mot · FV021500 · 1972-03-14 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 med förslag till lag om skattefrihet vid premiering av sparande, m. m. I proposition 1972:22 framhålls att det enskilda sparandet är en viktig beståndsdel i de enskildas ekonomi och spelar en betydelsefull roll för den nödvändiga investeringsutvecklingen. I den långsiktiga ekonomiska politiken är det därför som framhållits från viktigt att införa starkare direkta stimulansåtgärder för det enskilda sparandet. Det är emellertid vår uppfattning att det enskilda sparandets betydelse inte i tillräckligt hög grad uppmärksammats från statsmakternas sida. De åtgärder som föreslås uppfattar vi som en positionsframflyttning i den riktning som under ett flertal år genom motioner och interpellationer stakat ut i . Det är också vår avsikt att i denna motion peka på ytterligare några förhållanden som förtjänar att uppmärksammas när det gäller att stimulera till ett långsiktigt och regelbundet sparande. Sammanfattningsvis vill i denna motion framhålla följande: Regeringen bör mot bakgrund av det faktamaterial man kan få fram om inflationens skadeverkningar på sparandet undersöka vilken teknik och vilka möjligheter som finns att skydda spararna mot penningvärdeförsämringar. Minimibeloppet för deltagande i premiesparande bör sänkas från det i propositionen föreslagna . Som en konkret åtgärd bör regeringen överväga att stimulera det enskilda sparandet genom att höja det extra avdraget vid kapitalbeskattning. Statsmakterna bör också undersöka möjligheterna att starkare knyta långsiktigt enskilt nysparande till sådana väsentliga sparmål som egen ägd bostad. Detta skulle kunna ske genom att bostadssparande gavs en förmånligare behandling från skattesynpunkt än andra sparformer. Stora ansträngningar måste göras från samhällets sida att skaffa fram relevanta fakta och information kring det enskilda sparandets problematik. Framgång med de olika stimulansåtgärder som föreslås i propositionen och i vår motion är dock starkt beroende av inflationsutvecklingen. En aktiv kamp mot inflationens skadeverkningar för det enskilda sparandet måste därför anses utgöra själva grundvalen för ett ökad enskilt sparande. fyller en mycket väsentlig roll i en blandekonomi. I propositionen pekar man, som vi redan nämnt, på en sådan viktig funktion, nämligen sparandets betydelse för investeringsutvecklingen. Men man har också anledning att se på det enskilda sparandet ur den enskilde spararens synvinkel. För den enskilde spararen är det angeläget med en sparreserv, då den utgör en buffert som ger större trygghet och högre handlingsfrihet. Just trygghetsaspekten förtjänar särskilt i dagens läge att uppmärksammas. Samhället befinner sig i en situation som utmärks av starka förändringar. Konjunktursituationen har just nu sin direkta spegelbild i ett stort antal arbetslösa. Ökade krav på fortbildning, omskolning och utveckling av egna personliga färdigheter ställer också ökade ekonomiska krav på den enskilde. Det enskilda sparandet är alltså en nödvändig förutsättning för att den enskilde skall klara de ekonomiska påfrestningar som uppträder då och då på grund av yttre omständigheter eller genom egna beslut. Den sociala tryggheten hör också hit. Vad händer när man blir sjuk? Vad händer när man blir gammal? Vad händer om man av någon anledning blir ensam? Det sociala trygghetssystemet skall givetvis klara de temporära påfrestningarna, men de flesta anser det dock värdefullt att därutöver ha en reserv av egna tillgångar med vilkas hjälp man också kan lösa de tillfälliga ekonomiska problem som ändå är oundvikliga. Här fyller alltså det individuella sparandet en mycket väsentlig trygghetsskapande uppgift. Utöver dessa nämnda trygghetsaspekter innebär ett enskilt sparande en ökad personlig handlingsfrihet. Ett regelbundet sparande möjliggör en bättre planering av den personliga ekonomin och medför ett större mått av ekonomisk handlingsfrihet. Ett sparkapital och ett regelbundet sparande möjliggör t. ex. för den enskilde att snabbt kunna utnyttja gynnsamma ekonomiska erbjudanden och villkor. För samhällets utveckling är ett högt enskilt sparande önskvärt för att skapa kreditresurser för investeringar i bostäder, handel och näringsliv och en lång rad offentliga områden. Det är också viktigt att kreditmarknadens resurser förstärks genom det enskilda sparandet, inte minst för att den vägen öka tillgången på krediter för industriinvesteringar. Ekonomer och experter har varit på det klara med att det främst är inflationen som motverkat ett högt enskilt sparande. Småspararna har missgynnats, medan den som kunnat låna sparmedel och placera dem i realtillgångar har gynnats genom värdestegring. Inflationens effekter på sparandet tillsammans med ett för spararna ogynnsamt utformat skattesystem har tillsammans verkar starkt negativt på sparviljan. En aktiv kamp mot inflationen utgör enligt vår uppfattning själva grundförutsättningen för att olika former av sparfrämjande åtgärder över huvud taget skall få avsedd verkan. En ekonomisk politik som skapar förtroende för regeringens vilja att försvara penningvärdet är den både naturligaste och effektivaste sparstimulerande åtgärden. I nedanstående tabell återfinns sifferserier sorn utgör en god illustration till sparandets svåra villkor i vad avser kampen mot inflationen. År Högsta inlåningsränta i Förändringar av konsumentprisgenomsnitt index totalindex i årsmedeltal Det framgår tydligt att penningvärdets försämringar vissa år tagit hand om en stor del av ränteavkastningen. Tar man dessutom hänsyn till effekterna av skattereglerna blir bilden än mera negativ. var tydligen ränteavkastningen negativ redan före skatt genom det årets exceptionellt starka konsumentprishöjningar. Det enskilda sparandet är i starkt behov av någon form av effektivt inflationsskydd. Som ett inslag i detta problemlösande borde ingå att man inom tar flera inititativ till undersökningar som belyser inflationens skadeverkningar på sparandet. Vidare bör man också undersöka vilka åtgärder och vilken teknik man bör ha för att skapa ett effektivt skydd för sparandet mot penningvärdeförsämringar. En annan konkret åtgärd, som vi anser att regeringen bör överväga i detta sammanhang, är en höjning av det extra avdraget vid kapitalbeskattningen. Detta avdrag har ansetts ha stor sparstimulerande effekt. Avdraget infördes och uppgår nu till . för ensamstående och . Genom penningvärdeförsämringar, som inträffat , har värdet av dessa avdrag avsevärt försämrats. En höjning av avdraget torde därför framstå som en ytterst angelägen åtgärd utöver de stimulansåtgärder som omnämnes i propositionen. Den beslutade skatteutredningen borde få i uppdrag att snabbt utarbeta sådant förslag. Statsmakterna bör vidare undersöka möjligheterna att starkare knyta långsiktigt enskilt nysparande till sådana väsentliga sparmål som egen ägd bostad. Inte minst torde det klart stigande intresset för småhusbyggandet kräva en större sparinsats från de presumtiva bostadsägama. Detta skulle kunna nås genom att ett dylikt bostadssparande gavs en förmånligare behandling från skattesynpunkt än andra sparformer. Detta förslag borde också skyndsamt prövas av den kommande skatteutredningen. Det minsta belopp som propositionen nämner för deltagande i det premierade sparandet är . Det kan starkt ifrågasättas om man inte därmed utestänger stora grupper småsparare från de förmåner som är förknippade med detta sparande. Det förefaller riktigt att någon minimibegränsning måste tillgripas men att denna gräns bör sättas så lågt att sparförmånerna når så breda grupper som möjligt. I många familjer är redan . ett stort belopp att undanta från hushållsbudgeten i dagens pressade ekonomiska situation. Vi föreslår därför att gränsen sätts till minimibeloppet . Därmed torde ett väsentligt rättvisekrav kunna bli tillgodosett, som man utökar den krets av sparare som genom sparpremiering kan lockas till ett långsiktigt regelbundet nysparande. Av resonemanget ovan följer att anser att väsentliga stimulansåtgärder från samhällets sida till förmån för det enskilda sparandet är nödvändiga. I likhet med propositionen anser vi att ett stimulanssystem bör vara så utformat, att det underlättar långsiktigt regelbundet nysparande. Visserligen hade vi ett exceptionellt stort sparande. De bakomliggande orsakerna till detta anses dock vara tillfälliga samt bero på de utdragna avtalsförhandlingarna och den minskade konsumtionsbenägenhet som är en följd av det osäkra konjunkturläget med stor arbetslöshet. Experterna räknar dock med att läget successivt fr. o. m. 1972 kommer att återgå till normalläget, vilket innebär en väsentligt lägre sparkvot. Hushållssparandets andel av de disponibla inkomsterna sjönk nämligen från till . Resonemanget om sparstimulerande insatser måste givetvis grundas på den långsiktiga trenden i sparandet. Denna långsiktiga trend för det enskilda hushållssparande! är av den arten att kraftiga stimulansåtgärder torde behövas för att höja det till den nivå det hade . Det enskilda sparandet måste ges tillräckliga incitament både psykologiska och materiella för att öka och sedan bibehålla sparandet på en hög nivå. Det är vår uppfattning att de i propositionen föreslagna åtgärderna är ett steg i rätt riktning men att de är för begränsade för att attrahera ett stort nysparande. Ett förhållande som klart försvårar bedömningarna av det enskilda sparandet är bristen på säkra fakta i vad gäller sparandets storlek och inriktning och i vad gäller kunskapen om vilka incitament som är avgörande för sparvilja, sparvanor och sparbeteende. I en interpellation togs denna fråga upp av . I interpellationen hänvisades till den mycket bristfälliga bild som föreligger beträffande det enskilda sparandets faktiska aktuella omfattning, dess fördelning och den tillgängliga kunskapen om de mål och motiv som påverkar och avgör individens och hushållens sparvilja och sparbeteende. Offentliga sparundersökningar har visserligen tidigare skett i viss omfattning främst genom sparundersökningar och i någon mån genom begränsade studier av lönsparkommittén. Dessa undersökningar är dock starkt föråldrade och anses av experterna ge en alltför osäker bild av det faktiska sparandet och hur sparbeteendet har förändrats under senaste tio tjugo åren. I interpellationsdebatten som sedan följde framgick det att finansministern delade vår syn på behovet av nya sparundersökningar och meddelade att erhållit medel och uppdrag att genomföra sådana undersökningar. Det har emellertid visat sigvara svårt att genomföra sparundersökningar av det slag som hade planerat. Den aktuella pressdebatten kring en genomförd för- eller provundersökning har pekat på de psykologiska och metodologiska svårigheter man möter när det gäller att få fram avsett faktamaterial. Förnyade förberedelser görs emellertid, och det är vår förhoppning att man inom rimlig tid skall lyckas på detta viktiga område. Under hänvisning till ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att det månatliga minimibeloppet för premiesparande skall sättas till , 2. att hos Kungl. begär att de i motionen framförda förslagen beträffande höjning av kapitalskatteavdraget och beträffande de speciella skattemässiga incitamenten för bostadssparande med skyndsamhet prövas av den beslutande kommande skatteutredningen, 3. att ger Kungl. till känna vad i övrigt framhållits i denna motion beträffande det enskilda sparandets villkor och förutsättningar. PER () () () () ()