mot · FV021019 · 1972-01-25 00:00:00 — av fröken m. fl. om anslag till De blindas förenings verksamhet för dövblinda. Det finns i vårt land en liten grupp människor som förlorat både syn och hörsel, nämligen de dövblinda. Flertalet av dem har varit döva sedan barndomen och är därför också språkligt retarderade. Då det fortfarande saknas adekvata rehabiliteringsåtgärder för människor med dessa komplicerade handikapp, har detta dessutom för de flesta lett till hämningar av den intellektuella utvecklingen. De dövblinda har tidigare oftast betraktats som hopplösa fall utan möjlighet till positiv utveckling och har därigenom kommit att bli en av de allra mest eftersatta grupperna i vårt samhälle. kan man påvisa sådana exempel som i och i som bevis för att även så svårt handikappade kan leva ett rikt liv till gagn inte endast för sig själva utan för hela samhället. Tack vare insamlade medel genom valkollekten 1966 kunde De blindas förening i samarbete med Svenska röda korset starta en speciell verksamhet för dövblinda i . Därvid uppdagades skrämmande mänskliga tragedier: dövblinda intagna på mentalsjukhus utan att vara mentalt sjuka och som endast med hjälp av stark medicinering kunde skötas av personalen, dövblinda på ålderdomshem, långvårdsinstitutioner och mentalsjukhus, vilkas personal inte hade möjlighet att få någon direkt kontakt med dem utan tvingades att behandla dem som . Efter vad vi erfarit bedriver De blindas förening numera stimulanskurser och andra aktiviteter för dövblinda. Man har till och med kunnat anordna mycket uppskattade skidläger och utlandsresor. 1 vissa fall har det också varit möjligt att bereda den dövblinde en bättre miljö. Men det har tyvärr även visat sig att bristen på rehabiliteringsresurser i vissa fall medfört att deltagare i dessa aktiviteter tvingats återvända till vårdanstalten, ofta ett mentalsjukhus, där man nödgats tillgripa ännu starkare medicinering . Det uppflammande aktivitetsbehovet måste då dämpas och den dövblinde anpassas till inaktiviteten vid sjukhuset. Effekten av verksamheten har även varit att och anordnar särskilda anpassningskurser för ett litet antal dövblinda. Med kursernas nuvarande omfattning räknar man emellertid med att det kommer att dröja flera decennier innan alla aktuella fall kan beredas plats vid dessa kurser. planeras i samarbete mellan , , kommun, industrier i och De blindas förening en särskild anläggning med ändamålsenliga bostäder och produktivt arbete för ett 20-tal dövblinda. De blindas förening begärde statsanslag för sin verksamhet för dövblinda första gången för /70. Föreningens ansvar för verksamheten angavs visserligen i statsverkspropositionen till riksdag, men något särskilt anslag för ändamålet beviljades inte. Inte heller höjdes anslaget till De blindas förenings allmänna verksamhet med det belopp som krävdes. Vi har uppfattat denna fråga som en från humanitär synpunkt angelägen verksamhet, men om svåra och kostnadskrävande vårdfall kan bli aktiva och produktiva medborgare i samhället är sådan verksamhet även ekonomiskt motiverad. Det är givetvis beklagligt att samhället inte har tagit sådana initiativ att den lilla men så svårt handikappade gruppen dövblinda fått en chans till rehabilitering. Det är emellertid uppenbart att den verksamhet De blindas förening bedriver på detta område är en samhällets uppgift, som inte bör finansieras genom insamlingar. att anvisar till De blindas förenings verksamhet för dövblinda under /73. () i Skärstad