mot · FV02440 · 1972-01-25 00:00:00 — angående den vid riksdag godkända långtidsplanen för det statliga utvecklingsbiståndet. beslöt godkänna en långtidsplan för det statliga utvecklingsbiståndet med sikte på att den totala anslagsvolymen för biståndsändamål /75 skulle motsvara en procent av bruttonationalprodukten. erinrade statsutskottet om tidigare uttalanden från statsmakternas sida att ett sådant mål i och för sig inte var att betrakta som någon slutgiltig gräns för en svensk biståndsinsats. En anslagsökning på i genomsnitt framstod enligt denna långtidsplan som behövlig. Den slutliga anslagsnivån skulle bli beroende av bruttonationalproduktens tillväxt i löpande priser. Hur mycket anslagen kunde höjas de enskilda budgetåren skulle bli beroende på den ekonomiska utvecklingen; dock skulle höjningen varje budgetår i kronor räknat få förutsättas bli minst lika stor som under det närmast föregående budgetåret. Av denna korta redogörelse för riksdagsbeslutet torde klart framgå att man var väl medveten om beslutets innebörd och konsekvenser. Att bruttonationalprodukten ökat kraftigt i löpande priser och att storleken av de beslutade anslagen inklusive det för kommande budgetår föreslagna medför att det av de som planen omfattar måste ske en betydande stegring av anslagen kan således inte föranleda en omprövning av beslutet. Ingen antydan om en förestående ändring av beslut förekommer i årets statsverksproposition. Emellertid har regeringsföreträdare i annat sammanhang låtit förstå att bruttonationalproduktens, välståndets, tillväxt varit så snabb att det kan bli aktuellt med en förskjutning av tiden för uppnående av enprocentsmålet. Något sådant kan enligt vår mening inte komma ifråga. Ett riksdagsbeslut av denna art som är så näraliggande i tiden måste anses bindande, såvida inte omständigheter som vid tiden för beslutet inte kunde förutses tillkommit. Detta är inte fallet. Det borde råda enighet om att de rika länderna, dit måste räknas, skall prioritera utvecklingsbiståndet före många andra önskemål. Att intresset påstås ha minskat bland väljarna för vikten av stora biståndsinsatser får inte vara en ursäkt för en annan inställning; de politiska partierna har - om detta verkligen skulle vara fallet bidragit härtill genom att inte ständigt ha informerat om våra förpliktelser gentemot mindre gynnade folk. I valet mellan att uppskjuta uppfyllandet av långtidsplan och att iakttaga sparsamhet med nya åtaganden borde utgången vara given. Medborgarnas berättigade krav på en god och t. o. m. förbättrad standard kan väl förenas med t. ex. en översyn av statsförvaltningen i syfte att minska den växande byråkrati som är en följd av regeringens ambition att låta stat och kommun ombesörja tidigare utan nackdelar enskilt skötta angelägenheter. Reformer med socialistiska förtecken innefattar oftast, vid sidan av obestridliga fördelar för medborgarna, ekonomiska åtaganden, som utan skada kan utelämnas eller minskas. Det vore i sanning stötande om socialisering skulle ges företräde framför solidaritet med de fattiga folken. Vi finner det mot bakgrund av de antydningar som gjorts befogat att begära ett uttalande om att beslut skall ligga fast. Med tanke på de omdispositioner och nedskärningar som kommer att krävas för att man under långtidsplanens sista skall kunna nå målet, bör hemställa att regeringen i nästkommande statsverksproposition klargör hur erforderliga medel skall kunna ställas till förfogande; åtgärder som drabbar de enskilda medborgarna bör ifrågakomma först sedan alla andra möjligheter utnyttjats. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att beslut beträffande anslagsvolymen för det statliga utvecklingsbiståndet alltjämt skall gälla och hos Kungl. Maj:t hemställer att i statsverkspropositionen för /74 redogörs för hur härför erforderliga medel beräknas utgå.