mot · FV02618 · 1972-01-26 00:00:00 — om översyn av JO-institutionen. JO-institutionen har en djup förankring inte bara hos den svenska utan även hos medborgarna i gemen. En rad reformer har haft det gemensamma syftet att ge ombudsmännen större befogenheter, ökade resurser och bättre arbetsbetingelser i allmänhet. Milstolpar i utvecklingen är reformerna 1957, då JO:s tillsynsområde vidgades och organisationen förstärktes, och 1967, då en gemensam organisation med tre ombudsmän tillskapades. JO-institutionen har också blivit en svensk exportvara med stort internationellt anseende. JO:s allt starkare förankring i de enskilda människornas medvetande har medfört en ständigt ökande arbetsbörda i form av klagomål. Bakgrunden till omorganisationen 1967 var väsentligen att klagomålen visade en ökning med omkring 900 , till totalt bortåt 1 700. Några av de viktigaste reformerna bestod i att ombudsmännen gavs större befogenheter att avvisa klagomål eller överlämna dem till andra myndigheter. Det betonades kraftigt att JO borde ägna sig åt väsentliga frågor och inte bli ett organ för rutinmässig kontroll. Det underströks också särskilt att en avsevärd ökning av inspektionsverksamheten måste eftersträvas och att en utveckling av institutionen till ett ämbetsverk måste bestämt undvikas. I utskottsbetänkandet uttalades att man inte syntes behöva utgå från att en lika stark ökning av antalet klagomål skulle ske även , även om en sådan utveckling naturligtvis var möjlig ännu någon tid. räknade med att de resurser som ställdes till förfogande skulle vara tillräckliga för att JO på ett tillfredsställande sätt skulle kunna fullgöra de funktioner som institutionen enligt mening borde ha i det moderna samhället. I en motion vid riksdag fäste jag uppmärksamheten på att utvecklingen gått i annan riktning än man föreställde sig 1967. Antalet klagomål hade ökat med nästan lika mycket efter 1967 som mellan 1957 och 1967 års reformer. Man fann också av årets ämbetsberättelse att ganska jämnt av klagomålen avskrivits utan någon kritik mot myndighet eller tjänsteman och att ganska jämnt av klagomålen lämnts utan sakprövning. Mot denna bakgrund ansåg jag att borde överväga vilka åtgärder som kunde anses påkallade för att grunderna reform inte skulle behöva rivas upp. Jag hemställde därför, att JO-institutionens ställning och funktioner skulle bli föremål för förnyade överväganden med utgångspunkt riksdagsbeslut. I sitt utlåtande i ärendet uttalade (1970:47) att motionens syfte var angeläget att utskottet därför själv gjort sådana överväganden som jag förordat. Dessa ledde utskottet till bedömningen att särskilda åtgärder inte var erforderliga för det dåvarande men att utvecklingen måste följas med uppmärksamhet. Sedan nu förflutit finns det anledning att ånyo fästa uppmärksamhet på dessa frågor. Man kan konstatera att utvecklingen fortsatt i samma riktning. Utskottet kunde visserligen 1970 notera att en stagnation syntes ha inträtt i fråga om tillströmningen av klagomål slutsiffran för året kom också att ligga något hundratal under det föregående årets. har emellertid en kraftig ökning ånyo förekommit. Klagomålen har ökat med inte mindre än 543 eller jämnt . Slutsiffran för året blev 3 149. Jämför man med förhållandena vid tiden reform finner man att ökningen är jämnt eller mer än 1 300 klagomål. Årets ämbetsberättelse visar också att av de klagomål, som slutbehandlades , avskrevs utan kritik mot myndighet eller tjänstemän och lämnades utan sakprövning. Det finns ingen anledning att fördjupa sig i siffermaterialet. Det väsentliga är att utvecklingen nu gått så långt, att det finns anledning för att göra en förnyad översyn av JO-institutionen. Denna bör verkställas av en utredning som tillsätts av talmanskonferensen. Utgångspunkten för dess arbete bör vara de principiella överväganden och ståndpunkter som kom till uttryck riksdagsbeslut. Den viktigaste frågan i sammanhanget är hur man skall kunna genom organisatoriska åtgärder säkerställa att ombudsmännen verkligen får möjlighet att ägna sig åt de väsentliga ärendena. En utväg som bör kunna prövas är att inrätta befattningar som biträdande ombudsmän. Skulle en sådan organisatorisk lösning befinnas lämplig, bör man också överväga om antalet ombudsmän kan minskas. Man skulle t. ex. kunna tänka sig en organisation med två ombudsmän och två biträdande ombudsmän. De senare skulle även kunna vara ställföreträdare. Detta är emellertid bara synpunkter. Utredningen bör vara förutsättningslös utom i så måtto att grundtankarna bakom beslut inte bör överges utan starka skäl. Jag vill också påpeka en särskild omständighet som bör beaktas av utredningen. kommer att lägga fram sitt slutbetänkande angående ämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentlig tjänst. Att döma av det principförslag som kommittén presenterade 1969 kan själva grunderna för JO:s verksamhet komma att ändras genom den reform kommittén föreslår. Det är angeläget att konsekvenserna för JO-institutionen övervägs inom och att grundlagsstadgandena kan ges en ändamålsenlig avfattning . Jag föreslår av anförda skäl att JO-institutionens ställning och funktioner blir föremål för förnyade överväganden med utgångspunkt riksdagsbeslut i ämnet och med beaktande av vad som anförts i motionen.