar kan genomföras på flera av de områden där datatekniken används . I fortsättningen utvecklas detta mera i detalj genom att huvudprinciperna bakom de nuvarande statliga samt en privat databank redovisas. På andra områden måste andra mått och steg tas. På det industriella området måste en långsiktig planering av den tekniska utvecklingen inom elektroniken ske. Grunden för denna planering bör vara ett statligt övertagande av de viktigaste försvarsindustrierna som till stor del ligger inom elektronikområdet. På de mera tillämpade områdena, dvs. datorernas användande i företag som styrinstrument och för kontrollfunktioner, måste en klar politik dras upp som syftar till att direkt bryta kapitalets nuvarande monopol på datatekniken. Detta kan göras helt vid sidan av den statliga utredningen knuten till industridepartementet. Den statliga registeruppbyggnaden har varit oerhört snabb . Visserligen består automatiseringen av databankerna ibland bara av att ett register överförs från registerplåtar eller-kort, men oftast är det fråga om ett helt nytt register eller så betydande förbättringar att registret får flera nya användningsområden. Några exempel kan nämnas på huvudtyperna bland de statliga databanker som fungerar med hjälp av datorer. Först finns givetvis databanker som ett led i automatiseringen av den statliga byråkratin. Inom fungerar en särskild budget-databank, som hjälper regeringen med uppläggningen av den årliga budgeten och vissa andra ekonomiska rutiner. har avancerade planer på en kompletterande databank. Det personaladministrativa informationssystemtet (PAI) är också ett exempel på hur vissa rutiner automatiseras. Det är meningen att PAI skall fullt utbyggt innehålla en fullständig förteckning över samtliga anställda i den centrala statsförvaltningen och vissa övriga statliga verksamhetsgrenar. Det är inte bara en förteckning. Registret skall också innehålla lönerutiner, uppgifter om tjänsteställning, tidigare karriär samt en del andra personliga upplysningar. PAI har mötts av en sund misstänksamhet och berättigade protester. Några statliga verk, som haft stora register, har också övergått eller planerar att övergå till automatiserad informationsbehandling. Som exempel kan nämnas ADB-systemet för exekutionsväsendet som skall införas. Det är viktigt att notera att dessa informationssystem och databanker bara har byggts upp för att tjäna byråkratin. Ingen planering pågår för att utnyttja dessa system för att öka insynen i den statliga förvaltningen och skaffa medborgarna ökade möjligheter till kontroll över myndigheterna. Principen tycks i stället vara att byråkratins grepp om folket skall stärkas. Så måste de centrala myndigheternas dataintresse tolkas. En annan huvudtyp av dataregister är de som överför redan existerande uppgifter från ett kartotek till en modern databank. Redan pågår uppbyggnaden av ett centralt bilregister, där alla motorfordon skall registreras med tanke på årsmodell, längd, bredd, vikt etc. samt ägaruppgift, skatt och försäkringar. Ett motsvarande centralt körkortsregister skall också införas och stå i direkt kontakt med bilregistret. För polisen skall det räcka med att fråga om ett fragment av ett bilnummer, modell och någon ytterligare uppgift för att alla persondata om ägaren skall meddelas. Dessa typer av register underlättar givetvis både för myndigheter och medborgare. En fara för den individuella integriteten uppstår bara när dessa register tillåts operera i direkt anslutning till flera andra databanker. Den tredje och viktigaste huvudtypen av statliga databanker är de databaserade personregistren. På länsstyrelserna finns mycket detaljerade uppgifter om samtliga svenska medborgare och i bosatta utlänningar. Dessa personuppgifter är offentliga och står till förfogande för hugade spekulanter. pågår också mycket omfattande transaktioner mellan svenska reklamfirmor och af färsd rivande bolag. har tillsammans med bl. a. flera utlandsägda kreditupplysningsbyråer köpt upp samtliga svenskar via länsstyrelsernas register. Att sådana uppköp av medborgarnas personakter inte kunnat förhindras är en skandal av stora mått. Det är synnerligen beklagligt att offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén först lägger fram ett betänkande om sekretesskyddet. Att lagstiftningen kommer så sent tyder på att regeringen tar lätt på dessa viktiga frågor. Länsstyrelsernas personregister har använts som basregister i den anmärkningsvärda försäljning av på olika sätt sammanställda personuppgifter som bedrivits av staten genom . Denna verksamhet, som kan ses som en parallell till de privata bolagens geschäft med personuppgifter, har haft en mångmiljonomsättning. Staten härmed andra ord föregått med exempel i vad gäller försäljning av medborgarnas persondata. Det går fortfarande att köpa målgrupper med namn och adress, om man har pengar och anger vad för typ av personer man söker (köpstarka tonåringar i eller billösa pensionärer i ) och betalar för det. Styrelsen för har emellertid anmält att man avser att minska omfånget av och inriktningen på sin kommersiellt betingade verksamhet. informationssystem är ett annat personregister som kan ses som exempel på hur en viktig princip för de statliga databankerna har genomförts. skaffar genom sin databank fram ytterst personliga uppgifter om de som på ett eller annat sätt är i kontakt med verket. Bidrags- och lönerutiner har bakats ihop med sammanställningar över persondata. Syftet med AMS-systemet sägs vara att sammanställa information för att planera och kontrollera aktiviteten på arbetsmarknaden. Men det är enbart fråga om att sammanställa personinformation om arbetare och tjänstemän. Ingen information samlas för att kontrollera företagen (bullernivå, olycksfallsfrekvens, ekonomisk soliditet, ägandeförhållanden etc.) eller den kommun de fungerar inom (miljöförstöring, service av olika slag, bostadsförhållanden etc.). Några ytterligare personregister bör nämnas för att komplettera bilden. Det finns t. ex. ett centralt register för antagningen till vissa delar av den högre utbildningen. Här lagras data om dem som ansöker och deras kvalifikationer till vissa utbildningslinjer vid universiteten och högskolorna. Ett motsvarande register finns för gymnasie- och , där data om dem som ansöker, deras alternativa önskemål och meriter skall lagras. De största av alla svenska statliga personregister är emellertid det s. k. rättsväsendets informationssystem (Rl-systemet). Här ingår bl. a. register, som just nu läggs över till ett dator-baserat register, spaningsregister och det allmänna kriminalregistret. I kommande etapper skall databehandling ske av samtliga domar i brottmål och därmed följande strafförelägganden. Här rör det sig om mycket detaljerade register över de enskilda medborgarna och grupper av medborgare. En genomgång av dessa databanker visar klart på den kontrollprincip som gäller också för övriga statliga personregister. Det är de mest utsatta i samhället som får störst plats i de statliga databankerna. Som kronan på verket, i den statliga sektorn, överträffande t. o. m. de polisiära registren, reser sig det centrala personregistret (CPR). Finansministern har i årets statsverksproposition förespråkat en snabb utbyggnad av CPR, som påbörjades . skall CPR tas i fullt bruk. Det är som står som formell huvudman till CPR, men det kunde lika väl vara någon annan myndighet. Det centrala personregistret skall nämligen huvudsakligen vara centrum i hela den statliga strukturen av databanker. Det är från CPR, som s. k. uppdateringar ( aktualisering av uppgifter) av andra databanker skall ske. Det är ingen tillfällighet att det var först som finansministern tillsatte sin ämbetsmannautredning om databanksstrukturen inom den offentliga sektorn. hade CPR:s planläggning avslutats och kontrakt skrivits med datamaskinfabrikanten. Det är heller ingen tillfällighet att det var som de privata innehavarna av databanker (storbankerna och försäkringsbolagen bland andra) krävde att få bli direktkopplade till CPR:s centrala databank. CPR:s systemutformning har avsiktligt lagts upp så att ett nät av privata och statliga databanker kommer att anslutas efter hand. Regeringen har emellertid av taktiska skäl hållit tillbaka avgörandet om tillståndsgivning för privata intressenter. Det måste här understrykas att denna redogörelse för de statliga databankerna inte är komplett. Flera databanker finns och ännu fler planeras i det tysta. har blivit ett av de länder i världen som har de flesta och största statliga databankerna. Detta är i och för sig inget negativt drag i den statliga utvecklingen. Databankerna, som byggts upp med hjälp av den nya datatekniken, kan som tidigare understrukits hjälpa medborgar na till ett bättre och lindrigare liv. Men den första fråga som måste ställas om de statliga databankerna och därmed sammanhängande informationssystem är: I vems intresse fungerar databanken? Vem har finansierat dess uppbyggnad och vilka direktiv för dess sätt att fungera gäller ? Med detta för ögonen är det inte svårt att se faran i den nya teknikens intåg i det administrativa . Det är givetvis inte bara med personuppgifter som de privata bolagen handlar. pågår ett stort projekt för att automatisera det svenska betalningssystemet. Det är de svenska storbankerna som är huvudintressenter i , som betyder Samarbete för integrerat betalningssystem on-line. Detta är det första stora steget mot ett kontantlöst samhälle, där alla betalningar stora som små sköts och registreras med hjälp av datorer. Den svenska staten, som genom postbanken är delägare i konsortiet,har inte gjort något för att förhindra SIBOL:s uppbyggnad eller för att föra ut uppgifter om projektets storlek och karaktär till det svenska folket. Allt arbete pågår i en märklig tysthet, trots att en förhållandevis stor grupp tekniker och administratörer arbetar med systemets uppbyggnad. tycks komma att bli det största och mest omfattande privata informationssystemet. När det tas i fullt bruk kommer varje medborgare att bli direkt berörd av dess verkningar. Enligt en tidsplan skall projektets första delar tas i bruk 1975. Ca skall samtliga svenska banker stå i ständig kontakt med varandra med hjälp av SIBOL:s datanät, och ungefär har man kopplat in de första varuhusen och andra affärsbolag. Det kan tyckas som om har god tid på sig i SIBOL-affären. Så är det också om nöjer sig med att reglera vissa sekretessfrågor om alla de personliga uppgifter som samlas om den enskilde individen i ett sådant system.Men om har ambitionen att göra ett politiskt ingrepp som går utöver de teknisk-administrativa sekretessfrågorna så måste ett initiativ tas . Det är redan en skandal att de svenska storbankerna fått hållas med en utredning som berör så centrala delar av det svenska ekonomiska systemet. Utredningsarbetet inom måste helt och hållet övertas av staten. Alla privata initiativ att i storbanker och storföretag helt utanför demokratisk kontroll påbörja genomförandet av ett helt nytt betalningssystem för det svenska folket måste stävjas. Staten måste innan bankerna har övertagits av folket garantera medborgarna skydd mot ett ökat privat inflytande över penningtransaktionerna i det svenska samhället. Med hänvisning till det anförda föreslås1 att hos regeringen anhåller om utredning angående målsättning för datateknikens utnyttjande i syfte att öka 1 (Se även motionerna nr 1454 och 1462.) medborgarnas inflytande och så att kapitalets forsknings- och utbildningsdominans bryts, att hos regeringen hemställer att staten övertar basverksamheten inom elektronikindustrin för att göra det möjligt att driva den framtida utvecklingen enligt de i motionen angivna principerna, att det s. k. helt övertas av staten och underordnas den allmänna inriktning av datatekniken som motionen skisserat, att hos regeringen anhåller om förslag till sådan lag att de sammankopplingar av databanker som är under planering t. ex. i CPR förbjuds och all handel med persondata stoppas. (vpk) i (vpk) i