mot · FV02158 · 1972-01-17 00:00:00 — av m. fl. I denna motion konstateras inledningsvis att den registrerade arbetslösheten i vårt land visat en stigande tendens. Markant är också, att arbetslöshetsriskerna utbretts till allt fler grupper. Särskilt iögonfallande är den kraftigt ökade arbetslösheten bland privatanställda tjänstemän. Antalet registrerade arbetslösa tjänstemän har i stort sett tiodubblats . En annan grupp som drabbats hårt är kvinnorna. Allt fler människor är dessutom sysselsatta i verksamheter utanför den öppna arbetsmarknaden, t. ex. i beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning eller olika slag av skyddad sysselsättning. Antalet personer som inte kan placeras på den öppna arbetsmarknaden har också stigit kraftigt. En utbyggnad av arbetsmarknadspolitiken måste enligt vår mening ges en delvis ny inriktning genom att prioritera åtgärder ägnade att förebygga arbetslöshet, öka möjligheterna att placera svårplacerad arbetskraft på den öppna arbetsmarknaden samt att kartlägga och bekämpa dold arbetslöshet. För att skapa en klarare uppfattning om dessa frågor bör en utredning tillsättas. Den skall kartlägga den dolda arbetslöshetens omfattning, föreslå åtgärder för de arbetslösas aktivering på arbetsmarknaden samt utvärdera de förebyggande åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken, t. ex. försöksverksamheten med s. k. anpassningslag, som i mindre skala bedrivits . Arbetsförmedling är ett jämförelsevis billigt arbetsmarknadspolitiskt medel. Den totala årskostnaden för en arbetsförmedlares tjänster har beräknats motsvara samhällskostnaden för ett par tiotal årsarbetslösa. En kraftfull förmedlingsinsats kan i många fall förhindra eller upphäva arbetslöshet. Med ytterligare personal på arbetsförmedlingarna skulle man kunna åstadkomma sådana förmedlingsresultat att kostnaden för personalförstärkningen mer än väl uppvägdes av minskade samhällskostnader för åtgärder för arbetslösa. Mot denna bakgrund föreslås att arbetsförmedlingen förstärks med 50 nya tjänster som förmedlare och 50 biträdestjänster. Att skapa en interlokal arbetsförmedling är ett utomordentligt angeläget reformbehov. Till denna skulle förmedlingarna anmäla alla arbetssökande, vilka inte kunnat erbjudas lämplig anställning inom den lokala förmedlingens område. På motsvarande sätt borde en interlokal registrering ske av lediga platser. bör begära förslag till uppbyggnad av en interlokal arbetsförmedling. Arbetsförmedlingen har ett dåligt grepp över betydande delar av 3 sami Nr 158-159 Det är en viktig uppgift för arbetsförmedlingen att öka sin andel av arbetskraftsomsättningen. Detta har bl. a. uppmärksammats av TCO, som hos regeringen begärt förslag till ett system med obligatorisk anmälan av lediga platser till arbetsförmedlingen. Mycket talar för att ett sådant obligatorium för arbetsgivare med fler än tio anställda bör införas. Det innebär givetvis inte något tvång för arbetsgivarna att anställa personer som söker anställning via förmedlingen. Vi föreslår att en utredning får i uppgift att framlägga förslag till med innebörd att en arbetsgivare, som i vissa avseenden utnyttjar arbetsförmedlingens tjänster, skall vara skyldig att till förmedlingen anmäla alla lediga platser, som inte är avsedda att internrekryteras eller besättas genom handplockning. Grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning är alltför blygsamt och föremål för en ständig urholkning genom den fortgående inflationen. Enligt vår mening bör därför grundbidraget värdesäkras genom en anknytning till basbeloppet. Vi upprepar också vårt mångåriga krav att den olyckliga prövningen mot makes inkomst vid utbildningsbidrag slopas. Möjligheterna att använda arbetsmarknadsutbildning för att förebygga arbetslöshet är ganska små, eftersom arbetslöshet är ett krav för tillträde till arbetsmarknadsutbildning. Trots de delvis nedslående erfarenheterna av s. k. bristyrkesutbildning, finns det enligt vår mening anledning att pröva huruvida en ytterligare uppmjukning av arbetslöshetskrit eriet vore möjlig. Bidrag till företagsutbildning skulle medföra att nyanställning av icke yrkeskunnig personal underlättas och att de fackliga organisationerna på ett tidigt stadium kunde deltaga i en långsiktig personalplaneiing inom företagen. Antalet arbetslösa var rekordhögt. Arbetskraftsundersökningarna uppmätte för de redovisade månaderna januarinovember 1971 en genomsnittlig arbetslöshet av ca 100 000 personer. Det är den högsta genomsnittssiffra som noterats sedan denna typ av undersökningar började utföras . Antalet vid arbetsförmedlingarna registrerade arbetslösa var i genomsnitt ca 60 000, den högsta siffra som uppmätts sedan den nuvarande statistiken infördes . Regeringen bär genom sin ekonomiska politik ett tungt ansvar för den inträffade arbetslösheten. Trots kritik och varningar från den politiska oppositionen, näringslivets och löntagarnas organisationer har regeringen fört en alltför restriktiv ekonomisk politik. kan för sin del inte acceptera en ekonomisk politik där man söker uppnå inre och yttre balans i ekonomin på bekostnad av den fulla sysselsättningen och har därför lagt förslag till en utformning av den ekonomiska politiken som är ägnad att upprätthålla en full sysselsättning. Utformningen av arbetsmarknadspolitiken kan inte ses isolerad från konjunktursituationen och den ekonomiska politiken. I denna motion begränsar vi oss dock till reformförslag på den egentliga arbetsmarknads politikens område och hänvisar i fråga om den ekonomiska politiken till en särskild partimotion i detta ämne. Nya drag i arbetslöshetsbilden har den registrerade arbetslösheten i vårt land visat en stigande tendens. Antalet registrerade arbetslösa,årsmedeltal 1960-1971 Av tabellen kan bl. a. utläsas att arbetslösheten vid konjunkturuppgången 19691970 aldrig sjönk till den nivå som uppmättes under konjunkturtoppen . Likaså är arbetslösheten högre vid nuvarande konjunkturnedgång än den var 1967 1968. Arbetslösheten 1971 var i själva verket i absoluta tal den högsta som uppmätts sedan den nuvarande statistiken över registrerad arbetslöshet infördes . Även den relativa arbetslösheten var den högsta sedan statistiken infördes inom såväl byggnads- och industrikassor som tjänstemannakassor. Den nuvarande arbetslösheten bör givetvis inte, som ibland görs, jämföras med den som uppmättes . Det som oroar oss i den nuvarande arbetslöshetssituationen är inte i första hand arbetslöshetens absoluta storlek utan dess otvetydigt stigande tendens på . Studerar man arbetslöshetsstatistiken finner man att säsongsvängningarna tycks minska. Det mest markanta är dock att arbetslöshetsriskerna utbretts till allt fler grupper på arbetsmarknaden. Särskilt iögonfallande är den kraftigt ökade arbetslösheten bland privatanställda tjänstemän. Antalet registrerade arbetslösa tjänstemän har i stort sett tiodubblats och uppgick till 4 710. Den alldeles övervägande delen av dessa kan hänföras till industri och handel. Arbetslösheten bland övriga tjänstemannagrupper är således fortfarande med vissa undantag obetydlig. () har 1 i en skrivelse till regeringen kommenterat tjänstemännens arbetslöshet på följande sätt: Tjänstemän i privat tjänst har mer påtagligt än tidigare fått kännas vid den strukturrationalisering av svenskt näringsliv, som satt in med ökad kraft. Utvecklingen mot större enheter. det arbetets ersättande med maskiner, inte minst på det administrativa området, företagsnedläggelser, omflyttningar inom företagen etc. innebär för många tjänstemän omskolning, förflyttning till annan ort eller friställning med åtföljande arbetslöshet i kortare eller . Den särskilda anställningstrygghet, som de flesta tjänstemannagrupper ännu för ett tiotal år sedan kunde påräkna, har successivt minskat. Det gäller i synnerhet inom den enskilda sektorn, men även tjänstemän i offentlig tjänst har fått se sin anställningstrygghet i viss mån beskuren. Det har t. ex. gällt lärare av vissa kategorier i samband med att läroplanerna har förändrats. Det kommer också att gälla vissa lokalt bundna statstjänstemän i verk och myndigheter som skall utlokaliseras från . Det har således inträffat ganska omfattande förskjutningar i fråga om olika gruppers ställning på arbetsmarknaden. Tjänstemannaarbetslösheten inger allvarlig oro - inte enbart på grund av sin storlek utan också därför att den vuxit så snabbt på så få år. Risken finns för en upprepning av vad som inträffade under förra konjunkturuppgången, nämligen att arbetslösheten bland tjänstemän inte sjunker när konjunkturen kvarbliver på den höga nivå som uppnåtts. Dessa förhållanden måste uppmärksammas när arbetsmarknadspolitiken fastläggs. Enligt vår mening är denna analys riktig. Det är nu nödvändigt att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ges en sådan utfonnning att de kan utnyttjas av alla grupper i samhället som har behov av dem. En av de grupper som har ett nytillkommet behov av omfattande åtgärder från arbetsmarknadsmyndigheternas sida är de växande grupper av nyexaminerade akademiker, som möter mycket stora svårigheter att finna en första anställning. Inte obetydliga ansträngningar har gjorts från arbetsmarknadsverkets sida för att t. ex. bredda urvalet av arbetsobjekt för beredskapsarbeten inom tjänste- och serviceområdet. Dessa åtgärder är ännu inte tillräckliga, men det finns anledning att avvakta den närmaste tidens utveckling på detta område utan att nu kräva nya åtgärder. Allt fler kvinnor har glädjande nog tagit förvärvsarbete. De har som grupp emellertid blivit svårt drabbade av den rådande lågkonjunkturen. Det är enligt vår mening mycket angeläget att motverka tendenserna att på det sättet se kvinnorna som arbetskraftsreserv. Särskilda ansträngningar från arbetsförmedlingens sida är tvärtom befogade för att bereda fler kvinnor fast anställning på hel- eller deltid. Allt fler människor är antingen öppet arbetslösa eller sysselsatta i verksamheter utanför den öppna arbetsmarknaden till vilka i huvudsak endast arbetslösa rekryteras, t. ex. beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning eller olika slag av skyddad sysselsättning. En sammanställning av utvecklingen av antalet personer i de kvantitativt sett mest omfattande kategorierna arbetslösa, arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten och arkivarbeten visar att en fördubbling ägt rum . Antalet arbetslösa samt personer i arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten och arkivarbeten Förklaringarna till denna utveckling är flera. Ambitionerna att bereda sysselsättning åt svårplacerade har successivt ökat. Strukturomvandlingen inom näringslivet med åtföljande företagsnedläggelser och driftinskränkningar har accelererat. Erfarenhetsmässigt vet man att vid varje nedläggning en inte obetydlig minoritet av de anställda av olika skäl inte kan beredas ny anställning på den öppna arbetsmarknaden. En snabbare strukturomvandling leder därför till ökad utslagning från arbetsmarknaden. Attityden till att anställa eller behålla verkligt eller förment lågpresterande arbetskraft kan ha skärpts i takt med att alternativa placeringsmöjligheter skapats inom olika slag av skyddad verksamhet. Det senare förhållandet kan inte beläggas men stämmer väl med iakttagelsen att antalet arbetsvårdssökande, som kunnat placeras på den öppna arbetsmarknaden, minskat ganska markant . Eftersom arbetsvärdens kapacitet kraftigt byggts ut , finner man att utsikterna för en arbetsvårdssökande att få en placering på den öppna arbetsmarknaden drastiskt försämrats . Antalet personer som under nuvarande förhållanden inte kan placeras på den öppna arbetsmarknaden har således stigit kraftigt. De är antingen öppet arbetslösa eller föremål för någon form av arbetsmarknadsåtgärder. Till detta bör läggas den latenta eller dolda arbetslösheten, vars omfattning är ofullständigt kartlagd. Klart är emellertid att antalet är mycket stort och innefattar de i arbetskraftsundersökningama redovisade latent arbetssökande, huvudsakligen kvinnor, samt andra grupper undersysselsatta, t. ex. åtskilliga av de äldre arbetstagare som förtidspensionerats av arbetsmarknadsskäl, handikappade, ungdom, som vill träda ut på arbetsmarknaden, lokalt bundna personer i regioner med låg sysselsättning samt de som deltidsarbetar därför att de ej kan få heltidsarbete. Huvudsyftet med den svenska arbetsmarknadspolitiken sådan den utformats i praktiken är alltjämt att lindra effekterna av den arbetslöshet som redovisas öppet genom registrering på arbetsförmedlingen. Utan tvivel har betydande resultat uppnåtts. En framtida utbyggnad av arbetsmarknadspolitikens ambitioner och resurser bör emellertid enligt vår mening ges en delvis ny inriktning. En fortsatt utbyggnad bör i högre grad än vad sker prioritera åtgärder ägnade att förebygga arbetslöshet innan den uppstår, att öka möjligheterna att placera svårplacerad arbetskraft på den öppna arbetsmarknaden samt att kartlägga och bekämpa dold arbetslöshet. För att man skall kunna skapa en klarare uppfattning om dessa frågor bör en utredning tillsättas med uppgift att kartlägga den dolda arbetslöshetens omfattning samt beskriva vilka grupper som berörs och föreslå lämpliga åtgärder för deras aktivering på arbetsmarknaden. Vidare bör man i sammanhanget utreda tänkbara möjligheter att underlätta placeringen av svårplacerade på den öppna arbetsmarknaden samt utvärdera hittillsvarande förebyggande åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken, t. ex. den försöksverksamhet med s. k. anpassningslag som i mindre skala bedrivits . (Anpassningslag är en förebyggande verksamhet, där representanter för de anställdas organisationer, arbetsgivare och arbetsförmedling tillsammans studerar förhållandena för de enskilda på deras arbetsplatser och utarbetar förslag till förbättringar av arbetsplatserna, åtgärder av social, medicinsk eller utbildningsmässig natur,som kan göra de berörda bättre rustade att möta arbetsuppgifternas krav.) I årets statsverksproposition föreslås arbetsförmedlingen få 100 nya tjänster. Dessa är specialdestinerade och avsedda för ytterligare åtgärder för svårplacerad arbetskraft. Till en del är inrättandet av dessa nya tjänster endast en fullständigt självklar konsekvens av de s. k. äldrelagar som trädde i kraft . De möjliggör således inte några nya åtaganden från arbetsförmedlingens sida. Att förstärka den personal inom arbetsförmedlingen som arbetar med av olika anledningar svårplacerad arbetskraft är ytterligt välmotiverat. Men även en förstärkning av den ordinarie förmedlingsorganisationen ter sig angelägen. Under delprogrammet förmedling anvisas av arbetsmarknadsverkets totala anslag. Arbetsförmedlingen är också klart underförsörjd med resurser, i synnerhet i fråga om personal för ordinarie förmedlingsarbete. Som ett exempel kan nämnas att fackexpeditionen för kontor och förvaltning vid arbetsförmedlingen i enligt uppgift - hade en väntetid innan en arbetssökande kunde få ett längre samtal med en förmedlare. Arbetsförmedling är ett jämförelsevis billigt arbetsmarknadspolitiskt medel. En kraftfull förmedlingsinsats kan i många fall förhindra eller upphäva arbetslöshet. Eftersom samhället är berett att ikläda sig mycket stora kostnader för en arbetslös i form av beredskapsarbeten, omskolning, kontantstöd etc. medför åtgärder, som kan förhindra eller upphäva arbetslöshet, stora besparingar för det allmänna. Den totala årskostnaden för en arbetsförmedlares tjänster kan beräknas motsvara samhällskostnaden för ett pär tiotal årsarbetslösa. Enligt vår uppfattning är det ställt utom allt tvivel att man med ytterligare personal på arbetsförmedlingarna skulle kunna åstadkomma sådana förmedlingsresultat att kostnaden för personalförstärkningen mer än väl skulle uppvägas av minskade samhällskostnader för åtgärder för arbetslösa. Från den arbetssökandes synpunkt är det klart att föredra att arbetsförmedlingen har resurser att ägna tillräcklig tid åt t. ex. ackvisitionsarbete, så att ett arbete på öppna marknaden skulle kunna ordnas och placering t. ex. i beredskapsarbete därigenom undvikas. har emellertid förmedlingen inte möjlighet att i normalfallet kontinuerligt bevaka och arbeta med vaije arbetssökandes ärende. Arbetsförmedlingen lider inte enbart brist på handläggande personal; tillgången på biträdespersonal är dessutom ytterligt knapp. Vid åtskilliga arbetsförmedlingar, inte bara de allra minsta, saknas anslag för biträdespersonal. Förmedlarna måste alltså ta tid från det egentliga förmedlingsarbetet för uppgifter som lika väl kunde utföras av biträdespersonal. Mot denna bakgrund finner vi det naturligt att föreslå att arbetsförmedlingen förstärks med 50 nya tjänster som förmedlare och 50 biträdestjänster. Kostnaden för dessa tjänster kan, med hänvisning till det resonemang som här förts, antas medföra ett minskat behov av medel för sysselsättningsskapande åtgärder, åtminstone av motsvarande storlek. Det ligger nära till hands för en arbetssökande att tro att arbetsförmedlingen bevakar hans ärende på bästa tänkbara sätt. Så är emellertid i allmänhet inte fallet, eftersom redan resursknapphet gör att de flesta ärenden inte kan bevakas och bearbetas, t. ex. i form av aktiv ackvisition, i den utsträckning som skulle vara önskvärd. Av organisatoriska skäl har dessutom den enskilde arbetsförmedlaren överblick främst över den lokala arbetsmarknaden. En egentlig organisation för s. k. interlokal arbetsförmedling saknas nämligen. Den interlokala förmedling som står till buds består dels av den utkommande platsjournalen, där vissa lediga platser på den nationella arbetsmarknaden noteras, dels av de enskilda förmedlarnas personliga kontaker med kolleger och arbetsgivare på andra orter. Att skapa en organisation för interlokal förmedling är ett mycket angeläget reformbehov. En sådan organisation skulle i sina huvuddrag kunna bestå av en central arbetsförmedlingsenhet i varje län samt en rikscentral för hela landet. Till dessa skulle förmedlingarna anmäla alla arbetssökande, vilka inte kunnat erbjudas lämplig anställning inom den lokala förmedlingens område. På motsvarande sätt skulle en interlokal registrering ske av lediga platser. bör enligt vår mening hos Kungl. begära förslag till uppbyggnad av en organisation för interlokal arbetsförmedling. En lång rad tänkbara reformer av arbetsförmedlingens arbete, t. ex. införandet av en organisation för interlokal förmedling, skulle medföra en ökad hantering av informationsmaterial. Informationsbehandlingen inom arbetsförmedlingen är mycket omfattande och tidsödande. Enligt vår mening bör emellertid den informationshanteringen kunna ersättas av en snabbare, effektivare och mera personalsparande automatisk informationsbehandling. torde existera liksom möjlighet att lösa eventuellt uppkommande sekretessfrågor. Detta visar bl. a. erfarenheter från och , där försök med ADB inom förmedlingsarbetet genomförts , även med s. k. ADB-matchning av arbetssökande och lediga platser. Lika litet som på övriga områden där ADB tagits i bruk som ett tekniskt hjälpmedel kan det inom arbetsförmedlingen bli fråga om att ersätta mänskligt omdöme med maskiner. Men arbetsförmedlarna skulle genom ADB-tekniken kunna befrias från arbetet med grovsortering och registrering. 1 och för sig skulle en kvalitetsförbättring kunna uppnås i dessa delar av arbetets utförande, eftersom erfarenhet från andra områden visar att behandling av ett så stort informationsmaterial som det här är fråga om är tidsödande, omständlig och mindre precis. Enligt vår mening bör hos Kungl. Maj.t begära förslag till ett system för användning av modern informationsbehandling i förmedlingsarbetet. Anmälan av lediga platser till arbetsförmedlingen Arbetsförmedlingen har ett dåligt grepp över betydande delar av arbetsmarknaden. Det finns i huvudsak tre orsaker till detta förhållande: Arbetsförmedlingens bristande resurser och dess i vissa avseenden föråldrade arbetssätt gör att de organisatoriska förutsättningarna för en fullständig täckning av arbetsmarknaden saknas. En alltför liten del av de lediga platserna anmäls till arbetsförmedlingen, därför att arbetsgivarna erfarenhetsmässigt lärt sig att vissa slag av arbeten sällan kan rekryteras med sökande från arbetsförmedlingen. Många arbetssökande finner det meningslöst att anmäla sig på arbetsförmedlingen, därför att de lediga platser som de är intresserade av normalt inte anmäls till förmedlingen. Arbetsförmedlingen har således råkat in i en ond cirkel. Vissa slag av lediga platser anmäls inte till förmedlingen, därför att arbetsgivarna funnit att de arbetssökande använder sig av andra kanaler. De arbetssökande använder sig av andra kanaler, därför att de intressanta lediga platserna inte anmäls till förmedlingen. Det är en viktig uppgift för arbetsförmedlingen att öka sin andel av arbetskraftsomsättningen. Detta har bl. a. uppmärksammats av TCO, som hos regeringen begärt förslag till ett system med obligatorisk anmälan av lediga platser till arbetsförmedlingen. Mycket talar för ett sådant obligatorium, som givetvis inte bör förenas med något tvång för arbetsgivarna att anställa personer som söker anställning via förmedlingen. De avsedda effekterna kan emellertid sannolikt uppnås utan ett strikt obligatorium. Vi föreslår att begär att Kungl. efter utredning lägger fram förslag till med innebörd att en arbetsgivare, som i vissa avseenden utnyttjar arbetsförmedlingens tjänster, skall vara skyldig att till förmedlingen anmäla alla lediga platser, som inte är avsedda att internrekryteras eller besättas genom s. k. handplockning utan står öppna för alla kompetenta sökande. Det bör alltså inte vara möjligt att utnyttja förmedlingens tjänster bara vid rekrytering av vissa typer av arbetskraft. Däremot bör något anmälningstvång inte tillämpas i fråga om sådana arbetsgivare som helt klarar sina rekryteringsfrågor utan arbetsförmedlingens medverkan och inte heller i fråga om arbetsgivare med mycket få anställda, t. ex. färre än tio. Ett icke helt strikt anmälningstvång av här skisserad typ skulle medföra stora fördelar för de arbetssökande, som skulle kunna få en i stort sett fullständig överblick över lediga platser inom de yrken de är intresserade av. Det skulle vidare bli självklart för de flesta ombytessökande att i första hand vända sig till arbetsförmedlingen. Även arbetsgivarna skulle göra stora vinster på ett sådant system. Anmälningstvånget förutsätter förändringar i arbetsförmedlingens arbetsmetoder till följd av den ökade informationshantering som kan förutses. Därför kan det sannolikt inte införas förrän ADB tas i bruk i det reguljära förmedlingsarbetet. Som vi understrukit torde de tekniska förutsättningarna i huvudsak finnas att snabbt införa ett ADB-system inom arbetsförmedlingen. Varje form av anmälningstvång förutsätter vidare att frågan om förmedlingens rätt att begränsa sin service till vissa företag löses. Företag, som inte anmäler sina lediga platser till förmedlingen, måste nämligen helt eller delvis kunna avstängas från förmedlingens service. I och med att arbetsförmedlingen förmedlar en betydligt större andel av lediga platser ställs andra krav på förmedlingens information. Det ter sig då naturligt att förmedlingen ges resurser att t. ex. genom en relativt omfattande annonsering i pressen informera om ett urval av tillgängliga lediga platser. av ekonomiska bidrag inom arbetsmarknadspolitiken är ganska svåröverskådlig för den enskilde. Det gäller främst utbildningsbidrag och flyttningsbidrag. I årets statsverksproposition föreslås en viss förenkling av utbildningsbidragen. Att detta förslag genomförs är givetvis angeläget. Ännu mera angeläget från bidragstagamas synpunkt vore emellertid en allmän uppräkning av bidragsbeloppen. En blygsam höjning av utbildningsbidragen föreslås visserligen, men denna kan betraktas som en ofullständig kompensation för penningvärdeförsämringen. Grundbidragen föreslås höjda med /mån. I realiteten blir dock bidragshöjningen för många endast /mån., eftersom det bidrag till arbetskläder som utgått till alla med /mån. föreslås slopat och ersatt med gratis utlåning av arbetskläder till dem som är i behov därav.