mot · FV021358 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om stärkande av den importkonkurrerande hemmaindustrins stabilitet och konkurrensförmåga. har ett betydande antal företag drabbats av svårigheter som yttrar sig i personalinskränkningar och driftnedläggelser. Följande uppställning visar en bild av utvecklingen när det gäller varsel: 320 682 1 465 10 290 20 960 36 970 7 420 13 500 13 770 Orsakerna till denna utveckling har varit flera och den negativa trenden har förstärkts av den begynnande lågkonjunkturen. En väsentlig orsak har varit den ökande importen från bl. a. lågprisländer av konsumtionsvaror såsom kläder, skor, livsmedel, möbler m. m. Dessa varuområden har tidigare i stor utsträckning producerats av svenska företag men dessa har ej kunnat klara konkurrensen från importvarorna. Inte heller har de haft möjlighet att tillräckligt snabbt kunna ställa om till produktion av andra varor eller till t. ex. underleveranser. Inskränkning av driften eller nedläggning har därför blivit följden för många. Den importkonkurrerande hemmamarknadsindustrin har av de skäl som ovan berörts drabbats särskilt hårt i den redovisade utvecklingen. Denna industrisektor utgör en betydande del av vår industri och tillverkar förutom de nämnda varugrupperna även maskiner och förnödenheter samt gör underleveranser för bl. a. exportindustrin, byggnadsverksamheten, de statliga verken etc. Den prioritering av exportindustrin när det gäller investeringar som måste ske med hänsyn till vår handelsbalans är självfallet betydelsefull, men de företag som har att möta en stigande import till vår hemmamarknad kan också ställa krav på prioritering. De har samma betydelse för balansen i utrikeshandeln. Det är för övrigt inte endast handelspolitiska skäl, som talar för att man måste uppmärksamma de problem som ifrågavarande industrisektor möter; även beredskapspolitiska motiv av stor vikt kan anföras. På många vitala varuområden riskerar vi genom den minskande hemmaproduktionen att bli alltmer beroende av utlandet. Betydelsen av en allsidig hemmaproduktion får anses vara lika stor och angelägen som vårt militära försvar. På lång sikt kan nämligen tilltron till vår neutralitetspolitik komma att skadas i stor utsträckning av en för omvärlden uppenbar oförmåga hos vårt folk att vid avspärrning klara produktionen av t. ex. livsmedel, skor och textilier, som blir en militär svaghet. Enligt vår mening tas i nuvarande näringspolitik uppenbarligen alltför ringa hänsyn till de beredskapspolitiska frågorna. Ett tredje motiv vill vi också anföra för att de i motionen aktualiserade frågorna tas upp till behandling det sysselsättningspolitiska. De företag det här är fråga om, ofta mindre och medelstora, är lokaliserade till olika delar av landet. De bildar ett väsentligt underlag för sysselsättningen, inte minst i de ekonomiskt svagare delarna av landet. Många orter kan understundom vara helt beroende av denna företagskategori för sin existens. Det är därför ett regionalpolitisk! intresse vi här gör oss till tolk för. Att denna industrisektor skall kunna fortsätta och driva en lönsam produktion är således en mycket viktig grundförutsättning för vår sysselsättningsberedskap. En av de mest framträdande orsakerna till den försämrade konkurrensförmågan för ifrågavarande grupp av industriföretag bottnar i det jämförelsevis höga kostnadsläge vi har i vårt land. Detta sammanhänger med den höga standard vi har i jämförelse med många importländer. Vill vi behålla vår goda standard, måste vi angripa en rad områden för att vi skall kunna producera goda varor med mindre insats av arbetskraft och till en rimlig insats av kapital och andra produktionsfaktorer. Det är i hög grad en fråga om de allmänna förutsättningarna för att denna industrigrupp skall kunna fortleva och under hårdnande konkurrens driva en lönsam produktion. Här kommer följande, i olika sammanhang välkända frågor in: kredit- och kapitalförsörjning, investeringsförmåga, rationaliseringsmöjligheter, specialisering och förlängning av produktionsserierna, marknadsföringen, utbildnings- och rådgivningsfrågor, forskning och utveckling osv. Det gäller även frågor om handelspolitik, skattepolitik och andra frågor som ligger inom ramen för den näringspolitik vi för i landet. En stor del av de problem som ovan berörts måste självfallet angripas av företagen själva. Det görs också kontinuerligt stora ansträngningar från företagen och deras organisationer för att komma till rätta med uppträdande svårigheter. Men i den blandekonomi som vi har och med de allmänna krav vi har på standard och lönebetalningsförmåga åligger det helt visst samhället att medverka. Genom sin närings- och skattepolitik, genom insats av resurser på forsknings- och utvecklingsarbete, genom stimulansåtgärder av olika slag eller övergripande utredningsarbete kan samhället verksamt bidra till att skapa de grundförutsättningar som erfordras för att våra svenska företag skall uppnå maximum av produktionsförmåga och konkurrenskraft. Inte minst gäller det att medverka till och underlätta de omställningar som ofta blir nödvändiga när produktionsobjekt av olika anledningar upphör och man måste söka nya produkter. Särskilt när det gäller den mer långsiktiga planeringen ser vi det som en självklar serviceinsats från samhällets sida gentemot näringslivet. Vissa åtgärder har kunnat noteras på olika områden, t. ex. inom TEKO-branschen, men vi anser att situationen kräver avsevärt mer av generella insatser för att den importkonkurrerande hemmamarknadsindustrin skall ha förutsättningar att göra sin del för balans i vår utrikeshandel och i övrigt fylla de sysselsättnings-, beredskapspolitiska och ekonomiska uppgifter den har i vårt samhälle. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag om åtgärder i syfte att stärka den importkonkurrerande hemmaindustrins stabilitet och konkurrensförmåga. () i Heden () i Ulfsbyn