ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021171 · 1972-01-26 00:00:00 — Motioner nr 1171 1972 av m. fl. om översyn av bestämmelserna för klassers och gruppers storlek i . Betydande insatser är nödvänidga för att förbättra arbetssituationen i skolan. I folkpartimotioner till såväl årets som tidigare års riksdagar har framlagts förslag till åtgärder bl. a. på elewårdssidan. Det har gällt åtgärder för att skapa ökad kontakt mellan elever och klassföreståndare, uppbyggnad av samordnad elevvård etc. Det är emellertid svårt att i någon avgörande grad påverka arbetsförhållandena för lärare och elever utan att beröra de organisatoriska formerna för skolarbetet. är antalet elever per klass på mellan- och högstadium maximerat till 30. Även om den genomsnittliga klasstorleken ligger något under denna siffra och t. o. m. något under skolberedningens beräkningar talar mycket för att denna siffra bör sänkas. kan emellertid anföras att klassen i sig förlorat i betydelse som grundval för skolarbetet. Det blir allt vanligare att skolarbetet bedrivs i mer flexibla former. Erfarenheterna av detta är i och för sig inte entydiga men pekar ändå på en möjlig utvecklingsriktning. Ett annat skäl mot en generell sänkning av delningstalet är de kostnader, som är förenade härmed. Det har från olika håll hävdats att resurser av den storleksordning som det här rör sig om satsade på andra typer av åtgärder i skolan skulle åstadkomma ett ännu gynnsammare arbetsklimat. Även om vi således finner starka skäl tala för en successiv sänkning av maximiantalet elever per klass från 30 till 25, kan en sådan utgärd knappast vidtas utan beaktande av den fortsatta pedagogiska utvecklingen av skolarbetet och effekterna av andra åtgärder. Vi vill därför förorda en starkt differentierad försöksverksamhet vad gäller storleken på grupper och klasser inom ramen för en allmän översyn av betämmelserna härför. 1 R iksdagen 1972. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av bestämmelserna för klassers och gruppers storlek i i enlighet med vad som anförts i motionen. () /ENKEL (fp) ()
mot · FV021172 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om undervisning i religionspsykologi för förskollärare. I förskollärarutbildningen ges f. n. undervisning i psykologi och i etik . 1 intetdera av dessa ämnen och inte heller i något annat ämne finns moment som avser religionspsykologi medtagna i studieplanerna. Karakteristisk t för förskoleåldern är bl. a. intensiva frågeperioder, också om religiösa frågeställningar och problem. För att rätt kunna möta barnens vetgirighet även på religionens område, och för att kunna förstå och ta hänsyn till barnets behov och intressen på detta område är det angeläget att utrymme ges åt religionspsykologisk orientering om barns religiösa utveckling i förskollärarutbildningen. Hur religionen fungerar på barnets mognadsnivå, den religiösa upplevelsens betingelser och strukturering och religionens roll som gemenskapsfaktor är det väsentligt för en förskollärare att känna till. Önskvärt hade varit med en särskild religionspsykologisk och religionspedagogisk kurs, men religionspsykologiska moment synes med fördel även kunna ingå i studieplanerna i psykologi och etik. Vi har vidare fått en situation i vårt land där den starkt ökade invandringen gjort, att i snart sagt vaije förskola finns barn från hem där den religiösa bakgrunden är en annan än de flesta svenska hems och där de religiösa vanorna och attityderna är både andra och mera fast rotade. Över huvud taget synes variationen i livsåskådningsmönster och religion också bland barn ha starkt tilltagit, vilket ställer skärpta krav på förskollärarna. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om behovet av undervisning i religionspsykologi i utbildningen av förskollärare. () () () ()
mot · FV021173 · 1972-01-26 00:00:00 — om studieanslag till yrkesfiskarnas organisationer. I statsverkspropositionen bil. 10 föreslås under rubriken till löntagarorganisationernas centrala kursverksamhet att för /73 anvisas ett förslagsanslag av 7,5 milj. kronor. meddelar utbildningsministern att bl. a. aktualiserat ändringar i gällande bidragsregler. Nämnda framställning bereds f. n. inom . En yrkeskår som står jordbrukarna mycket nära är fiskarna. Oavsett om det gäller båtägande fiskare eller sådana som fiskar mot lott i inkomsten, gäller att de betraktas som egna företagare eftersom de inte uppbär lön i vanlig mening. Det måste därför anses synnerligen angeläget att i den pågående beredningen inom departementet också undersöks möjligheten för fiskets organisationer och andra liknande att erhålla bidrag ur nämnda anslag. Med hänvisning till det framförda hemställes att hos regeringen föreslår att den utredning som företages beträffande jordbrukets organisationer också måtte omfatta yrkesfiskarorganisationer och liknande.
mot · FV021176 · 1972-01-26 00:00:00 — om sänkning av körkortsåldem och om införande av ett interimistiskt körkort. I fanns inregistrerade hos myndigheterna nära 2,7 miljoner fordon varav 2 287 709 personbilar. På personbilssidan ger detta en täthet i relation till invånarantal på 283, en av de högsta biltäthetstalen i världen. Sådana länder som , , och är de enda som ligger före oss på detta område. utfärdas omkring 150 000 nya körkort i vårt land (1970:155 676) och ca 10 000 körkort återkallas (1970:9 796). Åldersgränsen för svenskt körkort är , och vi har ingen efterprövning eller annan tidsmässig kontroll av körkortsinnehavarna. Ungdomarnas bil- och motorintresse är stort, och modern ungdoms kunskaper om motorer, bilmodeller och trafik är omfattande. Detta ungdomens stora motorintresse tar sig ibland det galna uttrycket att ungdomar som ännu icke fyllt och ännu ej tagit körkort tar ut glädjen i förskott. Olycksstatistiken ger belägg för hur vanligt detta är. är vi medvetna om att kunskaperna om och känslan för bil- och trafikfrågor går långt ner i åldrarna. Jag skulle vilja förorda att möjligheterna för att sänka körkortsåldem till undersöktes och att ett system med interimistiskt körkort infördes. Det är ett i försäkringssammanhang väldokumenterat faktum att nya bilförare oberoende av ålder är osäkrare och därmed i trafiken farligare än de som kört . En sänkning av körkortsåldem som jag varmt vill förorda - bör dock kombineras med ganska stränga villkor och skärpta bestämmelser för dem som gör trafikförseelser. Vid förseelser av ganska ringa art, t. ex. fortkörning, kan det interimistiska beviset dras in och vederbörande få efter fyllda underkasta sig nytt körkortsprov. Härigenom skulle man också få en förstärkning av bestämmelserna för de ungdomar mellan som med nu gällande bestämmelser äger rätt att framföra motorfordon. Med här skisserad metodik skulle man få ett system som kombinerar de till synes oförenliga önskemålen om lägre körkortsålder och säkrare trafik. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att till Kungl. måtte hemställa om en utredning av de i motionen framförda önskemålen och förslagen.
mot · FV021177 · 1972-01-26 00:00:00 — om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. SJ:s s. k. 67-kort berättigar till inköp av fyra andraklassbiljetter på järnväg, enkla eller tur och retur, till halva priset. Det gäller och kostar . Reser man mycket kan man köpa flera kort. Rabatten omfattar även bussresor. Kortet gäller för personer som fyller och för personer som erhåller ålderspension (dock ej tjänstepension och änkepension) förtidspension, sjukbidrag, invaliditetsersättning eller hustrutillägg. För erhållande av rabatten gäller vissa inskränkningar vid jul- och påskhelgen, och juni, kan rabatten icke utnyttjas och söndag. Helgerna och veckosluten är de vanligaste tiderna för besök hos släktingar och vänner. Rådande inskränkningar i användandet av 67kortet synes mindre lämpliga och skapar ovisshet om kortets giltighetstider. Åberopande vad här anförts hemställs att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte hemställa att nuvarande inskränkningar i 67-kortets användningstider måtte avskaffas.
mot · FV02118 · 1972-01-13 00:00:00 — angående underrättelse till anhörig om dödsfall på Enligt 1970 utfärdad sjukvårdskungörelse åligger det överläkare vid sjukvårdsinrättningar att se till att någon av de närmaste anhöriga underrättas, om patients tillstånd allvarligt försämras eller om patienten avlider. Anvisningar om förfaringssättet ges av den enskilde överläkaren och kan därför variera. I de flesta fall är det vederbörande sjuksköterska som per telefon får meddela anhörig om allvarlig försämring av den sjukes tillstånd eller, om händelseförloppet varit så hastigt att detta inte kunnat ske, att patienten avlidit. understryker i sammanhanget att det är av största vikt att underrättelser av denna allvarliga art lämnas på ett taktfullt och så långt möjligt skonsamt sätt. Man anser emellertid att detta kan ske även med anlitande av telefon. För många människor kan dock ett telefonledes meddelat dödsbudskap innebära en svår chock även om man varit medveten om en anhörigs sjukdomstillstånd. Det finns exempel på fall där ett telefonmeddelande av denna ytterligt känsliga art medfört ett chocktillstånd för mottagaren som denne har svårt att klara utan läkarhjälp. Självfallet har den som ringt upp från sjukhuset inte haft kännedom om att meddelandet kunde tillfoga mottagaren ytterligare lidanden. Man utgår ifrån att anhöriga till en svårt sjuk är förberedda på ett eventuellt dödsbud. Från många håll har kritik framförts mot detta tillvägagångssätt från sjukvårdsinrättningars sida. Jag finner denna kritik motiverad och anser att meddelanden om dödsfall bör ske muntligen. Dessa kunde ombesörjas av den avlidnes församlingspräst eller annan lämplig person. Vid dödsfall bör således sjukhuset meddela t. ex. prästen i den avlidnes församling som personligen skall sätta sig i förbindelse med den avlidnes anhöriga. Ett muntligt framfört meddelande kan ske på det taktfulla och skonsamma sätt som man i en sådan situation har rätt att kräva. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om sådan ändring i Kungl. Majits givna sjukvårdskungörelse att det åligger sjukvårdsinrättningar att meddela dödsfall till den avlidnes församlingspräst eller annan lämplig person som muntligen skall lämna beskedet till den avlidnes anhöriga.
mot · FV021180 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m.fl. angående användningen av vägsalt. har utspridning av salt skett för motverkande av halka på vägarna. Denna kemiska halkbekämpningsmetod anses vara överlägsen den mekaniska metoden, som innebär att vägarna sandas. spreds ca salt. I diskussionen om vägsaltningen har det påpekats att saltet blandas med rester av däcksgummi och olja samt asfaltpartiklar. Denna blandning ger en seg hinna som lägger sig på vindrutor och strålkastare. Den försämring av sikten som detta medför innebär självfallet en trafikfara. Saltningen av vägar har ökat i omfattning . saltades vägar och 19701971 . Förutom den siktförsämring som ovan nämnts kan negativa följder av annat slag påvisas. Saltet medför sålunda lätt korrosionsskador på fordonen. Vidare förstörs skor och annan beklädnad av saltet på grund av dettas frätande egenskaper. Salt och modd som medföljer skodonen kan dessutom skada trappor och golv, särskilt i skolor och allmänna samlingslokaler. På vägar använt salt kan också få skadliga följder i miljöhänseende genom att det medföljer rinnande vatten till olika slag av vattensamlingar. Dricksvatten kan därigenom bli otjänligt för människor. Skador på djur- och växtliv liksom skador på vattenledningar kan inte heller uteslutas. Enligt statens vägverk skulle avskaffandet av saltningen varken göra till eller ifrån, när det gäller salttillförseln till naturen. Sanden som används på vägarna är nämligen saltpreparerad för att den inte skall frysa i upplagen, och eftersom dess verkan är kortvarig måste sändning ske så ofta, att det i sanden inblandade saltet kommer att uppgå till ungefär samma kvantitet som åtgår för saltning. Det problemet torde dock kunna lösas genom att sanden hålles torr. Det är givetvis av stor betydelse att vintervägarna blir så trafiksäkra som möjligt. Stora ansträngningar måste göras för att eliminera halkan. Användandet av salt har emellertid så allvarliga negativa följder att det inte kan godtas för detta ändamål så länge nämnda negativa följder kvarstår. I stället bör den traditionella sandningen komma till användning. Med stöd av ovanstående hemställes att till Kungl. Maj:t uttalar att halkbekämpning med hjälp av salt må upphöra. () () () i Ulfsbyn
mot · FV021181 · 1972-01-26 00:00:00 — angående belysningen vid övergångsställen för gående. har i genomsnitt 1 200 människor omkommit i trafikolyckor. Enligt den preliminära statistiken var 199 av de förolyckade gångtrafikanter. Hur många av dessa som blivit påkörda vid övergångsställen framgår inte av statistiken, men antalet torde vara betydande. Vi har haft skärpta straffbestämmelser för gångtrafikanter som inte använder övergångsställen. Det har säkert varit ett riktigt led i strävandet att höja respekten för övergångsställena hos alla slags trafikanter. Om denna inställning ytterligare skall kunna förstärkas måste emellertid åtskilligt ytterligare göras för att bättre utmärka övergångsställena för bilisterna och därmed höja säkerheten för gångtrafikanterna. Om risken att bli påkörd är lika stor på ett övergångsställe som på andra ställen på en väg eller gata, minskar sannolikt respekten för övergångsställena. De måste där klarare utmärkas, vilket bäst sker genom belysning både vid övergångsstället och av skylten som markerar övergångsstället för bilisterna. Markeringarna som målas på gatan för att utmärka övergångsställen förslits mycket snabbt och är ofta helt dolda i vinterväglag. Stolparna och skyltarna som markerar övergångsställena är inte sällan hårt nedsmutsade. Svårigheterna för bilisterna att lägga märke till ett övergångsställe kan därför vara mycket stora. Detta gäller även på gator och vägar med belysning eftersom bilisternas synfält begränsas på grund av halvljuskörning. I städer och samhällen där ledningar för elkraft inte behöver läggas ner långa sträckor borde belysning successivt ordnas vid alla övergångsställen. har understrukit vikten av att så sker. Ansvaret för genomförandet ligger emellertid dels hos dels hos kommunerna. Åtgärderna härför är naturligtvis tämligen kostsamma, men är de med all säkerhet samhällsekonomiskt motiverade. Det främsta argumentet är dock att minska de mänskliga tragedier och det lidande som ett trafikolycksfall innebär. För att successivt nå målet om belysning vid samtliga övergångsställen i våra tätorter måste åtgärderna läggas in i det ständigt pågående arbetet med upprustning och ombyggnad av gator och vägar. I det syftet krävs att en långsiktig plan upprättas, som anger hur insatserna skall anpassas till övriga väg- och gatuarbeten, och när i tiden åtgärderna kan sättas in och målet vara nått. På nybyggda gator och vägar i tätbebyggelse borde belysning vid övergångsställen kunna införas som obligatorium. Regeringen bör därför ta initiativ till att en sådan plan och sådana bestämmelser utarbetas för belysning av samtliga övergångsställen för både det statliga och det kommunala väg- och gatunätet. Med hänvisning till ovanstående hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om behovet av en långsiktig plan för belysning vid övergångsställen.
mot · FV021184 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående nedläggningen av järnvägslinjer. uppdrog regeringen åt samtliga länsstyrelser att genomföra en regional trafikplanering; detta planeringsarbete skall bedrivas i nära kontakt med den inom arbetande trafikplaneringsutredningen. I detta sammanhang kan vidare noteras att i planeringsarbetet på länsnivå kommunerna på ett påtagligt sätt kommer in i bilden. då trafikförsörjningsfrågorna blivit alltmer brännande har kommunerna tvingats påta sig ett ekonomiskt ansvar som rimligtvis borde åvila staten. Detta främst därför att kommunen är den första instans som allmänheten vänder sig till för att få frågor av det här slaget lösta. Genom den indragnings- och nedläggningspolitik som bedrivit har servicen starkt försämrats och i det läget har kommunerna mer eller mindre tvingats att ikläda sig betydande ekonomiskt ansvar. Detta har med rätta av kommunalmännen uppfattats som en felaktig utveckling, då det innebär en ytterligare övervältring av kostnader från staten till kommunerna. I anslutning till beslutet om en regional trafikplanering uttalade kommunikationsministern att regeringen fram till , då planeringsarbetet beräknas vara avklarat, kommer att iaktta viss återhållsamhet i fråga om beslut rörande ytterligare nedläggning av järnvägslinjer. Ett sådant uttalande innebär att det under det nu pågående planeringsarbetet kan komma beslut om nya nedläggningar vilket naturligtvis är ett osäkerhetsmoment i det pågående planeringsarbetet. För vår del anser vi att man i såväl kommuner som på länsnivå bör få arbeta i medvetande om att några nya nedläggningsbeslut fram till icke fattas och att bör uttala sig i den riktningen. Även om ett nedläggningsbeslut föregås av kontakter på regional nivå anser vi det vara i hög grad irrationellt att på det sättet störa planeringsarbetet, eftersom detta självklart måste baseras på nu befintliga trafikresurser. Med det allvar som man på ansvarigt kommunalt och regionalt håll ser på trafikförsörjningen inom respektive områden är det rimligt att man får den arbetsro som ett klart besked om att några nya nedläggningsbeslut icke kommer att prövas förrän planeringsarbetet är avslutat innebär. Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna att beslut om ytterligare nedläggning av järnvägslinjer inte bör fattas fram till , då länsstyrelsernas regionala trafikplanering beräknas vara slutförd. () i Arrie
mot · FV021185 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och om åtgärder mot småbåtsolyckor. Den längre fritiden och det ökade antalet småbåtar har fått till följd att riskerna för drunkningsolyckor också ökat. Enligt uppgifter som lämnats av inträffade 1/130/9 1971 260 olyckor med småbåtar. Vid 73 av dessa olyckor omkom 88 personer. Det kan noteras att samtliga omkomna utom 3 saknade flytväst. Vid där man endast registrerar antalet omkomna vid olika typer av drunkningsolyckor uppges att det enligt de preliminära siffrorna omkom 115 personer vid småbåtsolyckor . Den informationsverksamhet, som bedrives av bl. , har utan tvivel en mycket stor betydelse när det gäller att hålla antalet olyckor nere. Av särskilt stor betydelse är utan tvivel den information som ges genom radio och TV. Denna information bör enligt vår mening utvidgas och intensifieras inför semestertiden, storhelger och andra tillfällen, då man erfarenhetsmässigt vet att olyckstoppar kommer. Förutom en intensifierad upplysning finns ytterligare några konkreta åtgärder som, om de fullföljdes, säkerligen skulle ha en stor betydelse när det gäller att förebygga olyckor. En sådan åtgärd vore att alla som åker ut i småbåtar använde flytvästar. Tyvärr är det nu mycket vanligt att till och med barn tas ut i båtar utan att flytvästar används. Man finner också livräddningsbåtar vid badplatser och båtkajer som inte är utrustade med flytvästar eller livbojar. Här bör en intensiv propaganda sättas in. En annan åtgärd är att noggrannare kontroll sker av utrustning vid badplatser och campingområden. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag angående möjligheterna att kraftigt reducera antalet småbåtsolyckor, varvid särskilt bör beaktas vad i motionen anförs beträffande användning av flytväst. () ()
mot · FV021187 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om lägre telefontaxa för pensionärer. Den försämrade servicen på landsbygden inte minst när det gäller kommunikationerna har medfört att många äldre människor i våra glesbygder inte kan bo kvar året om i sina ofta avlägset belägna bostäder. I många fall är också bostaden av sådan standard att den ej är lämplig som åldringsbostad året om. Detta gör att många äldre personer mer eller mindre känner sig tvingade att ansöka om plats på vårdhem eller liknande inrättning. Följden har blivit att åldringsvården, inte minst i våra glesbygder, blivit ett allvarligt problem. För många kommuner har ordnandet av pensionärshem och ålderdomshemsplatser blivit en mycket betungande utgiftspost. Det är dock inte ovanligt att det gamla hemmet behålles och att personen i fråga flyttar tillbaka och utnyttjar sitt tidigare hem . För många personer är vetskapen om att ha hemmet och möjligheten att få utnyttja det som bostad en stor glädje. Även för samhället kan en sådan lösning i många fall innebära en besparing genom att arbetet på vårdhemmet avlastas under sommaren till vilken årstid personalens semestertid ofta förlägges. Flera kommuner, som har en stark turism, har löst vinterbostadsproblemet för äldre personer på så sätt, att man berett dem bostad på pensionat, som är fullbelagda men som står tomma . Denna lösning har visat sig fungera mycket bra i bl. a. vissa kommuner på . Förutsättningen är dock att de personer det gäller har möjlighet att flytta tillbaka till sitt hem . Detta har också visat sig möjligt i många fall. Det är i en sådan situation av stort värde om det för den ensamma äldre personen finnes tillgång till telefon. Ofta har man för att inte känna sig isolerad från de anhöriga tagit sitt telefonabonnemang med till vårdhemmet eller den bostad man haft . När man flyttar tillbaka till sin stuga är telefonen lika viktig. Nuvarande bestämmelser i instruktion innebär dock att flyttning av telefon mellan exempelvis vårdhem och sommarbostad inte kan ske utan höga kostnader. För samhället är det självklart en tillgång om en pensionär i stor utsträckning kan klara sig själv. fonabonnemanget är då en betydelsefull trygghetsfaktor både för pensionären och för anhöriga eller andra som har bekymmer för den ensamboende. Enligt vår mening vöre det därför en riktig insats från samhällets sida att bidraga till att göra det lättare för pensionärer att ha telefon. En sådan insats kan antingen ske genom nedsättning av abonnemangs- och anslutningsavgiften eller genom nedsättning av avgiften för flyttning av telefon. Vid utskottsbehandlingen av en liknande motion framhölls att glesbygdsutredningen erhållit direktiv att behandla pensionärernas telefoninnehav m. m. Då det uppgivits att något förslag i ärendet inte är att vänta , anser vi frågan vara av sådan vikt att den borde behandlas med förtur av utredningen. Med hänsyn till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att uppdrag ges till glesbygdsutredningen att med förtur utreda och framlägga förslag om pensionärers kostnader för telefoninnehav. () ()