mot · FV021420 · 1972-01-26 00:00:00 — om ökade möjligheter att ingripa mot s. k. smygkontorisering. En vanlig företeelse i våra städer är att hus som avsetts för bostadsändamål i stället fylls med kontor. Fenomenet är särskilt vanligt i de större städerna, där den s. k. smygkontoriseringen i många fall fått allvarliga miljömässiga och bostadspolitiska konsekvenser. I har frågan länge varit föremål för debatt, men myndigheternas möjligheter att ingripa tycks bl. a. på grund av lagtekniska svårigheter inte vara stora. I en skrivelse från som för sen överlämnades till civil- och justitieministrarna framhölls bl. a. följande icke önskvärda konsekvenser av den pågående smygkontoriseringen i framför allt : 1) en rad lägenheter i goda lägen undandras bostadsmarknaden, 2) en planlös spridning av kontorslokaler försämrar bostadsområdets funktion utan att därför lösa kontorsbehovet på något acceptabelt sätt, 3) prisbildningen på fastighetsmarknaden påverkas på ett för bostadsförnyelsen ogynnsamt sätt och önskvärd sanering försenas, 4) kontoriseringen leder till högre trafikeffekter än som är önskvärt i bostadsområden. Till detta kan läggas det önskemål som i uttalat i sitt yttrande över regionplanen. Där sägs att man bör eftersträva en dämpning i tillväxten av antalet arbetsplatser och i stället satsa på fler bostäder i . Liknande krav har framställts från andra håll. I de fall där omvandling av bostadslägenhet till kontor på grund av föreskrifter i fastställd stadsplan eller därför att omvandlingen är förenad med åtgärder som kräver byggnadslov enligt lag skall underställas myndighet för prövning kan överträdelser givetvis beivras. Även då kan emellertid problem att komma åt smygkontoriseringen uppstå. Det tar ofta innan sådana överträdelser upptäcks. Sker det inte är brottet preskriberat. Därför borde en förlängning av preskriptionstiden övervägas. Ofta fordrar emellertid en omändring av lägenheter för kontorsändamål inte sådana genomgripande byggnadstekniska förändringar som kräver byggnadslov. Därtill kommer att i t. ex. de flesta stadsplaner saknar s. k. ändamålsbestämningar som föreskriver om husen får användas till kontor eller inte. Den s. k. zonplanen i är en översiktsplan för innerstaden som anger vilka delar av denna som skall bevaras som bostadsområden. Zonplanen har dock ingen lagligt bindande verkan. Om man med hjälp av nuvarande lagstiftning skall kunna ingripa mot all smygkontorisering, krävs därför att samtliga stadsplaner som saknar ändamålsbestämmelser ändras så att sådana bestämmelser tillkommer. Detta är emellertid en mycket komplicerad och tidsödande process. När det gäller att förhindra sådant byggande som skulle kunna försvåra framdragandet av T-banetunnlar har fått Kungl. Maj:ts godkännande av generella tillägg i gällande stadsplaner som förbjuder s. k. djupbyggande inom vissa sammanhängande områden. Huruvida denna metod är möjlig att tillämpa mot smygkontoriseringen är dock ovisst. Enligt vår mening bör den riktiga vägen att försöka komma till rätta med problemet med smygkontorisering vara att införa sådana generella bestämmelser i byggnadslagstiftningen som kommunen kan åberopa för att hävda sina i demokratisk ordning beslutade markdispositioner. Vi föreslår därför att Kungl. till nästa års riksdag lägger fram förslag till härför erforderlig ändring i byggnadslagstiftningen. Vi förutsätter att samråd därvid sker med stadsbyggnadsmyndigheterna i våra större städer och/eller med . Om så bedöms praktiskt kan provisoriska bestämmelser utfärdas i avvaktan på de förslag som kan komma från den s. k. bygglagutredningen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. begär förslag till sådana ändringar i byggnadslagstiftningen som ökar kommunernas möjligheter att ingripa mot s. k. smygkontorisering.