ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV0217 · 1972-01-12 00:00:00 — av herrar i och i Bäckmora om rätt för omyndig till ersättning av staten för förlust genom förskingring av omyndigs medel. För förmyndare föreligger skyldighet att beträffande förvaltandet av omyndigs medel redovisa till överförmyndaren förvaltningen av respektive egendom. I regel sker detta i form av en årsräkning från förmyndaren till överförmyndaren före . Redovisningen avser föregående års förvaltning. Årsräkningen granskas även av rätten. Härutöver skall redovisning lämnas när förmynderskapet upphör eller när det övergår till arman person. Förmyndare tillerkännes sedan gammalt mycket vidsträckt självständighet. Grundsatsen är fastslagen att förmyndaren är pliktig att förvalta den omyndiges medel som anförtrott gods, och den ståndpunkt som svensk rätt sålunda intar kräver en kontroll från det allmännas sida av vederbörande förmyndares förvaltning. Denna kontroll utövas i första hand av kommunalt valda överförmyndare, vilka i sin tur står under tillsyn av förmynderskapsdomstolen. Trots stränga föreskrifter förekommer förskingringar av omyndigas medel - förskingringar som medför stora ekonomiska förluster för den omyndige. Från rättssynpunkt ter det sig otillfredsställande att omyndig skall drabbas av skador utan att i något avseende själv ha varit vållande till detta. Det är ju inte den omyndige själv som utser sin förmyndare utan tingsrätten. Därmed borde det också åvila det allmänna att hålla den omyndige skadeslös vid eventuella förluster. Problemet med omyndigs medel har utretts inom förmynderskapsutredningen, som ansåg att ett visst skydd kunde garanteras enligt tre alternativ: dels genom staten med regressrätt gentemot förskingraren, dels genom att staten fungerade som försäkringsgivare så att den svarade för skada men uttog en avgift härför samt dels genom att statsverket skulle avtala med ett enskilt försäkringsbolag om att överta ifrågavarande risk mot . Utredningen ville dock inte förorda något av dessa alternativ men ansåg att om ett skydd skulle införas för omyndigs förluster på grund av förskingring från förmyndares sida skulle staten ersätta förlusten. Från rättvisesynpunkt är det enligt vår mening självklart att staten bör ersätta den omyndige som utan eget förvållande lidit ekonomiska förluster genom att hans förmyndare förskingrat tillgångarna. Det måste närmast betraktas som en lucka i vår lagstiftning att en omyndig inte är skyddad mot trolöshet från förmyndare som det allmänna utsett. Med stöd av vad i motionen anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om att förslag förelägges om statlig ersättning för ekonomiska förluster som omyndig åsamkas genom förskingring från förmyndares sida. () i Bäckmora
mot · FV02170 · 1972-01-19 00:00:00 — På flera sätt har statsråden favörer i riksdagsdebatterna. De kan gå in när som helst och då tala hur länge som helst. Medan t. ex. partiledare och andra i oppositionspartier bara kan få två tidsbegränsade genmälen kan statsråden hålla långa anföranden och dessutom avsluta varje replikomgång inom en större debatt. Vid enkla frågor fick statsråden dessutom möjlighet att automatiskt få sista ordet i sitt tredje inlägg genom den nya begränsningen att den frågande endast fick hålla två inlägg. Dessa orättvisor påtalades i motion 1971:550. Det är uppenbart att ökad jämlikhet måste skapas mellan regering och opposition i vad gäller debattreglerna. Detsamma ansåg också när man (betänkande 1971:69) utlovade ett initiativ till ändring av riksdagsstadgan på dessa punkter. Också grundlagberedningen lär snart lägga fram förslag som syftar till större rättvisa för oppositionen. Vi utgår därför från att under vårriksdagen 1972 utarbetar förslag till ändringar i riksdagsstadgan som ökar jämlikheten i debattvillkor mellan regering och opposition. Med hänvisning till ovanstående yrkar jag att under vårsessionen 1972 uppdrar åt att utarbeta förslag till ändringar i riksdagsstadgan i syfte att uppnå ökad rättvisa mellan regering och opposition i fråga om debattreglerna.
mot · FV02172 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. angående skattesystemets användning som regionalpolitisk! medel m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1972:203 hemställes att hos Kungl. att företagsbeskattningsutredningen genom tilläggsdirektiv ges i uppdrag att utreda skattesystemets användning som regionalpolitisk! instrument; att den allmänna arbetsgivaravgiften differentieras för att stimulera ökad sysselsättning inom stödområdet; samt att en generös tillståndsgivning tillämpas för investeringsfonderna utanför storstadsregionerna och ställes till företagens förfogande utan särskild prövning för investeringar inom det inre stödområdet. () . () () () ()
mot · FV02174 · 1972-01-19 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om undantag för kristna och andra humanitära organisationer från arbetsgivaravgiften. Det kärva ekonomiska läget uppleves allt starkare som en hämmande faktor för de kristna samfunden i . Kostnaderna för verksamheten stegras automatiskt genom höjda löner och dyrare material och resor. minskar de stödjande medlemmarnas och givarnas resurser och på sina håll minskar även medlemsantalet. De uppgifter som kyrkor och församlingar står engagerade i har däremot inte minskat eller begränsats utan befinner sig i stadig utvidgning och kräver alltmer pengar och personal, vare sig det gäller direkt församlingsarbete med dess kostnader för byggnader och ungdomsvård eller den sociala verksamhet som är ofrånkomlig och som därtill hör till samfundens syften och målsättning. Detsamma gäller de organisationer som bedriver arbete i u-ländema. Betydelsen av frivilligorganisationernas insats har inte avtagit. Frågan är om folk skulle kunna reda sig utan den. Dessa kristna frivilligorganisationer, kyrkor och biståndsorgan för inoch utland har skapats utan stöd av det allmänna. Många av dem tillkom i då ingen stödform fanns på de områden, där de fann sin kallelse. Deras arbetstid är lång och har givit dem rik erfarenhet, och oaktat samhällets förändring till större social rättfärdighet är de mer skickade på många områden att ta sig an människor som av olika skäl misslyckats socialt och hotas av undergång. Likaså har kyrkorna varit pionjärer på u-hjälpens område. I vissa fall startade deras arbete i de underutvecklade länderna ett århundrade före NIB och SIDA, och med offer och storartade personliga insatser har mångenstädes en beundransvärd gäming utförts. Kvinnor och män som sänts ut till och social verksamhet har som läkare, lärare och hantverkare räddat många människor till meningsfyllt liv, byggt kulturer och på många platser varit den yttersta anledningen till att moderna stater senare kunnat bildas. namn och anseende är aktat och gott i samtliga länder där svensk mission verkat. Vårt folk står i tacksamhetsskuld till den. De organisationer som fortsätter svensk insats av detta slag bör röna samhällets uppskattning. Vi anser därför att det som i onödan betungar kyrkornas arbete bör skaffas ur vägen. En inte oväsentlig del av den ekonomiska börda som försvårar läget är skatter och avgifter som även kyrkor och likställda måste betala till staten. Det bör vara en vinst för det allmänna att läget för dem förbättras. Samtliga medel de insamlar bör utan avkortning få användas för deras egentliga gäming. Arbetsgivaravgiften bör inte uttagas från de kristna samfunden eller från hjälporgan som Röda korset, , Rädda barnen, människohjälp m. fl Vi vill slutligen betona att själva syftet med arbetsgivaravgiftens tillkomst ju var sådant, att själva tanken på dess uttagande från de organisationer vi här nämnt är helt orimlig. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att beslutar att arbetsgivaravgift icke behöver erläggas av kristna och andra humanitära organisationer. () i Agnäs () HANS () () () PER () i Gäddvik
mot · FV02175 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för resa med egen bil till och från arbetsplatsen. Jämlikt 33 § kommunalskattelagen äger skattskyldig från intäkt av tjänst göra med vissa undantag avdrag för kostnad för resor i tjänsten. I punkten 3 till anvisningarna till 33 § anges att den skattskyldige äger rätt att vid sådana resor göra avdrag icke endast för resekostnaden utan även under vissa omständigheter även för ökning av levnadskostnaderna. Punkten 4 av anvisningarna till samma paragraf stadgar att även den som icke jämlikt punkten 3 av anvisningarna är berättigad till avdrag för ökade levnadskostnader har rätt att avdraga den kostnad som kan anses skälig för resor till och från arbetsplatsen, där denna varit belägen på sådant avstånd från bostaden att den skattskyldige varit tvungen att anlita särskilt fortskaffningsmedel. För tillämpningen av dessa bestämmelser ivad gäller resor med bil har (riksskattenämnden) meddelat anvisningar, som innebär att avdraget skall beräknas enligt en fastställd schablon. Den genomsnittliga färdsträckan mellan den skattskyldiges bostad och arbetsplats har därvid beräknats till 1 och vederbörandes privata körning tili 1 . Den skattskyldige får därigenom täckning för sina kostnader för resor mellan bostaden och arbetsplatsen när dessa icke överstiger 1 och den körsträcka som utgörs av privat körning uppgår till 1 . Många människor är bosatta på en ort medan de arbetar på en annan. De flesta av dessa tvingas resa mellan bostadsort och arbetsort. Denna grupp tenderar att öka och resorna har också en tendens att bli längre. Särskilt inom de s. k. skogslänen, dvs. i Norrlandslänen samt i och i , förekommer i påfallande stor utsträckning långa resor mellan bostad och arbetsplats. Som exempel kan nämnas att det i finns pendlare mellan och , vilka platser ligger på ett avstånd av från varandra. För dem som har mycket lång bilresa till sin arbetsplats ger de nuvarande reglerna icke erforderlig kompensation. Enligt vår mening borde bestämmelserna göras mindre restriktiva för dem som har verkligt långa avstånd mellan bostad och arbetsplats. Vi föreslår därför att sådana generösare regler införs för dem, som har så långa dagliga bilresor att dessa för år räknat överstiger 2 . Med hänvisning till vad vi sålunda anfört hemställes att antar följande Förslag till Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom förordnas att punkt 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse. Anvisningar till 33 § Även för särskilt fortskaffningsmedel. fastställer de milbundna kostnaderna. För skattskyldig som på grund av ålder, sjukdom eller handikapp är nödsakad att använda bil fastställer riksskattenämnden särskilda grunder för avdrag för bilresor till och från arbetsplatsen. Detsamma gäller skattskyldig som har en årlig körsträcka till och från arbetsplatsen om sammanlagt minst 2 och skattskyldig som är tvungen att använda större bil på grund av skrymmande last. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser äger dock alltjämt tillämpning vid taxering samt eftertaxering för eller . () i Agnäs PER () i Gäddvik
mot · FV02176 · 1972-01-19 00:00:00 — angående rätten att driva verksamhet under beteckningen juridisk byrå. Den medborgare, som är i behov av juridisk hjälp och som icke själv besitter den juridiska sakkunskapen, har möjligheter att erhålla juridisk rådgivning exempelvis genom att vända sig till en advokatbyrå eller till en juridisk byrå. För mången framstår namnet juridisk byrå som en garanti för att bakom byrån står en advokat eller med honom jämställd person. Tyvärr förekommer det inte så sällan att personer, som inte har några juridiska kvalifikationer, ändock innehar och driver juridisk byrå. Namnet juridisk byrå är för många vilseledande och ger association till juridisk sakkunskap och kunnande och kan man tro att det är frågan om advokatbyrå. För att få använda sig av namnet juridisk byrå skulle det enligt min mening vara en absolut skyldighet, att det till en juridisk byrå skall vara knuten juridisk sakkunskap i form av juridiskt utbildad person. Vederbörande behöver inte vara ansluten till och därmed ha rätt att använda sig av titeln advokat, men det bör vara ett minimikrav att vederbörande har avlagt juridisk examen för att få använda sig av rätten att driva en juridisk byrå. Om en dylik bestämmelse infördes skulle detta säkerligen medföra att åtskilliga icke seriösa juridiska byråer tvingas att antingen upphöra med sin verksamhet eller använda sig av annat namn på sina byråer. En sanering på hithörande område skulle hälsas med tillfredsställelse av allmänheten, som i många fall blivit vilseledd i sin uppfattning om de juridiska byråernas sakkunskap beträffande juridiska spörsmål. Jag har därmed inte riktat någon kritik mot de seriösa juridiska byråer, som fyller de kriterier som jag anser att man skall ställa på en byrå som utger sig för att vara en juridisk byrå. Det synes angeläget att sådana bestämmelser skapas, som stipulerar skyldighet för den som driver juridisk byrå att antingen själv inneha juridisk kompetens eller till byrån knyta person med dylik. Frågan om hur sådan tillståndsgivning skall utformas bör kunna bli föremål för utredning inom berörda departement, och därmed bör frågan kunna lösas utan en alltför lång och tidskrävande utredning. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om utarbetande av bestämmelser angående rätten att driva verksamhet under beteckningen juridisk byrå.
mot · FV021760 · 1972-01-01 00:00:00 — Av m. fl. med anledning av importstörningar för chilensk koppar. Remiss till utskott vägrad.
mot · FV02177 · 1972-01-19 00:00:00 — angående vården av narkomaner inom kriminalvården. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1972:190 får jag att hos regeringen anhåller att samarbetsorganet för bekämpande av narkotikamissbruk (eller annat lämpligt organ) får i uppdrag att ta initiativ, som kan erfordras för anordnande av särskilda vårdåtgärder avseende narkomaner i kriminalvårdens anstalter.
mot · FV02178 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. angående behandlingen av personer sorn dömts för narkotikabrott. Kampen mot den ökande narkotikaförsäljningen i landet måste föras på alla möjliga sätt. har förekommit uppgifter om att sådana personer som dömts för grova narkotikabrott under permissioner byggt upp sin verksamhet på nytt. Det är nödvändigt att de som dömts för narkotikabrott inte ges möjligheter till kontakter med andra, så att de kan fortsätta sin verksamhet. En hård kontroll av både brev och besök måste därför genomföras i fängelserna när det gäller sådana som dömts för narkotikabrott. Vidare bör ses till att dessa personer inte kan få kontakter utåt genom sådana som dömts för andra brott. Permissioner skall inte tillåtas för dem som dömts för narkotikabrott, oavsett om brottet var grovt eller inte. Endast om mycket starka skäl föreligger bör avsteg få göras från denna princip, t. ex. i samband med nära anhörigs död. Om permission sålunda i undantagsfall beviljas måste den dömde stå under ständig bevakning . Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj :t anhåller om sådana åtgärder att den som dömts för narkotikabrott kan isoleras från kontakter med andra så som i motionen anges. () HANS ()
mot · FV0218 · 1972-01-10 00:00:00 — angående uppskov med verkställighet av dom eller beslut om vräkning. Den praxis som i vårt land utbildats i samband med exekutiv verkställighet av dom eller beslut om vräkning motsvarar inte rättssäkerhetens krav. Hyresvärdar som emottar hyra för tid efter vräkningsdomen underrättar hyresgästen om att betalningen accepterats inte som hyra utan som skadestånd. Härigenom har vräkningsdomen ansetts ha kvar sin rättskraft. Konsekvensen av detta är att en hyresvärd kan ha en hyresgäst kvarboende utan att denne har hyresrätt, och värden kan när som helst aktualisera domen eller beslutet om vräkning. Hyresgästen lever sålunda - även om han punktligt fullgjort sina skyldigheter - ständigt under hotet av att bli avhyst. Det är uppenbart att samhället inte bör tolerera förhållanden som dessa. Rätten till bostad borde vara en grundläggande trygghetsfaktor i ett välfärdssamhälle som vårt. Vräkningsförrättningarna är det bittra beviset för att maskorna i det sociala skyddsnätet alltjämt är alltför glesa. Det måste vara möjligt, utan att bortse från hyresvärdens rättmätiga intressen, att skapa garantier för att ingen skall av ekonomisk oförmåga kunna förmenas rätten till dräglig bostad. I avvaktan härpå är det emellertid nödvändigt att utan dröjsmål eliminera den flitigt utnyttjade möjligheten att utan någon begränsning i tiden hålla ett vräkningsutslag exekutivt verkställbar genom den rättsligt sett ytterst tvivelaktiga metoden att kalla hyra för skadestånd. Det är givetvis tacknämligt att hyresvärden kan bevilja anstånd med vräkningsförrättningen, och lika självklart är att värden bör erhålla avtalsenlig hyra. Vad som erfordras är ett stadgande som tvingar hyresvärden att definitivt bestämma sig för huruvida han för framtiden accepterar den vräkningshotade som hyresgäst eller icke. Beslutet bör fattas inom en tidrymd av förslagsvis . Med åberopande av det anförda hemställer jag att måtte besluta att för sin del antaga följande tillägg till 8 kap. 193 § utsökningslagen att infogas som andra stycke: »Anstånd med verkställigheten må av sökanden beviljas intill efter förordnandet därom, sökanden obetaget att uppbära tidigare utgående vederlag. Efter denna tidpunkt kan verkställighet ej ske.»
mot · FV02181 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. om sänkning av myndighetsåldern. Frågan om sänkning av myndighetsåldern har varit föremål för behandling . Såväl i 1970 som utskottsutlåtanden anförs att det otvivelaktigt finns skäl för att sänka myndighetsåldern bl. a. med hänsyn till att ungdomen numera i allmänhet har större insikter i sociala, politiska och ekonomiska frågor och att flera viktiga åldersstreck går vid : rätten att ingå äktenskap och sluta arbetsavtal samt skyldigheten att göra militärtjänst. Den anförda motiveringen att en sänkning av myndighetsåldern borde komma till stånd i nordisk samverkan kan dock icke godkännas som skäl för att fördröja en lösning. gäller skilda åldersgränser i lagstiftningen, nämligen för inträde av straffbarhet, för ingående av äktenskap, skyldighet att fullgöra värnplikt och att sluta arbetsavtal samt året efter fyllda för rösträtt och slutligen fyllda för att väljas till ledamot av . Den åldersgräns som gäller för att ingå äktenskap, fullgöra värnplikt och sluta arbetsavtal borde enligt vår mening också gälla som rösträttsålder, myndighetsålder och valbarhetsålder, dvs. i samtliga dessa fall. Att skyldigheten att fullgöra värnplikt inträder avsevärt tidigare än rösträtten är exempelvis helt otillfredsställande. Vi finner det angeläget med en översyn av gällande åldersgränser. Med hänvisning till det anförda föreslås1 1. att beslutar att myndighetsåldern , 2. att vederbörande utskott utarbetar förslag till erforderlig lagtext. (vpk) i (vpk) i PER (vpk) 1 (Se även motion 1972:167) (vpk) i (vpk) i Kartong: S. 3.
mot · FV02182 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. angående biståndet till Demokratiska republiken . USA-imperialisterna blir i sina angrepp mot de indokinesiska folken alltmer desperata. De kriminella bombningarna av Demokratiska republiken har trots påståenden om motsatsen aldrig helt upphört. av 1971 genomfördes en femdagars intensiv bombflygsattack mot DRV. Dessa äventyrliga krigshandlingar slöt med nya bakslag för de amerikanska angriparna. Folket och armén i DRV tillfogade dem svåra förluster. Detta tvingade Nixonadministrationen att upphöra med sina dåd. Men det amerikanska kommandot i har förklarat att upphörandet av bombningarna inte innebär att flyganfall mot definitivt är slut. USA-imperalismen är besluten att fortsätta sina brott också mot DRV. Därigenom uppträder USA-imperialismen alltmer utmanande mot den allt kraftigare världsopinion som kräver att måste ut ur . Detta är grundförutsättningen för att de indokinesiska folken skall i fred få bygga upp sina plundrade länder. Svaret på USA-imperialisternas förnyade brott kan bara bli ett: ökat stöd till de indokinesiska folken. I breddas rörelsen mot USAs folkmord i . Demonstrationer och andra manifestationer får ökad styrka. Namninsamlingskampanjen för kravet 'ut ur röner stora framgångar och möts med största sympati av det svenska folket. Nästan antar folkliga organisationer uttalanden mot USAs krig och för de indokinesiska folkens kamp. PRR:s sju punkter för fred har stöd hos befolkning, vilket bl. a. fått sitt uttryck i att 213 av ledamöter ställt sig bakom detta fredsförslag. I har kommunisterna i motion 1972:80 föreslagit ett kraftigt vidgat svenskt stöd till befrielserörelserna i och samt till Republiken provisoriska revolutionära regering. I proposition 1972:1, bilaga 5, föreslås att den finansiella ram som angavs av riksdag som stöd för DRV skall fullföljas under /73 med ett humanitärt bistånd om samt att skall anvisas för återuppbyggnadsbistånd. Vi vill än en gång slå fast att detta att endast 75 miljoner utbetalas under de tre budgetår ramen avser och att 150 miljoner skall betalas när upphört med sitt angrepp är en reträtt från de löften regeringen givit inför sitt partis kongress 1969. Denna reträtt gjordes som följd av påtryckningar från och reaktionära kretsar i . Stödet bör i sin helhet vara utbetalat utan någon återbetalningsskyldighet eller ränta. Detta var ursprungslöftet. Det är vidare angeläget att, mot bakgrund av USA-imperialisternas nya förbrytelser mot DRV, det svenska folkets solidaritet med det kämpande vietnamesiska folket och protest mot handlande kommer till uttryck i att det statliga ekonomiska stöd som skall ges under /73 skrivs upp. bör vara ett minimikrav. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hos regeringen begär att de medel till återuppbyggnadsbistånd till Demokratiska republiken som avsatts under vart och ett av budgetåren 1970/71 och 197 1/72 i sin helhet jämte ränta utbetalas under innevarande kalenderår, 2. att under tredje . 1972:1 i bilaga 5) anvisar till Demokratiska republiken och att detta bidrag i sin helhet skall utgå under /73 samt att ingen ränta eller återbetalningsskyldighet skall förekomma. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · FV021822 · 1972-01-01 00:00:00 — av herrar Leuchovius och Virgin i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Förslaget om ett regionalpolitisk! handlingsprogram och riktlinjer för hushållning med mark och vatten grundas på de i länen framtagna Länsprogram 1970. Regionalpolitikens syfte är bl. a. att öka den ekonomiska tillväxten, att effektivt utnyttja resurserna och att nå en bättre geografisk-ekonomisk jämvikt mellan olika län och orter. För läns vidkommande har länet genomgått samma strukturomvandling som många andra län. Antalet förvärvsarbetande inom jord- och skogsbruk har t. ex. minskats från 24 000 till cirka 16 000 människor. Denna stora omvandling har länet fått klara utan lokaliseringsstöd men med hjälp av ett decentraliserat och framåtsyftande näringsliv. Detta förhållande jämte att länet saknar någon större centralort när det gäller tätbebyggelse bör inte ses som negativt när det gäller satsningar på länet från statsmaktens sida. Att med närliggande tätorter, som inom en 3-milsradie har en folkmängd på 120 000 människor, har utsetts som ett primärt centrum hälsas med tillfredsställelse. Vår förhoppning är också att det skall bli bedömt som sådant. Bland de orter som i länsprogrammet föreslagits bli regionala centra , , och - har fallit bort i Kungl. Maj :ts förslag. är centralort i en omfattande jordbruksbygd i vår västra länsdel. Kommunen har genomgått en stark utveckling och borde även ha klassats som ett regionalt centrum. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att vid behandlingen av propositionen 1972:11 1 måtte besluta att skall klassificeras som regionalt centrum. G. () 72 1891 S 1972