ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021857 · 1972-11-21 00:00:00 — av herrar i och i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928370), m. m. En villafastighet beskattas efter fastställda schablonregler. För de jordbruksfastigheter som uteslutande eller så gott som uteslutande används som permanentbostäder eller fritidsbostäder gäller helt andra skatteregler. Från bruttointäkten får vid inkomstberäkningen dras av kostnader för fastighetens drift och underhåll, såsom räntor, tomträttsavgäld och liknande avgäld, försäkringspremier, kostnader för reparation och underhåll av byggnad samt för värdeminskning av byggnad. Avdrag får däremot inte ske för kostnad för ny-, till- eller ombyggnad eller därmed jämförlig förbättring på fastigheten. Särskilt besvärlig och därmed kontroversiell är i allmänhet bedömningen av hur stor del av kostnaderna för genomgripande modernisering av mangårdsbyggnaden som kan hänföras till reparation och underhåll. Dessa kostnader uppgår ofta till stora belopp. De utredningar som därvid måste göras av såväl den skattskyldige som hans motpart i taxeringsprocessen blir omfattande och tidskrävande. I ett inte ringa antal mål företas syn på platsen med besiktning av särskilt anlitad byggnadssakkunnig. Dessa skillnader i beskattningsreglerna mellan villafastigheter och här nämnda jordbruksfastigheter upplevs som orättvisa. Två familjer kan bo grannar och även förvärvsarbeta på samma arbetsplats men ändock ha så helt olika beskattningsregler för sin bostad. Det är inte heller ovanligt att en villafastighet som är permanentbostad ligger intill en jordbruksfastighet som enbart används som fritidsbostad och dessutom med gynnsammare beskattningsregler än vad som gäller för villafastigheten. I vissa regioner finns ett relativt stort antal sådana jordbruksfastigheter/fritidsbostäder. Enligt vår mening finns beträffande dylika jordbruksfastigheter inga sakliga skäl att i beskattningshänseende behandla dem annorlunda än vanliga villor. Frågan är så angelägen att den bör behandlas i anslutning till propositionen 1972:120 angående jordbruksbeskattning. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig lagtext. Med stöd av vad som här framhållits får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring av § 22 i kommunalskattelagen att de jordbruksfastigheter som uteslutande eller så gott som uteslutande används som permanentbostad eller fritidsbostad i skattehänseende jämställs med villafastigheter. () ()
mot · FV021858 · 1972-11-21 00:00:00 — av herrar Antby och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. Maj:ts proposition 1972:120 angående jordbruksbeskattningen har departementschefen i stort sett följt det förslag som framlagts av jordbruksbeskattningskommittén. När det gäller bestämmande av ingångsvärdet för inventarier har kommittén föreslagit att värdet vid övergång till bokföringsmässig redovisning skall vid den s. k. kombinationsmetoden, för inventarier som anskaffats före övergången, sättas till av återanskaffningsvärdet. Syftet med denna regel är att kompensera jordbrukaren för den ursprungliga nyuppsättningskostnaden för vilken han inte har haft avdragsrätt. I propositionen föreslås att ingångsvärdet skall sättas till av återanskaffningsvärdet. Vi finner att övervägande skäl talar för att den av kommittén föreslagna procentsatsen är väl avvägd och borde accepteras av . Med stöd av vad ovan anförts hemställes att må vid behandling av propositionen 1972:120 besluta att när det gäller den s. k. kombinationsmetoden ingångsvärdet för inventarier som innehafts schablonmässigt sätts till av återanskaffningskostnaden.
mot · FV021859 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. I propositionen 1972:120 föreslås en allmän, successiv övergång till bokföringsmässig redovisning av inkomst av jordbruksfastighet. Propositionen innehåller också förslag till nya avskrivningsregler och andra ändringar på jordbruksbeskattningens område. Övergången till bokföringsmässig redovisning föreslås ske i etapper. Den sista etappen, som berör jordbruksföretag med en bruttoomsättning på högst , skall genomföras i samband med taxering. De mindre jordbrukarna kommer knappast att sätta särskilt stort värde på omläggningen till bokföringsmässig redovisning. Man kan förmoda att de tvärtom kommer att uppfatta de föreslagna bestämmelserna som en tvångslag. För många kommer de nya reglerna dessutom att framstå som byråkratiska och kräva sakkunnig hjälp vid deklarationen. Den inställningen finns inte minst bland de äldre företagarna, något som för övrigt belysts i flera remissyttranden. Enligt vår mening behöver inga olägenheter uppstå om man tills vidare väntar med att besluta om den sista etappens genomförande. Det råder bl. a. oklarhet om vilka möjligheter det kommer att finnas att ge den service som en övergång till bokföringsmässig redovisning för alla jordbrukare kommer att kräva. I likhet med bl. a. vill vi därför förorda att inte nu fattar beslut om obligatorisk övergång till bokföringsmässig redovisning för jordbrukare med en bruttoomslutning på högst . Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att vid sin behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1972:120 beslutar att avslå förslaget om en obligatorisk övergång till bokföringsmässig redovisning års taxering för jordbrukare med en bruttoomsättning på högst . H. () AXEL () i
mot · FV021860 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. I propositionen 1972:120 angående jordbruksbeskattning föreslås olika regler för å ena sidan rörelseidkare och å andra sidan jordbrukare i vad gäller brutet räkenskapsår. Ingenting anges i lag om att en rörelseidkare måste avsluta sin bokföring med vinst- och förlustkonto för att få brutet bokföringsår. Däremot föreslås i propositionen om jordbruksbeskattning att för annan näringsidkare än den vars bokföring avslutas med vinst- och förlustkonto skall räkenskapsåret avslutas vid utgången av kalenderår. Samma regler bör gälla i fråga om brutet räkenskapsår för såväl jordbrukare som andra rörelseidkare. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att samma regler som gäller för rörelseidkare angående brutet räkenskapsår även skall gälla för jordbrukare.
mot · FV021873 · 1972-11-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. I propositionen 1972:125, bilaga 7, föreslås bl. a. en ökning av anslaget till miljövårdande åtgärder inom industrin. Enligt förslaget skall ett reservationsanslag på 100 milj. kr. anvisas på tilläggsstat för innevarande budgetår som ett led i sysselsättningspolitiken. föreslås att bidragsprocenten tillfälligt höjs till högst av de bidragsgrundande kostnaderna. Från anslaget utgår bidrag till bl. a. vatten- och luftreningsanläggningar. Enligt vår uppfattning bör medlen också utnyttjas för bidrag till investeringar i arbetslokaler, maskiner och andra anordningar som leder till bättre arbetsmiljöer. Det räder ett nära samband mellan industrins omgivningsmiljöer och dess arbetsmiljöer. I båda fallen måste man givetvis förutsätta att miljövårdskostnaderna normalt och för framtiden skall ingå i produktionskostnaderna. Men mycket har under en följd av år försummats i miljöpolitiken. Med den vikt som man måste fästa vid kravet på förbättrade arbetsmiljöer, anser vi det särskilt i nuvarande sysselsättningsläge angeläget att stimulera till förbättringar av olika arbetsmiljöer. Med hänsyn till att arbetsmiljöfrågorna inte handläggs i samma departement som miljöfrågorna i övrigt är det önskvärt att statsbidraget till miljövårdande åtgärder inom industrin delas upp på två olika anslag. Tills detta kan ske bör bidrag utgå ur det nu befintliga anslaget till både vatten- och luftreningsanläggningar och till arbetsmiljöfrämjande åtgärder inom industrin. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1972:125, bilaga 7, beslutar 1. att till Bidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin m. m. på tilläggsstat I till riksstaten för /73 anvisa ett reservationsanslag av , 2. att medlen får tas i anspråk till åtgärder för bättre arbetsmiljöer inom industrin i fråga om arbetslokaler, maskiner och andra arbetsanordningar efter samma grunder som i övrigt gäller för anslaget. () i Luttra . () i Skegrie () i Glömminge
mot · FV021876 · 1972-11-21 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. I propositionen 1972:125 framläggs förslag till åtgärder för att främja sysselsättningen. I bilaga 5 föreslås bl. a. att ett särskilt investeringsavdrag införs för vissa byggnadsarbeten. Avdraget skall utgå av investeringskostnaden vid taxeringen till statlig inkomstskatt och avse byggnadsprojekt som sätts i gång till den del arbetena är klara . Avdragsrätten föreslås i första hand omfatta industribyggnader och andra lokaler som ger ökade sysselsättningsmöjligheter utöver vad som tillkommer genom själva byggandet. Denna begränsning finns det i och för sig inget att invända mot. Vi anser det dock inte motiverat att undanta reparationsverkstäder för motorfordon. Tillkomsten av nya sådana lokaler påverkar otvivelaktigt sysselsättningen positivt på samma sätt som nya industrilokaler. En förnyelse av verkstadsbeståndet har också stor betydelse från servicesynpunkt. Särskilt på mindre orter och i rena glesbygder utgör god tillgång på reparationsverkstäder en förutsättning för att näringslivet skall fungera på ett tillfredsställande sätt. Reparationsverkstäderna utnyttjas där inte bara för reparationer av personbilar utan också för reparationer av lastbilar, grävmaskiner, traktorer och andra maskiner av betydelse för en bygds näringsliv. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1972:125 beslutar att arbete som avser ny-, till- eller ombyggnad av reparationsverkstad för motorfordon skall omfattas av rätten till särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten.
mot · FV021877 · 1972-11-21 00:00:00 — av i Arrie m. fl. i anledning av Kungl. Maj.ts proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Från och med /73 kan statligt bidrag utgå till miljövårdsinvesteringar i jordbruket. Bidraget, som också gäller investeringar inom trädgårdsnäringen, utgår med högst av investeringskostnaderna. Jordbruket har därmed fått i princip samma bidragsmöjligheter som industrin, och bestämmelserna är utformade på i stort sett samma sätt. Medel utgår ur anslaget för bidrag till jordbrukets rationalisering. Detta har i årets budget beräknats så att miljövårdsbidrag skall kunna lämnas med sammanlagt 2 milj. kr. I proposition 1972:125 föreslås en förhöjning av bidraget för industrins del i likhet med vad som skedde . Av sysselsättningspolitiska skäl föreslås sålunda att bidrag skall kunna utgå för investeringar som påbörjas och genomförs till större delen . En motsvarande höjning föreslås beträffande statsbidraget till kommunala avloppsreningsverk. Däremot föreslås ingen höjning av bidraget till miljövårdsinvesteringar i jordbruket. Enligt vår uppfattning finns det inga sakliga skäl för att upprätthålla en sådan skillnad. Sysselsättningseffekten av investeringar i jordbruket torde sålunda vara ungefär densamma som av investeringarna i industrin. Det bör också framhållas att avskrivningsreglerna för jordbruket, åtminstone än så länge, är väsentligt sämre än för näringslivet i övrigt. Miljövårdsinvesteringar i jordbruket är med hittillsvarande regler i många fall inte avdragsgilla utan räknas som grundförbättringar. Den förhöjning av bidraget som föreslås för industrins del bör således enligt vår uppfattning även omfatta miljövårdsbidraget till jordbruket. Det är också väl dokumenterat, att det föreligger ett stort behov av investeringar i miljövårdsanläggningar i jordbruket. Det framgår bl. a. av det yttrande av som finns refererat i proposition 1972:79. Det måste därför betraktas som synnerligen angeläget både från sysselsättningssynpunkt och från miljövårdssynpunkt att så många arbeten som möjligt kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1972:125 beslutar att bidrag till miljövårdande åtgärder inom jordbruket får utgå av kostnaden för investeringar som påbörjas och till huvudsaklig del färdigställs , i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Arrie () . ÅSLING (c) () () AXEL () i
mot · FV021879 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. I proposition 1972:125 föreslås åtgärder för att stärka sysselsättningsläget inom olika delar av landet. Huvudparten av anslagsbehovet avser utökade beredskapsarbeten, varav en stor del kommer på vägarbeten. Vid fördelningen av de anslagna medlen måste det ses som angeläget att erforderliga medel ställs till förfogande för de län där arbetslösheten är särskilt utpräglad och som kan redovisa stora behov för utbyggnaden av vägnätet. Tyvärr stämmer dessa kriterier alltför väl på . På grund av kraftiga omstruktureringar inom basnäringarna skogsdrift och pappersmasse- och trävaruindustrin har sysselsättningsgraden sjunkit oroväckande starkt. Enligt senaste uppgifter registreras ca 3 400 arbetslösa; i beredskapsarbete sysselsätts ca 1 400 personer medan något mer än 2 000 är placerade i arbetsmarknadsutbildning. Samtliga dessa siffror innebär ökning . Arbetsmarknadsläget ter sig ännu ogynnsammare, eftersom antalet lediga platser har en starkt sjunkande trend. Det måste därför betecknas som utomordentligt angeläget att medel ställs till förfogande för beredskapsarbeten i avvaktan på att sysselsättningsläget inom den enskilda och offentliga sektorn förbättras. utgör även exempel på ett län med eftersatt vägnät i förhållande till genomsnittet för landet. Enligt Bilismen i har av länets vägnät ett axel/boggitryck på /. Siffrorna är hämtade från statens vägverk och inkluderar inte de inskränkningar som finns för vissa broar. Inräknas dessa flaskhalsar sjunker andelen till . Genomsnittet för landet är . I motion 1972:722 har jag m. fl. påvisat de kostnadsfördyringar dessa brister i det sekundära vägnätet åsamkar näringslivet inom de nordliga länen. Främst drabbas skogsindustrin, som enligt en i nämnda motion redovisad studie för de fyra nordligaste länen får en sammanlagd kostnadsfördyring av transporterna på på en omslutningssumma av på grund av det alltför klena vägnätet. Det måste därför ses som särskilt angeläget att skapa sysselsättning som konkurrenskraften förstärks hos våra basindustrier genom ett förbättrat vägnät. Stora risker föreligger också att det nuvarande vägnätet hastigt försämras om inte anslagen för vägunderhållet höjes. Målsättningen bör vara att nuvarande vägstandard förbättras och att axel/boggitrycket höjs till 10/på de från godstransportsynpunkt viktiga vägavsnitten. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid fördelningen av de föreslagna tilläggsanslagen i proposition 1972:125 beaktas de i motionen framförda synpunkterna beträffande behov av förstärkning av broar och vägar med låg bärighet till 10/på vitala delar av det sekundära vägnätet.
mot · FV021881 · 1972-11-21 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. I proposition 1972:125, bilaga 9, begär Kungl. a. medel på tilläggsstat för sysselsättningsskapande åtgärder för arbetslösa. I samband därmed anmäler departementschefen att Kungl. Maj:t genom beslut föreskrivit att statsbidrag får utgå med belopp motsvarande av lönekostnaden för sanerings- och upprustningsåtgärder i äldre bostadsområden när arbetena bedrivs som enskilt beredskapsarbete. Bestämmelsen gäller för kostnader som upparbetas fram till . Syftet med detta stöd är dels att stimulera till välbehövliga åtgärder för att upprusta äldre bostäder och boendemiljöer, dels att förbättra sysselsättningen för äldre, lokalt bundna byggnadsarbetare. Ett sådant stöd måste enligt vår uppfattning inte minst i nuvarande sysselsättningsläge betraktas som mycket angeläget. Bestämmelserna torde ha utformats med sikte främst på att påskynda upprustningen av äldre flerfamiljsbebyggelse. Stöd skall sålunda kunna lämnas till upprustning dels av bostadslägenheter, dels av vissa andra fastigheter, som inte betraktas som rivningsfastigheter. Härutöver omfattar beslutet fasadrenoveringar och grundförstärkningar samt gårdssaneringar, anordnande av lekplatser och andra liknande arbeten i äldre bostadsområden. Även projekteringen skall kunna utföras som enskilt beredskapsarbete. Enligt vår uppfattning är det angeläget att stödet även kan utnyttjas för upprustningsarbeten i äldre småhusbebyggelse. Det finns även där ett påtagligt behov av förbättringsarbeten, inte minst när det gäller fastigheter som bebos av äldre personer. Till detta kommer att sådana arbeten ofta lämpar sig för den typ av arbetskraft som man här söker förbättra sysselsättningsmöjligheterna för. Det går i allmänhet också att sätta i gång arbetena utan några tidsödande förberedelser. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1972:125 beslutar uttala att det statliga stödet till ombyggnad och upprustning av bostadsfastigheter m. m. i äldre bostadsområden bör ges sådan utformning att det kan utnyttjas för upprustning av såväl småhus som flerfamiljshus i enlighet med vad som har anförts i motionen. () ()
mot · FV021882 · 1972-11-21 00:00:00 — av herrar i och i i anledning av Kungl. Majis proposition nr 125 angående utgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseende konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Enligt 3 § 2 stycket i förordningen om särskilt investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt (1971:50) kan särskilt investeringsavdrag icke åtnjutas vid anskaffning av bl. a. sådana personbilar som avses i VTF (1951:648) och som icke användes i yrkesmässig trafik eller uthymingsrörelse. Genom proposition 1972:125 har föreslagits en förlängning av den tid under vilken inventarierna skall ha anskaffats för att avdraget skall erhållas samt ett till förhöjt investeringsavdrag på anskaffningar som göres . Tillämpningen av den gjorda begränsningen av möjligheten att erhålla investeringsavdrag inom personbilssektorn har medfört att särskilt investeringsavdrag inte beviljas för trafikskolornas övningsbilar, trots att dessa bilar helt är jämställda med de bilar som används i t. ex. taxirörelse. Utan övningsbilar kan en trafikskola inte fungera, eftersom övningsbilen är trafikskolans viktigaste läromedel. Personalen vid trafikskola har av meddelad behörighet, och särskild besiktning är föreskriven för övningsbilarna. skatteutskott har tidigare diskuterat frågan och därvid anfört bl. a. att man inte ville bestrida att vissa av de anförda motiven för ändringar i och för sig kunde vara önskvärda att tillgodose men ansåg att vissa andra synpunkter, såsom försvårad skattekontroll, talade mot att övningsbilarna inkluderades i den grupp för vilken investeringsavdrag kunde åtnjutas. Vidare framhölls att det var fråga om en tillfällig lagstiftning, ett argument som förlorar i värde då förordningen nu förlänges. Svårigheter att kontrollera trafikskolornas inköp av övningsbilar föreligger inte heller, då kontroll över trafikskolornas verksamhet utövas av och övningsbilarna undergår särskild besiktning. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att investeringsavdrag enligt förordningen om särskilt investeringsavdrag jämväl skall gälla trafikskolornas övningsbilar i likhet med vad som är stadgat för personbilar i yrkesmässig trafik.
mot · FV021887 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 128 med förslag till förordning om skatt på spel, m. m. I propositionen 1972:128 föreslås bl. a. att automatspel skall få anordnas efter tillstånd av polismyndighet i samband med offentlig nöjestillställning inom föreningslokal, annan samlingssal, nöjespark eller liknande anläggning, eller i samband med tivolirörelse eller restaurangrörelse med utskänkningsrättigheter. Erfarenheterna har visat att automatspel kan få allvarliga sociala skadeverkningar då det utövas av mycket unga personer. Därtill kommer att vissa psykiskt sjuka, utvecklingsstörda och andra begåvningshandikappade är lättledda och mer än andra benägna att söka en verklighetsflykt i spel. Deras ekonomiska förhållanden är ofta sådana att även insatser som av andra människor kan bäras för dem kan innebära kännbara förluster. Deras spel kan nämligen fortsätta med upprepade insatser. Av ovan angivna skäl är det betydelsefullt att enskilt vinstintresse på spelverksamhet i görligaste mån begränsas, att ansökningar om tillstånd noga prövas samt att alltför ohämmat spel kan stoppas. Beträffande bingospel föreslås i nämnda proposition att detta även i fortsättningen skall vara förbehållet välgörande, kulturellt eller allmännyttigt ändamål. Starka skäl talar för att även automatspel bör vara underkastat samma inskränkningar. Helt visst skulle i vårt land ideellt arbetande organisationer, exempelvis handikapprörelsen som i allmänhet har behov av ytterligare medel för sin verksamhet och för utvecklandet av densamma, kunna få ett värdefullt ekonomiskt tillskott genom att bedriva automatspel. Härvid finge givetvis kontrolleras att vederbörande sammanslutning garanterades en viss minimibehållning av spelet, så att icke oberättigat stora förtjänster hamnade hos anlitade mellanhänder. I detta sammanhang kan nämnas att automat- och rulettspel i är förbehållet en särskild förening, vars överskott går till sjukvård, barn- och åldringsvård m. m. Då det gäller tillstånd att bedriva automatspel, måste dessa noga prövas med tanke på såväl arrangörens lämplighet som den tilltänkta uppställningsplatsens belägenhet i förhållande till exempelvis skolor och samlingsplatser för ungdom. Bland annat bör barnavårdsnämndens yttrande alltid inhämtas. Som allmän föreskrift för automatspel bör uppställas att automat ej får lämnas utan tillsyn i lokal som är tillgänglig för allmänheten. Den som har tillsynen bör ha behörighet att avbryta spel, som bedrivs av person som är minderårig eller uppenbarligen är psykiskt handikappad. Med hänvisning till vad som anförts i motionen föreslås följande ändringar i lotteriförordningen att tillstånd till automatspel förbehålles välgörande, kulturellt eller allmännyttigt ändamål; att yttrande alltid inhämtas före beviljande av tillstånd till automatspel; att spelautomat, uppställd i lokal där allmänheten har tillträde, skall stå under tillsyn av person med behörighet att avbryta spel som bedöms som alltför ohämmat med hänsyn till den spelandes ålder eller andra omständigheter. () i Lane-Herrestad