ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021416 · 1972-01-26 00:00:00 — om skyldighet för kommun att sälja mark till enskild för bebyggelse. förvärvade kommunerna mark för 5 . Uppgiften som återfinnes i 1971 (26.8.1971) anger alltså att nära 6 miljarder har investerats i i kommunala markförvärv Årsbeloppen var enligt petitan 1965 709 milj. Jag har i motionen önskat redovisa dessa uppgifter därför att de belyser hur omfattande de kommunala markköpen varit och hur drastiskt ägarförhållandena omstruktureras. Kommunernas förvärv av mark har varit omfattande under det att deras försäljning av mark varit obetydlig. Av landets tio största kommuner är det uppenbarligen bara som i nämnvärd utsträckning försäljer mark under det att de övrigas utbud i den mån frågan över huvud är aktuell sker i form av tomträttsupplåtelser. I de mindre kommunerna i landet förekommer ofta ett väl strukturerat utbud som ger småhuskonsumenterna reell valfrihet mellan tomt med äganderätt respektive tomträtt. Från mina utgångspunkter är det en självklarhet att småhuskonsumenternas valfrihet endast kan uppnås om kommunerna tillhandahåller såväl mark för försäljning som tomträttsmark. Enda framkomliga vägen för att åstadkomma ett utbud av bägge dessa kategorier synes vara en lagstiftning som ålägger kommunerna att så hantera markpolitiken att reell valfrihet åstadkommes. Sådana regler synes kunna ingå i bestämmelserna för upprättande av kommunala bostadsbyggnadsprogram och däri redovisad markägarkategori för planerad bebyggelse. 1 072 1 245 1 185 962 810 Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t begär förslag till lagstiftning syftande till att ge kommunerna skyldighet att sälja mark till enskilda för bebyggelse.
mot · FV021417 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. il. om höjning av räntan på amorteringspliktiga tilläggslån. I en råd år har , och moderata samlingspartiet hävdat att räntan på amorteringspliktiga tilläggslån skall höjas från . De årgångar av flerfamiljshus detta gäller åtnjuter genom den låga räntesatsen betydande förmåner. En höjning av räntan leder till minskade hyresklyftor mellan dessa hus och senare byggda. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att måtte besluta att räntan på amorteringspliktiga tillläggslån skall vara mot nuvarande samt att denna subventionsminskning skall träda i kraft . BO () () 1 »72 720043
mot · FV021419 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående ianspräktagandet av länefonden för bostadsbyggande. Den statliga bostadslångivningen föreslås för /73 få en omfattning i vad gäller nybyggnad på 2 och i vad gäller ombyggnad och förbättring på . Denna relation mellan nyproducerade lägenheter och ombyggda motsvarar på intet sätt konsumenternas efterfrågan. De omfattande rivningarna i tätorternas centrala delar har inneburit en omstrukturering av tätortsmiljön från i huvudsak bostadsområden till kontoriserade och kommersialiserade områden i de storrå kommunernas centrala delar. Stora, centralt belägna, bra lägenheter tas bort ur lägenhetsbeståndet och ersätts med moderna, mindre lägenheter i de nya bostadsområdena. Det är icke bostadskonsumenternas efterfrågan som styrt denna utveckling. Tvärtom efterfrågas ofta just lägenheter i levande central miljö på gåavstånd mer än de avlägset belägna förortslägenheterna. En ordentlig höjning av ombyggnadsanslaget torde vara motiverad och skulle kunna balanseras av en minskning av nybyggnadsanslaget. Under löpande budgetår förefaller det riktigaste vara att man inom de givna ramarna för det statsbelånade bostadsbyggandet bl. a. genom anpassning av medel till projektreserven vidgade ombyggnadsverksamheten. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att medelsförbrukningen till Lånefonden för bostadsbyggande för /73 ges andra proportioner mellan ny- och ombyggnadsverksamhet i linje med vad som i motionen anförts.
mot · FV02142 · 1972-01-18 00:00:00 — av fröken och om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. Med tillfredsställelse har vi kunnat konstatera att SJ :s 67-kort med tidpn kommit att omfatta fler kategorier pensionärer och att resmöjligheterna för 67-kortsresenärerna utvidgats. Emellertid saknar den som är berättigad till att använda 67-kortet möjlighet att utnyttja det vid resa i första klass tågkupé. I såväl , som är situationen annorlunda. Den danska 65-biljetten berättigar till fram- och återresa i en riktning till priset för enkel biljett i valfri klass och utan att resenärerna behöver betala för förmånen som sådan. Det finska 65-kortet kostar ca och berättigar till inköp av sex biljetter för resa i valfri klass, enkla eller turoch retur, till halva priset. Reslängden i ena riktningen måste vara . I gäller att den som fyllt med make eller maka får resa på Honnorbillett i valfri klass för priset på halv biljett vid enkel resa respektive priset på enkel biljett vid turochreturresa. Avgift krävs för , men förmånen som sådan kostar ingenting. Den svenska mot 65-biljetten, 65-kortet och Honnorbilletten svarande förmånen, 67-kortet, avviker således markant från dessa dels genom det höga priset för förmånen som sådan, för rätten att köpa endast fem biljetter, dels, som nämnts, genom att resan inte får företas i valfri klass utan enbart i andra klass tågkupé. Som vi har påpekat i motioner finns det starka skäl att utvidga 67-kortets användningsområde till att omfatta resa även i första klass tågkupe'. Därigenom skulle bl. a. större nordisk enhetlighet uppnås, vilket vore värdefullt inte minst med tanke på att invånarna i de nämnda nordiska länderna har rätt att utnyttja samtliga dessa länders här anförda pensionärsrabattförmåner. Ett annat tungt vägande skäl till den nämnda utvidgningen av 67-kortet är att det måste anses orimligt att gamla människor, som kanske är trötta eller sjuka, samt handikappade, som önskar resa bekvämare och i en kanske lugnare miljö än vad andraklassvagn ger möjlighet till, inte erbjuds detta till reducerad biljettkostnad. har SJ beräknat kostnaden för 67-kortsrabattering av förstaklassresor till . Någonting som påtagligt ändrar den beräknade kostnaden torde inte ha inträffat . För att SJ skall få möjlighet att utvidga 67-kortsförmånen enligt ovan anser vi att beloppet skall tillskjutas SJ av statsmedel. Med stöd av det anförda hemställs att 1. hos Kungl. hemställer att Kungl. anmodar SJ att utvidga 67-kortsförmånen till att omfatta resa även i första klass tågkupé fr. o. m. , 2. för /73 under i bil. 8 till statsverkspropositionen anslår .
mot · FV021425 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om maximering av hyror. har hyrorna i nyproduktionen blivit allt högre och stigit till en sådan nivå att vanliga inkomsttagare kan klara dessa hyror. Särskilt svårt drabbas en kategori hyresgäster, nämligen de som bor i hus byggda åren 19621968 och där hyresnämnderna och fastställt eller kommer att fastställa hyror enligt gällande hyresreglering. I många fall har respektive hyresvärdar sedan fastigheterna färdigställts återtagit sina ansökningar om statliga lån och hos hyresnämnderna ansökt om hyresfastställelse. Genom skillnaden i kapitalkostnaden mellan statliga och privata lån drabbas hyresgästerna av betydande hyreshöjningar (per m2/år), och dessutom blir hyresgästerna som regel skyldiga att betala hyreshöjningen retroaktivt från inflyttningsdagen. Om en ägare till ett flerfamiljshus på hyresreglerad ort inte vill använda sig av statliga lån, trots att byggnationen och upplåtelse av lägenheterna skett utifrån sådana förutsättningar, drabbas alltså hyresgästerna av stora hyreshöjningar, som regel retroaktivt från inflyttningsdagen, då hyrorna fastställts av hyresnämnden och . Enbart i beräknas enligt tidningen nr 1972, flera tusen hyresgäster erhålla hyreshöjningar och krav på . Kraven uppgår i några fall som avgjorts i till ett retroaktivt belopp på och en hyreshöjning för en 3-rumslägenhet på . För att komma till rätta med detta problem och dess skadeverkningar för enskilda hyresgäster kan en ändring företagas av hyresregleringslagen som innebär att hyrorna får fastställas till högst de belopp som skulle ha godkänts med statlig belåning. Enligt vår mening är detta en fråga av största angelägenhetsgrad. Det handlar för åtskilliga av de familjer som drabbas av krav om retroaktivhyror på belopp inemot . Situationen för dessa ter sig närmast katastrofal. Med hänvisning till anförda förhållanden föreslås att uttalar sig för en skyndsam ändring av hyresregle ringslagens 3 § första stycket, innebärande att hyrorna får fastställas till högst de belopp som skulle ha godkänts vid statlig belåning, samt att hos regeringen hemställer att erforderligt förslag till sådan lagändring utarbetas och föreläggs . (vpk) (vpk)
mot · FV021427 · 1972-01-26 00:00:00 — om höjning av övre lånegränsen för förbättringslån. 1 kungörelsen om förbättringslån 9 § anges bestämmelserna för utlämnande av lån utan säkerhet. Dylikt lån utan säkerhet kan lämnas med ett belopp . Utnyttjandet av denna möjlighet till lån utan säkerhet har uppskattats alltsedan denna bestämmelse infördes, när högsta lånebeloppet utgjorde tvåtusenfyrahundra kronor. Som handläggare av dessa lån i kommunalt förmedlingsorgan kan jag omvittna de praktiska fördelar som det är att för mindre förbättringsåtgärder inte behöva kräva säkerhet i form av inteckningar i fastighet. Jag har erfarit hur denna låneform med denna bestämmelse att lämna lån utan säkerhet utnyttjas för förbättringsåtgärder av mindre omfattning, som ordnande av wc, tvättrum, el-installation eller dylikt. När detta ifrågakommer så är det främst hos någon som inte äger fastigheten, men som har nyttjanderätten under sin levnad, eller hos någon som är änka eller änkeman och där dödsboet är ägare till fastighet och det därvid är krångligare med inteckningsförfarande. Men på grund av penningvärdeförsämring och kostnadsstegring kan man nu icke få de förbättringsarbeten utförda inom ramen för de som man kunde få när denna bestämmelse infördes. Det vore därför av vikt om den övre lånegränsen för dessa lån kunde justeras uppåt och förslagsvis till . Om man eventuellt anser det för lättvindigt att ställa statliga pengar till förfogande, till detta belopp, så finnes alltid möjligheten att förknippa detta med borgen från kommunen. Den som handlagt dessa ärenden ute i kommunerna och sett välsignelsen av denna låneform skulle säkert som förtroendeman inte göra någon invändning mot ett dylikt krav. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att förbättringslån, som i sin helhet utgör räntefritt stående lån, må utlämnas utan säkerhet, om lånet icke överstiger .
mot · FV021429 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om utnyttjande av socialarbetarnas specialkunskaper inom fysisk planering och bostadsplanering. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1972:241 hemställs att hos Kungl. Maj:t begär överväganden och förslag om utnyttjande av socialarbetarnas specialkunskaper inom fysisk planering och bostadsplanering. (c) () () MAJ PEH RSSON (c) K L , 1972
mot · FV021431 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en kommunalisering av sotningsväsendet. Enligt brandlagen ligger sotningsväsendet inom ramen för varje kommuns skyldighet att hålla ett brandförsvar. För kommunen skall sålunda finnas skorstensfejarmästare och skorstensfejare, de senare anställda för att biträda mästaren med utförandet av de föreskrivna brandförsvarsuppgifterna (sotningsarbete, eldstadsbrandsyn m. m.). Företagsformen kan vara såväl som privat. är förhållandet i landets ca 650 sotningsdistrikt med några få undantag att driftsformen är privat. I två kommuner är skorstensfejarmästare och skorstensfej arna kommunalanställda. Därtill kommer att övergå till drift. Utredningar i samma syfte pågår i ytterligare ett 30-tal kommuner. Det är från flera synpunkter otillfredsställande att det i brandlagen reglerade förebyggande brandförsvaret i huvudsak ombesörjs av privata företag med vinstintresse som motiv för verksamheten. Sotningsdistrikten uppdelas mellan mästarna av samhället. Någon konkurrens mellan olika företag finns ej, utan varje mästare ges en monopolställning inom sitt område. Monopolsituationen torde leda till att sotningstaxorna ofta ligger högre än som är motiverat av rationella skäl. Företagsenheterna inom sotningsväsendet är vidare som regel mycket små. Inom ett stort antal sotningsdistrikt finns sålunda endast en eller två personer anställda. Denna företagsform är i flera avseenden ineffektiv. De många små arbetsplatserna, med relativt små investeringsresurser hos arbetsgivaren som konsekvens, kan innebära en onödigt nedslitande arbetsmiljö och ett otillfredsställande arbetarskydd. Den tekniska utrustningen fyller ofta heller inte utvecklingens krav. Nyrekryteringen till sotaryrket är relativt svag. Avgången är också stor. uttalade i detta sammanhang på sin senaste kongress att problem på olika håll uppstått »med att följa brandstadga och brandordningens bestämmelser om föreskriven sotning». Eldstadsbrandsyn har vid skilda tillfällen ej förrättats i den omfattning brandlagen föreskriver, vilket resulterat i att brandfarliga skorstenar och eldstäder icke rapporterats till fastighetsägare och myndigheter. Sotningsväsendets organisationsform följer ett ålderdomligt mönster och svarar inte väl mot dagens krav i fråga om brandskydd och arbets Sotning är, som ovan nämnts, en samhällelig angelägenhet inom ramen för det förebyggande brandskyddet, reglerat i brandlagen. Det måste då vara rimligt att sotningen organiseras av samhället, dvs. kommunen, i rationellt stora företagsenheter. En kommunalisering av sotningsväsendet framstår som önskvärd såväl från ekonomiska effektivitetssynpunkter som för att utveckla ett tekniskt avancerat brandförsvar liksom för att tillförsäkra arbetstagarna i yrket rimliga arbetsoch skyddsförhållanden. Det är sålunda angeläget att formerna för en kommunalisering av sotningsväsendet utreds liksom de organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna av samhällsdriften. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att hos Kungl. begär tillsättande av en utredning med syfte att lägga förslag om formerna för en kommunalisering av sotningsväsendet. () () i
mot · FV021436 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om planering av den mänskliga samhällsmiljön. Samhällsplanering borde inte enbart vara en fråga om att göra riks-, region- och stadsplaner för en viss utbyggnad av aktiviteter. Det borde i högre grad än vad som är fallet vara en fråga om den mänskliga miljön i alla lägen och dimensioner en strävan hos dem som planerar att få bästa möjliga betingelser på alla områden för de människor, som avses vistas i de olika samhällena. Det finns en tendens på alla områden, en tendens till allt större koncentrerade enheter. spårar man rent av en övertro på den s. k. rationaliseringen och ändå har denna inte enbart positiva verkningar. Kanske de negativa verkningarna ibland och i vissa lägen överväger. Koncentrationen till allt större samhällsbildningar för ofta med sig ökade och ökande problem stress i livs- och arbetsmiljön, ökad brottslighet, alkohol- och narkotikamissbruk, svårlösta trafik- och kommunikationsproblem osv. över huvud taget ökade påfrestningar på den enskilde individen och den mänskliga miljön. Den rapport om storstadsmiljön, som avlämnats av och tekn. lic. och som ingår i förberedelsearbetet till om den mänskliga miljön, bekräftar att många samhällsproblem accelererar i takt med koncentrationsgraden i samhällsbildningen. Självfallet har koncentrationen även positiva sidor, speciellt om man räknar i materiella tekniska och ekonomiska termer men det är, som utredarna framhåller, chockerande litet man har att gå efter i form av faktiska data när det gäller de psykosociala aspekterna på den mänskliga miljön. En planering som tar hänsyn till såväl de positiva som negativa resultaten av en koncentration till stora samhällsbildningar är nödvändig och därvid bör den mänskliga miljöns alla nivåer och aspekter beaktas. En parlamentariskt sammansatt utredning med tillgång på experter och specialister på de områden där människan fungerar i samhället och där samhället påverkar människan borde bäst kunna samla och utvärdera de fakta på olika områden som redan finns och initiera till forskning och specialstudier på andra områden av den mänskliga livsmiljön, där man har brist på faktamaterial. Utredningen bör komma fram till en avvägning av de positiva och negativa verkningarna och för en slutlig och sammanfattande värdering åstadkomma något av en gemensam nämnare för de olika faktorer som påverkar människans miljö och livsbetingelser i samhället. Man bör på detta sätt kunna markera ett gränsområde av varierande bredd där de positiva verkningarna reduceras av de negativa för att successivt överflyglas av dessa. Man borde på detta sätt kunna komma fram till hur den ideala samhällsbildningen skall se ut, hur stor den bör vara och vilka minimi- respektive maximigränser den under vissa förutsättningar kunde ha allt med målet att planera för ett i sann mening mänskligt samhälle. I anslutning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att låta tillsätta en parlamentarisk utredning med uppgift att utreda och framlägga förslag till planering av den mänskliga samhällsmiljön i enlighet med motionens intentioner.
mot · FV021437 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ändring av civil- och militärområdesgränsema för och län. 1964 fastställdes principerna för totalförsvarets regionala ledning. Man hade därvid som utgångspunkt att åstadkomma överensstämmelse mellan läns- och försvarsområdesindelning. Man genomförde också indelningen enligt denna princip utom när det gäller och län, som är delade på två försvarsområden. Denna delning är icke tillfredsställande. Den medför betydande problem och olägenheter för totalförsvaret och då inte minst för de civila delarna. Länsstyrelserna i de delade länen har att samarbeta med två civilbefälhavare vardera. Beträffande ledningen i krig ansåg man av olika lösningar den lämpligaste vara att överföra ifrågavarande länsdel till det angränsande länet. Från lämplighets- och effektivitetssynpunkt torde ett sådant förfarande icke kunna accepteras. Det skulle vid krigsorganisation innebära en regional splittring av verksamheten. En del uppgifter av krigsviktig natur skulle läggas på annan länsstyrelse, medan andra uppgifter såsom beskattning m. m. skulle ligga kvar på den egna . Detta synes leda till ett markant dubbelarbete med register, längder o. d., som det kan antas att båda länsstyrelserna är beroende av. Det är icke realistiskt att räkna med att man tillfredsställande skall kunna organisera ett överförande av områden från ett län till ett annat i ett läge då krigsorganisation sker och utrymningar blir aktuella. En olägenhet för de delade länen är att kommunikationsverken redan i fredstid drar sina gränser och delar länen i olika områden. civilbefälhavarutredning har noga undersökt konsekvenserna av en länsdelning och anser överförande av ett område från ett län till ett annat som orealistiskt. Man har kommit fram till uppfattningen att bristande överensstämmelse mellan länsindelning samt civil- och militärområdesindelning medför allvarliga olägenheter för de civila delarna av totalförsvaret. Man förordar en full överensstämmelse mellan nämnda indelningar. Enligt utredningen kan bristande överensstämmelse i administrativ indelning befaras medföra svaghet och bristande handlingskraft hos det civila försvaret just när krigsmakten allra bäst behöver dess hjälp och stöd. hävdar alltså att själva problemen bör undanröjas. En anpassning bör således ske av den militärterritoriella indelningen till länsindelningen även för och län. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om förslag om sådan ändring av civil- och militärområdesgränserna för och län att överensstämmelse uppnås med länsgränserna. () i Bäckmora
mot · FV021439 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående låneunderlaget för bostadslån. Vid riksdag (prop. 1967:100 s. 240 ff., SU 100) prövades bl. a. metoderna för bestämning av låneunderlaget för bostadslån och även frågan om anpassningen av pantvärdet till kostnadsutvecklingen. hade (SOU 1966:44) föreslagit att den intermittent fastställda låneunderlagskoefficienten ersätts av en koefficient som omprövas med regelbundna intervaller med hänsyn till prisutveckling och rationaliseringseffekter. Enligt förslaget skulle det preliminära lånebeslutet grundas på den senast fastställda koefficienten och det slutliga beslutet på ett medeltal av de fastställda koefficienterna. Dåvarande chefen för fann (s. 244) att en av kommittén föreslagen ordning förutsatte en förbättring av den statistiska redovisningen. 1 avvaktan på resultatet av en tillkallad expertutredning (byggnadsindexkommittén, Fi 1968:43) var departementschefen inte beredd att föreslå ändrade grunder för låneunderlagets anpassning till kostnadsutvecklingen. Kommittén har avgett delbetänkande (SOU 1971:79) om byggnadsindex för bostäder. Med hänsyn bl. a. till att det sålunda framkomna utredningsresultatet inte anmälts bland övriga framlagda betänkanden i inrikeshuvudtitelns översikt (s. 12) finns skäl att erinra om att riksdag (SU 1967:100 s. 14) godtagit en fortsatt tillämpning av hittillsvarande anpassningssystem endast i avbidan på bättre möjligheter att följa kostnadsutvecklingen. Det tillämpade systemet med intermittent fastställda låneunderlagskoefficienter medför såväl en besvärande ovisshet om finansieringsförutsättningarna som fördyrande krediter och administrativa svårigheter för byggherrarna. Vikten av att frågan får en snar lösning motiverar hemställan att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till grunder för anpassning av låneunderlaget för bostadslån i huvudsaklig överensstämmelse med bostadspolitiska kommitténs förslag.
mot · FV02144 · 1972-01-18 00:00:00 — av i m. fl. om kreditgarantier för deltidsjordbrukare. Riktlinjerna för vår nuvarande jordbrukspolitik fastlades . Beslutet innebar bl. a. att statligt ekonomiskt stöd inte skulle utgå för tillkomsten och fortvaron av stödjordbruk. Såsom stödjordbruk skulle i detta sammanhang betraktas även deltidsjordbruk, vars innehavare har sin huvudsakliga sysselsättning utanför jord- och skogsbruksnäringen. Denna ordning börjar allt starkare framstå som synnerligen negativ för stora landsbygdsområden och därmed för hela samhället. Det förenklade storleks- och lönsamhetstänkande som kom till uttryck beslut kan komma att fundamentalt förändra och försämra förhållandena på stora delar av vår landsbygd. Det gäller de för de enskilda människorna ja, för hela samhället så centrala förhållandena som innefattas i begreppet en levande landsbygd: landskapsvård, service, boendemiljö och inte minst trivsel allt blir svårare att upprätthålla då de mindre familjejordbruken och deltidsjordbruken försvinner. Enligt vår mening är det hög tid för en omvärdering av deltidsjordbrukets betydelse för landsbygd och samhälle. Denna får inte ses enbart från kortsiktiga och inskränkt ekonomiska synpunkter. I stället krävs en nyanserad helhetsbild av landsbygd jordbruk ocn boendemiljö med alla dess aspekter. Vad som är lämplig storlek på ett familjeföretag inom lantbruket bestäms av många faktorer, t. ex. geografisk belägenhet, driftinriktning, sidoengagemang, familjens intresse, tradition och mycket annat, och kommer självfallet att växla med samhällets förändringar. Kombinationen jordbruk och skogsbruk samt ett kompletteringsarbete i den utsträckning som de ekonomiska och praktiska möjligheterna medger bör därför stödjas genom att även deltidsjordbrukare kan erhålla kreditgarantier. Det torde för landsbygden i dess helhet vara till betydande fördel. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan ändring i bestämmelserna om kreditgarantier att även deltidsjordbrukare kan komma i åtnjutande av dessa. () i nkersberga