mot · FV02854 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och Annerås om ändrade regler för beräkning av substansvärdet av aktier i fåmansbolag. gällande anvisningar för värdering av aktier vid förmögenhetsberäkning lämnas i Meddelanden från nr 5, . De regler som avser aktier i börsnoterade bolag är enkla och innebär att taxeringsmyndigheten, om ej särskilda skäl finnes för en annan bedömning, har att godtaga de värden som upptages i Svenska fondhandlarföreningens s. k. deklarationslista. Dessa värden presumeras vara grundade på representativa betalningskurser . Därmed avses det pris som en förståndig köpare skulle vilja betala respektive det pris som de facto har betalats. Värderingen grundas med andra ord på den s. k. avkastningsvärdesprincipen. För värdering av icke börsnoterade aktier gäller ej ett påvisbart avkastningsvärde utan stadgandet i anvisningarna anger att det värde som aktierna kan anses ha betingat vid försäljning under normala förhållanden skall användas vid deklarationen. Det framhålles dessutom särskilt att nämnda regel skall tillämpas även om aktierna inte under beskattningsåret lämnat någon avkastning. Länsstyrelsernas taxeringsenheter fixerar dessa deklarationskurser på basis av bolagens självdeklarationer. har 1954 och 1962 framlagt tillämpningsföreskrifter och anvisningar avsedda att tjäna till ledning för denna länsstyrelsernas verksamhet, som eljest regleras i förordningen om statlig förmögenhetsskatt. I princip göres en distinktion mellan fåmansbolag och sådana bolag som med hänsyn till aktiernas spridning står de börsnoterade företagen nära. Dessutom skiljer man i anvisningarna mellan rörelsedrivande bolag och sådana vars verksamhet består i förvaltning av fastigheter, aktier e. d. I det följande uppehåller sig motionärerna framför allt vid de regler som avser rörelsedrivande fåmansbolag, vilka av riksskattenämnden bl. a. karakteriseras av att vinsten vanligen uttages i form av löner eller arvoden och icke i form av utdelning mot kupong. Beträffande de rörelsedrivande fåmansbolagen gör riksskattenämnden gällande att värdesättningen rätteligen borde grunda sig på ett förräntningsvärde, dvs. ett kapitaliserat värde av framtida, utdelningsbara årsvinster. Olika skäl anförs dock mot den sålunda angivna värdesättningen. a. anges att den skulle förutsätta en prövning av vad som kan anses motsvara skälig lön för aktieägares arbetsinsats. Värdesättningen måste därför enligt nämnden baseras på ett beräknat matematiskt värde, det s. k. substansvärdet, och med utgångspunkt i att rörelsen skall bestå. Avvikelse från nämnda grundregel skall göras blott om ägarna kan göra sannolikt, att en avveckling är förestående. I sådant fall skall hänsyn tagas till skatter och awecklingskostnader samt föranleda en nerjustering av värdet. Detaljerade anvisningar lämnas beträffande sättet för substansvärdets beräkning. Sedan detta värde framräknats, skall en bedömning göras huruvida det kan anses sannolikt att årsvinsterna inom bolaget medgiva en förräntning av detta substansvärde efter . Denna överslagsberäkning uppges vara avsedd att förhindra att aktierna åsätts ett uppenbart orimligt värde. Det är inte möjligt att inom motionens ram ta upp till diskussion alla de omständigheter som beaktas vid aktievärderingen. Helt allmänt kan beträffande tillgångssidan sägas, att inventarier och varulager upptages till bokfört värde med tillägg för av den s. k. dolda reserven samt att råvarulager noteras till anskaffningspriset efter ett mindre avdrag för eventuell inkurans. I fråga om skulder gäller bl. a. att avsättning till investeringsfond skall till betraktas som skuld. Slutligen stadgas att 1/3 av den latenta utskiftningsskatten skall avräknas som skuld. Räntabiliteten inom näringslivet har sjunkit betydligt sedan de nu diskuterade anvisningarna utfärdades . Såväl skatter och sociala avgifter som kraftigt stegrade löne- och andra omkostnader har bidragit till den negativa utvecklingen. Att den genomsnittliga lönsamheten för svenska företag har sjunkit framhålles också i ett statsrådsprotokoll av , vari dessutom påpekas att likartade effekter av avkastningens beskattning oberoende av företagens ägarstruktur bör eftersträvas och att familjeföretagens, dvs. fåmansbolagens, situation särskilt bör uppmärksammas i detta sammanhang. Enligt vår mening borde aktievärderingen även i fåmansbolag ske på grundval av avkastningsvärdesprincipen. Om det nu av praktiska skäl inte anses vara möjligt, som ovan refererats, bör i varje fall större försiktighet iakttagas vid substansvärdesberäkningen. Att regelmässigt utgå ifrån att bolagets verksamhet skall fortsätta i oförändrad omfattning är inte längre realistiskt. Allt fler företag inom allt fler branscher brottas med stora problem och i många fall ter sig framtiden oviss, även om inga direkta förluster föreligger. Det finns goda skäl att därför ompröva ifrågavarande princip som utgångspunkt för värderingen. I konsekvens därmed synes det fullt rimligt att hela den latenta utskiftningsskatten får räknas som skuld. Värderingen av tillgångarna, som laborerar med dolda reserver, torde också numera få anses optimistisk i överkant eftersom den förutsätter att en avveckling av rörelsen kan ske lugnt och på ett Enligt vår mening finns det anledning att alltid kalkylera med risk för avvecklingskostnader, sålunda inte enbart i de fall då aktieägarna som ovan nämnts kan göra sannolikt att en snar nerläggning förestår. Det faller utanför denna motions ram att behandla renodlade skattefrågor. Det måste dock framhållas, att förmögenhetsskatten är en så tung belastning på aktieägarna i ett fåmansbolag att metoderna och normerna för aktievärderingen ingalunda är betydelselösa. Som regel förmår inte ens hyggligt konsoliderade fåmansbolag att lämna utdelning utan vinsten motsvaras oftast av den skäliga arbetsinkomst som företagsledaren åtnjuter. Att det undantagsvis förekommer bolag, vars huvudägare tar ut en mycket hög chefslön, ändrar inte den allmänna bilden av läget. Givetvis är situationen mycket bekymmersam även för den som innehar börsnoterade aktier, om dessa ej ger någon avkastning, och särskilt om vederbörande inte har någon arbetsinkomst att falla tillbaka på, men den fördelen finns dock att dylika aktier som regel kan avyttras om så erfordras för betalning av förmögenhetsskatten. Samma möjlighet står sällan ägaren av aktier i ett fåmansbolag till buds och det har lett till att det blivit allt vanligare, att ägarna lånar pengar från sina bolag för att klara skattebördan. Det kan knappast vara acceptabelt eller önskvärt med hänsyn till företagets likviditet och därmed dess motståndskraft under dåliga tider eller framtida expansionsmöjligheter. Det går inte att bortse från sambandet mellan den enskildes likviditet och skatteförmåga när det gäller förmögenhetsbeskattningen. I avvaktan på företagsbeskattningsutredningens betänkande som torde komma att utformas med beaktande av de skatteregler som gäller för fysiska personer föreslår vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om en översyn av värderingsreglerna i syfte att lindra bördan för i synnerhet ägare av aktier i fåmansbolag. K. A. ()