mot · FV021582 · 1972-04-06 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 56 med förslag till lag om ändring i lagen (1932:55) om viktmärkning i vissa fall av gods som skall inlastas å fartyg. är anslutet till (nr 27) angående angivande av vikten å tyngre , som transporteras på fartyg. Konventionen syftar till att skapa skydd mot olycksfall vid lastning och lossning av fartyg. I princip krävs obligatorisk märkning av kolli eller föremål som skall transporteras på hav och inre vattenled och vars bruttovikt uppgår till eller mera. Nationellt får genom lagregler eller andra bestämmelser medges märkning med approximativ viktuppgift i undantagsfall, när det är svårt att bestämma den exakta vikten. I samband med att ratificerade konventionen antogs en lag om viktmärkning i allt väsentligt överensstämmande med konventionens innehåll. Däremot utnyttjades inte möjligheten att i lagen inskriva undantagsregeln för approximativ viktmärkning. Under de lagen varit i kraft har utvecklingen på sjöfartens område undergått en genomgripande omstrukturering. Detta gäller inte minst inom transportområdet för skogsprodukter. I samband med att trävarorna numera till övervägande delen levereras i virkespaket och massabalama i buntar eller i andra större enheter har hanteringsmetoderna helt ändrat karaktär. De risker som tidigare förelåg vid lastning eller lossning av tyngre gods var förknippade med den bristfälliga utrustning som var tillgänglig på fartyg och i hamnar. Det torde till exempel tillhöra undantagen att kranar utan överlastskydd numera kommer till användning. Allt större andel av utskeppat virke och pappersmassa sker i specialfartyg typ SCA, vilka är utrustade med egna kranar med krankapaciteter och dessutom försedda med överlastskydd. Fartygen går dessutom mellan särskilda terminaler och tillämpar ett hanteringssystem, där ingen människa befinner sig under eller ens i närheten av hängande last. Det säger sig självt att det skulle innebära onödiga speciella kostnader och arbetsinsatser att i en modern hantering tillämpa en lag. Det kan därför inte anses rimligt att tillföra de nationella lagbestämmelserna dels ett tidigare bortglömt tillägg, dels en undantagsbestämmelse som kommer i konflikt med , om den utformas i enlighet med arbetarskyddsstyrelsens förslag. Undantagsbestämmelsen, sådan den utformats av departementschefen, är i sin tur överflödig med hänsyn till uttalande i fråga om hanteringen med massavedsbuntar. På olika sätt förs från remissinstansernas sida frågan om en revision av konventionen på tal. , som själv inte synes främmande för en sådan åtgärd, framhåller att revision av en konvention är en både tidskrävande och komplicerad procedur. Från min synpunkt måste emellertid en sådan lösning vara den enda verklighetsnära lösningen. I all synnerhet med tanke på tidsfaktorn är det angeläget att en konvention som så fjärmat sig från den tekniska utvecklingen blir föremål för en revision. I avvaktan på att en reviderad konvention kan ratificeras borde möjlighet finnas att arbetarskyddsstyrelsen bemyndigas att utfärda bestämmelser om viktmärkning i samband med sådan hantering, där inte systemtransporter eller andra moderna transportmetoder kommer till användning. Under hänvisning till vad som anförts hemställes 1. att avslår propositionen nr 56, 2. att hos Kungl. a. att förhandlingar upptas om en revision av nr 27 av , b. att arbetarskyddsstyrelsen bemyndigas att utfärda tilläggsbestämmelser till lagen (1932:55) om viktmärkning, i enlighet med vad som i motionen anförs.