mot · FV02309 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar Henmark och om förstärkning av den andliga vården inom kriminalvården. Kriminalvårdens uppgift är att åstadkomma sådan behandling av sina klienter att dessa rehabiliteras och återföres till samhället som fullvärdiga samhällsnyttiga medborgare. Trots de stora insatser som gjorts inom kriminalvårdens arbetsområde i form av både ekonomiska investeringar och utomordentliga personliga insatser är emellertid återfalIsprocenten alltför stor. Icke minst problematisk från rehabiliteringssynpunkt är den stora grupp alkohol- och narkotikaskadade som är representerad i kriminalklientelet. Från många håll har omvittnats det nära nog hopplöst i att rehabilitera en narkoman eller alkoholist. Från flera håll har också omvittnats att en religiös kris eller upplevelse har kunnat verka där alla andra försök misslyckats. Det finns redan på grund av dessa fakta motiv för att förstärka och effektivisera det andliga arbetet inom kriminalvårdens anstalter. Till dessa rent rehabiliteringsbetonade motiv ansluter sig ett annat, som bör ha samma rehabiliteringseffekt på samtliga klienter, nämligen den muröverskridande kontaktverksamhet en väl utbyggd andlig vård representerar. Faran för alla klienterna är enligt uppgift den isolering som anstaltslivet självfallet innebär och den fortsatta isolering som tyvärr i många fall präglar tillvaron efter strafftidens slut. Med hänsyn härtill är det ur rehabiliteringssynpunkt angeläget att goda kontakter skapas och bibehålles efter strafftiden. För sådana uppgifter är den andliga vårdens företrädare i regel mycket lämpliga, förutsatt att de utrustas med nödiga resurser. Till dessa resurser hör dels att de själva får sådant arvode att de kan ta erforderlig tid i anspråk, dels att de kan disponera vissa medel för att kunna betala resekostnader för frivilliga medhjälpare såsom musiker och sångare, som kan biträda dem i deras vårdande och kontaktskapande arbete. ombesörjes den andliga vården vid kriminalvården dels av tre stycken heltidsengagerade pastorer, som beräknas besöka varje anstalt åtminstone , dels av en nämnd om två personer vid varje anstalt. Nämnden är så sammansatt att en representerar statskyrkan och en frikyrkan. Dessa NAV-ledamöter är alltsedan organisationen infördes arvoderade med beroende på anstaltens storlek. För särskilda förrättningar utgår därjämte per förrättning och kan på de större anstalterna belöpa sig till ca och på de mindre ca . För havda kostnader i samband med arbetet utgår . Om man bortser från havda kostnader, som icke kan betraktas som inkomst, har en NAV-ledamot, förutsatt att han håller beräknat antal förrättningar (24 vid de större anstalterna och 12 vid de mindre) . Vi anser att en ökning av dessa arvoden med ca och NAV-ledamot är skälig, dels med hänsyn till penningvärdeförsämringen som inträtt sedan arvodena fastställdes, dels också med hänsyn till den ökade insats som bör sättas in. Ur denna sista synpunkt bör arvodeshöjningen knytas till förrättningsarvoden, varvid det dock icke nödvändigtvis behöver innebära ökat antal gudstjänster, som i detta sammanhang sannolikt intresserar mindre än sammankomster av annat slag och kontaktträffar och enskilda samtal. För att medverka i kontakt- och trivselskapande verksamhet finns framför allt inom de kristna trossamfunden stor villighet till frivillig insats. Deltagande kräver dock ibland vissa transportkostnader o. d., liksom också vissa kostnader för ordnande av enkelt samkväm, vilket kan vara nog så betydelsefullt i sådana sammanhang. Vederbörande anstaltschefer bör disponera erforderliga medel för dylika ändamål, som planeras i samråd med NAV-ledamöterna. Utöver vad som disponeras anser vi att varje anstalt bör disponera i medeltal för här antytt ändamål. bör sålunda disponera . Slutligen bör kontaktverksamheten fortsätta efter anstaltstidens utgång för att ge god stödmiljö och förebygga återfall. Det finns stor anledning även rent ekonomiskt sett för samhället att stödja en sådan verksamhet. Huru detta stöd bör utformas eller omfattningen av detsamma är vi icke beredda att nu giva förslag om. Vi vill endast betona vikten av att denna återfallsförebyggandc verksamhet blir föremål för uppmärksamhet. Såvitt kan bedömas av bil. 4 till statsverkspropositionen har icke någon ökning beräknats i kostnaden för den andliga vården eller för kontaktverksamhet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att utöver i statsverkspropositionen upptagna belopp sammanlagt ställes till förfogande för i motionen angivna ändamål.