mot · FV021777 · 1972-11-15 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Maj:ts proposition nr 111 anför statsministern bl. a. följande: Både den regionalpolitiska planeringen och den fysiska planeringen måste bygga på de enskilda människornas behov och önskemål. Det är därför en utomordentligt väsentlig uppgift att försöka få så god kännedom som möjligt om människors levnadsförhållanden och deras egen inställning till olika faktorer som har betydelse för trivsel och välfärd. Vi har efter hand fått allt bättre kunskap om dessa ting, inte minst tack vare det omfattande kartläggningsarbete som låginkomstutredningen har utfört. Utredningen har visat hur en rad faktorer var för sig och sammantagna påverkar levnadsvillkoren för det stora flertalet människor: hälsa, sysselsättning, arbetsförhållanden, utbildning, inkomster, bostadsförhållanden samt fritid och rekreation. De viktigaste faktorerna kan sammanfattas i tre begrepp: arbete, service och miljö. Med service avser jag då både social och kommersiell service och med miljö både arbetsmiljö, boendemiljö och yttre miljö. Ingen torde kunna förneka att statsministerns slutsatser om arbete, service och miljö har den största relevans. Emellertid förekommer det säkerligen på flera håll i riket verksamheter och planering, som strider mot propositionens anda. Jag tänker då främst på planeringen för sjukvården som bör ha en avgörande innebörd för den sociala servicen och där jag har belägg för mina farhågor utifrån erfarenheter från och då främst . Oavsett att skall bli ett regionalt centrum har mot bakgrunden av sjukvårdsplaneringen diskussioner förts i press och vid offentliga sammankomster, som tyder på att lasarettets framtid är hotad. Ändå föreligger det ett i området allmänt känt behov av att på rimligt avstånd ha tillgång till ett lämpligt bemannat och utrustat normallasarett. Att t. ex. förlägga lasarettsvården till enbart strider mot allmänhetens uppfattning om god social service, då det är dit. Det visar den mängd av kritiska skrivelser som efter rundskrivelse fått mottaga. Dessa skrivelser är väl underbyggda. a. hänvisar man där till den industriella och militära verksamhetens nära geografiska anknytning till staden samt till att ett ganska olycksbelastat stryker just förbi . Lasarettsvården kan heller inte ersättas av företagshälsovården. Den skall enligt statsmakternas intentioner även vara av huvudsakligen förebyggande karaktär. (Det framgår om inte annat av riksdagsbeslut i anledning av prop. som oron i bemälda kommun sprider sig tilldelas lasarettet i inte erforderlig personal. Överläkaren på medicinkliniken är så överansträngd av arbetsbördan att han nu ser sig tvingad att sluta. Uppenbarligen föregrips den tilltänkta men hårt kritiserade sjukvårdsplaneringen av sjukvårdshuvudmannen genom underlåtenhet. Även om det skulle finnas resurser på annat håll - vilket inte är fallet måste dels förfarandet och dels syftet strida mot hela den anda som underbygger proposition nr lil. Jag anser därför att bör uttala sig för att lasarettsvården i största möjliga utsträckning bibehålles i tilltänkta regioncentra, där lasarett redan finns, samt att vården vid behov byggs ut, så att den i proposition nr 111 uttalade ambitionen beträffande social service kan förverkligas. Med stöd av det anförda hemställes att som sin mening måtte ge Kungl. till känna vad ovan anförts om nödvändigheten att i tilltänkta regioncentra behålla och vidareutveckla befintlig lasarettsvård.