mot · FV021823 · 1972-11-17 00:00:00 — 1 skattebrevet bestämdes, att berörda hemman och lägenhet skulle vara oskiljaktiga från gruvan, samt att åborna jämlikt kungl, brevet skulle vara odrivna. På hemmanet Rummet var änka åbo vid tiden för skatteköpet. Hemmanet innehades av , vilken icke synes hava stått i släktskapsförhållande till åbostammen. 1) Ortala bruk anlades av för kronans räkning. Bruket kom sedermera i enskild ägo men reducerades till kronan. 21 Kallboda eller masugn synes aldrig hava varit upptagen ijordeboken såsom särskild lägenhet. 3) Enligt vad kammarkollegii protokoll den 7/5 1764 utvisar, hade konceptet till skattebrevet ej heller då kunnat återfinnas. , som bearbetades , tillhörde ursprungligen kronan, men kom sedermera i enskild ägo och innehades av gruvintressenter. Genom särskilda skattebrev försålde kammarkollegium till gruvintressenterna 1/2 mtl Risön nr I i Films, numera Öster-Lövsta, socken samt 1/4 mtl Flymyra nr 1 och 1/8 mtl Stenringen nr 1 i Morkarla socken. Vid skatteköpet voro Per och åbor på hemmanet Risön. inköpte intressenterna åborätten till 1/4 mtl av åbon på denna hemmansdel och åborätten till återstående 1/4 mtl av åbon därå . På Flymyra var åbo vid skatteköpet. anhöll hos Kbfde i länet, att han, som på grund av åsamkad skuld till jordägaren saknade förmåga att sköta hemmanet, måtte få överlåta sin åborätt på gruvintressenterna, vilka givit honom löfte att få sitt försvar och uppehälle såsom arbetare under gruvan. Genom resolution biföll Kbfde denna ansökning och överlät på intressenterna »besittnings-, åbo- och dispositionsrätten» till hemmanet. 1 var åbo på hemmanet Stenringen. Vid skatteköpet innehades hemmanet av , som var gift med Rahls änka. Efter övertogs hemmanet av Rahls son och efter den sistnämndes frånfälle av hans änka . Vid hösteting med Olands härad yrkade gruvintressenterna, att änkan , som icke fullgjort sina skyldigheter i avseende på hemmanets hävd och byggnader samt därigenom förverkat sin åborätt, måtte förpliktas att avflytta från hemmanet. Häradsrätten meddelade utslag . Som intressenterna icke styrkt, att änkan , efter det hon genom mannens död kommit i besittning av åborätten, till den grad försummat fullgöra henne åliggande skyldigheter, att hon kunde anses därigenom hava utan föregående varning förverkat sin åborätt, lämnade häradsrätten intressenternas talan utan avseende. Efter fullföljd talan fastställdes detta utslag genom Kungl. Åborätten till hemmanet äger fortfarande bestånd. erhöll assessorn () privilegier att vid Söderforsen i uppbygga en masugn jämte hammare. Bruket, som benämndes , innehades av direktören vid . Genom skattebrev försålde kammarkollegium till till bruks understöd torpet Horrskog nr 1 i Tierps, numera , socken. I skattebrevet stadgades, att torpet skulle vara oskiljaktigt från bruket, samt att dåvarande åbon å torpet skulle till följd av kungl, breven och vid torpet bibehållas, så länge han presterade prestanda. Vid skatteköpet var åbo på torpet. efterträddes av sin son . Efter dennes frånfälle övertogs torpet av hans änka och hennes man i ett senare gifte . upptages torpet i mantalslängderna utan åbo med anteckning, att det brukades under bruk. Genom skattebrev försålde kammarkollegium hemmanen Karby nr 3, 5 och 7, vartdera om 1/2 mtl, i socken till kammarherren de till understöd för masugn. I skattebrevet stadgades, att hemmanen skulle vara oskiljaktiga från masugnen, samt att åborna å hemmanen skulle vara odrivna, så länge de fullgjorde sina skyldigheter? På Karby nr 3 var »yngste» åbo vid skatteköpet. Han efterträddes av sin son , vars änka innehade hemmanet . Under förmenande att den åbon förbehållna besittningsrätten endast hade avseende på den vid skattebrevets utfärdande varande åbon, yrkade bruksägaren efter stämning till häradsrätt, att änkan skulle frånkännas besittningen av hem. 1) Hemmanet försåldes till utan lösen enligt kungl, förklaringen den 5/10 1741 kungl, förordning om mossars och kärrs samt annan oländig marks uppodling. 2) bruk med underlydande i Tegelsmora socken tillhörde vid tiden för skatteköpet Leufsta fideikommiss, som innehades av ätten de . Vid överstekammarjunkaren greve frånfälle övergick fideikommisset till en yngre gren av ätten, medan hans enskilda egendom tillföll hans dotter. Hemmanen Karby nr 3, 5 och 7, som icke tillhörde fideikommisset, blevo härigenom skilda från bruket. rättsinnehavare synas emellertid icke hava gjort gällande några anspråk på hemmanen och hava icke sökt fasta eller lagfart å desamma. bruk anlades såsom kronobruk. tillhörde bruket ryttmästaren friherre . Vid jordrannsakning är 1768 klagade bönderna å hemmanet nr 1 i Vässlands socken över att de finge utgöra skatt för ett kronotorp , vilket i jordeböckerna vore upptaget för 1/8 mtl nr 6 i by, ehuru de icke innehade jorden till torpet. De anhöllo om jordens återställande till dem eller att befrias från utlagor för densamma. Kbfde hänvisade denna sak till häradsrätten, varest den emellertid anhängiggjordes först genom talan å kronans vägnar mot samtliga jordägare i om utbrytning av berörda 1/8 mantal i byn. Ryttmästaren gjorde framställning om utbrytning av det honom tillhöriga frälsehemmanet nr 7. Häradsrätten förklarade, att dessa hemman nr 6 och 7 , som funnits från äldre tider, skulle njuta utbrytning av de övriga fem hemmanens ägor inom bys rågång. Detta beslut fastställdes genom lagmansrättens laga kraftvunna dom . 1 ^ 1 bouppteckningen efter upptogs såsom tillgång åborätten till Karby nr 5 med ett värde av . Vid arvsskiftet efter antecknades, att åborätten tillfölle äldste sonen . Såväl bönderna å nr 1 som ryttmästaren de hade emellertid anmält sig till erhållande av skatteköp av nr 6. Bönderna framhöllo, att de betalt skatten för hemmanet. Och de åberopade, att hemmanet vore oumbärligt för Vässlands därintill belägna bruk, samt att han erlagt halva räntan för hemmanet. Kbfde meddelade utslag i ärendet och förklarade till en början, att hemmanet vore så ringa att mer än en åbo icke kunde därå bliva besutten, vadan hemmanet icke med dess bestånd kunde delas mellan flera. Då hemmanets upplåtande under Vässlands bruk skulle lända bruket till styrka i anseende till skog och dagsverken samt annan betjäning, prövade Kbfde rättvist upplåta hemmanet till brukets ägare ryttmästaren de , dock med det uttryckliga förbehåll, att han genast ginge i författning om hemmanets förseende med laga åbyggnad. Och ville Kbfde anmäla honom hos kammarkollegium till erhållande av skattebrev såsom hemmanets laga åbo. försålde därpå kammarkollegium hemmanet till de såsom åborättsinnehavare. I skattebrevet stadgades, att hemmanet skulle vara oskiljaktigt från Vässlands bruk. anlades av handelsmannen och tillhörde brukspatronen friherre . Genom skattebrev försålde kammarkollegium till de såsom ägare av hemmanet 1 mtl Ermundbo nr 1 i Öster-Lövsta socken. Enligt handlingarna i skatteköpsärendet hade hemmanet avhysts och lagts under bruket, »emedan inten åbo kunnat bliva behållen därå för den svaga åkerns skull». Älvkarleö bruk anlades av () och . Bruket innehades sedermera av den sistnämndes arvingar och av brukspatronen C. . Genom skattebrev och försålde kammarkollegium till brukspatronen 1/4 mtl Ön nr 1 och till assessoren 1/4 mtl Ön nr 2 i . Av skatteköpshandlingarna framgår, att själv ansågs vara åbo på hemmanet Ön nr 1, samt att änkan till en föregående åbo på hemmanet Ön nr 2 avstått sin rätt till detta hemman till . innehålla icke något förbehåll om, att hemmanen skulle vara oskiljaktiga från bruket. Genom köpebrev försålde Kungl. Maj:t till och till Älvkarleö bruks konservation och befordran åtskilliga hemman i jämte lägenheten Norra allmänningen i Tierps socken. Sedermera befanns, att dessa fastigheter lågo å »förbjuden ort». På grund därav förordnade Kungl. , att köpet skulle gå åter. Bruket synes dock fortfarande hava disponerat fastigheterna, till dess vid en hållen jordrannsakning fråga uppkom om brukets rätt till fastigheterna. Sedan bruksägaren med anledning därav hos kammarkollegium anhållit om bekräftelse skatteköp samt kollegium hänskjutit detta ärende till Kungl. , att bruksägaren skulle erhålla »ytterligare eller nytt skattebref» å fastigheterna. försålde därpå genom skattebrev till kaptenen och hans medintressenter till Älvkarleö bruks konservation hemmanen 1/4 mtl Ambricka nr 1, 1/4 mtl Grundet nr 1, 1/4 mtl Hårstan nr 1, 1/4 mtl Kullen nr 1, 1/2 mtl Näsboda nr 1, 1/4 mtl Rotskär nr 1, 1/2 mtl Siggeboda nr 1, 1/4 mtl Tebo nr 1, Västanån nr 15, vartdera om 1 mtl, 1/2 mtl Västanån nr 6, Östanån nr 17, vartdera om 1/2 mtl, Östanån nr 8-16, vartdera om 1/4 mtl, i samt lägenheten Norra allmänningen nr 1 i Tierps socken.1^ 1 skattebrevet stadgades, att fastigheterna skulle vara oskiljaktiga från bruket. Förbehåll om odrivenhet för åbo finnes däremot icke. Åbor med ständig besittningsrätt torde ej heller hava funnits å dessa fastigheter. Detta bekräftas, bland annat, därav att Kbfde genom ett av fastställt utslag förpliktat brukarna av två hemman i Östanån och ett hemman i Västanån att avflytta från sina hemman, enär åborna vid skatteköpet icke förbehållits någon besittningsrätt till hemmanen. Hemmanet Östanån nr 16 hade redan genom kammarkollegii skattebrev försålts till , vilken den 25 i samma månad transporterade köpet på . Hemmanet uppfördes emellertid fortfarande såsom krono i jordeboken, vilket torde hava föranlett, att detsamma blev föremål för nytt skatteköp . Församlingen har emellertid alltjämt disponerat hemmanet och har även erhållit lagfart å detsamma. Genom särskilda bytesbrev av hände sig bruksägaren fem hemman i Östanån samt hemmanet Tebo mot vederlag av andra fastigheter i . Under Älvkarleö bruk hade sedan äldre tider nyttjats en lägenhet i socken.2 ^ Sedan denna lägenhet skattlagts till 1/8 mtl Ön nr 3, försålde kammarkollegium detta hemman till brukspatronen C. såsom åborättsinnehavare, på villkor, bland andra, att hemmanet skulle vara oskiljaktigt från bruket. i socken anlades såsom kronobruk troligen . kom bruket i enskild ägo och innehades av direktören och brukspatronen . Genom skattebrev försålde kammarkollegium till herrarna till brukets drift och understöd 1/4 mtl Hemningsby nr 1 i socken under villkor, bland andra, att hemmanet skulle vara oskiljaktigt från bruket, samt att åbon å hemmanet skulle vara odriven, så länge han fullgjorde sina skyldigheter. Vid skatteköpet var åbo å hemmanet. efterträddes av sin son d. y. övertogs hemmanet av . Huruvida var besläktad med åbostammen har icke kunnat utrönas. Hemmanet innehades därefter av son och den sistnämndes son . Genom köpebrev försålde brukets ägare skatterätten till hemmanet till , vilken i köpebrevet benämnes »hemmansåbo». 1) eller konceptet till detsamma har icke återfunnits. En obestyrkt avskrift av skattebrevet finnes i verifikationsboken till läns räkenskaper för , som förvaras i landsarkivet i . I denna avskrift synes emellertid förekomma en del oriktiga uppgifter rörande de hemman, som skattesålts under bruket. Sålunda upptagas i början av skattebrevet 7 halva och 10 fjärdedels hemman Östanån samt längre fram i brevet 8 halva och 9 fjärdedels hemman Östanån, medan skatteköpet, såvitt jordeböckerna och andra handlingar utvisa, avsett allenast 7 halva och 9 fjärdedels hemman Östanån. 1 berörda avskrift angives även, att 6 hela hemman Västanån skatteköpts, medan köpet torde avsett 5 hela och 1 halvt hemman Västanån. 2) Genom Kungl. Maj:ts dom den 25/4 1816 ogillades av kronan framställt yrkande om lägenhetens avträdande till . Erendals och Lundholms bruk. Handlanden , adlad Ehrencreutz, anlade i ett bruk, som benämndes Lundholms, sedermera Erendals bruk. Bruket erhöll även privilegier såsom styckebruk. Därstädes uppfördes jämväl en hammare, benämnd Lundholms stångjärnshammare. ägdes dessa bruk av brukspatronen G.C. Koschell, vilken försålde dels ett flertal bruken underlydande hemman till presidenten . , dels bruken jämte återstående hemman och lägenheter till direktören . . Sedan denne avträtt sin egendom till konkurs, försåldes bruken med underlydande till advokatfiskal M.J. Genom skattebrev försålde kammarkollegium till hovjunkaren 1/4 mtl Bråkedal nr 1 och 5/3 mtl Frustuna nr 1 i till Erendals styckebruks understöd. Enligt kollegii protokoll i skatteköpsärendet skulle hemmanen vara oskiljaktiga från bruket, varemot något förbehåll angående åbornas odrivenhet ej däri omförmäles.1) Genom skattebrev försålde kammarkollegium till borgmästaren till drift och understöd för 1/4 mtl Stora Skeppmora nr 1 i . 1 skattebrevet stadgades, att hemmanet skulle vara oskiljaktigt från bruket, varemot bestämmelse om odrivenhet för åbo saknas. Vid skatteköpet innehades hemmanet av . Hemmanet brukades sedermera av hans son och dennes son samt tillträddes av den sistnämndes son . avflyttade från hemmanet, varefter det övertogs av från . Varken denne eller senare innehavare av hemmanet synas hava stått i släktskapsförhållande till föregående brukare.1) Genom skattebrev försålde kammarkollegium till borgmästaren till drift och understöd för 1/4 mtl Magsjötorp nr 1, 3/8 mtl Merlännasätter nr 1, 1/4 mtl Navarstorp nr 1, 1/4 mtl Navesta nr 1, 1/4 mtl Nyckelberga nr 1, 3/8 mtl Röntorp nr 1, 1/4 mtl Salvartorp nr 1, 3/8 mtl nr 1, 1/4 mtl Stavtorp nr 1, 3/8 mtl Lilla Sättertorp nr 1 och 1/4 mtl Ösätter nr 1 i socken. I skattebrevet stadgades, att hemmanen skulle vara oskiljaktiga från bruket, samt att åborna jämlikt nådiga breven och skulle vara odrivna, så länge de fullgjorde sina skyldigheter. Vid skatteköpet var åbo på Magsjötorp. efterträddes av sin måg och denne av sin son . övertogs hemmanet av . Varken denne eller senare brukare av hemmanet synes hava stått i släktskapsförhållande till åbostammen. yrkade hos Kbfde, att »landbönderna» i med flera måtte avhysas från sina hemman, enär de icke fullgjort sina enligt kontrakt åliggande skyldigheter. Kbfde hänvisade att vid vederbörlig domstol utföra sin talan. Detta beslut fastställdes efter fullföljd talan av Kungl. Efter stämning till häradsrätten yrkade därpå , att »landbönderna» måtte förpliktas att genast avflytta från sina hemman. Bönderna bestredo talan samt yrkade å sin sida, att, enär de icke vägrat att mot betalning fullgöra föreskrivna prestanda, bruksägaren måtte förbjudas att betunga dem med andra skyldigheter än nådiga brevet föreskreve. Häradsrätten meddelade utslag i målet . Häradsrätten funne upplyst och medgivet, att »bönderna» icke såsom arvtagare efter de släktstammar, som varit verkliga åbor, kommit till hemmanen, vilka de blott efter särskilda kontrakt fått bruka mot utgörande av betingade och åtagna skyldigheter. Och »bönderna» i betydlig 1) Huruvida nämnda brukare varit att anse såsom åbor å hemmanet, är ovisst. Genom skattebrev försålde kammarkollegium till borgmästaren till drift och understöd för dels 1/16 mtl Lilla Skeppmora nr 1 och 1/16 mtl Skeppmora eller Dalen nr 1 samt torpen Göksjötorp nr 1, Hammarbosätter eller Löten nr 1 och Sågartorp nr 1 i Åkers socken, dels 1/4 mtl nr 1, 1/2 mtl Lidökna nr 1 och 1/4 mtl Öråsen nr 1 samt torpen Lilla Gölkärr nr 1, nr 1 och Lukastorp nr 1 i socken och dels 1/4 mtl Vasskärr nr 1 och 1/4 mtl Vinterled nr 1 i . I skattebrevet stadgades, att fastigheterna skulle vara oskiljaktiga från bruket, samt att åborna skulle vara odrivna, så länge de fullgjorde sina skyldigheter. Vid skatteköpet var Per åbo å Lilla Skeppmora. efterträddes av sin måg . Efter honom innehades hemmanet av hans son Per och dennes son . mantalslängd är antecknad som före detta brukare, och har hemmanet därefter innehafts av personer, som icke varit släkt med åbostammen. På Skeppmora eller Dalen var åbo vid skatteköpet. Enligt anteckning i husförhörslängden avflyttade med hustru och barn till Dillnäs. övertog ånyo hemmanet, vilket därefter innehades av hans son Per , då hemmanet övertogs av . Varken denne eller senare innehavare av hemmanet torde hava stått i skyldskapsförhållande till åbostammen. bruk i anlades för kronans räkning. utarrenderades bruket till de d. ä., vilken inköpte detsamma av kronan. Bruket har sedermera till mitten av innehafts av släkten de . upplät kammarkollegium Herrebro äng i Borgs socken under förpantning till landshövdingen . Denna förpantning transporterades sedermera på ägaren av bruk de d. y. avstod de halva ängen samt erhöll i vederlag 1/4 mtl. Hindstorp nr 2 i socken jämte andra lägenheter. förordnade kammarkollegium, att berörda förpantning skulle indragas till kronan. Brukspatronen de erhöll emellertid Kungl. Maj:ts tillstånd att mot jämngott vederlag tillbyta sig dessa fastigheter. förpantningen eller något byte kom emellertid ej till stånd. I böljan av innehades hemmanet Hindstorp nr 2 av , vilken sökte att få skatteköpa detsamma. Detta bestreds av brukets ägare, vilka påstodo sig innehava hemmanet under förpantning. Tvisten fullföljdes till Kungl. Maj:t, som meddelade beslut i ärendet. förklarade, att någon bestämd åbo- och besittningsrätt till hemmanet icke kunde tilläggas vare sig bruksägarna eller . Som bruksägarna för bruksdriften fått använda hemmanet och detsamma i avseende på körslor och dagsverken fortfarande vore nödigt för bruket, prövade Kungl. Maj :t skäligt tillåta bruksägarna att på sätt Kungl, förordningen och de däri angående kronohemmans skattelösen under bruk åberopade författningar innehölle för bruksrörelsens vidmakthållande få lösa hemmanet till skatte, likväl med rättighet för dåvarande åbon och hans arvingar att enligt kungl, brevet å hemmanet sitta odrivna, så länge de fullgjorde sina skyldigheter och skogen icke annorlunda än efter allmänna lagen och förordningarna nyttjade. Bruksägarna skulle icke äga att belasta hemmanet med flera dagsverken än de som vore påförda hemmanet ijordeboken, dock att de efter överenskommelse med åborna finge förvandla hemmanets hela ränta uti kolning och körslor emot samma betalning som skattebönder åtnjöte. Genom skattebrev försålde därpå kammarkollegium hemmanet till brukets dåvarande ägare friherrarna och , med förbehåll att åbon därå och hans arvingar skulle jämlikt förberörda kungl, brev sitta odrivna och bibehållas vid åborätten å hemmanet med de villkor, som föreskrivits i det kungl, brevet. Efter blev hans son åbo å hemmanet. I bouppteckningen efter upptogs själva hemmanet såsom tillgång i boet. efterlämnade ett barn, dottern , gift med . Sedan avlidit, erhöllo makarnas barn lagfart å hemmanet. Därvid åberopades till styrkande av åtkomsten till hemmanet förberörda bouppteckning efter . Huruvida denne eller hans fader av bruksägarna förvärvat skatterätten till hemmanet är ej känt. Efter förordnande av bergskollegium hölls av vederbörande bergmästare undersökning angående de å Vånga och bergslags allmänningar skedda utsyningar och intäkter. Därvid utröntes beträffande Vånga bergslags allmänningar, bland annat, att å Glansgruve allmänning utan tillstånd upptagits ett torp Nybygget, som »ville förvaras» under bruk och tidigare använts till hästhage för gruvhästar. På Byggare allmänning hade »för 50 å » av bruk upptagits ett Ålsjötorpet. På denna allmänning funnos även torpen Stora och Lilla Grana. Det förra hade »från långliga tider» varit under bruk. Och det senare, som även benämndes Tittut, hade anlagts på grund av bergstingsrättens tillstånd . I resolution beträffande denna undersökning förklarade bergskollegium, att kollegium ville utlåta sig om dessa lägenheter. Något beslut härom synes emellertid icke hava meddelats. Sedan fråga uppkommit om Vånga bergslags förändring till landslag, ägde undersökning rum om bergslagets dåvarande tillstånd. Därvid antecknades, bland annat, att torpen Stora och Lilla Grana voro sammanslagna och brukades av en åbo. Genom kungl, brev förordnades därpå, att Vånga bergslag skulle förändras till landslag. Och skulle med de till understöd för bergslagets gruvor och hyttebruk anslagna kronoallmänningar förfaras på sätt i avseende på de förra bergslag upplåtna dylika allmänningar stadgats.11 Sedan ägarna av bruk hos Kbfde anhållit att få skatteköpa förenämnda under bruket dittills nyttjade lägenheter, förklarade genom utslag , att, som åborna å torpen erkänt sig hava av brukets ägare erhållit brukningsrättighet till torpen emot bestämda arrenden, bruksägarna skulle vara berättigade att till och med begagna torpen, men att dessa därefter skulle hemfalla till staten. Häröver anförde bruksägarna besvär hos kammarkollegium med yrkande att, som torpen av ålder opåtalt hävdats till bruket, ej allenast tillerkännas företrädesrättighet till skattelösen av desamma utan ock för dem få avdelad så mycken mark, att torpen kunde skattläggas till 1/8 mantal vartdera. Innan detta besvärsmål avgjorts, anmälde Kbfde hos kollegium, att Vånga bergslags allmänningar blivit avmätta och i lotter indelade, samt hemställde, huru borde förhållas med de å allmänningarna befintliga särskilda lägenheterna, till vilka dels besittnings- dels skattelösningsrätt sökts. Med anledning därav förordnade kollegium , bland annat, att de oskattlagda lägenheterna Grana, Nybygget och skulle med tillämpning av ortens skattläggningsmetod och kungl, kungörelsen angående användningen av de till bergverken och bruken upplåtna rekognitionsskogarna skattläggas till minst 1/16 mantal mot undfående av erforderligt skogsanslag från den allmänningsmark, varå de voro belägna. 1) Genom kungl, brev den 30/6 1820, hade förordnats att med de till understöd för gruvor och hyttebruk anslagna kronoallmänningar skulle förfaras på sätt och i den ordning, som om rekognitionsskogarna i allmänhet redan blivit eller kunde bliva förordnat. Av denna korta översikt framgår den skada som land och folk under ett historiskt kort tidsskede åsamkats av rättslig bedömning, ekonomisk slentrian och privilegietänkande, som grupper eller enskilda kan åstadkomma. riksdag föreläggs ett mycket omfattande program beträffande sysselsättning samt skydd för vatten, mark och miljöer. Detta borde ha åtföljts av de ägomässiga och ekonomiska förändringar och resurser som praktiskt måste följa, om målet skall bli praktisk verklighet inom rimlig tid. Nog borde demokratiska ansvariga våga föreslå den socialisering som arbetarfientliga landshövding föreslog och accepterade, och som 1873 godkände. fastslogs principen att bruksprivilegierna skulle upphöra och till kronan återfalla och den befintliga skogen ställdes under förbud tills återgången till kronan var klar. och riksdags socialisering omfattar två markområden i , och 1,5 . Om en liknande socialisering vidtagits eller vidtages gentemot bolag och bruksägare i och landet i övrigt, där bruksrörelser nedlagts men kronans mark och vatten och andra naturvärden icke återgått till kronan, skulle många sysselsättnings-, natur- och miljöproblem ha kunnat lösas eller kan lösas. Då det gäller våra älvar och vattenområden borde myndigheter och ansvariga hävda och bevaka kronans äganderätt, som oinskränkt skall tillhöra kronan, och skydda bygdebefolkning och allmogens gamla nyttjanderätter och intressen samt bevara och skydda naturvärden av olika slag. Bolagens rätt i älvar och vattenområden är begränsad till det intrång som följde med flottning i flottlederna. När flottled upphör har bolag ingen särskild rätt att äga eller nyttja våra vattendrag. De tvister som uppstår genom att olika bolag uppträtt och sökt tillstånd för kraftverksbyggnader, utan hänsyn till bygdebefolkningen och till det förhållandet att kronan är ägare, måste bygga på en felbedömning av kronans äganderätt samt urminnes nyttjanderätt till vissa nyttigheter i vattenområdena för bygdebefolkningen. Bolagen har aldrig haft eller kan aldrig ha rätt att uppträda som ägandepart vid rättshandlingar, eftersom äganderätten ligger hos kronan. Då ändock bolagens uppträdande vid vattenområdena i och Ljusnan m. fl. älvar skapat oro och irritation hos bygdebefolkningen, bör klart ange att beslut även gäller kronans vattenrätt i älvarna och att urminnes rätt för nyttjande av vissa nyttigheter som av ålder tillkommit bygdebefolkningen, skall upprätthållas och respekteras.