mot · FV021823 · 1972-11-17 00:00:00 — Uti svenska historien lärer ej finnas exempel på dem, som gjordt så mycket ondt som detta riksförödande band; utom de många tunnor guld, som de af cronan och Banquen slagit under sig, genom bedrägelige contracter har cronan och löntagare enligit Secrete Utskottets sidst upgifne berättelse genom deras konstigt anlagde växelvinglerie förlorat ifrån 1757 til slut öfver 104 millioner dahlér kop:rmt, och ifrån den högste til den ringaste undersåte finnes ganska få, som de och deras medhielpare icke igenom detta listiga vingleri bragt ifrån hälften af sin välfångna redbara ägendom. Huru många tusende oskyldige medborgare hafva icke härigenom blifvit försatte i alrastörsta uselhet, fattigdom och elände? Jag fasar, när jag täncker på hvad fölgder sådant skulle haft hos fri engelsk och hollensk menighet, och tackar den Högste, som under alt detta begåfvat svenske män med et så förundransvärdt tålamod, at de uti en ståndachtig sedighet likafult kunnat framhärda. Här talas om medlidande för olyckelige och deras hederlige anhörige. Jag har så blödigt som någon. Jag bedyrar äfven, at ehvad våld mig i de framfarne tider må hafva öfvergått, jag dock ej på minsta sätt drifves af något enskylt agg eller hämd emot dem eller andre. Jag skulle fördenskull icke på det hårdaste efter lagens stränghet med dem förfara, om nåd på minsta sätt här ägde rum, om de med alfvare bekände sitt och sine medhielpares brått, om de icke genom hvarjehanda konster sökte at ännu försnilla ifrån cronan den lindriga ersättning, hvartil de blifvit dömde, om de och deras medhållare icke fräkt hotade att knäcka alla dem, som rögt deras brått, om och folckets röst samt rikets rätt icke fordrade vår hämdkräfjande rättfärdighet; jag skulle då, så mycket som någon annan, utan at dertil vara leigd, efter yttersta förmåga bidraga dertil, att straffet, såvida möijeligit vore, för dem kunde blifva lindrat; ty jag vet, at sielf har sagt, den sin synd bekänner och öfvergifver, han skall få barmhertighet; men när jag til alt sådant icke finner det ringaste sporr, så är jag alldeles öfvertygad, att skonsmål mot dem hos alt ärligt folck anses för en högst straffbar flathet. Här säges, at statsbristen fordrar, det vi böre taga emot, hvad de behagat oss biuda, och skona dem för en sådan genereusité; men det har förr gått an at skräma folck med busar, nu kunna de med alt fog remitteras til barncammaren. Hvem seer icke, at riket lika så snart kan bringa ihop 20 tunnor guld som de; hos magtägande Ständer finnes visserligen dertil mångfaldige flere utvägar än hos dem. Hvem kan ock vara nog at tro, det de richtigt upgifvit all sin ägendom, den de sökt skydda under barn, mågar och updiktade creditorer? Och jag har hördt folck gärna vilja gifva två å mera för visse stora ägendomar, än hvartil de blifvit värderade; men om ock cronan skulle mista något i sin betalning, månne det derföre är anständigt och rimmar sig med Riksens Ständers värdighet at för några lumpna tunnor guld ingå en sådan aversionshandel med dem, som blifvit lagbundne til så grofve brått? Jag lemnar hvar och en at eftersinna, hvad tanckar andra potentater och utlänningar skulle i slikt fall giöra sig om . Här talas ock om at lindrighet skulle bibehålla oss i det goda förtroende, som allmänheten om oss hyser; men skall man rätta sig efter folckets röst, så kunde väl ingenting vara tjenligare at brådstörta oss i föragt, än om vi för hvarjehanda ordsakers skull visade en otidig flathet emot dem, som så mycket skadat allmänheten och derföre ådragit sig dess billiga ifver. I betraktande af hvad således efter mitt bästa samvete anfördt är, kan jag icke underlåta att till Edert bepröfvande hemställa, om icke det 1* 1972. strängaste vid Justitiaede puta tionens betänckande bifogade särskilte votum, såsom på klar lag och rättvisa grundat, bör bifallas, med förbehåll af lindring i straffet, om de bottslige ofördröijeligen genom upriktig bekännelse och skadans fullkommeliga ersättning det förtjena. Med detta memorial täncker jag äfven vända mig til de öfrige respective stånden. 12 October 1765. Hovrättsnotarien memorial om växelassocierade. (Prästeståndets arkiv. Protokollet sid. 499. Ett sammansvurit band af girige och vanartige medborgare hafva nu igenom et konstigt anlagt växelvinglerie jemmerligen plundradt land och folck; påfölgderne deraf äro så allmänt bekante som högst beklagelige; blått ifrån 1757 till slut har cronan och penningelöntagare derigenom förlorat 104 618 680 dahr k:rmt, utan at räkna enskyltas förlust och the stora summor, som associerade i Växellcontoiren fått upbära. Hela landet ropar på hämd och suckar efter hielp. Härndén lärer hvar man finna vara otillräckelig, om den sträcker sig endast till de nu anklagade associerade, och hielp lärer hvart barn finna blifva platt omöijelig, så länge alla de öfrige af detta rofferiband få sitta oroade i deras olaglige inkräktningar; ty deras ofantelige bancolån gifva dem nog styrcka att hädanefter som hittils kunna sättia hvad pris the behaga på Banquens sedlar och således contracarera alla de författningar, som till coursens fällande vidtagne blifva. The om bancolån utfärdade förordningar hafva endast tillåtit lån på fast ägendom til upodlingar, förbättringar och förlag; man må fördenskull väl stadna i förundran, at vederbörande kunnat bevilja visse personer så hiskeligen stora lån i Banquen, som Höglofl. Secreta Utskottets upgifne berättelse om växellvinglerierne omförmäler. En jämlikhet medborgare emellan kan ej tillåta, att den ena skall få nyttja flere millioners bancolån, då en annan ej kan med det ringaste blifva förhulpen. Det är ock ganska troligt, at sådane omåttelige lån hafva til skadelige afsigters utöfvande blifvit gjorde. I anseende hvartill, och som det nödigt att så väl lära känna medborgare, hvilcka likasom Pharaos gräshoppor plågat oss, som att få kundskap om de faselige hemligheter af det fördömmeliga växelvingleriet, som härunder ligga fördolde, med mera, föranlåtes jag härmedelst ödmjukel. underställa, om icke Secrete Utskottet kunde anmodas at icke allenast till Riksens Höglofl. Ständers plena, ofördröijeligen uppgifva såväl en omständelig förteckning på alla de personer, hvilcka hafva över hundradetusende dal:rs kants bancolån, utan ock i synnerhet namngifva de personer, som upptagit de uti förberörde berättelse omförmälte ganska stora lån samt hvartil desse sednare lån kunna finnas hafva blifvit använde. Af detta memorial utbeder jag mig äfven få lemna de öfrige respective stånden del. den 14 October 1765. Vice häradshövding diktamen om växelasso cierad e. (Prästeståndets arkiv. Protokollet sid. 500. Utaf det betänkande, som Riksens Höglofl. Justitiaedeputation til Höglofl. R. o. A. ingifvit och härstädes blifvit den 5 i denna månaden upläst, har jag inhämtat, det högvälbemälte deputation beskrifvit, huru Borgmästaren och dess associerade, Brukspatronen Le Febure och Handelsmännerne och , i de förflutne åren och intill nu påstående riksdag idkat en åckersam och hela riket tryckande, hög och skadelig växelhandel, hvarigenom de bragt högre och lägre medborgare i riket til obeskrifveligt lidande och däraf följande fattigdom, nöd och elände, hvilket dageligen förökt sig, sedan Borgmästaren såsom Borgareståndets taleman och bancofullmägtig genom svikeliga omgångar, under förevändning at styra växellcoursen och inskaffa silfver för koppar förmått föreståndare och flere vederbörande förtro sig Banquens redbara capitaler, at nyttja utan interesse, och frihet till koppar- och silfverpenninga utskeppning med mera, men sådant oagtadt icke fullgiordt någotdera af dessa förbindelser utan låtit coursen stiga i omåttelig högd och blott med bancosedlar återguldit en del af sitt i redbart mynt ärhållne förlag; och ehuru Justitiaedeputationen icke ansedt detta förfarande för olofligt utan straffbart och ondt, har doch sielfva brottet blifvit med så lindrig näpst beifrat, at det icke förenar sig med min öfvertygelse, hvarföre jag icke eller kan bifalla en sådan tanke utan ser mig nödsakad at härutinnan yttra mig särskilt, efter det sakens egenskap fordrar. Jag har i detta mål intet nödigt at beskrifva gierningarna eller utlåta mig, huruvida de anklagade till det dem tilvites [ äro ] mer eller mindre skyldige; ty alt sådant finnes medelst Riksens Höglofl. Ständers Secrete Utskotts och Stora Deputations tryckte handlingar och Justitiaedeputationens anstälte ytterligare undersökning tillräckeligen bevist, både genom de deruti åberopade handlingar och böcker samt de tiltaltes egne bekännelser och afgifne förklaringar. Jag är väl uti förbrytelser benägen till lindring emot alla menniskor, så mycket som möjeligt är; men får emot bättre öfvertygelse om detta gudlösa brottets art och tydeligheten af rikes besvurna lag i 1 cap., 4 §, och 20 cap., 3 §, Rättegångzbalken eij våga ett sådant afsteg och dymedelst befordra, det rikets säkerhet och allmänt väl skall af vågsamme och förmätne medborgare till almänhetens samt en och hvar invånares högsta olägenhet trampas under fotterna och andre derigenom uplifvas til lika riksskadelige åtgiärder . Uti tydelig och ostridig sak är intit svårt att dömma, i synnerhet sedan Justitiaedeputationen uti sitt betänkande och det Högvördige Präste- samt Ärbara Bondeståndet, tillika med ett utan namn ingifvit votum, och i sin mening åberopat sig åtskilliga lagsens rum, som till detta ärende kunna lämpas. Men då jag i detta ämne, som är af den egenskap, at de tilltalte plundrat rikets förmögenhet och tryckt fattiga i sin jämmer till tårar, bör oväldugt utlåta mig och eij kan förtiga, det deras obarmhertiga förfarande vida öfverträffar Baron och . Räntemästarens Lagersparres förbrytelser, hvilka eij ärhållit nåd, utan måste den första af dem undergå dödsdom och den senare andra håniska straff, fast de ärbudit sig betala all den genom deras misshandel timade skada; så måste jag bekänna, at desse våldgäster, som alltid äro för skadeligare at anse än de, som 1756 förvärkat lifvet, giort sig skyldig til det svåraste i lag utsättas kunnat, hälst deras snålhet eij minskat sig, när de sedt medundersåtare i största armod och usellhet samt riket uti vådeligaste belägenhet genom krig och misscredit hos utlänningen, doch likväl och på det af straff må lända till deras förbättring och till andras varning, at fatta afsky och fasa för dylika hämdsökande synder, vill jag förena mig med det särskilta votum, som utan namn är bifogadt vid Justitiaedeputationens betänkande och mening i så måtto, at Borgmästaren , hvilken såsom Borgareståndets taleman och bancofullmägtig emot Handelsbalkens 18cap., 3 §, oredeliga omgåts med Banquens ägendom och emot Missgierningzbalkens 45 cap., 1 §, svikeligen dragit under sig kronans ingälder samt icke enligt Handelsbalkens 9 cap., 2 §, återguldigt sitt i redbart mynt ärhållne förlag med jämngoda penningar utan emot Missgierningzbalkens 7 cap., 4 §, sökt afbörda det med sådana bancosedlar, som han efter sin egen anläggning kunnat aftaga at innan borde förlora i valeuren. Utom det har han eij heller enligt sin ingångne afhandling styrt växelcoursen till aftagande utan tvärtom låtit den allmänheten till förtryck och klämma dageligen stiga i högre grad, och icke dess mindre emot Handelsbalkens 16 cap., 4 §, på ett bedrägeligt sätt nyttjat de honom, dess associerade til den ändan förundte förmåner til enskildt båtnad och . Äfvensom han ock ökt sina grofheter i det, at han intet låtit Missgierningzbalkens 4 cap., 1 §, afskräcka sig ifrån sina riksförrädeliga stämplingar utan föragtat kongl, förbuden af åren 1743 den 25 Januarii och samt 15 Febr. 1745 om koppar och redbart mynts utförsell, som han likväl begripit skada riket och bringa sina medborgare i medellöst tillstånd, hälst hans egen demonstration inför protocollet uti Banquen tydeligen det ådaga lägger, och utreder därjämte, det han, dän där emot bättre vett förgätit kärleken til sitt fosterland och sin änbetesmannaskyldighet, ådragit sig både de däruti utsatte olägenheter och den i kongl, brefvet af den 10 Octobris 1699 för tjufnad stadgade kyrkopligten, bör såsom en riksbedragare och tjuf, som icke frugtat eller haft försyn för menniskor, mista ähra, borgelig näring och ämbete sitt samt undergå en söndagz kyrkopligt och stå på denna stadens torg tvänne timmar för kåken at skämmas och hafva sit namn med ordsaken, hvarföre dät är dit upslagit, å sagde påla fastnägladt; utom det bör han ock i förmågo af Straffbalkens 5 cap., 1 och 4 §§, sitta på vattn och bröd samt föras till at i all sin tid arbeta och icke begripas under något pardonsplacat samt i alla städer, genom hvilka han til berörde ort färdas, stå för kåken tvänne timmar och dess namn samt brottet på pålen fastspikas. Hvad Le Febures och samt brott angår, så är jag i de delar af enahanda tankar med de af mig åberopade särskilta vota, såsom i det närmaste med Präste- och Bondeståndets betänkande instämmande, och lägger endast därtill, at de såsom delagtige uti rikstjufnad böra utstå uppenbar kyrkopligt. Och som Justitiasdeputationen på särskillte ställen uti dess berättelse om medlens uttagande från Banquen anteknadt bokstäfverne N. N. och icke utfört namnet eller personen, oansedt det efter en ren rättegångzordning iagttagas bordt, så är högbemälte deputation, efter min tanka, skyldig at sådant rätta, på det dylika antekningar eij må till allmänhetens förargelse i publique handlingar finnas; hvarhos jag jämväl förbehåller mig, at Justitiasdeputationens betänkande med de därtill hörande särskilte vota och detta mitt memorial, samt hvad uti alla respective ståndens plena i detta ärendet blifver tält och afhandladt, må, äfven som med de förra handlingar skedt, befordras til trycket, så at allmänheten får se och veta, huru denna sak är befunnen och afgiord; utbedjandes mig i öfrigt den förmånen at med detta memorial äfven få vända mig till de öfrige hedervärda stånden. den 14 Octobris 1765. 342 1765, aug. Secrete Utskottets tilstyrckande af d. 18 Juhi, att Banquen fritt från alla afgifter till staden må få bortauctionera papper, som vid des egit pappersbruk, , tilvärckas, samt någre gamle lösöron derifrån. Föredrogs Secrete Utskottets extr. protocolli af de. ad notitiam ang:de Hrr R[iks]råd Grefve v. Rosen, , Frh. , Grefve v. Lieven, Frh. , i hvilkas embetes förvaltning i ministerielle måhl Secrete Utskottet funnit sådane fehlsteg begågne, som betaga dem Secrete Utskottets förtroende, hvarföre desse Hrr R[iks]råd ifrån sine embeten entledigades; hvarvid doch Sec. Utskottet anmält de för de sidstnembde tre Hrr R[iks]råd befundne mildrande omständigheter til R[iksens] Ständers egit utlåtande. Detta begärdes på bordet. Grefve . hemställte, att som detta voro et granlaga måhl rörande rikets yppersta embetsmän och sådene, som utur vårt stånd voro tagne, en deputation til de öfrige stånden måtte affärdas med begäran, att de häruti ville afbida R. o. Ars utlåtande, innan de sig yttrade. deremot holt före, att som vi ej hade cognoscera saken, som enl. 13 § R[iksdags]ord. och 2 § i Sec. blott ad notitiam voro opgifven, en sådan deputation voro onödig. och instämde med Grefve . Cederhielm, Frh. och anförde emot slik deputation, att tiden dermed spildes kanske utan verckan; att det sågo ut, som antogo man sig med fördom desse hrr:rs sak, som säges hafva förvärckat Ständers förtroende; att saken ej mera hörde oss än samtel. Ständerne till och att efter 16 § i Rfiksdags] ord, deputationer ej borde afgå annars än i afgiorde måhl och att annat voro emot lag och praxi. , understödde Gr. Levenhaupts tancka såsom icke allenast billig, då qusestion voro om gamla hederlige rådsherrar, tagne utur vårt stånd, utan och både laglig och vanlig, hvarpå af förflutne och när . De refererade brotten måste även i dagens samhälle betecknas som grova. Riksrådens avsättning understryker även deras ansvar att bevaka och tillvarata rättstillämpningen inom samhället och näringslivet. Men det kan ändock förefalla märkligt att de över 104 miljoner d:r och de betydande antal tunnor guld, som brottslingarna lade beslag på med hjälp av kammar- och bergskollegierna kunde nyttjas för att till bruksägare överföra nyttjanderätter från kronans egendom till enskilda. Kronans omsorger om bergshanteringen avsåg i främsta rummet att bereda denna näring riklig tillgång på skog för kolning. Hrr R[ik]s , , , , Rudenschiöld, Nierne ningar, rekognitions- och gruvskogar tillkom för att kronan ville säkra råvarutillgångarna. Huruvida ett hemman var av krono- eller skattenatur, hade icke någon större betydelse. Om ett hemman hade köpts från kronan, skulle köpet utan vidare återgå. I bergsjordeboken försäkrades bergslagerna att alla de gods och lägenheter, som däri införts, skulle evärdeligen lyda och höra under bergslagerna och bruken. Om någon på mild berättelse lyckades erhålla Kungl. Maj:t upplåtelse på något bergslagsgods skulle upplåtelsen vara ogill samt landshövdingarna och andra vederbörande återställa sådana upplåtelsebrev till Kungl. Maj :ts kansli. I en kungl, förordning angives de orter, som skulle anses för bergslager och förklaras att inom dessa icke något finge därefter försäljas, doneras eller förlänas. Bergslagerna blevo s. k. förbjudna orter. I liknande syfte förklarades i reduktionsstadgan att bergslagen vore bland kronans omistande gods. Det var därför helt naturligt att hemman och lägenheter som en gång upplåtits till bruken även komme bruksrörelsen till godo, och brukens förmånsköp till skatteköp m. m., enligt kungl, brev, förutsatte att hemmanet eller skatterättigheten av hemmanet skulle förbliva oskiljaktligt med bruket såsom dess tillhörighet i vad hand bruket än komma kunde. Innehavaren av bruket skulle fördenskull bliva kronan ansvarig för det riktiga förfarandet. Kammar- och bergskollegierna skulle noga tillse att från kronans eller andra bruk icke finge avhändas hemman, som erfordrades för brukens behov av ved och kol m. m. Bruksinnehavaren hade skyldighet att driva bruksrörelsen enligt upplåtelse- och nyttjanderättsföreskrifterna. Tillika skulle bruket svara för bostäder, kyrka, präst, klockare, läkare, gratial, väghållning m. m.; med bruksrätten följde förutom skyldigheten att driva bruket även ansvar för anställda och samhällets livsbetingelser. Om bruksrörelsen på föreskrivet sätt upphörde skulle den återgå eller övertagas av kronan. Då f. d. landshövding motsatte sig och avrådde från en försäljning av de Geers bruksrörelser efter , torde detta ha berott på att han som statsman och statlig utredare, som det även framgår av hans utredningar, var underkunnig om att de saknade rätt att försälja domänerna. Om däremot de ansåg att bruksrörelserna skulle upphöra skulle all egendom å bruken i form av vatten, mark och fasta anläggningar återlämnas till kronans disposition. Denna skyldighet kvarstår gentemot dem som övertagit bruken och inte utnyttjar föreskrivna rätter för brukens drift och befolkningens och samhällets livsformer. I har t. ex. bruksrörelser nedlagts på flera bruk, men ägare i olika former har mot lag och upplåtelsehandlingar behållit kronans mark, vatten och nyttigheter. Bruksrörelsen i kanske äldsta bergslag har upphört i Leufsta, Forsmark, Harg, . , Hillebola, Karlholm, Västland, Strömsberg, , Ullfors, Älvkarleö m. fl. Men trots nedläggningen av bruksrörelsen har råvarutillgångar, mark och vattenområden bibehållits eller sålts till nya spekulanter. Ansvaret för anställda, sysselsättning, samhällsservice, egnahemsägare m. m. har överlåtits på samhället som får fungera som industriambulans. Att falserierna omkring utnyttjades för förvärv av egendom för de namngivna brottslingarna och deras medhjälpare framgår av några glimtar från olika bruksförvärv som då skedde. Eftersom vi för samhället har behov av mark och vatten borde staten i första hand återtaga sin för allmänheten nu på grund av verkligt behov erforderliga egendom och skaffa verklig kontroll av hushållningen och uppsikt över egendomens användning. Ur Åbokommitténs betänkande IV återges bl. a. följande: Björsta gruva och Hargs bruk. förklarade bergskollegium, att 1/4 mtl Gottbol nr 1 i Ununge socken, vilket utgjorde augmentshemman till rustningsstammen nr 111 vid Roslags kompani, vore omistligt för Björsta gruva och Hargs bruk. Genom skattebrev försålde därpå kammarkollegium hemmanet till krigsrådet baron , vilken vore ägare av såväl gruvan och bruket som själva rustningsstammen. I skattebrevet stadgades, att, därest eller hans arvingar skulle vilja försälja hemmanet eller transportera det till någon annan utom rätta börd, skulle det först hembjudas till kronan. Om hemmanet ej inlöstes av kronan, skulle det upplåtas till den som då vore ägare av såväl rustningsstammen som Björsta gruva och Hargs bruk, emedan hemmanet till deras konservation och styrka blivit försålt till . Några åbor med ärftlig besittningsrätt lära icke hava funnits å hemmanet, som skatteköpts, innan dylik rätt i allmänhet tillförsäkrades åbor å under bruk skatteköpta hemman. nyttjades en skogstrakt, benämnd Svalmyra, till de under Hargs bruk lydande hemmanen Malsättra och Moxboda. Denna skogstrakt blev ansedd för allmänning samt utbruten från nämnda hemmans ägor. Genom bergskollegii resolution blev därpå Svalmyra allmänning mot rekognitionsavgift anslagen till Hargs bruk. På allmänningen funnos då flera oskattlagda torp. Jämlikt kungl, brevet lämnades bruksägaren fri dispositionsrätt över dessa torp, att antingen bibehålla dem såsom eller avskaffa dem såsom skadliga för skogen. Torpen blevo skattlagda, varpå skattläggningarna fastställdes av kammarkollegium. Genom skattebrev försålde därpå kammarkollegium dessa fastigheter - 3/8 mtl Björkmyra nr 1, 1/4 mtl Bysättra nr 1, 1/8 mtl Myrby nr 1 och 1/4 mtl Västansjö nr 1 samt torpet Mossjötorp nr 1 i Hargs socken - till krigsrådet baron till Hargs bruks drift och understöd i så måtto, att den som tillträdde bruket efter krigsrådet och dess arvingar skulle tillösa sig skatterättigheten till Något förbehåll om odrivenhet för åbor förekommer ej i skattebrevet. anhöllo Per och i Björkmyra, i Bysättra och i Myrby hos Kungl. Maj:t, att skatteköpet måtte undanröjas, enär hemmanen i fråga av ålder varit ansedda såsom skatte, eller, om hemmanen skulle »kännas under kronan», de själva tillåtas skatteköpa dem. Maj:t, att besvären vore obefogade, och att ägaren av Hargs bruk borde bibehållas vid skatteköpet och den rätt, som genom laga kraftvunna resolutioner tillkomme honom över Svalmyra allmänning och de därpå belägna torp. Åbor med ärftlig besittningsrätt lära icka hava funnits å dessa fastigheter. Gevärsfaktoriet i anlades av och drevs för kronans räkning , då det försåldes till ryttmästaren och brukspatronen , till vilka faktoriet redan är 1756 hade upplåtits. Jämlikt bemyndigande i kungl, brev försålde kammarkollegium genom skattebrev till och dels Ortala kronobruk nu Ortala nr 141) med en därunder lydande mjölkvarn i , dels Kallboda eller magugn i 2) under villkor, bland andra, att dessa lägenheter skulle vara oskiljaktliga från gevärsfaktori. Några åbor lära icke hava funnits å lägenheterna. Genom skattebrev försålde kammarkollegium till riksrådet greve såsom ägare av »de där i negden vid uppfundna järnmalmsberg» 2/3 mtl Rummet nr 1, 1/2 mtl nr 1, 2/3 mtl Sånö nr 1, 1/2 mtl Sånö nr 2, 2/3 mtl Torpet nr 1, 2/3 mtl nr 1 och 2/3 mtl nr 2 i . Varken skattebrevet eller konceptet därtill har återfunnits.3 * I kollegii protokoll i skatteköpsärendet säges emellertid, att skattebrev skulle utfärdas »med vanliga termer», varmed torde hava avsetts, att däri skulle inflyta stadganden om hemmanens oskiljaktlighet från gruvan och om odrivenhet för hemmansåborna. Genom skattebrev försålde därpå kammarkollegium till greve till gruvas drift och understöd 2/3 mtl Skarpa eller Ludvigsberg nr 1, 2/3 mtl Skarpa eller Ludvigsberg nr 2, 2/3 mtl Skarpa eller Ludvigsberg nr 3, 2/3 mtl Skarpa eller Ludvigsberg nr 4, 1/2 mtl Mickerum nr 1, 1/2 mtl Mickerum nr 2 1/2 mtl Mickerum nr 3 1/2 mtl Mickerum nr 4 samt lägenheten Hammaren nr 2, samtliga i .