mot · FV02575 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. Energiförbrukningen ökar snabbt i världen. Energiproduktion baseras dels på flödestillgången (sol, , vind m. ), dels på energiråvaror som inte förnyas (kol, olja, uran m. m.). De förra kan endast ge oss ett begränsat tillskott, och det är främst från de senare som energi kan utvinnas i större skala. Olika beräkningar har gjorts av hur länge dessa resurser kan räcka under olika antaganden om befolkningstillväxt och energiförbrukningsökning. Perspektiven är här ganska nedslående. En bit in på nästa århundrade kan dessa råvarutillgångar vara förbrukade. Därtill kommer att t. ex. olja behövs som råvara för andra produkter. Skall energitillgången tryggas krävs nya former för energiframställning. Vi måste därför prioritera utvecklingsarbete på bridreaktorerna, som ger oss möjlighet att utnyttja urantillgångarna på ett effektivt sätt, och forskning om vätekraftens utnyttjande. Men även om vi får tillgång till dessa nya metoder är det otänkbart att energiförbrukningen kan öka oavbrutet. Framställning och förbrukning av energi medför i allmänhet miljöskador. Oljeprodukter som används för t. ex. uppvärmning av byggnader och för drift av fordon förintas inte. De ger upphov till utsläpp av stoft och gaser av mycket stora proportioner. Samma problem uppstår vid framställning av el-energi i kol- eller oljeeldade kraftverk. Vattenkraftsutbyggnaden medför skadeverkningar genom bl. a. reglering av vattendrag, skador som inte går att reparera. Framställning av el-kraft i värmekraftverk leder till mycket stora utsläpp av uppvärmt kylvatten. Kärnkraftproduktion medför strålningsrisker. Det är helt klart att dessa faktorer, bristen på energiråvaror och den miljöförstöring, som förknippas med framställning och förbrukning av energi, måste vara styrande även då det gäller utformningen av den svenska energipolitiken. Detta får konsekvenser för energiförbrukningens omfattning och uppdelning på olika framställningskällor. Den svenska energipolitiken är av passiv karaktär. Den tillåter fri konkurrens och fritt konsumtionsval emellan olika energislag i den utsträckning detta är praktiskt möjligt. Import av , kol och andra energiråvaror är befriad från tull. Beskattningen av energi har man sökt hålla neutral, så att inget energislag fiskalt sett skall missgynnas. Den förda energipolitiken har givit oss en nästan störningsfri tillgång på energi i rikliga mängder. Energipriserna i är och har varit bland de lägsta i världen. Detta har varit av stor betydelse för svenskt näringsliv och internationella konkurrenskraft. Energianvändningen har ett starkt samband med välståndsutvecklingen, men det kan givetvis diskuteras vilken energiförbrukning som behövs för en viss välståndsökning, särskilt sorn begreppet välstånd är på väg att få en delvis ny innebörd. Genom att våra nuvarande metoder att utvinna och använda energi även har negativa konsekvenser, når vi med oförändrad teknik förr eller senare ett tillstånd, då värdet av de positiva effekterna vid en ökad energianvändning inte längre uppväger de negativa. Det finns de som anser att man i de flesta industriländer, och inte minst i , mycket snart kommer att vara där. Sådana farhågor kräver ökad vaksamhet från de samhälleliga organ som är satta att bevaka de negativa effekterna. De negativa effekterna av energianvändningen är som ovan nämnts till övervägande del miljö- och naturresurseffekter. Verkningarna på miljön av energiframställning och energianvändning påverkar i mycket liten utsträckning priset. Genom miljöavgifter är det här möjligt att få ett mer rättvisande pris på energi i olika former, vilket är nödvändigt bl. a. för upprättandet av miljöbudgeter. I princip måste kostnaderna för skador på miljön räknas in i energipriserna. Men energianvändningen ger även upphov till andra problem än miljöproblemen. Dessa kräver också reglering genom lagar och myndigheters tillsyn. Sådana problemområden är enligt vår uppfattning bl. a. beredskapsproblem. Landets energiförsörjning påverkas genom det starka importberoendet av störningar i omvärlden. Det finns även konsumentproblem för delar av energisek- torn råder det s. k. tekniska monopol, varför konsumenterna måste skyddas och säkerhetsproblem såväl användning som produktion av energi sker med tekniskt komplicerad apparatur och får inte medföra onödiga risker för enskilda personer. För dessa problemområden finns det lagstiftning. Bevakningen sköts av myndigheter såsom överstyrelsen för ekonomiskt försvar, konsumentombudsmannen, pris- och kartellnämnden, arbetarskyddsstyrelsen, strålskyddsinstitutet, atomenergidelegationen, kommerskollegium, och miljökoncessionsnämnden. Problemen uppträder emellertid inte bara i samband med användning av energi utan också i samband med t. ex. olika typer av industriell aktivitet. Bevakningen bör därför ligga hos olika problemorienterade myndigheter för att varje uppdykande problem skall kunna ges en konsekvent behandling, oberoende av om det har med energiförsörjning eller någon annan näringsgren att göra. Genom att behålla den problemorienterade organisation som redan finns med definierade ansvarsområden erhåller man också den bästa kontrollen och bevakningen av de olika problemen. Energimarknaden bör tillåtas fungera inom de allmänna ramar som bl. a. utgörs av de lagar och bestämmelser som de nämnda problemområdena motiverar. Den allt snabbare utvecklingen på alla områden och samhällets ökade komplexitet ställer emellertid allt större krav på det underlag som behövs för åtgärder och beslut. Det gäller inte minst de organ som skall bevaka olika problemområden, men det gäller också energimarknadens köpare och säljare och de myndigheter som utformar lånebestämmelser för bostäder, ger forsknings- och utvecklingsanslag m. m. För att ta fram sådant underlag behövs det ett nytt organ som inom energiområdet utför prognoser, utredningar och även utredningar av den karaktär som brukar kallas framtidsstudier. Ett sådant organ bör få formen av ett särskilt . skulle ett sådant institut kunna byggas ut för gemensamma nordiska uppgifter. Det är viktigt att ett energiinstitut inte ges någon annan maktposition än den som skapas av de kunskaper och fakta som framkommer genom utredningar, diskussioner eller genom eventuella forskningsinsatser som utförs på institutets initiativ. Institutet måste därför få en självständig ställning i förhållande till myndigheter, företag och organisationer. Det bör ges en stark anknytning till de praktiska problemen och därför kompletteras med rådgivande organ där olika intressen kan representeras. Den av begärda parlamentariska kan exempelvis ingå i institutets ledning. Nämnden torde genom det föreslagna institutet få underlag för sin verksamhet. Institutet, som inte behöver vara särskilt stort, bör ha intim kontakt med teknisk och ekonomisk fakultet. En viss personalgemenskap med dessa fakulteter genom deltidsarrangemang kan övervägas. Därigenom kan institutet tillgodose önskemål om specialutbildning i allmän energiekonomi och allmän energiteknik. arbetsuppgifter bör i första hand vara en allmänt och vetenskapligt inriktad utredningsverksamhet inom energiområdet, speciellt med avseende på energins användning under olika former, exempelvis som elkraft eller som fjärrvärme för byggnadsuppvärmning eller med avseende på olika produktions- och överföringsalternativ. Institutet bör vidare bedriva en rullande prognosverksamhet på energiområdet. Utredningar kan antingen initieras inom institutet eller beställas utifrån. Bland övriga angelägna arbetsuppgifter för ett sådant institut kan särskilt nämnas internationella översikter och bedömningar av vad ekonomiska blockbildningar kan innebära för energiförsörjningen översikter och bedömningar som saknas och analyser av hur sambandet mellan ekonomisk utveckling och energianvändning ser ut för länder med olika struktur och utvecklingsnivå. Givetvis bör institutet ha täta och goda kontakter med företag och organisationer inom energisektorn. verksamhet kan finansieras genom en särskild avgift på energiförbrukningen. Ett sådant system skulle likna det som existerar för finansieringen av byggnadsforskningen. Alternativt kan en finansiering genom statliga anslag komma i fråga. Genom framåtsyftande utredningsverksamhet kan t. ex. brist på energiråvaror förutses. Utvecklingsinsatser kan sättas in så att alternativa former för energiproduktion kan hinna vara färdiga när bristsituationen uppstår. Principen om ramhushållning bör även gälla energiområdet. För att den indirekta styrningen där skall fungera tillfredsställande fordras att det på energimarknaden i största möjliga utsträckning råder fri konkurrens på lika villkor. I huvudsak är dessa villkor redan uppfyllda, men i det senare avseendet kan man få förbättringar framför allt i vad gäller elförsörjningen. Den privata och kommunala kraftindustrin uppfattar vattenfallsverkets ställning som särskilt gynnad. Även här bör konkurrens på lika villkor eftersträvas. Lika villkor mellan energislagen förutsätter också neutral beskattning. är energiskatten inte avsedd för några styrändamål och är alltså i princip neutral. Dess konstruktion gör emellertid att den inte helt uppfyller kravet på neutralitet. Sålunda utgår energiskatten ibland som värdeskatt, ibland som viktskatt och ibland som volymskatt. Ett mera renodlat system skulle erhållas om energiskatten ersattes med mervärdeskatt. Sådan utgår inte på energi. De fördelningspolitiska och statsfinansiella följderna av en sådan omläggning måste givetvis undersökas innan ställning kan tas i denna fråga. För den styrning som är motiverad av skäl som gäller de ovan berörda problemområdena såsom beredskap och miljö måste även särskilda avgifter kunna tas ut. Studier i detta syfte kan utföras inom det av oss föreslagna institutet. På en så renodlad energimarknad som möjligt bör energin ses som vilken som helst konsumtions- eller råvara. Det är fullt möjligt i där de fundamentala energibehoven måste anses vara täckta. Detta innebär att kraft- och annan energiförsörjning inte skall ha någon privilegierad ställning när det gäller kapitalanskaffning. Därigenom erhålles bästa möjliga fördelning av resurser på olika samhällssektorer. En annan förutsättning för resursallokeringen mellan olika sektorer är att energiföretagen tillämpar normala företagsekonomiska vinstkriterier, givetvis med hänsyn till sin långsiktiga inriktning. Priser och taxor bör inte subventionera vissa konsumenter. Undantag kan vara motiverade då det gäller elförsörjning i glesbygd. Hänsyn måste också tas till prisets ransonerande funktion varför s. k. kollektiv debitering bör undvikas. En korrekt prissättning av energi medverkar till att driva fram teknik för effektivare energiomvandlingar, dvs. energibesparing, och till att göra rationella avvägningar mellan hur stora resurser av energi, kapital och arbetskraft som skall sättas in i olika projekt. För uppförande av anläggningar med mycket stor ekonomisk livslängd måste behov av energi och dess prisutveckling under objektets avskrivningstid söka bedömas. Det anses allmänt att energi, jämförd med många andra varor, kommer att bli dyrare . Med anledning härav kan man förutsätta att de normer som gäller för värmeisolering av byggnader kan behöva ses över; de baseras ju på vissa förutsättningar om uppvärmningskostnader, och därmed på förhållandet mellan drift- och kapitalkostnader. Detta är en form av sparsamhet med energi. Även i andra sammanhang finns möjligheter att stimulera sparsamhet, t. ex. genom utvecklingsarbete för begränsning av överföringsförluster, tillvaratagande av överskottsvärme och utnyttjande av energisparande metoder inom industrin, exempelvis återvinning av förbrukat material i stället för nyproduktion. Institutet bör givetvis även studera dessa frågor. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte besluta att ett fristående energiinstitut med i motionen angivna arbetsuppgifter inrättas. . () ()