mot · FV021721 · 1972-10-24 00:00:00 — De bör emellertid utformas på sådant sätt, att de såvitt möjligt även får omedelbara verkningar och minskar de nuvarande sysselsättningsproblemen samt förhindrar en försämring av läget. Generellt verkande ekonomisk-politiska åtgärder bör härvidlag framför allt tillgripas. Den av den inhemska politiken orsakade konjunkturned gången är till betydande del en följd av regeringens ovilja att använda generella stimulansåtgärder. I stället för att stimulera investeringar och efterfrågan och genom ett allmänt positivt företagsklimat förhindra uppkomsten av sysselsättningssvårigheter har den socialdemokratiska regeringen sökt komma till rätta med redan inträffade problem genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder omskolning, beredskapsarbeten m. m. eller genom selektiva stödinsatser åt enskilda företag. Sådana insatser är dyra, svåradministrerade, ägnade att skapa olikheter i konkurrenshänseende och leder dessutom till den myglingsekonomi, vars problem redan förut berörts. En begränsning av den offentliga sektorns expansion är nödvändig för att öka utrymmet för näringslivets investeringar. Detta är en förutsättning för en tillfredsställande ekonomisk tillväxt. Det är för framtiden inte möjligt att låta den offentliga sektorn växa avsevärt snabbare än bruttonationalprodukten. Det är mellertid ofrånkomligt att nya krav kommer att ställas på den offentliga verksamheten, bl. a. på rättstrygghetens eller miljövårdens område. Därför blir nya prioriteringar nödvändiga, och en fortlöpande omprövning av tidigare åtaganden måste ske. Kravet på effektivitet inom den offentliga förvaltningen måste ställas högre. Det är bl. a. mot denna bakgrund moderata samlingspartiet framfört kravet på tillsättandet av en parlamentarisk besparings- och rationaliseringsutredning med uppgift att i samverkan med utarbeta förslag till åtgärder ägnade att överföra resurser till mer produktiv användning. Det är också nödvändigt att man från regeringens sida skärper restriktiviteten i fråga om budgetarbetet. Kraven på myndigheter och ämbetsverk att grundligt redovisa konsekvenserna av alternativa utgiftsnivåer måste skärpas. Inte minst är det nödvändigt att höja kraven på myndigheternas långtidsplanering. Ett nytt skattesystem är ett centralt krav på den ekonomiska politiken. måste en väsentlig reduktion av de nuvarande orimligt höga marginalskatterna genomföras. Ett tidsenligt skattesystem skulle stimulera både företagare och enskilda arbetstagare till ökade arbetsinsatser, minska risken för undersysselsättning och därigenom skapa nya resurser i samhället. En skatteomläggning underlättas dessutom genom de begränsningar inom den offentliga sektorn som här förordats. Särskilt angeläget är det att genom indexreglering hejda den automatiska skattehöjning som utan riksdagsbeslut blir en följd av penningvärdeförsämringen. Den skatteomläggning som regeringen genomdrev svarar långt ifrån mot dessa krav. Mot sänkningen av den direkta skatten svarar skattehöjningar på andra områden, främst den höjda arbetsgivaravgiften. Att sistnämnda åtgärd, i varje fall på de från utländsk konkurrens skyddade områdena, måste komma att leda till höjda priser säger sig självt. Den kommer dessutom, som redan framhållits, att förvärra arbetslösheten och föranleda ökade utgifter för statsmakterna. Vid bedömningen av regeringen s. k. skattesänkningsförslag bör också beaktas att det främst syftade till att förebygga automatiska skattehöjningar, som skulle ha drabbat majoriteten av inkomsttagarna till följd av höjda nominella inkomster. Regeringsförslaget kan alltså delvis sägas fylla samma funktion som det förslag till indexreglering av skatteskalorna som moderata samlingspartiet framlagt men vilket tillbakavisats av riksdagsmajoriteten. Den direkta skattesänkningen blir av ungefär samma storleksordning som den automatiska skattehöjningen s. k. reform. Den reella innebörden av det nya beslutet kommer alltså att bli att landets inkomsttagare vid fortsatt penningvärdeförsämring drabbas av högre skatt. För medelinkomsttagarna är en prisstegring på 11 å tillräcklig för att effekten av skattelättnaden skall helt elimineras. Skulle kommunerna tvingas vidta höjningar av sina skatter, kommer skattelättnadseffekten att upphöra . Hänsyn har därvid inte tagits till de negativa följderna av höjda nominella löners reducering av utgående sociala bidrag. Moderata samlingspartiet har tidigare krävt att den av framtvingade skatteutredningen skulle ges nya och vidare direktiv. Utredningens arbete måste inriktas på ett nytt tidsenligt skattesystem. Det skall stimulera resurstillväxten. Det skall vara rättvist och ta hänsyn till de skattebetalande medborgarnas och familjeenheternas varierande försörjningsbörda och skatteförmåga. Det skall möjliggöra enskilt sparande. Det skall medge en aktiv konjunkturpolitik, inriktad på att upprätthålla samhällsekonomisk balans med full sysselsättning och fast penningvärde. Det skall bidra till att stärka det svenska näringslivets internationella konkurrenskraft. Under beaktande av dessa krav på skattesystemets utformning bör skatteutredningen utarbeta en femårig skattesänkningsplan. Bättre balans mellan finanspolitik och penningpolitik bör eftersträvas. Erfarenheterna års kreditpolitik har varit ytterligare en investeringsdämpande faktor . Företagen har föredragit att förbättra sin likviditet framför att engagera sig i projekt som okar deras beroende av kreditpolitiken för att därigenom kunna skydda sig mot vådorna av en upprepning av vad som hände 1970. Kan statsmakterna inte garantera en fungerande kreditmarknad även efter en konjunkturuppgång, torde det inte vara möjligt att i någon nämnvärd omfattning stimulera näringslivets investeringsaktivitet trots god tillgång på krediter under en lågkonjunktur. Arbetsgivareavgiften i stödområdet bör sänkas för att bidra till en bättre regional balans. Den trendmässigt ökande arbetslösheten har i särskilt hög grad drabbat de s. k. skogslänen. Alla åtgärder som är ägnade att leda till att förbättra den regionala balansen innebär ett effektivare utnyttjande av vårt lands samlade resurser. Ett program mot prisstegringar bör utarbetas. Statsmakterna bör i samarbete med oppositionspartierna samt näringslivets och arbetsmarknadens parter sträva efter att åstadkomma en samordning av alla de skilda åtgärder som kan komma i fråga för att förhindra eller dämpa den fortgående inflationen. Det gäller med andra ord att söka sig fram till samverkan mellan de direkt berörda parterna, baserad på samordnade åtgärder av statsfinansiell, skattepolitisk och lönepolitisk art. Sambandet mellan de tre faktorerna löner, priser och skatter måste klarläggas. Samordningen måste utgå ifrån att förutsättningen för prisstabilitet är bättre balans mellan löneökningar och produktivitetsförbättringar samt att statsmakterna avhåller sig från alla åtgärder som kan vara ägnade att pressa priserna i höjden. En effektiv konkurrens är vidare avgörande för att priserna skall kunna hållas under kontroll. Prisuppgången inom branscher med hård konkurrens har varit lägre än inom konkurrensskyddade sektorer. Sålunda har den genomreglerade bostadssektorn präglats av snabbt stigande priser inom nyproduktionen. Detsamma är fallet inom flera statliga monopol, såsom SJ eller postverket. Prisstabilitet förutsätter att taxorna inom den statliga och kommunala sektorn inte ökar snabbare än priserna i allmänhet. Förbättring av näringslivets lönsamhet är en förutsättning för att företagen skall ha möjlighet att göra investeringar i nya anläggningar och därmed bereda ny sysselsättning. Den åtminstone fortlöpande räntabilitetsförsämringen måste sålunda brytas. En bättre lönsamhet skapar också förutsättningar för en högre självfinansieringsgrad och därmed för företagsamhetens benägenhet att företa osäkra investeringar. Den höjning av arbetsgivaravgiften, den s. k. löneskatten, som regeringspartiet med hjälp av kommunisterna genomdrev vid vårriksdagen kommer, om den genomförs , att ytterligare sänka lönsamheten. Redan beslutet torde ha fått till effekt att näringslivets investeringsförmåga och anställningsplaner påverkats negativt. Allt tyder på att konjunkturuppgången kommer avsevärt senare än vad tidigare antagits och att dess effekter på sysselsättningen i vårt land blir långt mindre än vad alla tidigare utgått ifrån. I det läge som råder bör därför besluta att höjningen av löneskatten icke skall träda i kraft den Om samhällsekonomin senare på grund av den väntade konjunkturuppgången skulle drabbas av så hårda påfrestningar att restriktiva åtgärder icke kan underlåtas, är vi beredda lämna vår medverkan för genomförande av tjänliga stabiliseringspolitiska åtgärder. ATP-uttaget är och höjs fr. o. m. Enligt vår uppfattning är ett lägre uttag fullt tillräckligt för att garantera utfästa pensionsförpliktelser och ett högre uttag försäkringstekniskt omotiverat. Under förutsättning att det klargörs att ett sänkt ATP-uttag inte skapar ökat utrymme för lönelyft skulle en sådan sänkning leda till en direkt lönsamhetsförbättring. Vi bedömer det inte som sannolikt att ett lägre ATP-sparande skulle leda till en sänkning av det totala sparandet i samhället utan till en omfördelning från kollektivt sparande till ett ökat företagssparande och sålunda till en investeringsbefrämjande högre självfinansieringsgrad inom näringslivet. En begränsning av avgiftsuttaget skulle alltså i realiteten innebära att företagen med egna medel fick finansiera de investeringar för vilka ATP-medel nu måste utnyttjas. Enligt vår mening bör det också utredas hur medel ur APdbnden skulle kunna kanaliseras via bankväsendet till enskilda medborgare för köp av egna hem, andels- och bostadsrättslägenheter m. m. En sådan åtgärd skulle, särskilt om den förenades med den av oss tidigare förordade avdragsrätten för särskilt målsparande, få både bostadspolitiskt och sysselsättningspolitiskt eftersträvade effekter. Åtgärder för att förbättra den mindre och medelstora företagsamhetens situation är nödvändiga. Från moderata samlingspartiet har vi tidigare krävt tillsättandet av en utredning med uppgift att framlägga förslag i syfte att förbättra främst dessa företags försörjning med riskkapital. Vi har framlagt förslag om skattefri avsättning till självfinansieringsfonder och till omställnings- och utbildningsfonder. De finansieringsproblem som ofta drabbar familjeföretag i samband med ett arvskifte måste lösas. Dessa våra förslag som tidigare avvisats av bör på nytt aktualiseras. Maj:t bör framlägga förslag i dessa hänseenden. Byggarbetsmarknaden bör, inom ramen för här föreslagna ekonomiskpolitiska åtgärder med effekter på såväl lång som kort sikt, ägnas speciell uppmärksamhet. har, som redan framhållits, bostadsinvesteringarna stagnerat. Bostadsbyggandet i har länge legat på en internationellt sett hög nivå, och ett sjunkande bostadsbyggande kan, speciellt under en lågkonjunktur, få allvarliga sysselsättningskonsekvenser på sysselsättningsläget. Följande åtgärder bör därför vidtagas: Stimulans till förbättrings- och renoveringsarbeten på äldre fastigheter skulle medverka till att förbättra sysselsättningen inom byggsektorn. En höjning av låneramarna för sådana arbeten är önskvärd. De krav på egen kapitalinsats som ställs torde i många fall hindra renoveringsarbeten. En ytterligare stimulans skulle kunna åstadkommas genom att ett investeringsavdrag medges. Projektering för ökat småhusbyggande bör stimuleras. Både efterfrågan på småhus och arbetskraftssituationen inom byggbranschen skulle möjliggöra en ökning av egnahemsbyggandet. Det ovan framförda förslaget att via bankväsendet kanalisera AP-medel till de enskilda medborgarna för inköp av bl. a. egna hem skulle ytterligare stimulera en sådan utveckling. Det är , framför allt på grund av hittillsvarande kvoteringssystem, otillräcklig planering för egnahemsbyggande som hindrar en expansion. Ett upphävande av hindren mot glesbebyggelse för fritidsändamål eller fast boende skulle även kunna få positiva sysselsättningseffekter. Avgiftsfinansierade trafikleder, byggda av enskilda företag, skulle kunna ge en betydande sysselsättningsstimulans utan att fördenskull anstränga statskassan. Rent formellt skulle kunna göras gällande att här redovisade förslag skulle leda till en ytterligare ökning av det stora budgetunderskottet för innevarande budgetår. Ett sådant betraktelsesätt bortser emellertid från de stimulanseffekter på den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen som förslagen syftar till. En stor del av det budgetunderskott som kan förutses utgör resultatet av de arbetsmarknadspolitiska åtgärder som arbetslöshetspolitiken framtvingat och av det bristande kapacitetsutnyttjande som karakteriserar svenskt näringsliv . Låg tillväxttakt och hög arbetslöshet innebär ett slöseri med ett lands tillgångar. Hade den svenska samhällsekonomin haft en tillväxttakt motsvarande den som rått i andra med oss jämförbara länder, skulle ha befunnit sig i en helt annan samhällsekonomisk situation. Om de åtgärder som här föreslagits icke förverkligas, kommer arbetslösheten sannolikt att bestå även om konjunkturerna väsentligt förbättras. Behov av kostnadskrävande arbetsmarknadspolitiska åtgärder av stor omfattning skulle därmed uppstå och ställa nya anspråk på budgeten, som tillväxttakten i den svenska ekonomin skulle ligga på en otillfredsställande nivå. Åtgärder som medför en ökad sysselsättning kommer däremot att leda till minskade kostnader för arbetsmarknadspolitiken och till ökade inkomster för samhället i form av inkomstskatt och indirekta skatter till följd av ökad konsumtion. Det är inte möjligt att entydigt beräkna hur stor den inkomstförstärkning för det allmänna blir som våra förslag skulle medföra, jämförd med den inkomstförsvagning som t. ex. blir resultatet av att arbetsgivaravgiften inte höjs. Det är emellertid vår bestämda uppfattning att våra förslag i ett längre perspektiv snarare kommer att öka än minska de resurser som står till det allmännas förfogande. Med anledning av det ovan anförda hemställes 1. att upphäva sitt tidigare beslut om en fördubbling av arbetsgivaravgiften från , 2. att, för att stimulera sysselsättningen inom avfolkningsregionerna, borttaga arbetsgivaravgiften inom det s. k. allmänna stödområdet, 3. att sänka ATP-uttaget från ; B. i skrivelse till Kungl. 1. att Kungl. Maj:t måtte uppdraga åt skatteutredningen att skyndsamt utarbeta och framlägga förslag om ändringar i skattesystemet ägnade att stimulera arbete, företagande och initiativ i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att Kungl. Maj:t tillsätter en parlamentarisk besparings- och rationaliseringsutredning med uppgift att, i samverkan med , föreslå åtgärder ägnade att begränsa den offentliga sektorns tillväxt, 3. att Kungl. Maj:t måtte förelägga nästa års riksdag förslag till åtgärder i de hänseenden som angivits i motionen för att förbättra mindre och medelstora företags situation och underlätta deras försörjning med riskvilligt kapital, 4. att Kungl. Maj:t måtte förelägga förslag om åtgärder för att stimulera förbättrings- och renoveringsarbeten på äldre fastigheter och att åstadkomma en ökning av småhusbyggandet och glesbebyggelsen, 5. att Kungl. Majrt måtte vidtaga åtgärder för att möjliggöra byggande av speciella trafikleder genom enskilda entreprenörer och finansierade med avgifter; C. beslutar uttala 1. att ett stabiliseringspolitiskt program bör utarbetas i syfte att hejda de fortgående prisstegringarna, 2. att den offentliga sektorns expansion begränsas och att näringspolitiken ges en generell utformning och inriktas på att stimulera företagande och initiativ, 3. att den ekonomiska politiken fortsättningsvis anpassas till konjunkturutvecklingen på ett sådant sätt att en upprepning av extrema kreditpolitik icke skall behöva förekomma, 4. sin anslutning till de i motionen i övrigt angivna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. () () N. () i Trobro G. () () () PER () i Gäddvik