mot · FV02294 · 1972-01-21 00:00:00 — vidtar erforderliga åtgärder ägnade att underlätta en utspridning av bebyggelseenheter för såväl fast bosättning som fritidsändamål i det svenska landskapet. avvisa tanken på ett kommunalt markmonopol och anser att en tillräcklig beredskap för samhällsutbyggnaden uppnås genom en s. k. rullande markpolitik, avveckla den statliga låneverksamheten för kommunala markförvärv, underlätta begränsad bebyggelse för fritid och fast bosättning i glesbygder och i anslutning till befintliga jordbruk. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen i vårt land har varit mycket snabb. Många reformer har kunnat genomföras och många brister avhjälpas. Den genom den stegrade produktiviteten möjliggjorda standardstegringen har huvudsakligen använts till förbättring av den personliga standarden och tryggheten. Behovet av en förbättrad arbetsmiljö har emellertid alltmer kommit att prioriteras, både på grund av den inträffade privata standardstegringen och på grund av den snabba rationaliseringen och höjda arbetstakten. Mycket återstår dock ännu att göra. Nya problem tillkommer ständigt. Ökad specialisering, en högt uppdriven arbetstakt samt en allt snabbare rationaliseringsprocess har således möjliggjort ett högt löneläge men innebär också ökade påfrestningar på den enskilda människan i arbetslivet. Begreppet trygghet i arbetet behöver ges en vidare innebörd än enbart en säkerhet om att få behålla en anställning. Begreppet arbetsmiljö har blivit så brett och omfattande att det är svårt att avgränsa. Man måste söka skapa en helhetssyn på arbetsmiljöns problematik och inom denna ram ange mål och medel. De direkta skadeoch hälsoriskerna som produktionsprocessen medför måste angripas. Frågan gäller inte bara rent fysiska risker; det är i minst lika hög grad de psykiska påfrestningarna i det moderna arbetslivet som måste lindras. Arbetssituationen påverkas inte bara av den tekniska miljön lokaler, maskiner, utrustning, inredning - utan också av arbetsutformning, arbetsfördelning, arbetsledning, möjligheten till information och inflytande på den egna miljön och arbetssituationen, relationer till omgivningen m. m. Det är angeläget att industrin utnyttjar känd teknik och utvecklar ny teknik för att ge en god arbetsmiljö. Detta arbete måste utvecklas systematiskt för att snabbt leda till resultat. Arbetarskyddsmyndigheter, företag och branschgrupper måste systematiskt kartlägga problemen och svara för att lösningar arbetas fram. Det är väsentligt att beteendevetenskaplig, teknisk och medicinsk forskning stimuleras att delta i arbetet. Det är självfallet inom de yrkena som arbetsmiljöproblemet främst har uppmärksammats. Dock kan de anställda på alla slag av arbetsplatser bli utsatta för svåra påfrestningar. En stressande miljö såväl inom som utom arbetslivet kan ge upphov till psykiska och fysiska sjukdomstillstånd. Det finns därför skäl att rikta samma uppmärksamhet mot de problem som härvid möter även tjänstemännen. Inte minst bör de problem observeras som möter på den offentliga förvaltningens arbetsplatser där det starkt centraliserade och hierarkiska beslutsförfarandet minskar den enskildes känsla av trivsel och medinflytande. Det är nödvändigt att i arbetslivet utgå från de mänskliga resurserna och behoven. Människornas krav på att kunna finna sitt arbete menings fullt, intressant och uppskattat måste tillfredsställas. Även ekonomiska skäl kan åberopas för en sådan inställning; tillfredsställelse i arbetssituationen leder till goda arbetsresultat. Diskussionen om arbetsplatsernas miljö har i hög grad koncentrerats till industrimiljöns problem. Många företag har kritiserats för förment rådande dåliga arbetsförhållanden. Generellt sett har kritiken ofta varit överdriven. Både absolut och vid internationella jämförelser torde den svenska industrin i stor utsträckning motsvara det moderna samhällets krav. Inom vissa industribranscher föreligger emellertid svårigheter att anpassa den alltmer mekaniserade driften till de förhållanden som råder utanför arbetsplatsen. Det har visat sig att även i tider av arbetslöshet vissa industrier har haft svårt att fylla sitt behov av kvalificerade yrkesarbetare. Även om detta i stor utsträckning berott på andra faktorer än miljöförhållandena kan det inte uteslutas att själva arbetsmiljöns utformning också spelat en roll. De svårigheter som kommit till uttryck när det gäller att attrahera yngre arbetskraft till industrin har troligen påverkats härav. Såväl inom utbildningsväsendet som vid industrins interna rekrytering efterfrågar allt färre ungdomar en utbildning som leder till anställning som yrkesarbetare. Här föreligger uppenbarligen ett samband med de möjligheter samhället öppnat till vidgad teoretisk utbildning. För den anställde är det angeläget att hans arbetssituation är sådan att han får användning för sin kunskap, förmåga och sina personliga erfarenheter samt får möjligheter till personlig utveckling. Det ligger i landets intresse och är av avgörande betydelse för dess utveckling att de kunskaper och färdigheter som samhället till höga kostnader förmedlat kommer till praktisk användning. Den slutsatsen kan dras av detta konstaterande att det är ett angeläget samhällsintresse att fullfölja strävandena efter en anpassning av produktionens och arbetsplatsernas förhållanden till det nya utbildningssamhället, liksom också att utforma utbildningen efter arbetslivets krav. Företagshälsovård spelar en viktig roll för arbetsmiljön. Företagsläkarna har speciella förutsättningar att kunna se sambandet mellan arbetsmiljön och sjukdomssymtomen. Detta är värdefullt inte bara för arbetstagaren i det akuta fallet utan även för arbetsmiljövården i sin helhet. I detta sammanhang bör framhållas vikten av att företagsläkarna har assistans av teknisk expertis. Tekniskt kunnande är en ovillkorlig förutsättning för en fungerande företagshälsovård. Den påvisade stora sjukfrånvaron bland de anställda vållar samhället enorma kostnader. Det är nödvändigt att söka analysera orsakerna till detta förhållande. Därvid bör belysas sjukfrånvarons förhållande till kön, ålder, löneläge, befattningsnivå, arbetstillfredsställelse, skiftarbete, löneform etc. En jämförelse mellan privat- och offentliganställda torde också vara intressant. Även sjukförsäkringsreglernas inverkan på sjukfrånvaron bör ingående analyseras. Det är sannolikt att en sådan undersökning på en rad områden skulle ge uppslag till åtgärder som genom att undanröja bakomliggande orsaker kunde nedbringa sjukfrånvaron. Strukturomvandligen i samhället innebär en nödvändig anpassning efter ändrade förhållanden och syftar till att skapa förutsättningar för tillväxt och trygghet. Det måste vara ett starkt intresse för såväl näringsliv som myndigheter att underlätta denna anpassning och förebygga och lindra de olägenheter för enskilda människor som kan uppstå under omvandlingsprocessen. De ökade kraven på arbetskraftens rörlighet, både regionalt och mellan branscher och företag, måste motsvaras av en beredskap till samhällsinsatser på näringspolitikens, arbetsmarknadspolitikens, utbildningspolitikens och socialpolitikens områden. Den arbetskraftsutveckling som kan förutses kommer att medföra speciella problem. Enligt långtidsutredningen kommer befolkningen i de s. k. aktiva åldrarna att öka med ca 90 000 till i runt tal 4 milj. Det innebär samma låga tillväxttakt som . I så fall kommer arbetsmarknadens behov till stor del att få tillgodoses inom nya grupper såsom invandrare och gifta kvinnor, vilket kommer att ställa stora krav på arbetsgivarna i fråga om anpassning av arbetsplatsen, arbetstiden, arbetsledningen etc. men också på samhället exempelvis i fråga om barntillsyn och språkutbildning. Kravet på en likvärdig situation för kvinnorna i arbetslivet har ännu inte tillgodosetts. Härför erfordras en intensifierad satsning av arbetsmarknadsorganisationerna för att ge kvinnor lika lön för lika arbete, lika avanceringschanser och i övrigt jämställda arbetsvillkor. Även samhället i övrigt måste bidra med aktiva insatser. Kvinnor som önskar inträda på arbetsmarknaden bör beredas tillfälle till kompletterande utbildning. En aktivare yrkesrådgivning för vuxna och framför allt för kvinnor är i hög grad angelägen. Den bör också följas upp av studiehandledning i syfte att åstadkomma förbättrade yrkeskunskaper. Det ökade inslaget av arbetskraft i högre åldrar kommer också att erfordra särskilda åtgärder. Det är likaså angeläget att samhället och arbetsgivarna på allt sätt söker hjälpa människor med olika former av handikapp till en aktiv insats i arbetslivet. Framför allt då det gäller förmedling av arbete åt tjänsteman ger inte arbetsförmedlingarna den service och det stöd som en arbetssökande bör erhålla. En bättre och effektivare vägledning och rådgivning som leder till ett välanpassat arbete är i hög grad önskvärd. Det kommer att ställas allt starkare krav på möjligheter för människor ute i arbetslivet att kunna för längre eller ägna sig åt studier. På allt fler områden kommer fortbildning och vidareutbildning att bli nödvändig. Ett intimt samarbete mellan utbildningsmyndigheter och näringsliv, med en välorganiserad ansvarsfördelning i fråga om företagsintern och samhällsbekostad utbildning, kommer att erfordras. Den i regi bedrivna arbetsmarknadsutbildningen behöver omorganiseras för att lösa omställningsproblemen. Det skulle avsevärt underlätta placeringen av människor i arbetsmarknadsutbildning, om företagen själva i större utsträckning fick ta hand om utbildningen och därvid direkt anknyta denna till den kommande arbetsuppgiften och arbetsplatsen under det att AMS bidrog med en del av lönen under den första inskolningsperioden. inrätta en professur i arbetsmiljöforskning, analysera orsakerna till den höga sjukfrånvaron, förstärka insatserna för förmedling av tjänstemannabefattningar. Ett karakteristiskt drag i befolkningsutvecklingen har varit förskjutningen från glesbygd till tätorter. Detta återspeglar delvis den av mekaniseringen föranledda fortgående överflyttningen av arbetskraft från jord- och skogsbruket till industri- och servicenäringar. Delvis är utvecklingen ett resultat av en koncentration av verksamheten till större tätortsregioner, särskilt då storstadsregionerna. Minskningen av sysselsättningen inom jord- och skogsbruk har i flera län, i synnerhet i , inte kompenserats av en motsvarande ökning av sysselsättningen inom andra sektorer, vilket medfört att särskilt yngre arbetskraft tvingats söka arbete i andra delar av landet. Arbetslösheten har också regelmässigt varit högre än i övriga delar av landet. Strukturomvandlingen inom näringslivet medför en ständig och snabb omfördelning av arbetstillfällen mellan näringsgrenar, branscher, företag, yrken och geografiska områden. En sådan fortlöpande omfördelning medverkar tili att landets tillgångar på arbetskraft och kapital blir fullt och effektivt utnyttjade. Denna omfördelning medför emellertid problem för både människorna som påverkas av den och de regioner som drabbas av avfolkning eller av en alltför snabb tillväxt. Avfolkningsbygderna drabbas alltför ofta av otillräckliga försörjningsmöjligheter och därav följande högre arbetslöshet och en försämrad samhällsservice, sämre kommunikationer och en ogynnsam åldersfördelning av den kvarvarande befolkningen. Samhälleliga investeringar bedöms ofta som mindre lönsamma. I den mån de finansieras med kommunala medel belastar de alltför hårt ett litet antal kvarboende. De snabbt växande tätorterna ställs också inför problem. Bostadsbristen förstärks av en snabb inflyttning. Svårigheter uppstår att med nuvarande trängsel på kreditmarknaden finansiera de nödvändiga samhällsinvesteringarna i form av skolor, vägar, idrotts- och fritidsanläggningar samt hälso- och sjukvård. Risk finnes för att en underdimensionerad apparat för samhällsplaneringen i dessa expansiva regioner leder till att de nya bostadsområdena utformas på ett sämre sätt än som varit möjligt om inflyttningen gått långsammare eller större resurser kunnat läggas ned på stadsplanens miljöutformning. Dessa problem för både avfolknings- och expansionsregioner leder till konsekvenser för de enskilda människorna. Människorna drabbas emellertid även på annat sätt av den regionala obalans som i varje fall under en övergångstid blir en följd av den snabba befolkningsflyttningen. Deras valfrihet minskar sålunda beträffande bostadsort, yrke, utbildningsmöjligheter m. m. Storstadsregioner, övriga tätorter och glesbygder bjuder på både för- och nackdelar som värderas olika av olika människor. Storstäder och andra tätorter ger en omgivning som erbjuder rik variation på möjligheter till utbildning och fortbildning, primärt yrkesval, avancemang och yrkesbyte, bred konsumtion, kulturaktivitet och underhållning men också sociala och samhällsekonomiska olägenheter förorsakade av bl. a. för snabb inflyttning eller för stark befolkningskoncentration. senare år har dessa och andra nackdelar i den koncentrerade miljön alltmer uppmärksammats. Invånarna i de mindre tätorterna drabbas inte av samma sociala problem, trafiksvårigheter och olägenheter som utmärker storstaden. Andra plusfaktorer för den mindre tätorten är den lugnare livsföringen, större möjligheter till mänskliga kontakter samt en mera hälsosam miljö. Även om genom statliga insatser viss utjämning kan åstadkommas i fråga om betingelserna i olika orter, är det uppenbart att betydande olikheter kommer att bestå. De regionalpolitiska åtgärderna bör emellertid inriktas på att i största möjliga utsträckning underlätta ett fritt val av den typ av bostadsort, som svarar mot de enskilda människornas önskemål. En aktiv lokaliseringspolitik, ägnad att skapa sådana förutsättningar för näringsverksamhet i regioner att en konkurrenskraftig företagsamhet uppstår och kan bibehållas, leder till ett bättre utnyttjande av vårt lands resurser i fråga om naturtillgångar, arbetskraft och anläggningar. Dessa regioner och orter bör ges möjlighet att på bära ett mångsidigt näringsliv utan lokaliseringspolitiskt stöd. Det behöver därigenom inte uppstå någon motsättning mellan en väl genomförd lokaliserings- och regionalpolitik grundad på målet regional balans och de övriga målen för den ekonomiska politiken, dvs. snabb ekonomisk tillväxt, full sysselsättning, balanserad utrikeshandel och en rättvis välfärdsfördelning. En aktiv regionalpolitik bidrar också till att de krav som beredskaps- och miljöintressen uppställer bättre kan tillgodoses. Regionalpolitiken bör leda utvecklingen i sådana banor, att näringslivets strukturomvandling inte behöver åtföljas av massomflyttningar så att möjligheterna att ge en tillfredsställande service åt alla människor förbättras. Detta innebär att man bör söka bygga upp en allsidig regional arbetsmarknad, där olika typer av näringslivs- och samhällsaktiviteter finns representerade. Vad näringslivet beträffar räcker det emellertid inte med enbart den tillverkande funktionen. Även kvalificerad produktutveckling, marknadsföring och administration bör finnas representerad. Vidare måste en tillfredsställande offentlig och enskild service finnas. Planeringen utgör en strategisk funktion. Tyngdpunkten i planeringsarbetet ligger på länsstyrelserna. Således har dessa i Länsplanering 67 angett till vilka kommunblock de regionalpolitiska insatserna skall koncentreras. Denna planering syftar till att vara till vägledning för fördelning av bl. a. låneramar för bostadsbyggandet och vissa statsbidrag. Arbetet fördes vidare under benämningen Länsprogram 70 med tre huvuduppgifter. För det första skulle anges vilka sysselsättningspolitiska åtgärder som borde vidtas i de kommunblock till vilka de lokaliseringspolitiska insatserna För det andra skulle de åtgärder av främst socialpolitisk natur anges som behövs där de lokaliseringspolitiska medlen har visat sig otillräckliga. Slutligen skulle göras en fördelning av de offentliga investeringarna inom området. I årets statsverksproposition aviseras att ett regionalpolitisk! handlingsprogram för hela landet, baserat på huvudsakligen detta material, kommer att föreläggas under /73. Det synes oss inte utan vidare klart att beslutanderätten i länen i de regionalpolitiska frågorna skall vara koncentrerade till länsstyrelserna. Å ena sidan är det naturligt att statliga insatser administreras av statliga organ och i viss utsträckning också nödvändigt. Å andra sidan finns i regionalpolitiken så många drag av planeringsåtgärder utan samband med direkta statliga insatser men med grundläggande betydelse för olika bygders utvecklingsmöjligheter att en anknytning beträffande dem till det direktvalda också ter sig naturlig. Därigenom ernås att den hos befolkningen i länet förankrade politiska grundsynen blir vägledande samt att väljarna bereds tillfälle att utkräva politiskt ansvar för fattade beslut. En ansvarsfördelning mellan de statliga länsstyrelserna och landstingen synes därför vara eftersträvansvärd, och det är angeläget att denna fråga blir föremål för ett grundligt studium innan proposition om det regionalpolitiska handlingsprogrammet förelägges . Därvid bör också de arbetsgrupper för dessa frågor som näringslivet inrättat beredas möjlighet medverka. I betydande delar överensstämmer vår uppfattning om lokaliseringspolitikens utformning med de riktlinjer som beslöt om 1970 vid behandlingen av förslaget om den fortsatta regionalpolitiken. Vi anser emellertid att ytterligare åtgärder är nödvändiga. Så långt det är möjligt bör man söka få arbetstillfällen till stånd där arbetskraften finns så att människorna inte tvingas lämna sina hemtrakter. Vi ställer oss därför tveksamma till de begränsningar som gjorts beträffande vad som skall räknas som stödberättigad verksamhet. Sålunda är flertalet servicetjänster åt industrin inom sektorerna administration, marknadsföring och utvecklingsarbete nu undantagna från stöd. De generellt verkande ekonomisk-politiska åtgärder som statsmakterna vidtar har ett avgörande inflytande på möjligheterna att realisera de lokaliseringspolitiska strävandena inom stödområdet. På grund av ofta svag lönsamhet hos företagen och näringslivets ensidiga struktur drabbas dessa regioner hårdast i en konjunkturnedgång. På samma sätt drabbas dessa regioner även hårt av överdrivet starka kreditrestriktioner som huvudsakligen slår mot nyetablerade och likviditetsmässigt svaga företag. De regionalpolitiska konsekvenserna av generella finans- och penningspolitiska åtgärder bör därför beaktas mera än som skett . Generella åtgärder även av annat slag bör prövas. Således bör t. ex. övervägas möjligheterna att genom förmånligare avskrivningsregler, differentiering av arbetsgivaravgiften och ett slopande av energibeskattningen allmänt stimulera den ekonomiska aktiviteten inom särskilda regioner. Även på transportområdet bör generella åtgärder vidtagas. transportstödet icke blott överses i vad gäller varutransport utan även utvidgas till persontransporter, norra stambanan upprustas och åtgärder vidtagas för att underlätta sjöfarten till och från . Dessutom bör teletaxorna ytterligare angripas. Utbyggnaden av den högre undervisningen är ett viktigt inslag i det norrländska utvecklingsarbetet. Av väsentlig betydelse för skapandet och utvecklandet av företagartraditioner är tillgången på utbildning anpassad för i första hand den mindre företagsamhetens behov. Statens engagemang för den regionalpolitiska stödverksamheten uppgår f. n. till ca . Det är självfallet av vikt att nya engagemang prövas med hänsyn till riskerna för förluster liksom att redan lämnade engagemang noga bevakas. För detta talar såväl ekonomiska skäl som nödvändigheten av att allmänhetens förtroende för effektiviteten inte går förlorad med negativa effekter för möjligheterna att fortsätta en aktiv regionalpolitik. Det är mot denna bakgrund beklagligt att regeringen, trots två skrivelser från revisorer och hithörande förslag från lokaliseringsutredningen och kommerskollegieutredningen, inte nu lägger fram förslag i syfte att säkerställa förbättringar härvidlag. beslöt 1971 om omlokalisering av viss statlig verksamhet. Vi anförde då tungt vägande kritik mot utformningen av regeringens förslag. Vi påpekade därvid bl. a. ärendets bristfälliga beredning, avsaknaden av underlag för en samhällsekonomisk bedömning av förslagets verkningar samt bristen på hänsynstagande till den personal som berörs av de beslutade utflyttningarna av verk och myndigheter. Med hänsyn till den brist på decentraliseringspolitisk vilja som visats av regeringen och av det på grund därav stora behovet av en aktiv regionpolitik även i fråga om skilda statsfunktioner ville vi emellertid inte motsätta oss förslaget. Detta gjordes med det uttryckliga förbehållet att biföll de riktlinjer för personalens behandling som vi förordade i motionen. I vår motion påpekades även att regeringen alltför lättvindigt gått förbi de budgetmässiga konsekvenserna av en utflyttning. har flera myndigheter presenterat undersökningar som gör gällande att en utflyttning skulle medföra högst avsevärda kostnader. Lika litet som man kan acceptera dessa siffror utan ett grundligt studium av beräkningsmetoder m. m., lika litet är det möjligt att kategoriskt avvisa dem. Det vore enligt vår uppfattning därför önskvärt att en parlamentarisk utredning fick tillfälle att studera dessa budgetfrågor i anslutning till en samhällsekonomisk bedömning. Utredningen borde också pröva möjligheten av att flytta funktioner och delar av myndigheter från i stället för som utlokalisera mer eller mindre godtyckligt valda hela verk och myndigheter. Det behöver i dessa fall icke vara fråga om enbart mera rutinbetonade uppgifter. Även kvalificerade funktioner kan vara så oberoende av de externa centrala kontakterna som under överskådlig framtid bör bibehållas i huvudstaden att en utflyttning utan störande olägenheter kan komma i fråga. De utredningar som gjorts om befattningshavarnas kontaktvägar bör härvidlag vara av stort intresse. Vägledande för utredningens arbete bör likaledes vara att den berörda personalen ges valfrihet mellan att medfölja vid utflyttning eller kvarstanna i annan likvärdig befattning. 1 många fall är emellertid vederbörande så specialiserad att motsvarande befattningar på annat håll svårligen står att finna. Bland annat detta talar för att i utredningen bör ingå representanter för de fackliga organisationerna. Utredningen bör vara vägledande för den följande utflyttningen av verk och myndigheter från . ha en ansvarsfördelning när det gäller regionpolitisk planering mellan landsting och länsstyrelse, pröva åtgärder med verkan på hela regioner, såsom differentierande taxor, avgifter och avskrivningsregler, utvidgning av transportstödet och upprustning av norra stambanan, att en parlamentarisk kommitté med representanter för berörda fackliga organisationer skall utreda hur en eventuell utflyttning av statlig verksamhet från skall få ske. Under de senaste drygt tio åren har jordbrukarkårens andel av den yrkesverksamma befolkningen i landet minskat från ca 10 till . En stark nedgång har skett . beslut om den framtida jordbrukspolitiken blev, så som det tillämpades, till men för det svenska jordbruket. Avgången från näringen, som redan tidigare var av stor omfattning, förstärktes, som nyrekryteringen av unga och driftiga jordbrukare stagnerade. Den krympta jordbrukarkåren har, såsom statistiska undersökningar visat, fått en högst ogynnsam åldersfördelning. Vi anser det angeläget att jordbrukspolitiken får en annan och positivare inriktning . Nedrustningen bör ersättas av en upprustning. Inkomst- och arbetsförhållandena för de aktiva jordbrukarna måste förbättras, och det måste göras attraktivt för unga människor att etablera sig inom jordbruksnäringen. Detta ligger i hela samhällets intresse. Om det inte sker, föreligger en stor risk för att det uppstår problem med nyrekrytering till lantbruket. Flera samverkande faktorer har medverkat till den krympning av jordbruksnäringen som tidigare berörts.