mot · FV021371 · 1972-01-26 00:00:00 — av fröken m. fl. om åtgärder för att dämpa storstadstillväxten. 1970 beslöt att införa lokaliseringssamråd som ett led i strävandena att dämpa storstädernas tillväxt. Både vederbörande departementschef och betecknade lokaliseringssamrådet som en försöksverksamhet, vars effekter i olika hänseenden måste följas upp. som förflutit sedan samrådsförfarande! böljade tillämpas har det framgått att farhågorna för att samråd inte skulle visa sig vara ett effektivt instrument för att komma till rätta med företagens benägenhet till storstadsetablering varit berättigade. Arbetsmarknadens lokaliseringsdelegation kan endast ge information om lokaliseringsalternativ utanför storstadsområdena, medan företagen själva fattar lokaliseringsbeslut. För att samrådet skall få nämnvärd effekt måste företagen få allsidig och ändamålsenlig information om orter som för det enskilda företaget erbjuder lokaliseringsfördelar jämfört med storstadsetablering. I proposition 1970:154 gav departementschefen uttryck för uppfattningen att många företag oriktigt tar för givet att en etablering i en starkt expansiv region är förmånligare men att de genom samrådsförfarandet kan få klart för sig att det finns bättre lokaliseringsalternativ. Departementschefen förväntade sig därmed en omfördelande effekt av samrådsförfarandet. Den omfördelande effekten har inte varit överväldigande, vilket till en del kan förklaras av att flertalet anmälningar kommit från företag med långt framskridna projekt. Enligt uppgift från har antalet anmälningar om lokaliseringssamråd uppgått till ca 160, och av dessa väntas ca 5 leda till omlokalisering. Många tecken tyder emellertid på att det otillfredsställande resultatet inte är av övergående slag utan har sin grund även i andra orsaker än långt framskriden planering. För många enskilda företag framstår lokalisering i en expansiv region med den nytta som samhälleliga investeringar av olika slag erbjuder som fördelaktigare från många synpunkter. Storstadspolitikernas ambitioner att planera för ökad tillväxt och ekonomisk expansion kan för det enskilda företaget förefalla ha större betydelse än statsmakternas regionalpolitiska intentioner. Samrådsförfarandet bör prövas ytterligare någon tid för att ge underlag för en bedömning av samrådets ändamålsenlighet som exempelvis ett kompletterande instrument till mer effektiva åtgärder. Att det är ett otillräckligt instrument för att påverka företagens benägenhet att lokalisera sig till storstäderna har framgått av den hittillsvarande försöksperioden. Det framstår som alltmer oundgängligt att införa effektivare medel för att skapa balans mellan utvecklingen i storstäderna och landets övriga regioner i form av etableringskontroll, eventuellt kompletterad med ett avgiftssystem, jämsides med en kraftfullare satsning på regional- och lokaliseringspolitiken. Samrådsförfarandet var då det infördes en oprövad typ av omfördelningsinstrument och avsågs, som ovan nämnts, vara en försöksverksamhet, vars effekter i olika avseenden skulle följas upp och beroende på erfarenheterna kunna leda till att andra former för att påverka företagens lokaliseringsbeslut skulle kunna komma att övervägas. Starka skäl talar för att effektivare åtgärder bör förberedas för att förhindra en utveckling mot skärpt regional obalans i näringsliv, sysselsättningsstruktur och befolkningsutveckling. Med stöd av ovanstående hemställes att en skyndsam utredning göres om lämpliga åtgärder i form av etableringskontroll, avgifter och ett skärpt samrådsförfarande för att dämpa storstadstillväxten så att förslag till konkreta åtgärder kan framläggas för i samband med redovisningen av Länsprogram 1970. H. () () i Holmgården