mot · FV021022 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående statsbidraget till driftkostnader för barnstugor. Bristen på barntillsynsplatser är fortfarande ett av de allvarligaste hindren för jämlikhet mellan män och kvinnor. Kommunernas stora kostnader för driften av barnstugor är en starkt återhållande faktor när det gäller barnstugebyggandet. Efter den ökning av antalet platser som skett är driftkostnaderna för barntillsynen nu en så stor post i många kommuners budget, att man finner det svårt att gå vidare med utbyggnaden utan ytterligare höjning av kommunalskatten, något som man av naturliga skäl helst vill undvika. Driftbidragen höjdes genom beslut av höstriksdag till per plats och år för daghem och per plats för fritidshem. När beslutet fattades betonades att höjningen var avsedd som en kompensation för kommunernas ökade kostnader för de kommunala bostadstilläggen på grund av den reformering av dessa som beslutades. Det var alltså inte fråga om någon nettoförbättring. Detta faktum tycks vara bortglömt i statsverkspropositionen. Där beskrivs nu ökningen av bidragen som en verklig förbättring för kommunerna. föreslår i sin petitaskrivelse, liksom tidigare, en ändring av bidragskonstruktionen. Detta avvisas av föredragande statsrådet med hänvisning till barnstugeutredningens arbete. har ställts i utsikt att med att barnstugeutredningens förslag föreläggs , denna skulle få ta ställning till förslag till nytt bidragssystem. Någon sådan utfästelse görs inte i årets statsverksproposition. Detta föranleder den oroliga frågan, om något förslag till ny bidragskonstruktion är att vänta. Är det meningen att den av förra årets riksdag beslutade höjningen av bidragen som var kompensation för kommunernas ökade kostnader på ett annat område skall ersätta den omkonstruktion och höjning av bidragen som tidigare ställts i utsikt och som t. ex. i kraftfulla ordalag begärt? I en av LO utgiven skrift (: Daghem och samhällsekonomi) har visats att barnstugorna är en lönsam affär från statens synpunkt, om hänsyn tas till de förväntade skatteintäkterna från förvärvsarbetande föräldrar, medan de från kommunalekonomisk synpunkt ställer sig betydligt mindre lönsamma. Och kommunernas kostnader för driften av daghem och fritidshem fortsätter att öka. Detta har förutom tvekan att fortsätta utbyggnaden i önskvärd takt lett till en beklaglig utveckling av föräldraavgifterna. Det är synnerligen olyckligt om kommunerna känner sig tvingade att ta sådana avgifter för barntillsynen, att många familjer drar slutsatsen att hustruns förvärvsarbete inte lönar sig. Det är tyvärr vad som på många håll håller på att 1 förening med marginalskatter och inkomstgraderade bidrag och avgifter hjälper daghemsavgifterna till att skapa orimliga marginaleffekter för familjer med normala inkomster. En utveckling i riktning mot låga och enhetliga avgifter på daghem, fritidshem och familjedaghem är önskvärd. Det statliga bidraget bör ökas för att underlätta en sådan omläggning och för att göra det möjligt för kommunerna att fortsätta utbyggnaden av barntillsynen. I motioner till 1969, 1970 och riksdagar har från folkpartihåll föreslagits en sådan ändring av driftbidragen, att dessa dels höjdes, dels medförde förhållandevis större bidrag till kommuner med ett större behov av barntillsyn. I vart fall , så länge kommunerna måste stå för huvuddelen av kostnaderna för barntillsynen, anser videt nödvändigt att statsbidragssystemet tar hänsyn till behovet, oavsett orsaken till detta behov. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos Kungl Maj:t hemställer att förslag framläggs till sådan ändring av reglerna för bidrag till driften av barnstugor, att ökat stöd ges åt kommunerna, särskilt till dem som i förhållande till sitt skatteunderlag har speciellt stort behov av barntillsynsplatser. () PER () () () () ()