mot · FV02123 · 1972-01-18 00:00:00 — av m. fl. om ökat stöd till handikapprörelsen. Genom utredningar , bland annat det av låginkomstutredningen publicerade materialet om svenska folkets hälsotillstånd, framgår att antalet handikappade i landet är betydligt större än vad man i allmänhet föreställt sig tidigare. Man räknar sålunda med att det finns omkring 850 000 personer som är rörelsehindrade, varav 475 000 anses som svårt rörelsehindrade, 160 000 personer har så nedsatt syn att de upplever sig ha svåra besvär vid t. ex. tidningsläsning, 120 000 personer har svåra hörselnedsättningar osv. har man i olika utredningar kunnat dokumentera att handikappade alltjämt bor sämre, har lägre utbildning, lever på en sämre ekonomisk standard och lever betydligt mer isolerat än övriga medborgare. De handikappade har för att med större kraft kunna driva sina krav och därmed förbättra sina levnadsvillkor bildat egna intresseorganisationer. Uppgifterna för handikapprörelsen är omfattande och komplicerade. Till bilden hör nämligen, att handikapproblematiken griper in i varje samhällsfråga, eftersom varje svårt handikapp berör alla aspekter i en människas liv. Till de viktigaste uppgifterna för handikapprörelsen hör att sprida information om handikappades villkor i samhället och de krav som måste uppfyllas för att ökad jämlikhet mellan människorna skall nås, att i brist på samhällsinitiativ själva starta en verksamhet för att visa det meningsfulla i denna och i ett senare skede få samhället att ta hela ansvaret för densamma, att vara serviceorgan för de egna medlemmarna, vilket ofta innebär att vara ombud för dessa som grupp eller enskilda för att tillvarata olika intressen, att genom en omfattande inre verksamhet och egen utbildning medverka till att bryta handikappades isolering, att som företrädare för »konsumenterna» på handikappområdet i samarbete med samhällsorganen medverka till att samhällets serviceutbud till handikappade får en utformning som motsvarar de berördas intressen. Alla dessa uppgifter är mycket resurskrävande. Informationsbehovet är stort såväl inom handikapprörelsen som hos samhällsorgan och den allmänna opinionen. får handikapprörelsen komplettera samhällsorganens insatser för att ge kunnig och mera differentierad information på handikappområdet. Därvid händer det att handikapprörelsen får ställa material eller föreläsare till förfogande vid olika ut En del förbund driver vårdverksamhet, t. ex. utlandsvård, vilken inte alltid helt täckes av samhällsinsatsen. Man håller också egen kuratorverksamhet på områden där samhällets insatser är bristfälliga. Samhället ställer med rätta allt större förväntningar på handikapprörelsen som samarbetspartner. På den allra har det tagit sig ett särskilt uttryck, så att det nu instiftats handikappråd i kommuner och län, vilket förutsätter handikapprörelsens aktiva medverkan. Skall handikapprörelsen på ett framgångsrikt sätt kunna motsvara förväntningarna som ställs i detta hänseende är det i högsta grad nödvändigt att man erhåller resursförstärkning. Handikapprörelsen själv hävdar att den i jämförelse med övriga folkrörelser är diskriminerad, när det gäller statsbidrag till den allmänna verksamheten. Totalt räknar 19 handikappförbund över 250 000 medlemmar. Fyra av dessa förbund erhöll tidigare anslag över riksstaten, nämligen De blindas förening, , och . Dessa förbund erhåller sammanlagt under löpande budgetår för sin allmänna verksamhet. Alla övriga förbund har varit hänvisade till att dela på ett anslag ur huvudtitel på . Det innebär att riksförbund av aktningsvärd storlek, i vissa fall med över 100 lokalorganisationer och med en omfattande verksamhet under /1972, erhållit vardera . , , som är handikapprörelsens eget samarbetsorgan med betydande serviceuppgifter för 16 medlemsförbund med tillsammans över 200 000 medlemmar, erhöll ur den åberopade posten endast för sin allmänna verksamhet. Det måste i sammanhanget beaktas att handikapprörelsen i flera hänseenden skiljer sig från folkrörelsearbetet i allmänhet. Vi har redan påvisat den omfattande problematik som handikapprörelsen har att bevaka. Därtill kommer att handikapprörelsen själv ser det som en jämlikhetsfråga att icke begränsa sin service enbart till de personer som sökt medlemskap, utan att man erbjuder denna service till alla handikappade. Handikapprörelsens verksamhet är också mera kostnadskrävande på grund av de praktiska svårigheter som handikapp reser. Sålunda måste HCK när man gör olika arrangemang se till att lokalerna är tillgängliga för rörelsehindrade, att det för döva finns tolk som översätter till teckenspråk, att mötesmaterial, studiematerial etc. för blinda finns framställt i punktskrift eller intalat på band. Allt detta medför betydande extrakostnader i handikapprörelsens praktiska verksamhet. Handikapprörelsen har ständigt ekonomiska bekymmer. Dessa svårigheter tvingar rörelsen att gå ut med insamlingsaktioner av olika slag för att kunna fortsätta sin verksamhet. En del av dessa insamlingsaktio ner uppfattas ofta av den enskilda handikappade och handikapprörelsen i sin helhet som förödmjukande och det är ofta med stor ovilja som det sätts i gång. Insamlingsverksamheten tar dessutom mycket tid och arbetskraft i anspråk och innebär att resurser, som skulle kunna användas på ett bättre sätt i den allmänna verksamheten, tas i anspråk. Med hänsyn till handikapprörelsens stora roll i samhällsutvecklingen finner vi det nödvändigt att den erhåller avsevärt förstärkta anslag för sin verksamhet. I statsverkspropositionen under huvudtitel föreslås , att handikapprörelsen skall erhålla ett anslag å sammanlagt , som förutsätts komma att fördelas av Kungl. Maj:t mellan olika organisationer efter hörande av . Detta belopp innebär en ökning, som dock är otillräcklig. Enbart för att de fyra organisationer som erhållit de största av dessa bidrag skall kunna få kompensation för inflation och lönehöjningar kommer ungefär hälften av det totala ökningsbeloppet att åtgå. Det återstår sålunda enbart ett mycket obetydligt belopp för de små bidragen till övriga 13 organisationer, inklusive HCK. Det är dessutom att märka att man icke genomfört principen om att renodla anslagen till allmän verksamhet, dvs. för samarbete med samhällets organ och för inre och yttre informationstjänst. Det synes emellertid angeläget att denna princip verkligen helt genomföres så att alla anslag avseende praktiska aktiviteter för handikappade redovisas i annan ordning. Med hänsyn till vad som här anförts får vi hemställa att beslutar att anslaget för handikapporganisationernas allmänna verksamhet måtte utgå med , att hos Kungl. Maj:t hemställa om att detta anslag från /74 ytterligare renodlas genom att belopp avseende praktiska aktiviteter i handikapprörelsens regi genomgående redovisas i annan ordning.