mot · FV02235 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. om höjning av anslaget till bidrag till de handikappades kulturella verksamhet. Den allmänna regeln att vuxenutbildningen har svårast att nå dem som behöver den bäst gör sig allra mest gällande i fråga om handikappade. För dem är över huvud taget möjligheterna till kulturell integrering starkt begränsade. Det är välkänt att rörelsehindrade har svårt att komma till konserter, teatrar, biografer, bibliotek och studielokaler etc. Mindre uppmärksammat är att även allergisjuka ofta blir utestängda, nämligen till följd av de särskilda krav på miljön som de måste ställa. Den motsvarighet till bok-, tidnings- och tidskriftslitteratur som är tillgänglig för blinda representerar bara en liten bråkdel av det läsmaterial som står till buds för seende, och de blinda har inget visuellt utbyte av television. Mångdubbelt större grupper av andra synskadade behöver läsmaterial med särskild, stor stil, som bara finns i ringa utsträckning. Döva och andra svårt hörselskadade har inga eller bara begränsade möjligheter att lyssna till radio, deras utbyte av televisionsprogrammen är också begränsat, och de hindras ytterligare av brist på hörselslingor i flertalet samlingslokaler och på tolkar. Hur principiellt riktigt det än är med kulturell integrering gäller ändå i praktiken att många syn- och hörselskadade har svårt att deltaga i vuxenutbildning, kulturkonsumtion och annat tillsammans med normalt hörande och seende personer. Utvecklingsstörda och andra svagbegåvade, som skulle ha särskilt stort behov av intelllektuell stimulans, har sämre tillfälle att få sådan stimulans i en form som är attraktiv och lämplig för dem än normalintelligenta personer. De liksom flera andra grupper, t. ex. barndomsdöva som ofta också är språkhandikappade, skulle behöva fler lättlästa böcker, som bara finns i ringa antal. Till de kulturellt isolerade hör också andra stora grupper, däribland många psykiskt sjuka. På olika vägar har stat, landsting och kommuner sökt göra något åt detta stora behov, och det har bland annat haft till resultat att biblioteksverksamheten för blinda byggts ut, att det blivit lite fler dövtolkar, att bildningsförbund och folkhögskolor i starkt växande utsträckning engagerats för handikappade. Men även om på vissa punkter, t. ex. studiecirkelverksamhet, imponerande tal kan anföras, representerar denna utveckling ändå bara en början. Denna utveckling är mycket ojämn dels på det sättet att vissa grupper, bl. a. dubbel- och flerhandikappade och sådana svagbegåvade som inte räknas som utvecklingsstörda, blivit sämre tillgodosedda än andra, dels också så att det gjorts ganska 3 sami Nr 235-242 litet för handikappade inom ramen för den stora kommunala vuxenutbildningen. Det råder stor brist på lämpliga läromedel i undervisningen av vuxna handikappade och på lärare och studieledare som dels behärskar speciallärarmetodik, dels är inriktade på att arbeta med vuxna. Av stor betydelse för utvecklingen på hela detta område är de anslag som sammanfattats under rubriken till de handikappades kulturella verksamhet och som föreslås komma att öka med (eller med , om hänsyn tages till vissa omföringar av delposter) och nå en totalsiffra av . för /73. har velat ge hög prioritet åt just dessa anslagsäskanden men har fått ringa gensvar från statsmakternas sida. Vi föreslår att detta anslag måtte få öka med ca och utgå med ett sammanlagt belopp av . Av ökningen bör gå till De blindas förenings biblioteksverksamhet och till tolkar och tolkutbildning för döva. Återstoden, som alltså skulle bli , bör fördelas av SÖ på stora och angelägna behov avseende alla andra grupper, som tillsammans är mångdubbelt större. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att höja anslaget Bidrag till de handikappades kulturella verksamhet till . /ENKEL (fp) () ()