mot · FV021817 · 1972-11-17 00:00:00 — För att få till stånd en bättre planering kan en omprövning av miljöskyddslagen bli erforderlig. Det är nödvändigt att koncessionsnämndens arbete i första hand inriktas på att bedöma miljökonsekvenserna av en lokalisering. Vidare måste även bedömning primärt vara en miljöskyddsbedömning. I egenskap av det verk som har att bevaka miljöintressena bör i första hand göra detta. De samhällsekonomiska avvägningarna bör, där så är möjligt, ankomma på andra intressen att göra. De principer för koncessionsförfarandet som vi här skisserat bör vara grundläggade för en reformerad prövning av miljöskyddsärenden och ges Kungl. Maj:t till känna. riksdag fastslog att det bör ankomma på samhället att avgöra var och när glesbebyggelse får ske. Men underströks att glesbebyggelse är och kommer att vara den enda lämpliga byggandeformen i stora delar av landet. ansåg att dessa principer skulle ligga till grund för lagstiftning i samband med riksplaneringen. Vi kan konstatera att förslagen i propositionen tämligen väl ansluter sig till riksdagsbeslutet. Prövningen av glesbebyggelse kan ske i anslutning till byggnadslovsprövning. Vi vill understryka att bedömningarna måste ske i enkla former. Byggnadslovsprövningen måste göras så enkel som möjligt för den enskilde sökanden och inte åsamka honom några avsevärda kostnader. Kraven på rättssäkerhet måste uppfyllas. Nuvarande ersättningsregler i bl. a. naturvårdslagen och byggnadslagen innebär att markägaren är berättigad till ersättning, om han genom olika restriktioner får använda marken endast på sätt som står i uppenbart missförhållande till dess tidigare värde. Om föreskrifterna leder till avsevärt men, kan staten resp. kommunen bli skyldig att lösa in marken. Genom ändringar i expropriationslagstiftningen har vidare fastslagits att markvärdestegringar, som är en följd av samhällsutvecklingen, i princip inte skall ersättas. riksdag uttalade även att ersättning för intrång inte skall utgå till markägaren i de fall rätt till glesbebyggelse vägrats. I promemorian från har man gått längre. Det ifrågasätts om fastighetsägaren över huvud taget borde ersättas för värden som enbart beror på förväntningar om ändringar i pågående markanvändning. Propositionen går på samma linje. Frågan är av stor principiell betydelse. Förslaget från har fått stöd bl. a. från samt från fackligt och kommunalt håll. Även vi finner denna uppfattning i stort sett rimlig. Det får anses vara principiellt riktigt att värden på grund av förväntningar om ändrad markanvändning inte ersätts. Det har även framgått av undersökningar att tillämpning av nuvarande ersättningsregler vid ett skyddande av enbart de områden, som enligt den fysiska riksplaneringen är av intresse för friluftsliv, naturvårds- och kulturminnesvård, skulle leda till mycket stora utgifter för stat och kommun. Redan nu har avsättande av naturreservat avsevärt försvårats på grund av medelsbrist. Det finns risk för att möjligheterna att säkra värdefulla naturområden i samband med den fysiska riksplaneringen avsevärt skulle försvåras om nuvarande regler bibehölls oförändrade. Vi vill alltså instämma i huvudprincipen att ersättning för intrång inte bör utgå för förväntningsvärden. Nya regler innebär dock flera problem. Detta gäller såväl de principer som skall ersätta de gamla och de övergångsregler som måste finnas. 1 propositionen föreslås att ersättning för intrång skall utgå, om pågående markanvändning genom vissa föreskrifter avsevärt försvåras. Detta avser någorlunda kvalificerat intrång i den faktiska markanvändningen. Vad som skall innefattas i begreppet pågående markanvändning har dock inte i tillräcklig grad klargjorts i propositionen. Vissa remissinstanser liksom även lagrådet har uppmärksammat detta. Lagrådet framhåller att begreppet pågående markanvändning ger anledning till åtskilliga tolkningssvårigheter och anser att man här i viss mån närmat sig begreppet tillåten markanvändning. Lagrådet anför att goda skäl talar för att ersättnings- och inlösenrätten bör anknytas till hinder i tillåten markanvändning. Härigenom skulle vinnas en bättre överensstämmelse med presumtionsregeln i expropriationslagen. Vi vill instämma i den framförda kritiken, och vi föreslår att begreppet förväntningar om ändring i markens tillåtna användningssätt, som förekommer i propositionen om ny expropriationslag (1972: 109), även läggs till grund för beräkning av här ifrågavarande ersättningar. För inlösenfallet, dvs. då äganderätten övergår till staten eller kommun, föreslås i propositionen direkt tillämpning av den nya expropriationslagens regler då det gäller bestämmande av ersättningsstorlek. Det innebär att även expropriationslagens presumtionsregel tillämpas. Därigenom kan även vissa tidigare uppkomna förväntningsvärden komma att ersättas. Vi har ingen annan invändning att göra för inlösenfallet än att till grund för bedömandet, om inlösen skall ske, bör liksom för intrångsfallet ligga hinder för markens tillåtna användningssätt. I många fall har taxeringsvärden baserats på förväntningsvärden. Härigenom har ofta bostadskostnaden och omkostnaderna i rörelse höjts påtagligt t. ex. för glesbygdsbor, bosatta i områden av intresse för fritidsbosättning. När nu dessa förväntningsvärden reduceras eller elimineras bör i aktuella fall en omtaxering ske så att taxeringsvärdena blir mer realistiska. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att beslutar att till grund för den fysiska riksplaneringen bör ligga de riktlinjer som anges i motionen, varvid särskilt bör understrykas a. att grundläggande för riksplaneringens utformning skall vara ett ekologiskt betraktelsesätt, b. att de stora nationella värden som vår fjällvärld representerar blir föremål för en aktiv planering i bevarande syfte, c. att vattenkraftsutbyggnad ej bör tillåtas i oexploaterade älv- och sjösystem, d. att lokalisering av särskilt miljöfarlig industri på bör tillåtas endast i undantagsfall, e. att riksplanearbetet i inlandet nu prioriteras, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att en parlamentarisk nämnd tillsätts med uppgift att följa det fortsatta riksplanearbetet och delta i beredningen av riksplanebeslut i enlighet med vad som anges i motionen, 3. att hos Kungl. Maj:t begär en årlig information om riksplanearbetets fortgång, 4. att hos Kungl. Maj :t begär a. att en fortsatt naturvårds- och kulturvårdsinventering genomförs, b. att landets vattentillgångar inventeras och en plan för vattenhushållningen upprättas, c. att landets samlade grustillgångar inventeras och klassificeras samt att en plan för grusexploateringen upprättas med utgångspunkt i att sten och berg kan utnyttjas som ersättningsmaterial, 5. att uttalar att de ekologiska storprojekten och dynamik i ekosystem resp. Barrskogslandskapets ekologi, vilka kan ge kunskapsunderlag av avsevärd betydelse för riksplanearbetet, bör genomföras, 6. att uttalar att prövningen av glesbebyggelse skall ske i sådana former att den ej blir betungande för den sökande och att rättssäkerheten garanteras, 7. att ger Kungl. till känna vad i motionen anförs om koncessionsprövning av industrilokalisering, 8. att beslutar att ersättnings- och inlösenrätten bör anknytas till hinder i markens tillåtna användning, 9. att uttalar att en översyn av taxeringsvärden, som är baserade på förväntningsvärden, genomförs. () () () () () () 72 1890 S 1972