ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021829 · 1972-11-17 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 111 angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I propositionen 1972: lil avseende bl. a. regional utveckling föreslås en rad åtgärder i syfte att uppnå en bättre regional balans mellan olika delar av landet. De regionalpolitiska insatserna har, trots att relativt stora anslag utgått, inte resulterat i att sysselsättningen i skogslänen blivit tillfredsställande. En av orsakerna till detta är att företagskostnaderna i är ogynnsamma i förhållande till andra delar av landet. I den regionalpolitiska satsningen synes inte heller strävandena att utjämna kostnadsolikheterna mellan olika landsdelar vara tillräckliga. Enligt vår mening är det angeläget att åtgärder i avsikt att åstadkomma ett bättre kostnadsläge i vidtages. Dessa åtgärder skulle kunna utformas på ett sådant sätt, att de uppmuntrade vissa former av industriell eller annan verksamhet som är särskilt personalkrävande. De skulle också kunna underlätta för redan etablerade företag att öka sysselsättningsmöjligheterna. En praktisk åtgärd som skulle få en direkt kostnadssänkande och därmed utjämnande effekt vore att slopa den utgående arbetsgivaravgiften. Ett slopande av arbetsgivaravgiften i stödområdet skulle också kunna genomföras utan att det påverkar det slutliga ställningstagandet till den framtida regionalpolitiska målsättningen. Med stöd av vad här anförts hemställs att måtte besluta att den allmänna arbetsgivaravgiften ej skall omfatta företag belägna inom det allmänna stödområdet. () i Agnäs PER () i Gäddvik
mot · FV021831 · 1972-11-17 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I propositionen 1972:111 angående regionalpolitiken anges vissa åtgärder för att stärka bl. a. näringsliv. Enligt vår mening är det angeläget att i detta sammanhang även få statsmakternas positiva beslut om året-runt-sjöfart på Norrlandshamnarna. Norrlandsindustrins krav på kontinuerliga transportmöjligheter året runt samt de pågående eller planerade industriutbyggnaderna har ställt vintersjöfarten i blickpunkten på ett helt annat sätt . Gjorda utredningar visar att sjöfart året om är det klart bästa transportalternativet. Förutom att sjötransporter har de största möjligheterna att anpassas till ökande transportvolymer beräknas året-runt-sjöfart enbart för gods i svenska Bottenvikshamnar ge besparingar om lägst 25 milj. kr. Den önksvärda vintersjöfartsutvecklingen fordrar fler fartyg byggda för gång i is. Det är därför angeläget att principbeslut om målet för vintersjöfarten fattas möjligt och att staten sedan genom anskaffande av nya isbrytare av erforderlig styrka i den takt som krävs stimulerar byggandet av för vintersjöfart lämpade handelsfartyg. har begärt 10 milj. kr. till en ny havsisbrytare. Detta avvisar regeringen i avvaktan på beredning av hamnutredningens betänkande Vintersjöfart. Det vore mycket beklagligt om denna beredning skulle dra ut så att plan på byggande av två nya havsisbrytare /77 skulle försenas. Med fler isbrytare och fler andra fartyg lämpliga för gång i is och en förlängd skeppningssäsong ökar också behovet av reparations- och dockningsmöjligheter för fartyg i vintersjöfart på Norrlandshamnarna. När vi får vintersjöfart året runt till Norrlandshamnarna kommer många isbrytare även statliga att ständigt vara stationerade där. sker översyn och underhåll av statens isbrytare i Syd- och trots att isbrytarnas arbetssäsong både börjar och slutar i . Enligt vår mening talar bl. a. lokaliseringspolitiska och vintersjöfartssäkerhetsskäl för statliga insatser då det gäller att öka docknings- och reparationsmöjligheterna för fartyg i . Översyn och underhåll av statsisbrytarna borde med fördel kunna ske i , om dockningsoch reparationsresurser härför tillkommer. Med stöd av det anförda hemställs 1. att måtte besluta att hos Kungl. Maj:t begära en utredning syftande till att vård, översyn och reparation av statsisbrytare och andra fartyg skall kunna ske i , 2. att måtte begära att Kungl. Maj:t till riksdag redovisar i vilken takt nya statsisbrytare avses att anskaffas. PER () i Gäddvik () HANS () () i Agnäs
mot · FV021836 · 1972-11-17 00:00:00 — av m. fl. 1 anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I proposition 1972:1 1 1, avseende bl. a. regional utveckling, föreslås en rad åtgärder i syfte att uppnå en bättre regional balans mellan olika delar av landet. En förbättring av det tidigare beslutade transportstödet är därvid en i hög grad befogad åtgärd. Syftet med det statliga regionalpolitiska transportstödet är att det skall bidra till att utveckla näringslivet i och i övriga delar av det allmänna stödområdet genom att minska de kostnadsmässiga olägenheter som följer med de långa avstånden inom stödområdet. 2 § kungörelsen (1970:592) om statligt regionalpolitisk! transportstöd för vissa transporter inom landet där transportsträckan överstiger . Om en del av transportsträckan ligger utanför landets gränser är den delen av sträckan ej kvalificerande för stöd. Viss del av de godstransporter som sker från olika orter i går till hamnar i andra nordiska länder. Transporter från går sålunda ofta till norska hamnar, medan för vissa transporter från den naturliga vägen kan gå över finsk hamn. Vid dylika transporter är transportsträckan i resp. inte kvalificerande för transportstödet. Dessa transporter blir därför ofta för den enskilde befraktaren dyrare än transporter av motsvarande längd som helt går inom . Det är enligt vår mening inte riktigt att utformningen av transportstödet skall bidra till att de naturliga och från samhällsekonomisk synpunkt också billigaste transportvägarna icke används. Detta kan emellertid förhindras om även transportsträcka i och får ingå i den sträcka som berättigar till stöd. Givetvis skall själva transportstödet endast utgå för den svenska sträckan av transporten. Det är vidare erforderligt att nu gällande regler beträffande viktgränser och varuslag för transportstödet överses mot bakgrund av de erfarenheter som vunnits detta stöd funnits. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna dels att som kvalifikation för det regionalpolitiska transportstödet skall även räknas transportsträcka i och , dels vad i motionen anförts om översyn av viktgränser och varuslag. PER () i Gäddvik () i Agnäs
mot · FV021838 · 1972-11-17 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ås proposition nr 124 med förslag angående åtgärder för ökad bostadsförbättringsverksamhet m. m. I propositionen 1972:124 förslås medge att bostadslån som har beviljats AB Stadsfastigheter utökas genom att övre lånegränsen höjs till och att lånen således skulle få uppgå till av låneunderlagen. Frågorna om bl. a. bostadslånets storlek och övre lånegränsen ligger inom det område som kan beröras av bostadsfinansieringsutredningens överväganden. Anförda skäl för förslaget i propositionen kan inte anses ha sådan tyngd att anledning finns att som sker föregripa utredningens ställningstaganden och en kommande behandling av frågorna i i ett större sammanhang. att avslår propositionen 1972:124 i vad den avser bostadslån till AB Stadsfastigheter.
mot · FV021840 · 1972-11-21 00:00:00 — av fröken m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. I propositionen 1972:116 föreslås i avsnittet Utseende av arbetstagarledamöter m. m. att i aktiebolag och ekonomisk förening, som under det senast förflutna räkenskapsåret här i landet sysselsatt minst 100 arbetstagare, de anställda skall ha rätt att utse två ledamöter i styrelsen och en suppleant för varje sådan ledamot. Rätten till medinflytande och medbestämmande i det företag där man är anställd och där också möjlighet ges att åstadkomma förbättringar av olika slag är ett krav som vi motionärer helt ställer oss bakom. Bristen i departementschefens framställning består enligt vår uppfattning i utformningen av 10 § i vilken det heter: Arbetstagarledamot bör utses bland de anställda i företaget. (Kurs här.) Skall man nå den effekt och de mål som den nya lagen eftersträvar en fördjupad arbetsdemokrati som ger de anställda rätten och möjlighet till medinflytande på den egna arbetsplatsen bör man gå ett steg längre och som huvudregel skriva in i den föreslagna lagen att arbetstagarledamot skall vara anställd i företaget. Flertalet remissinstanser, såväl myndigheter som organisationer och företag, har också ställt sig bakom denna uppfattning. Det bör dock finnas möjlighet att göra avsteg från denna huvudregel, då arbetsförhållandena inom företaget motiverar detta. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid sin behandling av propositionen 1972:1 16 beslutar att 10 § i lagen om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar skall ha följande lydelse: Arbetstagarledamot skall såvida ej särskilda skäl föreligger utses bland de anställda hos företaget. Till arbetstagarledamot får ej utan särskilt tillstånd utses den sorn i sådan egenskap tillhör annat företags styrelse. () ()
mot · FV021843 · 1972-11-21 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. beslöt med bifall till motionen 1971:435 att hos Kungl. begära förslag till sådan ändring i lagarna för affärsbanker, sparbanker och jordbrukskassor att utrymme kunde beredas för representation i dessa instituts styrelser av företrädare för de anställdas fackliga organisationer. Med anledning av beslut tillkallades särskilda sakkunniga för att se över banklagstiftningen och undanröja dess hinder för styrelserepresentation. I linje med intentionerna i motionen 1971:435 uttalades i direktiven att det i de sakkunnigas uppdrag inte ligger att ta ställning till frågan om löntagarrepresentationen i bankinstitutens styrelser bör genomföras avtalsvägen eller genom lagstiftning. I proposition 1972:1 16 har framlagts förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar. Bankinstituten är uttryckligen undantagna från lagstiftningen. Som skäl härför anför departementschefen att det inte är lämpligt att ta ställning till frågan om styrelserepresentation för de bankanställda förrän ovannämnda utredning avslutat sitt arbete, vilket beräknas ske omkring /73. De bankanställdas fackliga organisation, , har länge drivit kravet på styrelserepresentation för de bankanställda. Kontakter har tagits med arbetsgivarparten, och man har också trots de svårigheter som banklagens nuvarande utformning erbjuder fått representation i styrelsen för kreditbank. Även inom andra bankinstitut har intresse för denna fråga uttalats. När nu emellertid de anställda i de större aktiebolagen fått lagfäst rätt till styrelserepresentation, finns det inte något principiellt skäl att utesluta bankinstituten från en sådan lagstiftning. Det är möjligt att frågan i många fall kan lösas förhandlingsvägen, men de anställda bör dock ha rätt att, om de så önskar, åberopa en lagstiftning som ger dem rätt till sådan representation. Detta har också framhållits av TCO, och SR under remissbehandlingen av lagförslaget i propositionen 1972:116. Det är angeläget att denna fråga inte försenas. Därför bör ovannämnda utrednings arbete påskyndas och ett förslag om lagfäst rätt till styrelserepresentation föreläggas nästa års riksdag. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag till riksdag om lagfäst rätt till styrelserepresentation för de anställda i bankinstitut.
mot · FV021846 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. För att tillgodose de anställdas önskemål om medinflytande och känslan av delaktighet och medansvar är förslaget om styrelserepresentation för de anställda i företag med minst 100 anställda ett rättmätigt krav. Vi ställer oss således positiva till den treåriga försöksperiod som därmed föreslås och hoppas att förslaget skall leda till reella resultat när det gäller kontakten och förståelsen mellan ledning och anställda. Eftersom förslaget syftar till att tillgodose de anställdas olika önskemål om insyn och delaktighet i företagets skötsel, är det rimligt att begränsa styrelseuppdragen till dem som är direkt engagerade i respektive företag. Vi vänder oss således mot den föreslagna lagens § 10 som endast föreskriver att arbetstagarledamoten bör utses bland de anställda. Ett frekvent utnyttjande av denna möjlighet att engagera utanför företaget stående person skulle omintetgöra lagens anda och mening och skulle kunna innebära att företagsdemokrati ersätts av organisationsdemokrati i de fall utanförstående organisationsrepresentanter tar plats i en företagsstyrelse. För principen att arbetstagarledamot skall vara anställd i företaget talar sekretess- och lojalitetsskäl. Det är således troligt att värdet av och sekretessen kring vissa beslut som internt avhandlas inom en styrelse bättre kan bäras av en person inom företaget. En utanförstående person kan lättare ställas inför problem med dubbel lojalitet. Härtill kommer den rent praktiska frågan att en person som är sysselsatt inom ett företag på ett helt annat sätt än en utomstående kan redogöra för situationer inom företaget och företräda de anställdas uppfattning. Slutligen önskar vi framhålla att den norska lagen om styrelserepresentation för de anställda i företag mellan 50 och 200 sysselsatta föreskriver att arbetstagarledamöterna velges av og blant de anställda. Lagen träder i kraft . Inför remissbehandlingen av nu föreliggande svenska lagförslag uttalade flertalet remissinstanser, såväl myndigheter som organisationer och företag, att kravet på att arbetstagarledamoten skall vara anställd i företaget inskrives i den föreslagna lagen. Vi förutsätter att utskottet utarbetar erforderlig lagtext. Med stöd av det anförda hemställes att för sin del beslutar att § 10 om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar får en sådan utformning att arbetstagarledamot skall utses bland de anställda hos företaget. () i Stenkyrka
mot · FV021850 · 1972-11-21 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. Maj:ts proposition 1972:116 föreslås bl.a. att de anställda genom sina fackliga organisationer skall ges rätt att utse två ledamöter i företagets styrelser. Detta avses gälla, med vissa undantag, för företag med över 100 anställda och av . Förslaget ligger väl i linje med de önskemål som de stora löntagarorganisationerna fört fram i remissbehandlingen och i andra sammanhang. Förslaget är en följd av att SAF, efter förhandlingar med LO och TCO, inte ansåg sig kunna träffa ett avtal, som skulle tillförsäkra de anställda representation i aktiebolagens styrelser. Löntagarorganisationernas önskemål om lagstiftning för att erhålla styrelserepresentation blir genom propositionen tillmötesgått. Detta hälsar vi med tillfredsställelse. Förslaget är dock begränsat till att omfatta aktiebolag med lägst 100 anställda. Det hade varit önskvärt om även anställda i företag med mindre än 100, exempelvis 50, anställda kunnat erhålla samma möjlighet. Småindustrin sysselsätter ett mycket stort antal personer. Genom avgränsningen till 100 anställda får de inte tillfälle till representation i företagens styrelser. Det är därför engeläget understryka att verksamheten för ökad insyn och större inflytande underlättas. Detta är i första hand en förhandlingsfråga mellan löntagarorganisationerna och SAF. Dock tror vi det skulle vara av värde och underlätta frivilliga överenskommelser i vad gäller styrelserepresentation, om uttalade sin positiva syn på denna verksamhet även i de mindre företagen. Problemen för de anställda är minst lika stora i de små företagen. Det är därför angeläget att demokratiseringssträvandena omfattar även de mindre arbetsplatserna. För företagen måste det också vara av stort värde om de anställdas erfarenheter och kunskaper tillvaratas i företagens styrelser. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi att hemställer hos Kungl. Maj:t att i samråd med berörda parter ta initiativ i syfte att bedriva försöksverksamhet med styrelserepresentation i företag med mellan 50 och 100 anställda.
mot · FV021853 · 1972-11-21 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 116 med förslag till lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m. I proposition 1972:116 föreslås dels lag om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor, dels lag om ändring i lagen om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar. I förstnämnda lagförslags § 3 föreskrivs skyldighet för länsstyrelse och kommun att regelbundet lämna viss återinformation till uppgiftslämnande näringsidkare. I det senare förslaget föreskrivs en sekretesstid för primärmaterial som insamlats enligt förstnämnda lag. Sekretesstiden föreslås bli . Enligt vår mening är dessa förslag principiellt stötande ur demokratisk synvinkel. De praktiska konsekvenserna av den nämnda § 3 blir, att en speciell kategori medborgare, närmare bestämt kapitalägare och företagsledare i företag över viss storlek, utskiljs som en privilegierad grupp. De kommer att få en grad av insyn i planeringsprocessen, speciellt dennas mer interna och förberedande del, som i praktiken inte står andra kategorier i samhället till buds. Det finns enligt vår mening inga som helst skäl att på detta sätt favorisera en minoritetsgrupp, som redan i följd av sin ekonomiska position i samhället och sina kontaktkanaler i allmänhet torde ha ett försteg framför andra medborgare, då det gäller insyn i förvaltningen och samhällsplaneringsarbetet. Enligt vår mening bör den vidgade planeringsverksamheten leda till större allmän öppenhet från administrationens sida, en öppenhet som i lika mån bör komma alla kategorier medborgare till godo. Beträffande tillgången till de från näringsidkarna insamlade uppgifterna är det enligt vår mening heller inte behövligt att omge dem med så drakoniska och överdrivna sekretessbestämmelser som föreslås i propositionens lagförslag nr 4. Redan nu gällande arbetsregler förbjuder utlämnande av uppgift i sådan form att enskilt företags förhållanden kan utläsas ur det utlämnade materialet. Dessa regler är till fyllest och det nya lagförslaget obehövligt. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att med avslag på proposition 116 i vad avser § 3 i lagförslag nr 1 och ändringen i lagförslag nr 4 hemställer hos Kungl. Maj:t om sådana bestämmelser rörande planeringsmyn digheters förhands- och återinformation, att informationen i lika mån kommer alla medborgargrupper till godo. (vpk) i (vpk) (vpk) PER (vpk)
mot · FV021855 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. Genom bokföringsmässig redovisning för jordbruk erhålles större möjligheter till resultatutjämning genom avskrivning på inventarier och varulagemedskrivning. Stora olikheter föreligger dock i förvärvskällan jordbruk i förhållande till förvärvskällan rörelse. Främst föreligger dessa olikheter i jordbrukets begränsade lagringsmöjligheter, vilken olägenhet har till följd att resultatutjämning genom varulagernedskrivning inte kan utnyttjas på samma sätt som i annan rörelse. Detta förhållande blir särskilt märkbart för jordbruk inriktade på spannmålsproduktion. En annan omständighet som talar för särregler för jordbruket är att skördeskadeersättning utbetalas först året skördeskadan inträffat. Då ett förväntat skördeskadebidrag enligt nuvarande regler inte kan upptas som fordran i bokslutet, uppkommer den olägenheten att denna skattepliktiga inkomst läggs ovanpå den normala inkomsten och som regel blir beskattad efter en högre skatteskala. Ett resultatutjämningskonto som komplement till nedskrivningsreglerna skulle därför eliminera ovan nämnda speciella förhållanden inom jordbruket. Ett sådant konto skulle stimulera den skattskyldige med tillfredsställande ekonomiskt resultat till ett sparande, vilket skulle vara till fördel både för honom själv och för samhället. Den skattskyldige måste i annat fall under goda år skaffa sig avdragsgilla utgifter eller avskrivningsobjekt för att undvika olägenheterna med skatteprogressionen, vilket från företagsekonomisk synpunkt inte alltid är försvarbart. För att åstadkomma jämnare och rättvisare beskattning av jordbruket torde det vara nödvändigt att övergången till bokföringsmässig redovisning kompletteras med bestämmelser som möjliggör kontoavsättningar för förvärvskällan jordbruksfastighet i sin helhet, i huvudsak i överensstämmelse med skogskontolagstiftningen. Flera remissinstanser har framfört liknande synpunkter. Vi föreslår därför att den bokföringsmässiga redovisningen kompletteras med möjligheten kontoavsättning för förvärvskällan jordbruksfastighet i sin helhet, t. ex. i överensstämmelse med reglerna för skogskonto. Ett bifall till i denna motion framförda förslag förutsätter att vederbörande utskott utarbetar härför erforderlig lagtext. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att vid behandling av propositionen 1972:120 beslutar att resultatutjämning som komplement till bokföringsmässig redovisning för inkomst av jordbruksfastighet, i huvudsaklig överensstämmelse med vad som gäller för skogskonto, skall kunna ske års taxering. () PER-ER1C RINGABY (m) HANS () () () () () i
mot · FV021856 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. Maj:ts proposition 1972:120, Jordbruksbeskattning, finns i förslag till ändring i förordningen (1951:793) om skyldighet för idkare av jordbruk eller skogsbruk att föra räkenskaper såsom underlag för taxering i § 11 ett undantag för näringsidkare, vilkas bokföring inte avslutas med vinst- och förlustkonto, att inte få tillämpa s. k. brutet räkenskapsår. Här har ett stort avsteg gjorts från kommitténs förslag, så till vida att en viss kategori av lantbrukare kommer i deklarationshänseende att behandlas annorlunda än rörelseidkare, vilket är helt emot kommitténs grundtanke. Detta är obilligt gentemot den grupp lantbrukare, som med den enklare deklarationsmetoden kan klara sina deklarationer utan anlitande av deklärationsmedhjälpare. Det bör enligt min mening inte ställas krav på att avslutning av räkenskaperna med vinst- och förlustkonto är förutsättningen för att få tillämpa brutet räkenskapsår. Detta skulle underlätta både för deklaradubbla bokföringen fyller bokföringslagens krav. Med tillämpande av samma regler som gäller för rörelseidkare bör därför även de lantbrukare som använder sig av deklarationsbilaga J 2 få tillämpa brutet räkenskapsår. Detta skulle underlätta för både deklarationsmedhjälpare och för taxeringsmyndigheter genom att en mycket stor fördelning av arbetet kunde göras och att det utan tvivel skulle bidra till betydligt mindre ansökningar om anstånd med avlämnande av deklarationer, vilka anståndsansökningar tenderar att öka. På grund av jordbruksbilagans (J2) mycket detaljerade sammanställning torde det inte heller från kontrollsynpunkt vara motiverat med ett undantagande från rätten att få tillämpa brutet räkenskapsår, vilket dessutom skulle medföra en mängd svårigheter för de jordbrukare som redan tillämpar brutet räkenskapsår och använder sig av deklarationsbilaga J 2. Med hänvisning till ovanstående hemställes att vid behandling av propositionen 1972:120 avslår förslaget om tillägg till 11 § Lagen om ändring i förordningen (1951:793) om skyldighet för vissa idkare av jordbruk eller skogsbruk att föra räkenskaper som underlag för taxering. () HANS () () ()