mot · FV021426 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. har bostadsbyggandet ökat kraftigt. Målsättningen har varit att så snabbt som möjligt häva den bostadsbrist som uppstått. I detta läge blev fördebatten om boendemiljöns utformning alltför begränsad. En viss diskussion om lägenheternas utformning pågick dock, vilket ledde till högre standard på lägenhetsbeståndet i nyproduktionen. Ingen torde bestrida att en rad miljömässigt mindre goda bostadsområden uppfördes och även planeras för 1970-talet. Många miljöer är direkt undermåliga vilket bl. a. medför sociala problem. har byggandet skett för att möjliggöra sanering av bostadsområden i städernas inre delar. Detta har medfört att man i vissa fall då man kommit till rätta med slumområden i de centrala stadsdelarna har skapat nya problemområden i tätorternas periferi. Med tanke på boendemiljöns stora betydelse för våra livsförhållanden är det förvånande att på detta område forskning bedrivits i så ringa omfattning. Det borde vara möjligt att med hjälp av vetenskapen, t. ex. sociologin och psykologin, skaffa sig en bättre kännedom om människornas önskemål i fråga om boendet. Att ge ett entydigt svar på vad som är en god boendemiljö är naturligtvis inte möjligt, då de individuella önskemålen och reaktionerna inför olika miljötyper är alltför divergerande. Däremot torde det ligga inom möjligheternas ram att genom forskning utröna vilka miljöer som kan vara direkt undermåliga. Trots att det gjordes många missgrepp i fråga om bostadsbyggandet så har ännu ingen närmare utvärdering av detta gjorts, vilket är ytterst allvarligt och troligen innebär att det fortfarande skapas bostadsmiljöer som är dåliga. Det är angeläget att andra experter än tekniker knyts fastare till planeringsarbetet. Det gäller bl. a. läkare, sociologer och psykologer som kan ge underlag för en planering som anpassas efter människans förutsättningar. För att få fram ett faktaunderlag för beteendevetarnas medverkan i planeringsprocessen är det angeläget att forskningen om boendemiljön utvidgas och förstärkes. Även företrädare för naturvårdssynpunkterna bör medverka i planeringen. I färdigställda områden bör en uppföljning av utvecklingen åren efter inflyttningen rutinmässigt göras. Detta torde med tiden vidga kunskaperna om boendemiljöfrågorna. De förslag till lösningar som planerarna lägger fram är tekniska planlösningar av fysiska problem. Oaktat kraven på fler beteendevetare i planeringsprocessen är det angeläget att planerare på olika stadier ges större kunskaper om människan och människans sätt att fungera individuellt och i grupp. Sådana kunskaper är inte minst viktiga för deras förmåga att kommunicera med psykologer och sociologer när dessa yrkesgrupper bereds inflytande i planeringsprocessen. Demokrati- och miljöfrågorna hänger intimt samman. Ledningen för planeringsprocessen, utgör en begränsning av möjligheterna att engagera om vilka som skall bebo området är svår att få på de tidigare stadierna i planeringsprocessen utgör en begränsning av möjligheterna att engagera alla dem, som kommer att bebo området, i planeringsarbetet. I de fall där det är fråga om köp görs dock detta upp på ett ganska tidigt stadium varför de framtida boende bör kunna få ge synpunkter på planeringen. Då det gäller förändringar inom ett redan bebyggt område eller den slutgiltiga utformningen av vissa anordningar inom ett nyproducerat område där inflyttningen helt eller delvis ägt rum torde en aktiv planeringsdemokrati kunna praktiseras. Någon allmängiltig definition av vad som är en god boendemiljö torde vara svår att ge. Människor med olika social bakgrund och olika uppväxtförhållanden kan ha olika krav. Det är därför viktigt att alternativ erbjuds så att skilda krav kan bli tillgodosedda. Under den mest akuta bristperioden var valfriheten i fråga om bostäder nära nog obefintlig. Det var mer en fråga om att skaffa sig tak över huvudet än att ställa miljömässiga krav. efterfrågetrycket på bostadsmarknaden minskat, vilket ger större valmöjligheter. På en del platser har en viss utflyttning kunnat förmärkas från områden som är mindre goda ur miljösynpunkt. Även om bättre och mer differentierade boendemiljöer kan skapas i framtidens tätorter, ger inte detta full valfrihet. Det måste i större utsträckning än ges möjligheter att välja mellan boende i tätort och på landsbygd. Kommunerna har huvudansvaret för planeringen av boendemiljön. De styrmedel som lagstiftningen förser kommunerna med torde i större utsträckning än vad som är fallet kunna användas för att reglera utformningen av bostadsområdena. Det är väsentligt att kommunen lägger även andra värderingar på planeringen än de rent ekonomiska. Om de miljömässiga aspekterna i vid mening försummas kan kommunerna komma att åsamkas stora kostnader på grund av att bl. a. sociala problem uppkommer. För att kommunerna skall kunna genomföra en god planering krävs ett betydande faktaunderlag. Här har centrala organ en stor uppgift att fylla. Genom forskning och utvärdering av tidigare erfarenheter kan ett bättre planeringsunderlag skapas. Vissa möjligheter finns också att påverka boendemiljöns utformning genom stadganden i lånebestämmelsema. Kostnaderna för att åstadkomma en god miljö bör inom rimliga ramar få räknas in i låneunderlaget. Social, kulturell och kommersiell service Utbyggnaden av service måste följa bostadsbyggandet mycket nära. Detta är särskilt viktigt då nya bostadsområden byggs utan anknytning till redan befintliga servicecentra. Nödvändiga sociala serviceinrättningar måste inrättas på ett tidigt stadium för att ett område skall kunna fungera. Möjligheter till idrotts- och friluftsverksamhet måste skapas. Det gäller speciellt i områden där tillgången till orörd natur är begränsad. Utbyggnaden av den kulturella servicen släpar ofta efter eller kommer rent av aldrig till stånd. Kulturell service skall här ses i vid bemärkelse innefattande möjligheter till samvaro av olika slag. I detta sammanhang måste påpekas att anordnandet av lokaler inte är en tillräcklig åtgärd. Endast efter stora insatser från myndigheter, organisationer och enskilda kan den sociala och kulturella verksamheten i en helt nybyggd stadsdel fungera. Idrottsorganisationers och ungdomsorganisationers möjligheter att stimulera till aktiviteter av gemensamhetsskapande karaktär i nya stadsdelar bör speciellt uppmärksammas från kommunernas sida. Etableringen av den kommersiella servicen synes komma till mera på de kommersiella intressenas villkor än på de boendes. Noggranna undersökningar av vilken kommersiell service som erfordras och omfattningen av den måste föregå etableringen. Efterfrågan på hus med markkontakt har inte kunnat tillfredsställas. Det är viktigt att andelen småhus ökar. Vidare kan efterfrågan på marknära bostäder tillgodoses genom att flerfamiljshusen i större utsträckning byggs som låghus och marklägenheter. Det är enligt vår mening angeläget att grönytorna mellan husen blir väl tilltagna. För att detta skall bli möjligt krävs det att kommunerna fastställer vilka exploateringstal som maximalt kan tillåtas. Principen skall vara att för en viss lägenhetsyta skall krävas en viss väl tilltagen grönyta. Det är vidare angeläget att de möjligheter som den naturliga terrängen erbjuder tas till vara vid planering av en omväxlande boendemiljö. Många önskar bosätta sig på landsbygden. De flesta hindras dock att förverkliga dessa planer bl. a. därför att spritt boende missgynnas ur lånesynpunkt. Vidare kan det vara svårt att ordna va-frågorna. Vi anser dock att dessa hinder måste övervinnas och möjligheterna till bosättning på landsbygden ökas, då många människor anser detta vara den bästa lösningen ur miljösynpunkt. Barns ute- och lekmiljö Urbaniseringsprocessen, den tekniska och sociala utvecklingen, ändrade produktions- och kommunikationsförhållanden etc. har på ett påtagligt sätt förändrat barnens ute- och lekmiljö. Det agrara samhället har många fördelar för barnen. Ständiga kontakter med olika åldersgrupper, med vuxnas yrkesarbete, med djur och växtlighet innebär en bättre miljö i många avseenden än en sovstadsmiljö och det tekniskt avancerade samhällets alla olycksrisker. Planeringen har alltför snävt inriktats på rationalitet och ekonomisk utveckling. Alltför litet har gjorts för att i det samhället kompensera bristerna i barnens miljö. De ansträngningar som gjorts för barnens miljö har varit inriktade på främst de lägre åldrarna. Barn i åldersgrupperna är ofta förbisedda i planeringen, vilket är synnerligen olyckligt då denna ålderskategori befinner sig i en brytningstid. Vi finner det angeläget att ökad uppmärksamhet ägnas barnens möjligheter till aktivitet vid planeringen av bostäder och bostadsområden. Den sociala uppdelningen på olika bostadsområden kan vara mycket markerad på sina håll. Det är därför angeläget att olika typer av bostäder blandas mera. Det förekommer fortfarande att stora områden byggs helt för vissa kategorier, exempelvis studenter. Detta måste enligt vår mening motverkas. Om vissa gruppers bostadsfråga kräver specialåtgärder får inte dessa ske i form av storprojekt på ett enda ställe för just denna grupp. Den åldersmässiga sammansättningen i nya områden är i allmänhet mycket sned. De unga familjerna är ofta dominerande till antalet. En etappvis utbyggnadstakt av nya områden torde vara ett medel att få till stånd bättre förhållanden i fråga om åldersfördelningen. Som framgått av ovanstående har den planering av bostadsbyggandet som ägt rum inte tagit hänsyn till de sociala konsekvenserna. Det bör vara möjligt att genom utvärdering av vad som skett skaffa sig ett bättre underlag för den framtida planeringen. Vad som med säkerhet kommer att framstå som socialt och samhällsekonomiskt oriktigt vid en framtida bedömning är byggandet av vissa stora stadsdelar. Det torde endast vara på kort sikt och ur företagsekonomisk synpunkt som detta byggande är lönande. Föga av positivt socialt och kulturellt liv uppstår bland stora grupper av människor som snabbt föres samman inom ett område även om den sociala, kulturella och kommersiella servicen varit välplanerad. Noggranna undersökningar och förslag till miljöförbättrande åtgärder måste framläggas för områden som efter det de blivit färdiga visat sig vara mindre goda ur miljösynpunkt. För att få en varaktig förbättring till stånd är det nödvändigt att dämpa storstadstillväxten. Endast därigenom kan tid vinnas för att reparera skador som uppstått och för att leda in tillväxtprocessen i ett lugnare skede där boendemiljön verkligen kan beaktas och planeras. Samhällsutbygganden måste inriktas på en decentraliserad struktur. I dagens läge planeras inom många kommuner nya bostadsområden. Det är därvid viktigt att dessa tar till vara den möjlighet att skapa en god boendemiljö med ett fungerande socialt liv som ligger i att låta expansionen ske i lugn takt. En parallell utbyggnad av flera mindre redan befintliga tätorter inom kommunen med fungerande social, kulturell och kommersiell service torde vara att föredra framför en snabb exploatering av ett enda område. arbetar en utredning med frågor rörande det framtida bostadsbyggandets omfattning och inriktning. Enligt vår mening bör denna utredning, genom vidgade direktiv, ges i uppdrag att initiera forskning om boendemiljön. Utredningen bör vidare framlägga förslag till förbättringar av boendemiljön i vid bemärkelse. I uppdraget bör ingå speciell utvärdering av de följder som byggandet av stora stadsdelar får för miljön. Utredningsarbetet bör leda fram till ett program för en god boendemiljö innehållande normer och regler för byggandet. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att hos Kungl. anhåller om vidgade direktiv till boendeutredningen beträffande 1. initiativ till forskning om boendemiljön; 2. utvärdering ur miljösynpunkt av byggandet av stora stadsdelar; 3. program för en bättre boendemiljö innehållande normer och regler för byggandet. () i Skegrie () i Bäckmora () i Luttra () i Glömminge