mot · FV021625 · 1972-04-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 67 med förslag till vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m. Den nuvarande narkotikapolitiken i vårt land har avgörande brister. Speciellt gäller detta på vårdområdet. Maj :ts proposition nr 67 föreslås vissa åtgärder för att komma till rätta med narkotikamissbruket. Beträffande den föreslagna höjningen av maximistraffet för grova narkotikabrott vill vi starkt understryka att dessa regler endast skall tillämpas då det gäller verkligt grova brott. Förändringen får inte innebära att även den som dömts för lindrigare brott får ett i förhållande till nuläget hårdare straff. Den skärpning av reglerna för permissioner, placering i öppna anstalter och villkorlig frigivning som föreslås i propositionen måste, som föredraganden påpekade, ses som en särskild åtgärd som endast skall tillämpas i de fall det är nödvändigt ur skyddssynpunkt då man bedömer det inte ha åsyftad rehabiliteringseffekt att tillämpa nuvarande regler på detta område. Då det gäller anslagen till information, som föreslagits bli för en tvåårsperiod, ser vi positivt på detta. För att få största möjliga effekt av pengarna anser vi det önskvärt att eller annat centralt organ utarbetar ett informationsmaterial som kan ställas till de olika organisationernas förfogande. Eftersom många av de berörda organisationerna inte har tillgång till egna experter som behärskar narkotikafrågan skulle ett sådant material underlätta avsevärt för de organisationer som vill arbeta med att sprida information i dessa väsentliga frågor. För att det skall vara möjligt att nedbringa narkotikamissbruket är det inte tillräckligt med stränga straff för narkotikabrott och upplysning om narkotikans skadeverkningar. Man måste också satsa på att förstärka vårdresurserna. Detta har påpekats från många håll, bl. a. har i sina petita starkt understrukit nödvändigheten av ordentliga vårdresurser om polisens arbete med narkotikabekämpning skall vara meningsfull. Även i propositionen sägs att mycket återstår att uträtta på vårdområdet. Trots att föredraganden är medveten om de stora bristerna, föreslås i vad gäller vårdområdet endast en ytterst begränsad insats i form av en närmast symbolisk summa på för stöd till olika försök med nya vårdformer för narkotikamissbrukare. Därutöver inskränker man sig i propositionen till att konstatera att statsbidrag funnits tillgängliga för anordnande av ett väsentligt större antal platser vid behandlings- och inackorderingshem. Det är riktigt att det finns ca 7 reserverade som kunnat utnyttjas för uppförande av vårdplatser. Eftersom dessa pengar inte utnyttjats är det uppenbart att statsbidragsbestämmelserna inte är tillräckligt generösa. Behovet är ju dokumenterat. Dä det gäller vård av narkotikamissbrukare i enskilda hem eller andra icke institutionella vårdformer utgår över huvud taget inga statsbidrag. Eftersom behovet av utbyggda vårdresurser är stort anser vi det ytterst angeläget att man från statsmakternas sida, i samband med de föreliggande förslagen på narkotikaområdet, även vidtar åtgärder för att stimulera en snabbare utbyggnadstakt på vårdsidan. För detta krävs dels en ökad ekonomisk satsning, dels ett undanröjande av de svårigheter som f. n. finns för utnyttjande av tillgängliga anslag. För att uppnå den eftersträvade stimulanseffekten anser vi att statsbidragen under en treårig aktiveringsperiod bör utformas så att de ger full täckning för finansiering av såväl konventionella behandlingsinitiativ (behandlingshem, inackorderingshem, vårdcentraler och terapeutiskt inriktade rådgivningsbyråer) som mer smidiga och i speciella krissituationer insatta behandlingskollektiv, lägervistelser, intensivplatser osv. Huvudansvaret för projektplaneringen skall, även då full kostnadstäckning utgår, åvila respektive huvudman, men det bör ankomma på att ta ställning till huruvida planerade projekt utgör en meningsfull utbyggnad av narkomanvården. För att undvika att icke önskvärda kostnadsstegringar uppkommer vid full täckning för uppförda vårdplatser bör i samband med prövningen av projektens lämplighet även pröva om den föreslagna kostnadsnivån kan anses rimlig med hänsyn till den verksamhet som skall bedrivas. Därutöver bör medel beviljas så att statsanslag kan utgå för vård av narkomaner i enskilda hem. Eftersom det är svårt att dels bedöma tillgången på kvalificerade enskilda hem som är beredda att ta emot narkomaner, dels bedöma i vilken utsträckning denna vårdform kan komma att efterfrågas bör reglerna lämpligen utformas så att statsbidrag skall utgå av de verkliga vårdkostnaderna och att anslaget blir ett förslagsanslag. Då det gäller vårdresurserna för narkotikamissbrukare som är föremål för kriminalvård i anstalter eller inom frivården har det i motioner från vårt håll till årets riksdag begärts anslag för anordnande av sådan vård. Vi vill i detta sammanhang endast erinra om vikten av att man även på detta område tillskapar vårdresurser. Utöver de frekvensundersökningar som föreslås i propositionen måste också en behandlingsforskning och utvärdering av vidtagna vårdåtgärder komma till stånd. Detta är av stor betydelse för att meningsfulla vårdåtgärder skall komma till stånd. Vi föreslår därför att ställs till förfogande för att stimulera sådan forskning. Den som är narkotikamissbrukare har förutom de rent medicinska symtomen som regel också andra problem av social karaktär. Ett viktigt led i rehabiliteringen av narkomaner är därför att de får hjälp med en sanering av sin sociala situation. Det kan gälla bostadsanskaffning, yrkesutbildning eller arbetsanskaffning. Många narkotikamissbrukare tillhör, liksom många alkoholister och kriminalklienter, den grupp på ca 200 000 människor som enligt låginkomstutredningen inte hade vare sig egna inkomster eller annan försöijning. Den arbetsgrupp inom departementet som skall lägga fram förslag med utgångspunkt i låginkomstutredningens material bör ges i uppdrag att skyndsamt utreda möjligheterna att genom förändring av lagstiftning eller på annat sätt underlätta för narkomaner, alkoholister och straffade att i samband med rehabiliteringen erhålla arbete, utbildning och bostad. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition nr 67 beslutar 1. att hos Kungl. Maj:t anhålla om uppdrag åt eller annat centralt organ om utarbetande av informationsmaterial i narkotikafrågan, 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla om förslag till ändrade statsbidragsbestämmelser för narkomanvården för den kommande treårsperioden, så att full kostnadstäckning skall utgå för anordnande av vårdplats för ändamålet, 3. att hos Kungl. Maj:t anhålla om förslag till sådana statsbidragsbestämmelser att statsbidrag skall utgå av vårdkostnaden vid vård av narkomaner i enskilda hem, 4. att ställs till förfogande för behandlingsforskning inom narkomanvården, 5. att hos Kungl. Maj.t anhålla att departementsarbetsgruppen för låginkomstfrågor ges i uppdrag att skyndsamt utreda möjligheterna att genom lagstiftning eller på annant sätt underlätta för narkomaner, alkoholister och straffade att i samband med rehabilitering erhålla arbete, utbildning och bostad. () ()