mot · FV02160 · 1972-01-18 00:00:00 — av m. fl. om ökat bostadsstöd åt handikappade. Strävan efter integration av handikappade i samhället måste prägla politiken. På många områden krävs inte bara stora tekniska förändringar utan också nytänkande. Men i vissa fall är också speciella arrangemang nödvändiga för att samhällets olika aktiviteter skall vara tillgängliga för den handikappade. Samhället måste självklart bära kostnaderna för borttagandet av fysiska hinder och därmed göra människan mindre beroende av sitt handikapp. Denna integreringssträvan skall gälla alla områden: bostadspolitiken, arbetsmarknadspolitiken, utbildningspolitiken osv. Tillvaron för en människa får inte tillåtas bli dominerad främst av ett handikapp. Delaktighet i samhällets alla funktioner är en mänsklig rättighet. I vissa av dessa frågor kan inte fatta beslut. Det är då önskvärt att Kungl. Maj:t och aktivt medverkar till förbättringar genom att uppmuntra kommunerna att på frivillig väg vidta lämpliga åtgärder. Detta ställer stora krav på samhällsplaneringen. Undersökningar har visat att extrakostnaderna för en handikappvänlig miljö är obetydliga om de beaktas redan på planeringsstadiet. Ombyggnation kräver däremot betydligt större ekonomiska insatser. De nya handikappbyggnormer, som trädde i kraft , är av stor betydelse. Normerna är tillämpningsbestämmelser till 42 § byggnadsstadgan och lyder: De utrymmen i byggnad till vilka allmänheten äger tillträde eller som utgör arbetslokal skall i skälig omfattning utformas så att de blir tillgängliga för och kan utnyttjas av personer vilkas rörelse- eller orienteringsförmåga är nedsatt till följd av ålder, invaliditet eller sjudom. Det kommer emellertid att dröja länge innan bestämmelsen har fått någon större genomslagskraft, och den har dessutom vissa allvarliga begränsningar. Med utrymmen till vilka allmänheten äger tillträde avses endast entréutrymmen fram till trappa eller hiss i flerfamiljehus samt entréutrymmen i affärslokal. Endast ett fåtal bostadshus med två och tre våningar byggs med hiss, vilket gör de övre våningarna otillgängliga för den rörelsehindrade för både boende och tillfälliga besök. Det ökande antalet rörelsehindrade gör att detta måste ändras. En handikappvänlig miljö kräver mer hänsynstagande än som är allmänt . Insatser måste göras för att alla lokaler och bostäder så långt möjligt anpassas efter olika behov och görs flexibla så att de med små förändringar kan utnyttjas av handikappade hyresgäster. Handikapporganisationerna måste ges möjlighet att på ett aktivt sätt ta del av planeringen liksom handläggningen av handikappfrågor. De bör därför vara representerade i statliga utredningar, som rör socialpolitiska frågor, samt alltid anlitas som remissinstans, dels som enskilda intresseorganisationer, dels genom de nya handikappråden. I utbildningen för socionomer, psykologer, tekniker osv. bör handikappfrågor ingå som en obligatorisk del i undervisningen. Många handikappade bor i lägenheter som är svårskötta och inte planerade för handikapp. visar, att handikappade är klart missgynnade när det gäller utrustning i bostaden liksom i fråga om TV, tidningar osv. Det är en större andel bland handikappade än bland andra som saknar varmvatten, bad, centralvärme, WC osv. av de gravt rörelsehindrade saknar t. ex. centralvärme, medan motsvarande siffra för hela befolkningen är ; av de handikappade saknar WC mot av hela befolkningen osv. Det är angeläget att förbättra de handikappades bostadsstandard. De möjligheter som står till buds är förbättringslån och invalidbostadsbidrag. De bör kompletteras med statliga bosättningslån även för ensamstående handikappade. Reglerna för statliga bostadslån ger endast gifta, samboende eller ensamstående föräldrar lånemöjligheter. En ensamstående, som vill bilda eget hem, har däremot inte samma lånerätt. För den ensamstående handikappade, som endast har en låg pension att leva på, kan det te sig omöjligt att hyra en egen lägenhet på grund av de höga utrustningskostnaderna. Lånerätten bör därför utvidgas till att gälla även ensamstående handikappade. Detta kan genomföras med förtur, även om alla ensamstående i princip bör ges samma rätt. Enligt räntelånekungörelsen 1967:553 kan invalidbostadsbidrag utgå för att rörelsehindrads särskilda behov skall kunna beaktas vid utformning och inredning av bostadslägenhet. Bidraget är avsett att täcka extrakostnader, dock högst , för varje lägenhet. Med rörelsehindrad avses rullstols- eller käppinvalid. Genom tillägg har senare också synskadad och person med starkt nedsatt förmåga att utnyttja armarna eller som saknar armar gjorts bidragsberättigade. Detta innebär att stora grupper handikappade fortfarande utestängs från möjligheterna att få invalidbostadsbidrag, trots uppenbara behov av detsamma. Allergiker, epileptiker, dvärgväxta osv. behöver också specialutrustning och större utrymmen, men för deras behov utgår inga bidrag. En översyn av gällande bestämmelser är nödvändig i syfte att ändra bestämmelserna så att de knyts till behovet och inte till handikappgrupp. Alla personer, som på grund av handikapp behöver speciella arrangemang i sina lägenheter, bör kunna erhålla ersättning för detta. bör också gällande maximibelopp tas bort. Den individuella prövningen bör givetvis bibehållas. Det börjar bli allt vanligare med dubbelboende, dvs. man har ett fritidshus dit man söker sig för avkoppling och vila. För den handikappade är denna rekreationsmöjlighet låst så till vida att invalidbostadsbidraget endast beviljas för permanent boende. inköper ett torp eller en fritidsstuga kan inte få bidrag för nödvändiga förändringar. Hotell, stugor som hyrs ut osv. är dessutom ofta omöjliga att utnyttja av en handikappad på grund av felaktig planering. Bestämmelserna bör därför ändras så att de gäller även fritidshus. För åtgärder som medför standardhöjning utgår förbättringslån. Många av de bostäder, som handikappade och äldre innehar, är som tidigare påpekats i stort behov av sådana förbättringar. Detta arbete kräver ofta experter. Även vid nybyggnation krävs expertinsatser, då bostäderna måste utformas individuellt. Sådana experter skulle kunna knytas till länsbostadsnämnderna för att de smidigt skall integreras i planeringen av bostadsbyggandet. Det behöver närmare utredas hur denna verksamhet skall kunna bedrivas. behöver förbättringslånets maximibelopp tas bort för att möjliggöra bättre tillgodoseende av individuella behov. Många handikappade bor i sitt föräldrahem, då detta är den enda boendeform som erbjuder rimlig service. Även om hyreskostnaderna är möjliga att betala, kan inte servicekostnaderna täckas av en pension. Andra bor på institutioner av samma skäl. Många av dessa handikappade är i stort behov av en egen lägenhet för att kunna leva ett mer självständigt och tillfredsställande liv. Den service som samhället ger är emellertid inte tillräcklig. Det krävs extra åtgärder för gravt handikappade, t. ex. tillgång till personal dygnet runt. Behovet kan lösas genom iordningställande av specialutrustade insprängda lägenheter i vanliga bostadshus. För ett optimalt utnyttjande av personalresurserna kan lägenheterna emellertid inte vara alltför utspridda, men de får inte heller bli så många att huset får karaktär av kategorihus. Lämpliga åtgärder bör vidtas för att lösa problemet med handikappades ofrivilliga vistelse på institution. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi1 1. att hos Kungl. Maj:t hemställa om initiativ för att främja byggande och drift av servicebostäder åt handikappade, 2. att hos Kungl. a) en utvidgning av rätten till invalidbostadsbidrag, så att den kommer att gälla alla som har behov av speciella arrangemang, b) att nuvarande maximigräns på tas bort, c) ändring i bestämmelserna om invalidbostadsbidrag, så att sådant bidrag kan utgå även för fritidsboende. 1 (Se även motion 1972:121) Kartong: S. 3. /ENKEL (fp)