mot · FV02812 · 1972-01-26 00:00:00 — För kommunerna har å andra sidan utrymmet för standardförbättringar inom de viktiga områden som de handhar blivit starkt beskuret. Även detta drabbar i första hand de sämst ställda i samhället. Den minskade handlingsfriheten utgör också ett hot mot den kommunala demokratin. I vissa fall alltför höga ambitioner och bristfällig planering inom deri offentliga sektorn har medverkat till dagens trängda läge. Det är väsentligt att erinra om att omkring 80 %> av den kommunala verksamheten avser utgifter som på skilda sätt påförts kommunerna av statsmakterna delvis genom direkta ålägganden, delvis genom stimulansbidrag och liknande. Till finansieringen bidrar staten emellertid inte med mera än omkring 25 °/o- Den bild av statsmakternas ansvar och insatser, som tecknas i finansplanen och i direktiven till den tillsatta utredningen om den kommunala ekonomin, får därför anses missvisande. Att den kommunala expansionstakten måste dämpas är obestridligt. Detsamma gäller emellertid för den statliga sektorn. och har i särskilda motioner understrukit behovet av besparingar och ökad effektivitet både inom statsförvaltningen och inom den kommunala sektorn. En viktig förutsättning för en tillväxtbefrämjande politik är en utbyggd ekonomisk planering och större långsiktighet i statsmakternas ekonomisk-politiska handlande. Planeringen skall underlätta en god samordning av offentliga åtgärder inom olika områden. Det innebär att man måste utreda vilka verkningar olika åtgärder sannolikt kan få och hur ingrepp på olika punkter kan väntas påverka varandra. Man måste också sträva efter att få en uppfattning om vilka problem som kommer att kräva sin lösning genom insatser från det allmännas sida och under lämplig samverkan med icke-offentliga grupper och företag. Planeringen skall ge regering och riksdag bättre möjligheter att bedöma den statsfinansiella utvecklingen och därmed fastare grunder för en prioritering mellan olika önskemål och kostnadskrävande åtaganden. Den skall också ge de icke statliga instanserna - kommuner, organisationer och företag bättre underlag för deras handlande. Sammanfattningsvis kan man säga att planeringen skall innefatta väl underbyggda prognoser, klarlägga olika handlingsalternativ och deras konsekvenser samt främja en samordning av olika offentliga åtgärder respektive av den statliga och icke-statliga sektorns handlande. Men vi vill också betona att all sådan beredskap blir värdefull bara när regeringen visar en villighet och förmåga att använda sig av den och inte som genom fastlåsta konjunkturuppfattningar och senfärdigt handlande i själva verket avhänder sig många av de möjligheter, som en bättre planerings- och prognosverksamhet ger. Både och har i separata partimotioner lagt fram förslag och synpunkter på hur den offentliga sektorn på ett bättre sätt än skulle kunna bidra till en balanserad och snabb utveckling av det svenska samhället. Utöver de i dessa motioner framförda kraven skall i detta sammanhang ytterligare några viktiga inslag i denna samhällsplanering omnämnas: Budgetperspektivet måste byggas ut på , så att statens framtida inkomster och utgifter kan överblickas. Den nuvarande s. k. långtidsbudgeten är ingen verklig budget, eftersom den för åren framöver endast visar följderna av redan fattade beslut. Rambudgeten bör i stället innehålla huvuddragen av den reformpolitik, som regeringen planerar, och ge regeringens syn på de därav föranledda finansiella konsekvenserna. Planering och budgetarbete är mest inriktat på finansiella avvägningar. Men det gäller också att se till att tillgång och efterfrågan på arbetskraft väger så jämnt som möjligt i olika yrken och inom olika geografiska områden. Gör man inte det uppstår i en del fall överskott på arbetskraft med arbetslöshet m. m. till följd, medan det i andra yrken eller områden kan uppstå en kraftig brist på arbetskraft som splittrar lönebilden och försvårar den ekonomiska stabiliteten. Detta kan göra det omöjligt att få i gång projekt som skall startas eller att hålla i gång redan existerande företag och andra verksamheter. Av dessa skäl skulle en s. k. nationalbudget i arbetskraftstermer dels kunna bidra till att minska sysselsättningsproblem, dels stödja strävandena att förena de stabiliseringspolitiska målen med de mer långsiktiga målen om en hög tillväxttakt. En genomsnittligt god utveckling i landet kan dölja stora regionala problem. Ändock gäller den statliga ekonomiska planeringen i stort sett landet som helhet, utan hänsyn till regionerna. Både för att följa den utveckling som är på gång i olika regioner och för att se följderna av statliga beslut som kan få skilda verkningar i olika regioner måste en utvidgad regional planering komma till stånd. Meningen är att därmed ge berörda parter en samlad bild av den väntade ekonomiska utvecklingen i landets olika delar, vilken kan ligga till grund för en livlig offentlig debatt på det regionala planet och därefter för planeringen på regional och nivå samt inom näringslivet. Vårt förslag utgör alltså en viktig del för en i bredaste bemärkelse god lokaliseringspolitik. Den senaste långtidsutredningen har, som vi länge föreslagit, redovisat mer än ett alternativ för den ekonomiska utvecklingen. Det har dock skett mer översiktligt. En ytterligare utvidgad alternativplanering skulle ge ett säkrare underlag för en diskussion om olika politiska alternativ. Man skulle då få en bättre handlingsberedskap, om den internationella och inhemska konjunkturen blir en annan än man tänkt sig. Särskilt i rådade ovissa konjunkturläge är en sådan skärpt beredskap viktig. Bara på så sätt kan den ekonomiska politiken skötas smidigt och riktigt. I årets finansplan återkommer finansministern på många ställen till den betydelse som avtalsrörelse haft för den ekonomiska utvecklingen . Osäkerheten om avtalet och avtalets villkor antas ha spelat en betydande roll för den svaga konsumtionsutvecklingen. Man har också gjort gällande att avtalets slutresultat medförde, att kommunal- och landstingsskatterna tvingades i höjden. Vidare antar man att löneläget i vissa känsliga branscher tvingat fram nedläggningar av företag och varsel om inskränkningar i en allt snabbare takt. Slutligen anser många att avtalet tvingat upp pris- och skattenivån på nya höga höjder, som allvarligt missgynnar stora konsumtionssvaga grupper i samhället. Lönerörelsen blev också ovanligt komplicerad inte minst på grund av att ovisshet rådde om det samhällsekonomiska utrymmet. Dessa komplicerade avtalsförhållanden, av stor betydelse för både samhället och den enskilde, har också tydligare än något annat dokumenterat att behov föreligger för de av oss föreslagna stabiliseringspolitiska konferenserna. Det understryker emellertid behovet av en effektivare och mera långsiktig stabiliseringspolitik. Ett led häri bör vara överläggningar och samråd kring de samhällsekonomiska problemen i form av stabiliseringspolitiska konferenser. Dessa bör bl. a. ha till uppgift att undersöka hur olika stimulansåtgärder verkar, vilka åtgärder som skall vidtas för att dämpa inflation och för att skapa balans i utrikesaffärerna. Stabiliseringskonferenser är förknippade med behovet av att före en förestående avtalsomgång ge de avtalsslutande partema ett underlag för den samhällsekonomiska bedömningen. Det mest betydelsefulla i sådana överläggningar är att de kommer till stånd i mycket god tid före en kommande avtalsrörelse. Detta ger de berörda parterna en nödvändig distans till de mera avtalstekniskt och taktiskt betingade åtgärderna under själva avtalsförhandlingarna. Det innebär att förberedelser för överläggningar bör inledas . huvuduppgift är att tjäna som ett forum för överläggningar mellan regeringen och de berörda parterna, där man presenterar synen på det samhällsekonomiska läget och diskuterar de aktuella fördelningspolitiska problemen. Själva konferensen måste föregås av ett grundligt utredningsarbete. Vi föreslår att ett ekonomiskt och socialt råd inrättas för denna uppgift. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 1, bilaga i: Finansplanen, beslutar 1. att som sin mening uttala att full sysselsättning, fortsatt hög tillväxttakt, jämnare inkomstfördelning, stabilisering av prisnivån samt regional balans skall vara övergripande mål för den ekonomiska politiken; 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning beträffande åtgärder för att öka tillgången på för bl. a. kvinnor och andra från sysselsättningssynpunkt utsatta grupper lämpliga beredskapsarbeten i enlighet med vad som har anförts i motionen; 3. att hos Kungl. anhålla om utredning om lagerförändringarnas verkningar på konjunkturförloppet i enlighet med vad som har anförts i motionen; samt 4. att som sin mening uttala vad som i övrigt anförts i motionen beträffande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. () ()