mot · FV021169 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och i om kompletterande utbildning för vissa lärare inom gymnasieskolan. /73 kommer den nioåriga obligatoriska skolan att vara fullt utbyggd i landets samtliga kommuner. En mycket stor andel av en årskull elever går därefter vidare till gymnasiala studier. Efter avslutade grundskolestudier är alla elever behöriga att fortsätta skolgången på gymnasial nivå; någon linjeuppdelning med begränsningar i vad gäller de fortsatta studiemöjligheterna förekommer inte längre i . Gymnasieskolans elever kommer således att som bas för de gymnasiala studierna ha ungefär samma inriktning i kunskaper och färdigheter. Så är givetvis fallet även med de elever som fortsätter på de yrkesinriktade linjerna på gymnasieskolan. På dessa linjer undervisar lärare som till stor del erhöll sin skolmässiga utbildning . Då var yrkesskolan en parallell till olika skolformer som successivt ersatts med den nioåriga . Dessa lärares utbildning utgörs oftast av sex- till åttaårig folkskola, yrkesutbildning och därefter flerårig yrkesverksamhet. Eleverna som söker in på yrkesinriktade linjer har alla åtminstone en nioårig skolgång bakom sig. Yrkesutbildningsberedningen (YB), som hade att lämna förslag om en reformering av yrkesskolsektorn, uppmärksammade detta problem i betänkandet Reformerad lärarutbildning (SOU 1970:4). Lärare på yrkesinriktade linjer måste besitta stor yrkesskicklighet. Detta innebär att man vid intagning till lärarutbildning på detta område inom en relativt kommer att få sökande med sex- till åttaårig folkskola som grund. YB konstaterade att många av de lärare som tillkommer kan antas ha en mindre omfattande teoretisk allmänutbildning än deras elever då dessa påbörjar utbildningen vid gymnasieskolan. Det bör också noteras att YB påpekade att en motsvarande skillnad i verklig bildning inte nödvändigtvis föreligger: Genom yrkesverksamhet, arbete i ideella föreningar, deltagande i folklig bildningsverksamhet och i fria studier utjämnas i hög grad förekommande skillnader i grundläggande formell allmänutbildning. Vi instämmer i detta synsätt. Skolans tidigare kategoriindelning ledde ofta till att yrkeslärare fick elever med utpräglad praktisk inriktning. Enligt vår uppfattning har yrkeslärarna lyckats tillvarata dessa elevers intressen. Kontakterna mellan lärare och elev har ofta varit god bl. a. beroende på att lärarna med sin gedigna yrkeserfarenhet upplevts positivt från elevernas sida. Detta har inneburit ett förtroendefullt samarbete och goda kommunikationer mellan lärare och elev. Det är angeläget att detta samarbete även i den nya gymnasieskolan får förutsättningar att utvecklas och fördjupas. YB kom fram till att det inte går att bortse från att det kan uppstå en utbildningsklyfta mellan lärare och elev främst i fråga om kommunikationsfärdigheter. Det föreligger därmed en risk för besvärande situationer i relationerna mellan lärare och elev. Enligt vår uppfattning bör inträdeskraven till denna lärarutbildning självklart anknytas till kompetensutredningens förslag om generell behörighet till högre studier. Man kan inte bara höja tillträdesvillkoren utan måste också ge de blivande lärarna reella möjligheter att vid behov genomgå kompletterande gymnasial allmänutbildning. Vi anser också att åtgärder bör vidtas för att lösa antydda problem även för lärare som är i tjänst. Här torde föreligga ett mellan olika lärare mycket varierande behov av s. k. överbryggande utbildning. Den nu påbörjade yrkesutbildningsreformen bör ges goda möjligheter att lyckas, och vi vill i detta sammanhang påpeka att man vid reformer av den obligatoriska skolan och gymnasiet gjort betydande insatser för att klara utbildningsbehovet hos lärarna. Yrkesutbildningen på gymnasial nivå bör i det sammanhanget inte utgöra ett undantag. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att måtte besluta uttala 1. att lärare med fackämnesundervisning på linjer med yrkesinriktad utbildning inom gymnasieskolan erbjuds s. k. överbryggande utbildning, samt 2. att detta bör ske på rimliga studiesociala villkor.