mot · FV02540 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om utredning angående fiskevården. Fisket i landets insjöar och kustvatten har undergått en genomgripande strukturförändring. Generellt sett innebär denna strukturförändring att fiskets roll som ekonomisk näring minskat. har fisket emellertid fått en snabbt växande betydelse som fritidsaktivitet. Den utveckling av insjö- och kustfisket som här skisserats har skett framför allt som en följd av den allmänna samhällsutvecklingen. För att insjö- och kustfiskaren skall kunna få sin bärgning enbart av yrkesfisket krävs bättre fiskevatten, effektivare metoder och större omsättning . Följden har blivit att yrkesfiskarkåren har krympt samman till en obetydlighet jämfört med tidigare antal. I stället har det på fritid bedrivna, mer eller mindre ekonomiskt inriktade fisket i vissa former kallat deltidsfiske ökat, speciellt i vatten där fisket är fritt. Det renodlade s. k. sportfisket har ökat på ett lavinartat sätt. Mot denna bakgrund ifrågasätter vi om inte nuvarande förhållanden innebär en betänklig misshushållning med den viktiga naturresurs som fisken utgör. Vi menar också att en allvarlig misshushållning sker av våra möjligheter till utnyttjande av fiskets stora rekreativa värde. Många värdefulla fiskevatten ligger sålunda numera i träda därför att ingen har tid, råd eller intresse att vårda dem. Särskilt gäller detta privatägda vatten vilkas ägare inte kan eller inte vill upplåta fiskerätten. Andra vatten avfiskas på ett olämpligt sätt, t. ex. så att värdefullare arter beskattas för hårt medan ogräsfisken får breda ut sig. Åtskilliga andra exempel på misshushållning av fisket kan ges. När det gäller enskilda fiskevatten ger lagen om rätt till fiske statens fiskeritjänstemän vissa möjligheter att ingripa med åtgärder mot vanskötsel av fiske. En grundläggande förutsättning är härvid att vanskötseln strider mot allmänt intresse. Dessa möjligheter torde emellertid aldrig ha utnyttjats i praktiken. Detta är förståeligt med hänsyn till svårigheten att i det enskilda fallet ange när vanskötsel strider mot allmänt intresse. Det skulle enligt vår uppfattning kräva att man har en klart definierbar målsättning för hushållningen med fisket och distinkta riktlinjer för samhällets ingripande mot vanskötsel av enskilt fiske. Att åstadkomma sådana riktlinjer via rättspraxis anser vi vara utsiktslöst. Lika stora krav i fråga om vården av fisket måste självfallet ställas på det allmänna. Vi saknar den målsättning och de riktlinjer för samhällets åtgärder till förmån för fiskevården som här angivits som några av de mest väsentliga förutsättningarna för en god hushållning med fisket. Därför anser vi att en statlig utredning, med uppgift att utforma en sådan målsättning och utreda de problem som är förknippade med uppfyllandet av målsättningen, bör tillsättas. I fråga om utredningens arbetsområde vill vi understryka att det bör utan diskriminering av någotdera intresset omfatta såväl yrkesfisket som fritidsfisket i våra insjöar. För fritidsfisket vore det värdefullt om fler goda fiskevatten kunde ställas till allmänhetens förfogande genom utredningens insatser. En framkomlig väg kan vara att vattenägare som inte själva vill vidta de åtgärder som krävs för att hålla sina vatten i god fiskehävd får möjlighet att upplåta dessa till kommuner. Dessa skulle i så fall överta ansvaret för fiskevården men också kunna täcka kostnaderna genom inkomster på försäljningen av fiskekort till allmänheten. Utredningen bör givetvis kunna föreslå de ändringar i fiskelagstiftningen och andra författningar som följer av utredningens övriga förslag. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning angående