mot · FV02812 · 1972-01-26 00:00:00 — Motion nr 1972 Mot. av herrar och angående den ekonomiska politiken. Ekonomisk utveckling och politik Den ekonomiska utvecklingen i var mycket svag. Tillväxten stannade vid knappt en halv procent. Detta är internationellt sett en bottennotering och är lägre än tillväxten allra svagaste konjunkturår. ökade bruttonationalprodukten och 1969 . Den svaga konjunkturen har inte minst gett utslag på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadsläget har successivt försämrats , och accelererade denna utveckling. var 73 600 arbetslösa registrerade vid landets arbetsförmedlingar och 85 500. Det innebär en oväntat kraftig ökning även under den här vintern. De arbetslösa torde nu också innefatta betydande tjänstemannagrupper, som tidigare ansetts ha trygga anställningsförhållanden. Från LO-håll har också påpekats att de verkliga arbetslöshetssiffrorna antagligen ligger betydligt högre än den officiellt registrerade arbetslösheten. Även andra delar av ekonomin stagnerade. Den privata konsumtionen t. o. m. minskade något, bostadsbyggandet och de kommunala investeringarna avmattades och industrins investeringar nådde inte upp till prognosvärdena. Exporten ökade endast med ca 3 volymprocent. Genom en oväntat stor importminskning förbättrades emellertid handelsbalansen och valutareserven. Vårt omdöme om den förda ekonomiska politiken måste bli starkt kritiskt. Regeringen har allvarligt misslyckats med sin konjunkturpolitik. Det tydligaste och allvarligaste beviset för detta är den höga arbetslösheten. Regeringen misslyckades med att sätta in lämpliga motåtgärder för att hålla tillbaka inverkan från den internationella konjunkturen. De åtstramande åtgärder regeringen vidtog och ännu sattes in , då konjunkturnedgången redan var ett faktum. Åtgärderna sattes alltså in för sent ja, så sent att åtgärder av motsatt karaktär borde ha kommit i fråga. De stimulansåtgärder som sattes in var otillräckliga till omfattningen och kom även de nu . framhöll vi i en gemensam partimotion om den ekonomiska politiken, att finansministern underskattat tendenserna till Vi pekade på flera områden där stimulansåtgärder borde satts in, bl. a. för att tidigt avvärja en hotande arbetslöshet. Vi betonade särskilt vikten av hög konjunkturberedskap, som skulle möjliggöra snabba stimulansinsatser. I samband med kompletteringspropositionen underströk vi ytterligare i en partimotion att förhoppningar om en snabb konjunkturåterhämtning var överdrivna. De lättnader regeringen vidtagit hade inte varit tillräckliga för att hindra en fortsatt ökning av sysselsättningssvårigheterna. föreslog vi ytterligare stimulansåtgärder. När höstriksdagen började bedömde vi situationen vara så allvarlig att vi med åberopande av särbestämmelser i § 55 rörande extra ordinära händelser väckte motioner med förslag till stimulansåtgärder. Dessa åtgärder skulle, om de hade beslutats av , snabbt ha haft en gynnsam effekt på landets ekonomi och ökat sysselsättningen. utarbetades inom regeringens kansli också i hast ett åtgärdspaket med selektiva åtgärder, som kom att framstå som ett motförslag till våra mera generellt verkande åtgärder. Beslutet om stimulansåtgärder försenades ytterligare av att regeringen och riksdagsmajoriteten bestående av socialdemokrater och kommunister förhalade motionsbehandlingen i utskotten. Under utskottsbehandlingen förenade sig oppositionspartierna i en gemensam reservation för ett åtgärdsprogram av i huvudsak nedanstående innebörd: Åtgärder för att stimulera näringslivets investeringar och därigenom öka sysselsättningen: tillfälligt borttagande av arbetsgivaravgiften (löneskatten), utvidgning av det särskilda avdraget för maskininvesteringar till att även gälla byggnadsinvesteringar, åtgärder för att bereda ökat utrymme på kreditmarknaden särskilt för mindre och medelstora företag och för kommunerna, ytterligare anpassning av den s. k. långa räntan. Till stöd för den privata konsumtionen: tillfällig sänkning av medvärdeskatten, vilket bl. a. skulle ge de konsumtionssvaga grupperna i samhället barnfamiljerna och pensionärerna ett icke oväsentligt standardtillskott, förstärkning av stödet till barnfamiljer och pensionärer genom bl. a. barnbidragsförbättringar och extra pensionstillskott, inflationsskydd i skattesystemet för att säkra vid avtalsrörelsen förutsatta reala förbättringar. Därutöver krävdes en utredning syftande till en ny reform av skattesystemet. För bekämpning av den akuta arbetslösheten: fortsatt utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska insatserna, var vid uppmärksamheten bl. a. borde riktas mot den höga kvinnliga arbetslösheten. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna borde också ges en inriktning, som motverkade en sysselsättningsmässig regional obalans. Vad de vidtagna åtgärderna inneburit i sysselsättningsfrågan är svårt att beräkna, men utvecklingen av arbetslöshetssiffrorna talar ett tydligt språk: regeringens åtgärder var otillräckliga. Oppositionspartierna hade en annan konjunkturuppfattning och föreslog mera generellt verkande åtgärder. Utvecklingen har också understrukit det riktiga i att ytterligare generellt verkande åtgärder borde ha satts in för att motverka den successivt ökande arbetslösheten och stagnationen beträffande investeringar och konsumtion. En ytterligare stimulans av den direkta efterfrågan skulle ha påverkat sysselsättningsläget i väsentlig grad. En avgörande skillnad mellan regeringens och vår politik återspeglas nu också i de preliminära siffrorna beträffande industrins investeringar. Enligt den preliminära nationalbudgeten beräknas de enskilda investeringarna ha uppgått till . En vikande exportkonjunktur med en vikande hemmakonsumtion och successivt ökande kostnader har påverkat företagen negativt vid överväganden rörande investeringsbeslut. Detta innebär bl. a. att vi nu går in i nästa konjunkturfas med en otillräckligt utbyggd och moderniserad produktionsapparat. Vi står därför sämre rustade vid ingången till nästa efterfrågeuppgång. En betydande del av tillgängliga resurser måste, när konjunkturen vänder, användas till investeringar då de i stället borde ha använts för att tillverka efterfrågade varor på hemmamarknaden och på exportmarknaderna. Vi riskerar att på nytt råka i otakt med konjunkturbilden och att få ett för starkt och för snabbt efterfrågetryck med alla dess negativa följder. Utvecklingen har visat att just stimulansåtgärder av den typ och storleksordning vi föreslog skulle ha varit de riktiga. Det är att beklaga att riksdagsmajoriteten avslog dessa krav. Däremot skulle givetvis sådana åtgärder komma alldeles , om de sattes in först . Ett visst utrymme för expansiva inslag existerar emellertid alltjämt. Sålunda har vi bl. a. i särskilda motioner föreslagit ett anslag på tilläggsbudget med 50 milj. kr. till vägväsendet och med 100 milj. kr. för varu- och penningbistånd för hjälpverksamheten i . Konjunktur och ekonomisk politik 1972/73 Finansministerns syn på konjunktursituationen inför nästa budgetperiod uttrycks i finansplanen med stor försiktighet och viss tvekan: Sorn jag tidigare redovisat räknar jag med att den internationella kon junkturen vänder uppåt i varje fall . Till följd bl. a. av den förda ekonomiska politiken förutses utvecklingen i vårt land under den första delen av 1972 bli uppåtriktad. Vidare heter det: Efterhand förutses expansionen byggas på av den förändrade internationella konjunkturuppgången, vilken kan beräknas få mera markerad effekt . Det finns utan tvekan både positiva och negativa inslag i bilden. Till de positiva inslagen hör förväntningen om vissa förbättringar av den europeiska ekonomin via ett begynnande uppsving i . Effekten för vår del av detta torde dock komma att dröja avsevärd tid . Den positiva bilden av europakonjunkturen motverkas av tydliga signaler om stagnationer i bl. De nordiska länderna uppvisar också en splittrad bild när det gäller utvecklingen . Också den publicerade konjunkturbarometern för december visar en splittrad bild men med ganska starka inslag av pessimism. Exportbedömningarna är föga positiva vilket är allvarligt, då exporten betyder mycket för vårt allmänna ekonomiska läge. Ett annat oroande tecken är de förväntade prisökningarna på hemmamarknaden. Detta kan komma att slå hårt mot den svenska enskilda konsumtionen som redan kraftigt bromsats upp. Informationen om de internationella konjunkturerna kommer emellertid att gradvis ge underlag för säkrare bedömningar för budgetperioden /73, varför läget klarare kan bedömas då kompletteringspropositionen skall avlämnas i vår. Osäkerheten i konjunkturbedömningen nu innebär att en noggrann uppmärksamhet och följsamhet behövs om behovet av ytterligare åtgärder. Den roll som statsmakterna bör spela genom finans-, budget- och penningpolitik manar till skärpt beredskap inför nästa budgetår. Denna konjunkturberedskap skall ha som huvuduppgift att motverka de tendenser till överhettning som kan komma att uppträda i nästa uppgångsfas. Skulle avmattningen å andra sidan senare visa sig bli mer utdragen än vad som framstår som troligt, kan givetvis behov av stimulansåtgärder också aktualiseras. En aktiv, rörlig och åtgärdsberedd konjunkturpolitik är den bästa garantin för att de långsiktiga målen för svensk ekonomisk politik skall kunna uppnås. Vi vill också framhålla att konjunkturen inte är ett entydigt uttryck. Vändpunkten för olika ekonomiska storheter kan inträffa . Kraftiga prisstegringstendenser kan t. ex. visa sig tidigt, under det att arbetslösheten är hög. Speciellt inför det läge som uppstår i början av nästa högkonjunktur understryker detta vikten av att den ekonomiska politikens olika instrument används med skicklighet. Den ekonomiska politikens mål De övergripande målen för den ekonomiska politiken måste liksom vara full sysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, rimlig prisstabilitet, balans i utrikesbetalningarna, inkomstutjämning och regional balans. Vi finner det anmärkningsvärt att finansministern i årets finansplan i motsats till inte prioriterat det sistnämnda målet trots tendenser till en ny skärpning av de regionala skillnaderna på arbetsmarknaden. Företagens förmåga att hävda sig på utlandsmarknaden är en avgörande faktor för den ekonomiska utvecklingen i vårt land. En medveten satsning på sådana åtgärder, som stimulerar och understödjer ett fortsatt uppbyggande av ett starkt näringsliv som kan hävda sig både på exportmarknaderna och på hemmamarknaderna måste därför vara ett centralt inslag i den ekonomiska politiken. Den alltjämt svaga utvecklingen i fråga om industrins investeringar utgör ett allvarligt problem. Det är betydelsefullt att undersöka orsakerna till att industriinvesteringarna trots betydande stimulansåtgärder inte utvecklats på önskvärt sätt. En sådan analys bör bl. a. omfatta vilken roll förhållandena på kreditmarknaden spelat och vilka verkningar osäkerheten om regeringens viljeinriktning när det gällt att få till stånd ett närmare samarbete med EEC haft. Ett speciellt problem har varit de stora och snabba förändringarna i lagerinvesteringarna. Både konjunkturuppgången 19691970 och nedgången 1971 hade ett nära samband med förändringar i lagren. De närmare orsakerna till dessa kraftiga lagerrörelser är däremot föga kända. För att om möjligt förebygga att utvecklingen under 19691971 upprepas på nytt i detta avseende, är det angeläget att även analysera orsakerna till lagerförändringarna och att försöka finna metoder för ett större mått av styrning. Lönsamheten inom svensk industri har försämrats . Denna tendens torde komma att fortsätta . Konkurrensläget på världsmarknaden samt utvecklingent av löne- och materialkostnaderna talar för detta. Detta är synnerligen allvarligt, då det bl. a. hämmar investeringsbenägenheten. Viktig för investeringslusten är också den allmänna bedömning om det ekonomiska klimatet som råder vid beslutstillfället. Den bristande förståelsen för i synnerhet de mindre och medelstora företagens svårigheter kan antas i väsentlig grad ha bidragit till minskade satsningar i framtidsinvesteringar. Regeringen har inte aktivt tagit avstånd från den ofta ovederhäftiga kritiken. Den inhemska utvecklingen blir i mycket hög grad avhängig vilken utveckling exporten får. Förutsägelserna om en konjunkturuppgång hänger sålunda i hög grad samman med speciella förväntningar om utvecklingen i bl. Uppgörelsen mellan de ledande industriländerna om valutakursförhållandena har åtminstone för tillfället lett till ökad stabilitet i det internationella betalningssystemet, ökade förutsättningar har därigenom skapats för en ytterligare tillväxt av världshandeln. Riskerna för att allt fler länder skall se sig nödsakade att tillgripa skyddsåtgärder för att skydda sina nationella intressen kan inte längre anses direkt överhängande. bör dock understrykas att förhållandena ännu långt ifrån är stabila. Förutsättningen för att verklig stabilitet skall uppnås är att planerna på mer långsiktiga reformer kan realiseras. Verkningarna för svenskt vidkommande av valutakursförändringarna kan bl. a. väntas ta sig uttryck i en hårdare konkurrens för exportföretagen på de traditionella exportmarknaderna. a. kan en hårdare konkurrens väntas från på de västeuropeiska marknaderna. kan på detta sätt väntas försöka kompensera sig för ett eventuellt bortfall i handeln med . Det är i den situationen angeläget att de svenska exportföretagen kan påräkna stöd i olika former i sina exportansträngningar. Det gäller inte minst sådana företag, som söker sig ut på exportmarknaden . En förstärkning av den exportfrämjande verksamheten framstår mot den bakgrunden som angelägen. a. bör man överväga möjligheterna att ge ytterligare exportkreditgarantier och att öka det aktiva säljstödet från statsmakternas sida. Närmare förslag från vår sida kommer att läggas fram i samband med att behandlar den proposition, som aviserats om den exportfrämjande verksamheten. De åtgärder som regeringen vidtog i sysselsättningsfrämjande syfte hade i betydande utsträckning formen av selektiva åtgärder för att stimulera byggverksamheten. Det är uppenbart att dessa åtgärder i första hand fått verkan inom storstadsområdena. Däremot tycks effekten av dessa åtgärder ha varit ringa i skogslänen. Aktiviteten i skogsnäringen och övriga basnäringar ligger kvar på låg nivå. Detta har tenderat att på nytt skärpa de regionala motsättningarna på arbetsmarknaden. Det är mot den bakgrunden nödvändigt att de åtgärder som sätts in för att stimulera sysselsättningen i högre grad riktas mot skogslänen. Detta är möjligt utan risk för överhettning vid en konjunkturuppgång. De grupper som går arbetslösa omfattar praktiskt taget alla kategorier av arbetstagare och också tidigare företagare. lösa finns sålunda bl. a. ett mycket starkt inslag av kvinnor. Antalet yngre arbetslösa är också påfallande stort, även när det gäller sådana som har god teoretisk utbildning. Detta återspeglar i sin tur bl. a. det förhållandet att tjänstemannagrupperna nu drabbas av betydande arbetslöshet. Det är mot denna bakgrund bl. a. angeläget att se till att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna anpassas till den förändring som skett när det gäller arbetslöshetens struktur. Behov föreligger av att få ett större antal sådana beredskapsarbeten, som passar de här nämnda kategorierna. Ansträngningarna måste också ökas för att stimulera ungdom till praktisk yrkesutbildning. Möjligheten att den svaga efterfrågan på hemmamarknaden skall bestå gör det också angeläget att göra det möjligt att för företagen producera på lager. Viss stimulans till produktion på lager har redan getts, bl. a. i form av möjligheter att använda investeringsfonderna för att bygga upp färdigvarulager. Det är angeläget att det stödet kan förstärkas och om möjligt kompletteras med andra stödformer. Ökningen av hushållens inkomster är f. n. svag. Detta sammanhänger givetvis i sista hand med den långsamma tillväxten i produktionen. Utvecklingen har klart understrukit det grundläggande förhållandet att produktionsökningen bestämmer både de enskilda hushållens inkomstökningar och möjligheterna till nya reformer. Det privata sparandet har visat kraftig uppgång. På finns dock alltjämt behov av att stärka sparandet ytterligare, bl. a. för att säkerställa tillgången på riskvilligt kapital för näringslivet. I samband med att regeringens aviserade proposition i denna fråga läggs fram återkommer vi till denna. När ett konjunkturuppsving väl kommer finns risk för starka prisstegringstendenser. Det är viktigt att dessa möts med energisk politik. Den mer rörliga planering som vi föreslår är nödvändig för att undvika flaskhalsar och därmed onödiga prisstegringar. En annan väsentlig faktor är att regeringen måste ha en vilja att med kraft bekämpa inflationen. Organisationer och enskilda måste få förtroende för att regeringen avser föra en bestämd linje härvidlag. Inte minst för att bekämpa prisstegringar är det viktigt att en investeringsvänlig politik bedrivs. När nästa högkonjunktur kommer uppstår automatiskt ökade spänningar och prisstegringstendenser i ekonomin. En förutseende ekonomisk politik som genom investeringsstimulanser m. m. ökat produktionen och höjt kapacitetstaket betyder mer varor dvs. minskar kraften hos prisstegringsimpulserna. Enligt finansplanen blir produktionsökningen tillsammantagna bara 4 °/o. Det är en produktionsökning som inte är större än den vi vanligen brukar ha . Detta är allvarligt både med hänsyn till människornas standard och möjligheter till reformer men också just ur synpunkten att prisstegringarna måste hejdas. Att ökningstakten i varuframställningen varit så låg betyder, att när efterfrågan åter blir kraftig riskerar prisökningarna att bli både snabba och starka om inte motåtgärder vidtas. De samhällsekonomiska problemen på är bl. a. knutna till kravet på att upprätthålla balans i utrikesaffärerna, svårigheterna att bemästra strukturomvandlingens verkningar på bl. a. sysselsättningen och de snabbt växande anspråken på den offentliga sektorn. I årets finansplan betonas att den inträdda förbättringen när det gäller utrikesbalansen inte utan vidare kan väntas bli bestående. Vi delar den uppfattningen. Det finns sålunda anledning att räkna med en fortsatt ökning av underskottet i fråga om tjänster och transfereringar. Detta måste kompenseras med ett ökat överskott i varuutbytet för att den erforderliga betalningsjämvikten skall kunna upprätthållas. Detta förutsätter att den industriella slagkraften ytterligare kan förstärkas både vad beträffar exportindustrin och de hemmanäringar som har utländsk konkurrens. Strukturarbetslösheten har haft stor omfattning oberoende av konjunktursituationen. Trots omfattande samhällsinsatser bl. a. i form av omskolning och annan arbetsmarknadsutbildning har åtgärderna inte räckt till för att kunna klara sysselsättning och produktion på ett tillfredsställande sätt. Friställningar och företagsnedläggelser har skett i betydligt snabbare takt än nya sysselsättningstillfällen kommit till. Strukturomvandlingen har också lett till ökat importberoende på viktiga varumarknader, vilket i sin tur bidragit till påfrestningar på utrikesbalansen. Det är angeläget att komma till rätta med dessa balansproblem för att kunna trygga full sysselsättning, åstadkomma fortsatt inkomstutjämning, utjämna de regionala skillnaderna och få till stånd ett bättre resursutnyttjande. Såväl den framtida sysselsättningen som möjligheterna att upprätthålla balans i utrikesbetalningarna och hög tillväxttakt hänger framför allt samman med hur näringslivets investeringar utvecklas. varit att öka industriinvesteringarna med . I verkligheten har dock, som framhålls i finansplanen, den sammanlagda ökningen stannat vid , dvs. förutses en investeringsuppgång i industrin på . Detta måste betraktas som helt otillfredsställande och kan också jämföras med den i långtidsutredningens s. k. grundkalkyl angivna siffran på 6 å . Industriinvesteringarnas utveckling framstår därför alltjämt som en av nyckelfrågorna i svensk industri. För att det skall bli möjligt att öka investeringstakten i den omfattning som är erforderlig ställs stora krav på statsmakternas näringspolitik. Denna måste bygga på ömsesidigt samarbete och förtroende för näringslivet självt. Kravet på lönsamhet spelar i detta sammanhang givetvis en avgörande roll. Utöver detta vill vi i detta sammanhang bara peka på behovet av att få till stånd en jämn tillgång på olika slags kapital. Det är angeläget att AP-fondernas kapital kan komma näringslivet till del i ökad utsträckning. Det är en ofrånkomlig slutsats att de många misslyckandena när det gällt att öka industriinvesteringarna berott på fel i den ekonomiska politiken och näringspolitiken. Det har från vårt håll ofta påtalats att den ekonomiska politiken haft en felaktig avvägning mellan penningpolitik och finanspolitik med en alltför ensidig satsning på kredit- och räntepolitik. Denna politik har dels öppnat möjligheter för en snabbt växande import och därmed försvårat bytesbalansproblemet, dels hämmat kapacitetstillväxten i näringslivet. Den alltför hårda kreditpolitiken har gett utslag i ett växande antal företagsnedläggelser och permitteringar. De hårda kreditrestriktionerna har varit hindrande under 19691970. Enligt en undersökning av uppgick kreditrestriktionernas direkt investeringshämmande effekt till 3 °/o av investeringsnivån för den totala industrin och till drygt 5 °/o . Förnyelsen av produktionsapparaten motverkades. Antalet företagsnedläggelser steg t. o. m. under högkonjunkturen. I många fall har det varit svårt för dem som därmed blivit arbetslösa att finna nya sysselsättningar. I betydande grad har också utvecklingsbara företag tvingats till nedläggning. Denna felaktiga strukturpolitik måste betraktas som en väsentlig anledning till de aktuella svårigheterna i näringslivet och på arbetsmarknaden. Det har bl. a. inneburit att osäkerheten överläggningar pågått om ett närmare samarbete med EEC verkat dämpande på investeringsbenägenheten. Ett avtal om liberaliserad handel på industriområdet bör emellertid bli av stor betydelse för den svenska ekonomin och för den allmänna välståndsutvecklingen. är därvid givetvis att undantagen från tullfrihet inte blir omfattande. Det är viktigt att förhandlingarna förs på ett sådant sätt att villkoren blir accepterade. Kraven på konkurrenskraft och omställning i det svenska näringslivet kommer att skärpas. Näringslivets anpassning till ökad EEC-handel måste därför stödjas av en aktiv närings- och lokaliseringspolitik. De mindre företagens utveckling Det framstår som all varligt att kreditpolitikens bromsande effekt drabbat de mindre ocb. medelstora företagen särskilt hårt. De mindre och medelstora företagen måste till följd av den ekonomiska politikens utformning minska sina investeringar kraftigt och särskilt 1970. Någon motsvarande uppgång har inte skett 1971. De mindre företagens tillväxtmöjligheter är obestridligen av stor betydelse för den ekonomiska utvecklingen. Det är till mycket stor del de mindre och medelstora företagen som har att på hemmamarknaden klara konkurrensen med importen. Många mindre företag har en viktig funktion som underleverantörer åt de stora exportföretagen och är på det sättet också en förutsättning för en exportframryckning. Den exportökning som eftersträvas nödvändiggör att de mindre företagen i ökad utsträckning går ut på exportmarknaderna. Men detta har i väsentlig grad försvårats genom den investeringsbroms som genom den ekonomiska politikens utformning satts på de mindre och medelstora företagen. Ansträngningar har gjorts för att hålla tillbaka statens och kommunernas investeringar och konsumtion för att skapa ökat utrymme för andra sektorer, främst industrin. Utgiftsexpansionen har emellertid trots detta fortsatt, inte minst på den kommunala sidan. Det innebär bl. a. att kommunalskatterna nu nått en höjd som inger farhågor från flera synpunkter. Skatternas konstruktion, med proportionellt uttag, medför en särskild belastning för mindre inkomsttagare. Dessa utsätts för stora påfrestningar genom skattehöjningar.