mot · FV021605 · 1972-04-06 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 75 angående försvarets fortsatta inriktning m. m. Motionärerna understryker att de haft uppfattningen att en långtgående enighet mellan de demokratiska meningsriktningarna i vårt land om säkerhets- och försvarspolitiken är av stort värde för möjligheterna att med framgång fullfölja denna politik. Det är alltjämt motionärernas strävan att söka upprätthålla denna enighet, och motionen kan ses som ett led häri. De delar de i utrikesdebattens regeringsdeklaration framförda allmänna synpunkterna på vår säkerhetspolitik och ansluter sig till den målsättning för totalförsvaret, som återges i proposition 1972:75 och varom enighet nåddes i försvarsutredningen. I motionen hänvisas till den reservation beträffande det militära försvarets kommande inriktning som ledamöterna i försvarsutredningen och avgav till utredningens majoritetsutlåtande. Reservationen innebar ett fasthållande vid det beslut om ett balanserat djupförsvar som riksdag fattade enligt proposition nr 110. Den praktiska innebörden härav skulle bl. a. vara att avvägningsprogrammet ubåtar och attackflyg ej borde ges lägre prioritet än andra stora awägningsprogram. Vidare innebar reservationen en viss ökad satsning på vapenmaterielsidan beträffande alla tre försvarsgrenarna jämte tillvaratagande av möjligheter till besparingar beträffande fredsorganisation och utbildningstid. Slutsatsen i reservationen blev en något högre ambitionsnivå beträffande hela den nu aktuella femårsperioden än utredningsmajoritetens. Motionärerna ansluter sig i huvudsak till den grundinställning som c + fp-reservanterna angivit. De räknar därvid med en planeringsram som i verkligt pris- och löneläge, , ligger emellan M 1 och M 2. förklarar de sig med anledning av det knappa statsfinansiella utrymmet beredda att i försvarsutskottet fortsätta överläggningarna om den nu möjliga ambitionsnivån. Därvid förutsätter de dock att anskaffningen enligt hittillsvarande planering av i attackversion i huvudsak fullföljes och att bemyndigande att utlägga beställning på utbåtsserien A14 lämnas för nästa budgetår. Det materiella innehållet i de olika ställningstaganden, som försvarsutredningen gjort, kan, oberoende av de inom utredningen undersökta nivåerna, ej ernås genom den planeringsram för programperioden om 32 350 milj. kr. som propositionen föreslår. Anledningen är att den verkliga löne- och prisutvecklingen inom försvaret visat sig starkt överskrida det antagna utfallet . Enligt tillgängliga uppgifter har bristen bedömts till 200 milj. kr. Detta skulle medföra en avsevärd urholkning av försvarseffekten som motionärerna ej kan acceptera. Sålunda skulle t. ex. planeringsramen för åren 1972/731976/77 behöva bestämmas till 33 350 milj. kr. för att den nivå, som propositionen angivit och som ligger nära utredningsmajoritetens undre gräns, skulle kunna uppnås. bör därför än tydligare än vad som kunnat ske söka fastlägga den faktiska innebörden av denna urholkning, sedan nu en betydande enighet synes föreligga om dess ekonomiska storleksordning, ca 1 000 milj. kr. för hela perioden. Motionärerna är även i detta sammanhang villiga att i försvarsutskottet diskutera besparingar genom t. ex. ytterligare rationalisering på personalsidan, som förordats i propositionen, vidare viss inskränkning av repetitionsövningarna, dock ej i den utsträckning som torde bli konsekvensen av regeringens förslag, samt senareläggningar av vissa materielanskaffningsprogram. Vidare vill motionärerna framhålla att införandet av nettoprisindex gör det svårt att bedöma det exakta utfallet under vart och ett av , utöver den minskning med 200 milj. kr. som den ovannämnda bristen beträffande det verkliga utfallet skulle medföra. Om en överenskommelse kan nås om prövning, t. ex. under andra eller tredje året av programperioden, av utfallet av nettoprisindex, kommer detta givetvis att kunna påverka planeringsramens omfattning. Motionärerna är i så fall beredda att ta hänsyn härtill. Det synes klarlagt, att under /73 kommer, bl.a. på grund av ovan angiven brist, icke de ambitioner att kunna infrias som propositionen i och för sig uttrycker. bör noggrant pröva denna fråga liksom i vad mån bristen bör undanröjas genom beslut på initiativ av utskottet om höjning av vissa anslagsposter för nästa budgetår eller genom anslag på tilläggsstat för samma budgetår. Anslaget till bör höjas med 3,8 milj. kr. Icke heller på civilförsvarets område kan de uppgifter, som synes angivna i propositionen, genomgående lösas inom den för /73 anvisade utgiftsramen. Det föreslås därför att utgiftsramen för detta budgetår höjes från 130 till 132 milj. kr. eller med 2 milj. kr. För den närmaste planeringsperioden bör planeringsramen bestämmas till 138 milj. kr. i stället för, som i propositionen föreslagits, 118 milj. kr. I regeringadeklarationen i samband med utrikesdebatten angavs bl. a. följande: En nödvändig förutsättning för neutralitetspolitiken är alliansfrihet. Alliansfriheten innebär att undviker åtaganden mot andra stater som automatiskt skulle dra in landet i en väpnad konflikt. En följd därav blir också att måste avstå från att förbereda militärhjälp från utomstående makter i händelse av väpnat angrepp mot landet. Detta förhållande ställer krav på att upprätthåller ett starkt Den svenska utrikes- och försvarspolitiken förhindrar att blir ett militärt vakuum som kunde föranleda maktblocken till en kapplöpning om kontroll av svenskt territorium. Utrikesministern angav vidare: Det är regeringens övertygelse att den svenska neutralitetspolitiken stödd av ett starkt försvar i sitt nordiska sammanhang utgjort och utgör ett positivt bidrag till den rådande stabiliteten i . Detta har också flerfaldiga gånger uttalats av ledande statsmän i öst och väst. En förändring av grundlinjerna i den svenska utrikespolitiken skulle få svåröverskådliga konsekvenser. Vi delar de i regeringsdeklarationen framförda allmänna synpunkterna på vår säkerhetspolitik. I proposition 1972:75 anger chefen för försvarsdepartementet bl. a. en målsättning för totalförsvaret, varom enighet nåddes i försvarsutredningen. Vi ansluter oss även till denna. Som konsekvens härav vill vi framhålla att det militära försvaret även måste ha en sådan styrka och sammansättning att tilltron bevaras till dess förmåga att avhålla från angrepp och till dess förmåga att om ett angrepp likväl kommer till stånd beslutsamt möta detta. har vi hyst uppfattningen att en långtgående enighet mellan de demokratiska meningsriktningarna i vårt land om säkerhets- och försvarspolitiken är av stort värde för möjligheterna att med framgång fullfölja denna politik. Vår strävan är att alltjämt söka upprätthålla denna enighet. Vår motion är att se som ett led häri. har det blivit allt tydligare att en sådan enighet gagnas av en föregående öppen debatt om långsiktiga utvecklingslinjer och möjligheter att lösa säkerhets- och försvarspolitiska problem. Vi konstaterar med tillfredsställelse att även från regeringens sida just det långsiktiga perspektivet framhävts som mycket väsentligt såväl vid starten av de s. k. miljöstudierna och vid perspektiv- och programplaneringen som vid tillsättandet av försvarsutredning. Planeringen är nödvändig för att få balans inom och mellan olika vapensystem och organisatoriska delar, där vissa komponenter fordrar mycket för utveckling och framtagande medan andra kan ändras relativt snabbt. I väsentliga delar har planeringssystemet redan kommit att tillämpas och det gäller främst de delar som avser att ta fram underlag för statsmakterna. Miljöstudierna har tagit fram alternativa angreppsfall, varav några av Kungl. Maj:t utvalts att såsom styrande ligga till grund för femtonåriga perspektivplaner, som utarbetats av respektive myndigheter efter direktiv från Kungl. Planeringssystemet byggde vidare på att femåriga programplaner skulle utarbetas utifrån de framtagna perspektiven. Alternativa lösningar och handlingsfriheten mellan dessa skulle bli av särskild betydelse för att underlätta politiska avvägningar och ge möjlighet för riksdag och allmänhet att bedöma grunderna för den svenska säkerhetspolitiken och den långsiktiga inriktningen av våra totalförsvarsansträngningar. Mot denna bakgrund måste vi beklaga att beslut i icke kan fattas med ledning av redan fullgjort planeringsarbete och en med utgångspunkter häri tillräckligt klarläggande offentlig debatt. Anledningarna härtill är väsentligen två. Den första är att tidsfristen mellan avgivandet av försvarsutredningens betänkande och proposition 1972:75, på grund av sent tillsättande av utredningen, blivit för kort. Den andra är att propositionens förslag kommit att hamna nedanför de ekonomiska nivåer och den planeringsinriktning som varit föremål för studier inom de av regeringen anbefallda fyra programplanerna och likaledes nedanför perspektivplanens nivåer samt nedanför de alternativ som ingående diskuterats inom försvarsutredningen. Det är därför inte möjligt att nu överblicka konsekvenserna av regeringens förslag. Av denna anledning delar vi försvarsministerns mening att nu inte bör besluta om en flerårig utgiftsram för det militära försvaret. I propositionen anges dock att planeringen bör ske med utgångspunkt i en planeringsram som utgår horisontellt från basbeloppet 6 470 milj. kr. och som omfattar totalt 32 350 milj. kr. /731976/77 i prisläget . Som framgår av det ovanstående kan vi icke betrakta en sådan planeringsram som tillfredsställande mot bakgrunden av den inledningsvis åberopade regeringsdeklarationen och andra här anförda omständigheter. Vi föreslår därför att överbefälhavaren får i uppdrag att inkomma med förslag till fortsatt inriktning av det militära försvaret med utgångspunkt från att grunden för de beslut, som måste tas under kommande budgetår, bör vara en planeringsram som i verkligt pris- och löneläge ligger mellan Ml och M 2. Vi hänvisar även i detta sammanhang till vad i fortsättningen av denna motion anföres. Överbefälhavarens utredning bör föreläggas och närmare redovisas i försvarsutskottet . Det militära försvarets fortsatta inriktning. I försvarsutredningen avgav ledamöterna en reservation till majoritetsutlåtandet beträffande det militära försvarets kommande inriktning. Deras utlåtande innebär ett fasthållande vid det beslut om ett balanserat djupförsvar som riksdag fattade enligt proposition nr 110. I den ovan nämnda reservationen angavs vissa väsentliga utgångspunkter för den fortsatta utvecklingen. Där konstaterades bl. a. att vi disponerar ett starkt och väl avvägt försvar och att neutralitetspolitiken stödd av detta försvar har en stabiliserande betydelse i det nordiska området. Vidare citerades den grundsyn som försvarsministern deklarerade försvarsproposition där det angavs att vår nuvarande krigsorganisation innebär en balanserad försvarslösning som inte lämnar några medvetna luckor i fråga om försvarseffekt i en stridsmiljö där insats sker med konventionella vapen. För vår del kan vi i huvudsak ansluta oss till den grundinställning som reservanterna angivit. Som en följd av de angivna utgångspunkterna måste en konsekvens enligt vår mening bli att det militära försvaret även fortsättningsvis bör vara uppbyggt som ett balanserat djupförsvar där de olika förbanden och vapensystemen kompletterar varandra. Detta djupförsvar bör, om ett angrepp sker, medge insatser så långt utanför våra kuster och gränser som är stridsekonomiskt lämpligt. En angripare bör möta ett alltmer hårdnande motstånd ju närmare han kommer vår kust och gräns, där alla härför disponibla stridskrafter insätts. Förberedelser för uthålligt motstånd inom landet bör vidtagas för att om en angripare lyckas upprätta brohuvuden på svenskt territorium förhindra fortsatt framträngande. Denna pricipiella syn utgår från den överbefälhavaren anmält i sina programplaner och bör enligt vår mening gälla även . För att i anslutning till grundtanken i perspektivplaneringen möta osäkerheten måste handlingsfrihet skapas för att rimligt snabbt kunna anpassa försvaret till såväl högre som lägre kostnadsramar. Reservanterna anmäler härvid att den snäva inriktning utredningens majoritet föreslår skulle, om den tas som utgångspunkt för försvarets perspektivplanering, kunna förrycka grundidén i den nya långsiktsplaneringen. Vidare innebar reservationen en viss ökad satsning på vapenmaterielsidan beträffande alla tre försvarsgrenarna jämte tillvaratagande av möjligheter till besparingar beträffande fredsorganisation och utbildningstid. Slutsatsen blev en något högre ambitionsnivå beträffande hela den nu aktuella femårsperioden än majoritetens. Vi kan ansluta oss även till dessa uppfattningar. Den praktiska slutsaten härav är bl. a. att avvägningsprogrammet ubåtar och attackflyg ej ges lägre prioritet än andra stora awägningsprogram samt att infanteribrigadernas utrustning och antal jämte möjligheterna att anskaffa icke minst för neutralitetsvakten erforderliga övervattensfartyg kan något förbättras. I sammanhanget bör noteras att överbefälhavaren i sin skrivelse till försvarsministern i anslutning till att utredningens betänkande offentliggjordes med skärpa framhåller att det på de låga ekonomiska nivåer som utredningsmajoriteten föreslår inte finns några på studier grundade motiv till ingrepp i något visst avvägningsprogram. Vi vill alltså hävda att utgångspunkten för det militära försvarets fortsatta inriktning måste, som framgår av vad vi tidigare anfört, vara att även tilldela resurser för att vidmakthålla ett balanserat djupförsvar. Vi uppmärksammar att försvarsministern i anslutning till propositionen anmäler att olika alternativ beträffande värnplikten behöver utredas och att han avser förelägga Kungl. Maj:t förslag i detta avseende. Representanter för c och fp har i motion till årets riksdag (nr 963) framfört sin syn i samband härmed, och vi förutsätter att denna blir föremål för behandling i nu förevarande sammanhang. Vi vill betona att vi, med anledning av det knappa statsfinansiella utrymmet, är beredda att i försvarsutskottet fortsätta överläggningarna om den nu möjliga ambitionsnivån. Därvid förutsätter vi dock att anskaffningen av i attackversion i huvudsak fullföljes enligt hittillsvarande planering och att bemyndigande att utlägga beställning på ubåtsserien A 14 lämnas för nästa budgetår. Planeringsramen för programperioden /73-19 76/77 I propositionen föreslås att planeringsramen skall anges till 32 350 milj. kr. i prisläget , vilken siffermässigt nära anknyter till den undre gräns som majoriteten i försvarsutredningen presenterat. I propositionen anges också att vid planeringen bör förutsättas att kompensation för pris- och löneförändringar skall ske enligt nettoprisindex. Det har numera blivit klarlagt, att den verkliga löne- och prisutvecklingen visat sig starkt överskrida de utfall som antagits i de olika planeringsramarna, M 1 respektive M 2 och M 3, innebärande för femårsperioden 33 000 respektive 32 500 och 32 000 milj. kr. Härav följer att de av ÖB beräknade planeringsramarna, liksom försvarsutredningens beräkningar, således har utgått från en felaktig baspunkt. Vidare följer av detta förhållande, att om de nyssnämnda beloppen för de olika nivåerna icke korrigeras i motsvarande grad kan inte det faktiska innehåll i de olika planeringsramarna, som såväl ÖB som utredningen utgått ifrån, vidmakthållas. Detsamma gäller den planeringsram om 32 350 milj. kr. som proposition nr 75 föreslår. Enligt tillgängliga uppgifter har bristen bedömts till storleksordningen 200 milj. kr. Detta skulle medföra en avsevärd urholkning av försvarseffekten som vi ej kan acceptera. Utskottet bör enligt vår mening än tydligare söka fastlägga den faktiska innebörden av denna urholkning, sedan nu en betydande enighet synes föreligga om dess ekonomiska storleksordning, ca 1 000 milj. kr. för hela perioden. Med hänsyn till denna utgångspunkt skulle t. ex. planeringsramen för åren 1972/731976/77 behöva bestämmas till ca 33 350 milj. kr. för att den nivå, som propositionen angivit och som nära ansluter sig till majoritetens i utredningen undre gräns, skulle kunna uppnås. I verkligheten synes propositionen för programperioden innebära en planeringsram motsvarande ungefär en M 4-nivå minus 150 milj. kr. Någon utformning av försvaret på en så låg nivå har, som ovan anförts, över huvud taget inte undersökts vare sig av överbefälhavaren och försvarsstaben eller av försvarsutredningen. Att den politiskt bestämda målsättningen för och inriktningen av försvaret, dess säkerhetspolitiska roll jämte principerna för försvarets förande vid en sådan nivå skulle behöva genomgå en genomgripande omarbetning är klart. Givetvis bör den ovan beskrivna utvecklingen av lönekostnaderna jämte konsekvenserna härav föranleda att uppmärksamheten på besparingsåtgärder ytterligare skärpes. 1 propositionen anges som sådana bl. a. personalminskningar, kraftigt reducerade repetitionsövningar, minskad or ganisation inom flygvapnet och vissa andra åtgärder innebärande rationaliseringar inom organisationen i övrigt eller en sänkt ambitionsgrad. Att organisationssidan mer effektivt måste angripas under former, som icke innebär orimliga påfrestningar för personalen, och att ökade rationaliseringsansträngningar bör göras ligger helt i linje med vår uppfattning. Sådana besparingar bör därför göras. Därvid bör även åtgärder för att spara inom fredsorganisationen komma i betraktande. Metoden att minska repetitionsövningarna kan vara en tillfällig utväg i ett särskilt påfrestat statsfinansiellt läge. Den inger dock, i synnerhet om den används under en följd av år, betänkligheter med hänsyn till att grundutbildningstiden enligt av ÖB och arméchefen framlagda förslag kommer att betydligt reduceras och att en därutöver gående mindre minskning för ett begränsat antal värnpliktiga kan komma i fråga, icke minst för att medge en nödvändig besparing på fredsorganisationen, framförallt inom armén. Som framgår av det ovanstående är vi, även i samband med vår önskan att täcka den nyssnämnda bristen på ca 1 000 milj. kr. i programplanerna för femårsperioden, villiga att i utskottet diskutera besparingar. Vi har redan nämnt ytterligare besparingar på personalsidan, som förordats i propositionen, vidare viss inskränkning i repetitionsövningarna, dock ej i den utsträckning som torde bli konsekvensen av regeringens förslag. Vi kan också tänka oss viss senareläggning av materielanskaffningsprogram i den mån de ej medför bortfall av för den inhemska försvarsindustrin väsentlig produktionskapacitet. Vi vill också framhålla att i händelse av att ingen kompensation lämnas för bristen på ca 1 000 milj. kr. detta kommer att med särskild tyngd drabba materielanskaffningen. Det gäller då t. ex. de båda Viggenprojekten, attack- respektive jaktplan, samt Stril-systemet, vidare ubåts-, patrullbåts- och kustartilleriprogrammen och de rörliga markstridsförbandens (brigadernas) materielutrustning. Trenden under större delan av har varit att organisations- och utbildningskostnader tagit en växande del av försvarets totala resurser i anspråk medan allt mindre blivit över för förnyelse och anskaffning av vapenutrustning. Särskilt med hänsyn till denna trend i den bild som propositionen tecknar framträder än tydligare och förstärks måste vi betrakta ett sådant förhållande som mycket betänkligt. Det kan även komma att allvarligt påverka möjligheten att inom i tillräcklig omfattning upprätthålla en egen försvarsmaterielindustri, varigenom ett beroende av utländska leverantörer skulle inträffa, ett beroende som skulle ha negativa verkningar för trovärdigheten utomlands till den svenska neutralitetspolitiken. I propositionen understryks angelägenheten av att undvika en sådan utveckling. Vidare vill vi i detta sammanhang framhålla att införandet av nettoprisindex gör det svårt att bedöma det exakta utfallet under vart och ett av , utöver den minskning med ca 200 milj. kr. som den ovannämnda bristen beträffande den verkliga löneutvecklingen och dess konsekvenser skulle medföra. Om en överenskommelse kan nås om prövning av utfallet av nettoprisindex, t. ex. under andra eller tredje året av programperioden, kommer detta givetvis att kunna påverka planeringsramens utformning. Vi är i så fall beredda att ta hänsyn härtill. Anslag för nästa budgetår Det synes vara klarlagt, att under /73 kommer, bl. a. på grund av ovan angiven brist, icke de ambitioner att kunna infrias som propositionen i och för sig uttrycker. Om några ytterligare medel icke tillföres måste ingrepp, efter vad vi erfarit, göras beträffande såväl materielanskaffning som utbildning, utöver vad som framgår av proposition nr 75. Beloppet skulle röra sig om ca 120 milj. kr. bör noggrant pröva denna fråga liksom ivad mån den brist, som faller på nästa budgetår, bör undanröjas genom beslut om höjning av vissa anslagsposter för nästa budgetår genom initiativ av utskottet eller genom anslag på tilläggsstat för samma budgetår. Under alla förhållanden anser vi att en väsentlig förutsättning för att skall kunna ha en i fred i mycket stor utsträckning hempermitterad försvarsmakt är att möjligheter finns att få fram indikationer på eventuella anfallsplanläggningar mot vårt land. understryker också vikten härav. Vi delar denna uppfattning och anser därför att i proposition nr 75 föreslagen reducering av anslaget till i förhållande till myndighetens äskande ej bör ske utan detsamma upptagas med ett 3,8 milj. kr. Civilförsvarets anslag och planeringsram I proposition 1972:75 anges att civilförsvarets planering bör ske med utgångspunkt i basbeloppet 118 milj. kr. i utgiftsramen /73. I planeringen får därutöver förutsättas en medelsförbrukning om 30 milj. kr. utöver planeringsramen under budgetåren 1972/731974/75 om så skulle behövas för att betala vissa tidigare åtaganden. För /73 får av dessa 30 milj. kr. högst 18 milj. kr. användas för statsbidrag till anläggningar, vilket för drift- och kapitalbudgeten ger en sammanlagd högsta utgiftsram för budgetåren 1972/73 om 136 milj. kr. (prisläge ). Vidare förutsätts att kompensation för pris- och löneförändringar kommer att utgå enligt nettoprisindex. Den i propositionen angivna utgiftsramen för det första budgetåret /731976/77 medför allvarliga konsekvenser främst för utbildningsverksamheten. tvingas man därutöver i en utgiftsram om 118 milj. kr. till sådan begränsningar i verksamheten att civilförsvarets beredskap och uthållighet allvarligt äventyras och den långsiktiga handlingsfriheten går förlorad. Sålunda anges i propositionen att det lokala allmänna civilförsvaret bör begränsas till den omfattning som det har. Befälspersonal jämte av övrig personal bör utbildas i fredstid. Ytterligare materiel och anläggningar i organisationen anskaffas endast i begränsad utsträckning. Denna inriktning av civilförsvaret stämmer dåligt överens med försvarsutrednings och propositionens säkerhetspolitiska slutsatser och inriktning av totalförsvaret. a. bör totalförsvaret vara så utformat att det snabbt kan höja beredskapen och utveckla full styrka. har angivit att en begränsning av utbildningen i fred enligt propositionens förslag kommer att medföra att krigsorganisationen inte kan utveckla avsedd effekt förrän minst efter mobilisering. Orsaken härtill är att organisationen med för vissa befattningar inställd utbildning ej heller kan övas i sin helhet i fred. Resurserna inom civilförsvaret för att återta förlorad utbildning i en krissituation är starkt begränsade. En så låg beredskap inom civilförsvaret rimmar inte med de uppställda kraven på försvaret. Obalans skulle komma att uppstå inom totalförsvaret. Det bör vidare framhållas det otillfredsställande i att enskilda med en pliktlag ianspråktas för en av staten fastställd krigsorganisation utan att ges tillfälle att i fred förbereda sig för denna uppgift. Någon principiell skillnad mellan värn- och civilförsvarsplikt torde i detta fall ej föreligga.