ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021889 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 128 med förslag till förordning om skatt på spel, m. m. De ideella föreningarna, särskilt inom idrotten och ungdomsverksamheten, arbetar under mycket svåra ekonomiska förhållanden. samlar i sina 51 specialförbund och 23 distriktsförbund samt i sina 14 000 föreningar med 23 000 sektioner drygt 2 miljoner medlemmar och utgör därmed landets ojämförligt största frivilliga sammanslutning för fysisk rekreation och friskvård. Bland dessa 2 miljoner medlemmar finns ett stort antal ungdomar bland vilka det bedrivs ett socialt fostrande ungdomsarbete som från samhällets synpunkt måste anses vara mycket värdefullt. Mot den bakgrunden är det angeläget att statsmakterna på alla sätt uppmuntrar och stöder denna verksamhet. För att få ekonomiska möjligheter att fortsätta sin verksamhet är flertalet hänvisade till inkomsterna från bingo- och lotteriverksamhet. I propositionen 1972:128 föreslås att skatt av insatsvärdena på bingospel skall uttagas. Detta kommer att ytterligare försvåra den ekonomiska situationen, särskilt för de små föreningarna. Bingospelet har i allt större utsträckning övergått till s. k. automatbingo. Då detta är förenat med stora investeringar i automater och annan utrustning ägs och drivs dessa i allra flesta fall av privata firmor eller personer. De ideella föreningarna står i regel bara för lokalen och tillståndet och får för detta en överenskommen summa för sin medverkan. När bingospel bedrivs i ovanstående form bör skatt på insatsvärde i enlighet med propositionens förslag utgå, vilket då icke i någon större utsträckning ekonomiskt drabbar ideell verksamhet. finns det dock s. k. bingo som föreningarna själva svarar för och där hela vinsten oavkortat går till ideellt ungdomsarbete. Därför bör skatt inte utgå på bingospel av detta slag. Med hänvisning till det anförda hemställs attriksdagen vid behandling av propositionen 1972:128 beslutar om undantag från beskattning av bingospel som bedrivs av föreningar och där hela verksamhet. vinsten oavkortat tillfaller ideell
mot · FV021890 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 129 angående godkännande av avtal mellan , och om bildande av ett alarmeringsbolag, m. m. Maj:ts proposition nr 129 hemställs om bemyndigande för Kungl. Maj:t att godkänna ett avtal mellan , och om bildande av ett gemensamt ägt alarmeringsbolag, vars namn skall vara SOS alarmering aktiebolag (SOSAB). skall enligt avtalet lokaliseras till . Departementschefen understryker dock att det i avtalet bör föras in att lokaliseringen dit gäller uppbyggnadsskedet. När detta skede har passerat bör frågan om lokalisering utanför återigen noggrant prövas, framhåller statsrådet. Det torde emellertid vara lämpligast att redan från början placera bolaget på den permanenta förläggningsorten. Därigenom undgås de särskilda problem som är förenade med en omlokalisering av en etablerad verksamhet. Starka skäl talar sålunda för att ställning redan nu tages för en lokalisering av SOSAB till annan del av landet än . Det synes lämpligt att välja som lokaliseringsort. har centralt läge med goda kommunikationer och har väl utbyggd service av olika slag. Där finns alarmeringscentral. Kommunen får sägas vara i starkt behov av nya lokaliseringsobjekt. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av Kungl. Maj :ts proposition nr 129 beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att i avtalet om SOSAB må inskrivas att bolaget skall lokaliseras till .
mot · FV021891 · 1972-11-21 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 129 angående godkännande av avtal mellan , och om bildande av ett alarmeringsbolag, m. m. Under behandlingen av frågan om bildandet av ett alarmeringsbolag, byggt på ett avtal mellan , och , har och , vilka organiserar de telefonister inom som berörs av förslaget, getts tillfälle att yttra sig om detsamma. Båda organisationerna framhåller i sina remissyttranden att de är positiva till att det sker en ökad samordning av samhällets räddningstjänst. När det gäller valet av företagsform har organisationerna emellertid andra uppfattningar än vad som kommit fram i det förslag man tagit ställning till. protesterar skarpt mot förslaget att den nya alarmeringsorganisationen skall drivas i form av ett aktiebolag. Enligt förbundets uppfattning har, när det gäller organisationsformen, inte någon prövning kommit till stånd om den lämpligaste och bästa organisationen för den viktiga alarmeringstjänsten. Enligt förbundets uppfattning bör en samordnad alarmeringstjänst kunna byggas upp inom . TCO menar också att när det gäller formerna för verksamhetens bedrivande föreligger inte någon genomförd analys eller redovisning av olika tänkbara alternativ. Utan närmare motivering förordas aktiebolagsformen, menar man. TCO anser det inte möjligt att utan stöd av en fullständig utredning ta ställning i frågan om valet av företagsform. TCO föreslår därför att en sådan utredning verkställs. Därvid bör även möjligheterna att integrera alarmeringscentralerna med SOS-tjänsten inom ramen för verksamhet prövas. TCO pekar också på att det föreliggande förslaget, om det genomförs, skulle få direkta och genomgripande konsekvenser för bl. a. personal vid SOS-tjänsten. Hänsynen till den anställda berörda personalen har inte på ett godtagbart sätt kommit med i bilden, framhålles det. Det ovan anförda visar, enligt vår uppfattning, att mycket talar för att en ytterligare prövning av propositionens förslag kommer till stånd. De båda huvudorganisationernas samstämmighet i bedömningen av detta utgör enligt vår mening ett tungt vägande inlägg i debatten om förslaget och bör närmare prövas av . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att uttalar sig för att frågan om företagsformen för det föreslagna alarmeringsbolaget ytterligare utredes i enlighet med i motionen framförda synpunkter och sedan förelägges för beslut. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FV021892 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 131 med förslag till lag om ändring i lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring, m. m. I propositionen föreslås att konsumentombudsmannen berättigas att vid vite förelägga näringsidkare att inkomma med yttrande eller upplysning i ärenden som gäller otillbörlig marknadsföring eller otillbörliga avtalsvillkor. De flesta företagare som ägnas uppmärksamhet av konsumentombudsmannen visar förhandlingsvilja och deras förhandlingar med KO leder regelmässigt till för konsumenterna tillfredsställande uppgörelser. I endast ringa utsträckning förekommer obstruktion från företagare, som KO söker komma till tals med. Emellertid anser departementschefen att förhållandena motiverar ett särskilt vite om högst som påtryckningsmedel i sådana fall. Jag delar helt den meningen, att konsumenterna och det seriöst arbetande näringslivet måste skyddas mot mindre nogräknade företagare. Dessa utgör dess bättre en så pass kvalificerad minoritet att jag för min del inte kan förstå varför marknadsrådet skulle bli oskäligt betungat om sådana ärenden fördes upp dit. Tvärtom finns det alla skäl att tredskande företagare tas om hand av marknadsrådet, vilket redan har i lag reglerad rätt att förelägga vitén, som ingalunda behöver begränsas till . Bara hotet mot samarbetsovilliga företag att obstruktion leder till att resp. ärende kan föras upp direkt i marknadsrådet, eller om det senare namnet antas av , och vad det kan föra med sig, borde vara ett för KO långt mera verksamt påtryckningsmedel än ett kanske inte alltför avskräckande vite. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att antager det till proposition 131 fogade förslaget till Lag om ändring i lagen om otillbörlig marknadsföring med följande ändring: Näringsidkare är 1 §. Efterkommes icke sådan anmaning äger ombudsmannen föra ärendet vidare till .
mot · FV021894 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 133 angående ändrad regional organisation av SJ. I proposition nr 133 har regeringen lagt fram förslag till ändringar i nuvarande regionala organisation av SJ. Förslaget innebär bl. a. att nuvarande elva driftdistrikt ersättes av åtta trafikdistrikt och lika många bandistrikt. De geografiska gränserna för trafik- och bandistrikten förutsätts därvid sammanfalla. Minskningen av antalet distrikt innebär att de nuvarande distriktsexpeditionerna i , och dras in. På dessa orter föreslås i stället att särskilda kommersiella distriktsenheter upprättas. I och för sig finns det inget att erinra mot att SJ tar till vara de möjligheter som finns att rationalisera administrationen och därigenom hålla kostnaderna nere. gäller att organisations- och rationaliseringsåtgärder blir mycket kännbara för de orter som berörs. De innebär ett minskat antal arbetstillfällen och de får också klart regionalpolitisk! Detta talar för att rationaliserings- och organisationsåtgärder skall vidtas med all möjlig hänsyn till berörda regionala och lokala intressen. Vid de fortsatta övervägandena av organisationsfrågan har dock regeringen uppenbarligen tagit intryck av den oro man i berörda tre regioner känt för att genom indragning av distriktsexpeditionerna få en försämrad kommersiell service från SJ :s sida. Inte minst från regionalpolitisk synpunkt är det angeläget att det finns nära kontakter mellan SJ och näringslivets olika delar i regionerna. Departementschefens förslag om kommersiella distriktsenheter avser att tillgodose sådana kontaktbehov. Det är angeläget att dessa distriktsenheter ges reella uppgifter så att de verkligen kan fylla en regional kommersiell funktion för en effektiv marknadsföring, svara för en del planeringsarbete m. m. Med hänsyn härtill finns det ingen anledning att som skett i propositionen ange dessa enheter i som tillsvidarearrangemang. Det ger ett intryck av en övergångsanordning som vi inte kan acceptera. Vi anser att dessa enheter bör få en permanent karaktär. De bör också vara av en sådan storleksordning personal- och arbetsmässigt, att en omorganisation kan ske utan att utflyttningen av den berörda personalen får alltför ogynnsamma effekter i regionalpolitisk! avseende för berörda kommuner. I fråga om den berörda personalen vill vi också understryka att den aktuella omorganisationen även i övrigt genomföres med stor hänsyn tagen till personalens intressen. Därvid utgår vi ifrån att den nuvarande personalen får stanna kvar på de tre distriktsorterna, med reella arbets uppgifter, till dess man varaktigt kan omplacera den med lämpliga uppgifter på orten, inom regionen eller i sista hand på andra orter. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att vid sin behandling av Kungl. Maj ds proposition nr 133 måtte besluta 1. att de nu föreslagna kommersiella enheterna får en permanent karaktär, 2. att inga indragningar av dessa enheter får ske utan hörande, 3. att omplaceringen av personal skall ske successivt med hänsyn till regionalpolitiska skäl och personalskäl. () ()
mot · FV021898 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 133 angående ändrad regional organisation av SJ. Propositionen 1972:133 avviker endast i ringa mån från propositionen 1971:147 som avslog . begärde då ett nytt förslag efter utredning angående regional organisation av SJ. Den avlämnade propositionen avviker från förra årets endast i den delen att departementschefen föreslår att man tills vidare på de tre angivna hittillsvarande distriktshuvudorterna , och bibehåller kommersiella distriktsenheter sorterande under trafikdistriktschefema i respektive , och . Vad begärde var en utredning som visade att behov verkligen förelåg för en kostnadssparande rationalisering. Denna klart uttalade mening har inte departementschefen tagit någon hänsyn till enligt vad man kan finna av den nu förelagda propositionen. Det kan anses tämligen märkligt att nu förelägges en proposition där endast ett tills vidare behållande av en del tjänster är vad som presteras, efter det att begärt en fylligare utredning som kan visa om det är fråga om en rationalisering i kostnadsbesparande syfte eller ej. Det framgår på intet sätt att en rationalisering som medför besparingar i samma storleksordning som de besparingar som förslagen i propositionen beräknas ge inom nuvarande organisationsram ej kan genomföras. De belopp som åberopas och som förutsättes kan inbesparas är en fråga på , då personalminskningarna endast kan genomföras i den takt som naturlig avgång sker. Det åberopas i propositionen, s. 2021, att sakkunniga skall tillkallas för att utreda olika trafikpolitiska frågor, liksom det på s. 26 åberopas den regionala trafikplaneringen länsvis som Kungl. Maj:t uppdragit åt länsstyrelserna att genomföra. Departementschefen finner det tydligen inte erforderligt att avvakta någon av dessa utredningar eller taga hänsyn till det av uttalade önskemålet om utredning utan nöjer sig med att återkomma med praktiskt taget samma förslag som avslog , dock med den ändringen att det tills vidare skall få bli kvar några tjänster i de distrikt som skall indras. Då något nytt ej har förebragts i frågan och då tidigare önskemål om utredning ej verkställts får jag hemställa att beslutar att avslå Kungl. Maj:ts proposition 1972: 133. , 72.2 356 S
mot · FV021905 · 1972-11-28 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ås proposition nr 130 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73. Sedan beslutade om omlokalisering av viss statlig verksamhet har stor tveksamhet anförts från många håll mot många av omlokaliseringarna. Sålunda har t. ex. föreslagits av i i dess remissyttrande över SOU 1972:55 (Slutrapport avgiven av delegationen för lokalisering av statlig verksamhet) att en omprövning bör ske av beslutet att flytta och till . I stället förordar att en lokalisering till respektive prövas. För att möjliggöra den sålunda aktualiserade omprövningen bör inte nu medge att uppförande påbörjas av nybyggnad i , , för och . Medel på tilläggsstat I (jfr prop. 1972:130 s.26-29) bör därför inte anvisas för detta byggnadsobjekt. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att vid behandling av proposition 1972:130 beslutar att investeringsanslaget Byggnadsarbeten för statlig förvaltning icke får utnyttjas för nybyggnad i , , för och .
mot · FV021906 · 1972-11-28 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 132 med förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen m. m. Maj:ts proposition 1972:132 framläggs förslag som kan sägas vara kompletteringar till den rättshjälpsreform, som tidigare fattat beslut om. Ett dylikt kompletteringsförslag är den lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m. som ingår i proposition 132. Det är med tillfredsställelse man noterar att svenska medborgare, som tillfälligt vistas i utlandet, genom den föreslagna lagen erhåller ett gott rättsskydd i de fall de berövas friheten eller åtalas för brott i det land de vistas. Det sociala bistånd som lämnas svensk medborgare har i många fall karaktären av socialhjälp. I de fall fråga om återbetalning av sådan hjälp uppkommer bör enligt min mening återbetalningsskyldigheten så nära som möjligt anpassas till de bestämmelser som gäller i socialhjälpslagen om återbetalningsskyldighet. Enligt bestämmelserna i 6 kap. kan i speciella fall vårdnaden om barn anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. Det är icke ovanligt att härtill utses en nära anhörig till barnet eller en socialassistent som är anställd i kommunens . Den sålunda särskilt förordnade förmyndaren har ingen underhållsskyldighet gentemot barnet. Det är för övrigt mycket svårt att få personer som är villiga att åtaga sig ett sådant maktpåliggande förmynderskap. Skulle förmyndaren göra sig skyldig till fel eller försummelse, kan han givetvis bli skadeståndsskyldig enligt vanliga normer. Det måste emellertid anses i hög grad stötande att en sådan person skall kunna åläggas återbetalningsskyldighet i enlighet med bestämmelserna i 2 § första stycket i det förslag till lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m. som ingår i proposition 132. Bestämmelserna om återbetalningsskyldighet enligt 2 § första stycket bör enligt min mening endast avse vårdnadshavare som är underhållsskyldig enligt bestämmelserna i . Nedanstående hemställan innebär att föreliggande lagförslag måste ändras. Jag förutsätter att vederbörande utskott omarbetar lagtexten i detta avseende. Med stöd av vad jag ovan anfört får jag hemställa att vid behandlingen av förslaget till lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m. m. måtte besluta att bestämmelserna om återbetalningsskyldighet endast skall avse vårdnadshavare som är underhållsskyldig enligt bestämmelserna i . 1* 1972.
mot · FV021907 · 1972-11-28 00:00:00 — av i Luttra m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 134 med förslag till lag om kyrkofullmäktigeval, m. m. Maj:ts proposition nr 134 innehåller förslag till lag om kyrkofullmäktigeval. Vi har i huvudsak inga invändningar att göra mot lagens utformning. På några punkter vill vi dock föreslå justeringar, så att reglerna i denna lag kommer att överensstämma med motsvarande regler i den av behandlade vallagen. Tiden för röstning på postanstalt bör, i likhet med vad som enligt vallagen skall gälla, utsträckas från föreslagna 18 . I vad gäller besvär över valutgången bör besvärstiden utsträckas från föreslagna . Vid behandlingen av vallagen framfördes från vårt håll önskemål om att det i lagen skulle utsägas att skall vara central valmyndighet. Vi önskade också i vad gäller suppleantsystemet en annorlunda utformning av lagen än vad som blev riksdagsbeslut. Med hänsyn till önskvärdheten av att lagen om kyrkofullmäktigeval och vallagen har en överensstämmande utformning i de stycken som motsvarar varandra avstår vi nu från att framställa yrkanden på dessa punkter. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 134 beslutar 1. att 30 § första stycket, lagen om kyrkofullmäktigeval, ges följande lydelse: Röstning får ske på varje postanstalt inom riket från och med den tjugofjärde dagen före valdagen till och med närmaste helgfria dag före valdagen, om ej annat följer av andra stycket. 2. att 50 § lagen om kyrkofullmäktigeval ges följande lydelse: Talan mot beslut, varigenom fastställt valutgången, föres hos regeringsrätten genom besvär. Besvärshandlingen skall ges in till och vara denna till handa efter det att valet avslutades. Så snart över förrättningen. () i Luttra
mot · FV021917 · 1972-12-04 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majds proposition nr 132 med förslag till lag om ändring i rättshjälpslagen m. m. I propositionen 1972:132 föreslås att något annat krav på behörighet som offentligt biträde än ett allmänt lämplighetskrav inte skall uppställas. Förslaget innebär en väsentlig ändring i kompetenskravet i förhållande till vad som gäller beträffande förordnande av biträde vid allmän rättshjälp. Enligt 21 § rättshjälpslagen skall nämligen till biträde förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller annan som är lämplig för uppdraget. Enligt vår uppfattning bör samma behörighetsregler gälla för offentligt biträde som för biträde vid allmän rättshjälp, vilket bör komma till uttryck i lagtexten på så sätt att 21 § rättshjälpslagen även skall tillämpas vid utseende av offentligt biträde. Även om i vissa avseenden samma krav inte behöver ställas på ett offentligt biträde t. ex. processuell erfarenhet som på biträde vid rättshjälp, innefattar dock uppdraget arbetsuppgifter där juridisk kunskap och erfarenhet torde vara av stor betydelse för att den enskildes rätt skall tillvaratas på ett tillfredsställande sätt. Det offentliga biträdet måste snabbt kunna sätta sig in i ärendet och ta ställning till vilka utredningar som behövs utöver dem som verkställts av berörd myndighet. Förvaltningsrätten, som är det aktuella arbetsområdet, består av ett stort författningsmaterial och omfattande praxis, som biträdet måste läsa in och ta ställning till. En jurist torde vara mest skickad härför. Som i framhåller torde rättsskyddsbehovet på det offentliga biträdets föreslagna verksamhetsområde bäst tillgodoses om till offentligt biträde huvudsakligen förordnas jurist. erinrar också om att JO ämbetsberättelse med hänsyn till rättsskyddsbehovet i ärenden angående omhändertagande för samhällsvård underströk vikten av juristmedverkan i barnavårdsnämnder. På vederbörande utskott torde ankomma att utarbeta erforderliga författningsändringar. Åberopande det anförda hemställs att beslutar att 21 § i rättshjälpslagen även skall tillämpas vid förordnande av offentligt biträde. () () 72 1985 S 1972