mot · FV02937 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om omfördelning av u-Iandshjälpen. Klyftan mellan rika och fattiga länder vidgas. De imperialistiska staternas utplundring av u-Iändema fortsätter och förstärker motsättningarna mellan utvecklade och underutvecklade regioner. Enligt de liberala föreställningarna kan utvecklas genom att deras handel vidgas, genom kapitalbildning, genom nedbringande av befolkningens tillväxttakt och genom nedbrytning av kulturmönster. Ulandspolitik som vägletts av denna syn har inte stimulerat utvecklingen. Tvärtom har den internationella handelspolitiken försämrat u-ländemas ställning. Skuldsättningen för u-ländema har ökat och undergräver ytterligare deras utvecklingsmöjligheter. Utländsk kapitalpenetration har inte lett till allmänna ekonomiska framsteg. Den gynnar kapitalägarna och en oligarki i u-ländema. I den mån BNP växer är det ett skenbart tecken på utveckling. De avgörande skälen till att utveckling förhindras är de ekonomiska, politiska och sociala strukturer som råder i dessa länder. Underutvecklingen kan hävas endast genom att en social revolution bryter upp dessa strukturer och befriar folken från imperialistiskt förtryck. Denna frigörelse måste vara folkens eget verk. Den leds av de nationella och sociala befrielserörelsema. Socialismen har visat sig kunna ge den samhälleliga ramen för snabb ekonomisk och social utveckling. De underutvecklade länder som inlett ett socialistiskt uppbygge har avsevärt förbättrat folkens levnadsstandard och skapat nationellt oberoende. Dessa ståndpunkter har legat till grund för vår kritik av den svenska biståndspolitiken. Vi har sagt: En allt större del av biståndet ges i en form som förstärker mottagarlandets bindning till givarlandet. Genom västmakternas dominans i de multilaterala biståndsorganen bibehålls u-ländemas beroendeställning. Detta gäller särskilt Världsbanksgruppen och DAC. En växande andel av det svenska multilaterala biståndet har tinder senare år tillfallit Världsbanksgruppen. Med undantag för speciella bidrag till och bör svensk u-hjälp tills vidare kanaliseras bilateralt. Trots att det sägs att hjälpen ges utan bindning har i praktiken en stor del av biståndet bundits till inköp av svenska varor och tjänster. Denna typ av bindning måste upphöra. Huvuddelen av det svenska biståndet går till reaktionära och utvecklinghämmande regimer. Biståndet till progressiva regimer, socialistiska länder och nationella befrielserörelser utgör endast av det totala biståndet. Den förändrade ländersammansättningen har inte på något avgörande sätt förändrat faktum: att bistånd väsentligen går till reaktionära regimer. är inte längre huvudmottagarland. Men biståndet dit har mer än fördubblats mellan 1966/67 och 1970/71. har biståndet till mer än tredubblats. som försvunnit från listan över huvudmottagarländer har fått ökade bidrag. Andra reaktionära regimer med växande bistånd är , , och . har blivit största mottagarland. U-hjälpen är alltför koncentrerad till projekt av mindre betydelse ur utvecklingssynpunkt, t. ex. familjeplanering. Det svenska biståndet utgår till större delen i form av lån. Vi menar att låneandelen skall minskas ner till ett minimum. Lånen bör ha obetydlig ränta eller ingen ränta alls och ha lång löptid. Den svenska u-hjälpen har sammankopplats med privata kapitalintressen och fått en utformning som kapitalisterna begärt. Således har man t. ex. gått med på kravet att ge statliga investeringsgarantier för privata investeringar i . Dessa bör avskaffas. Biståndet bör i samtliga fall fastställas så att den finansiella ramen spikas och biståndsformen bestämmes av mottagarlandet. kommunisterna har i särskilda motioner yrkat på finansiellt stöd åt Demokratiska republiken , , provisoriska revolutionära regering och nationella och sociala befrielserörelser i , och södra till ett sammanlagt belopp av . Vi har också yrkat avslag på bidraget till Internationella utvecklingsfonden, . Detta markerar vår uppfattning om att den svenska u-hjälpen i grunden måste förändras. Stödet skall koncentreras till utvecklingsbefrämjande regimer och nationella och sociala befrielserörelser. Stödet till de nationella befrielserörelsema är verklig u-hjälp då den understöder kampen mot imperialistiskt förtryck och för nationell frigörelse och ekonomisk och social utveckling. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för en omfördelning av den svenska uhjälpen innebärande att bistånd till reaktionära regimer inte utgår samt att i överensstämmelse härmed den plan som föreslås i prop. 1972:1 Bilaga 5 frångås; samt att de resurser som sålunda frigörs används för bistånd till DRV, PRR, , , patriotiska front, MPLA, Frelimo och PAIGC, varom yrkats i särskilda partimotioner vid årets riksdag kommunisterna. (vpk) i (vpk) i