mot · FV02745 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en utredning angående rutinmässiga undersökningar av avloppsvatten. Många miljarder har satsats och satsas på rening av avloppsvatten. Mekanisk, biologisk och kemisk rening har successivt införts och bidrar till att öka reningsgraden. Vid bedömning av effektiviteten hos ett reningsverk anges ofta reningsgraden i procent, och vid konstruktionen har ofta garanterats att t. ex. av föroreningarna försvinner. De största olägenheterna med kommunalt och industriellt avloppsvatten har varit halten av organiskt material och närsalter, vilka bidragit till att minska syrehalten i recipienten och därigenom orsakat påtagliga skador. Genom utbyggnaden av fullvärdiga reningsverk minskar man kraftigt denna typ av vattenförstöring. Åtskilliga ämnen bryts emellertid inte ner ens vid höggradig rening. har man också alltmer beaktat de ökade utsläppen av giftiga ämnen. Dit hör t. ex. koppar, bly, kadmium och kvicksilversalter, liksom även fenoler och biocider. På många orter går sjukvårdsinrättningarnas avlopp ut i det komunnala avloppet och ökar risken för giftutsläpp. Huvudansvaret för avloppsvattnet vilar på hälsovårdsnämnden. 1 38 § hälsovårdsstadgan sägs: skall tillse att erforderliga och skäliga åtgärder vidtages för att motverka vattenförorening, buller och andra sådana störningar inom kommunen. Häri ligger också ansvaret för att utsläppen fyller uppställda krav på rening. Bestämmelserna angående vilka rutinmässiga analyser som bör göras på avloppsvattnet är enligt vår uppfattning icke anpassade till dagens ökade kunskaper om riskerna med utsläpp av olika slags gifter. Dåvarande medicinalstyrelsen har gemensamt med veterinärstyrelsen utfärdat Råd och anvisningar angående bakteriologiska vattenundersökningar (Meddelanden från Kungl. Medicinalstyrelsen nr 112). Dessa anvisningar bygger på undersökningar utförda vid statens bakteriologiska laboratorium och . utfärdade styrelsen med biträde av Råd och anvisningar angående fysikalisk-kemiska vattenundersökningar (Meddelanden från Kungl. Medicinalstyrelsen nr 122). Institutet utförde i samband därmed omfattande undersökningar i ämnet. Vid utarbetandet av angivna anvisningar prövades ingående vilka typer av undersökningar som skulle ingå i de vanliga rutinmässiga vattenundersökningarna. Man fann det då icke lämpligt att utsträcka undersökningarna längre än som gjorts. Situationen har emellertid snabbt förändrats. PCB och DDT har förbjudits, och man har blivit alltmer varse faran med tungmetallhalten i utsläppen. Hälsovårdsnämndernas arbete skulle underlättas högst betydligt om mera detaljerade bestämmelser angående vattenanalyser kunde utfärdas. Givetvis kommer detta att medföra ökade krav på apparatur, men denna kostnad torde ställa sig obetydlig i jämförelse med kostnaderna för allvarlig vattenförorening. Givetvis bör i detta sammanhang bestämmelserna för rutinmässiga analyser av dricksvattnet också ses över, speciellt med avseende på oorganiska substanser. Så har t. ex. nitrathalten i vattenledningsvattnet i vissa delar av landet funnits vara högre än önskvärt. Rent vatten är en nödvändighet, och stora ansträngningar måste göras för att förhindra vattenförstöring. En förutsättning därför är att vi är medvetna om vad våra utsläpp innehåller. Det är nödvändigt att komplettera kontrollen av reningsgraden med noggranna analyser av icke nedbrytbara ämnen, och vi föreslår att utreder och framlägger förslag om vilka analyser som rutinmässigt bör utföras för att förhindra att giftiga ämnen släpps ut i recipienterna. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär en utrening och förslag till bestämmelser gällande rutinmässiga undersökningar på avloppsvatten. () () ()