mot · FV021715 · 1972-10-18 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj.ts proposition nr 99 med förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon. Antalet inom försålda snöskotrar torde uppgå till mellan 20 000 och 25 000. Den aktuella fordonsparken beräknas till inemot 20 000, och inom landet försäljs omkring 4 000 fordon . Antalet har ökat snabbt , och den årliga försäljningssiffran visar att utvecklingen går mot en allt hastigare ökning av fordonsbeståndet. Utvecklingen är på både gott och ont, konstaterar departementschefen i proposition nr 99, i vilken föreslås en lag om körning i terräng med motordrivet fordon. Lagen ger Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj :t bestämmer möjlighet att förbjuda eller meddela föreskrifter för körning. Sådant förbud eller sådana föreskrifter får inte onödigtvis hindra nyttotrafiken. Rennäringssakkunniga som haft att utreda frågan om körning med snöskoter framhåller att det numera är en allmän uppfattning att den snabbt ökande snöskotertrafiken ger upphov till åtskilliga olägenheter, särskilt i fjälltrakterna. Det framhålls att skotrarna har ökat risken för utrotning av vissa djurarter, att de underlättar tjuvskytte, tjuvfiske och renstölder och att renskötseln försvåras genom att skotertrafiken äger rum exempelvis inom kalvningsområden och i närheten av platser där renarna brukar samlas ihop. Dessutom vållar snöskoterförarna ofta otrevnad och irritation för andra som uppehåller sig i fjällen, då de stör tystnaden i naturen, kör i vägen för slalomåkare och skadar befintliga skidspår. Olägenheter av snöskoterköming förekommer även utanför fjälltrakterna, t. ex. för renskötseln i skogsterräng, för skogsvård och lantbruk samt för skidåkning i närheten av tätorter. De sakkunniga framhåller också att snöskotrarna medfört betydande fördelar, t. ex. inom renskötsel och skogsbruk, för person- och godsbefordran till och från avsides liggande permanentbebyggelse samt i räddnings- och polistjänst. a. har de norrländska skärgårdarna blivit lättillgängliga också . De sakkunniga har i valet mellan ett generellt förbud mot annan trafik än den utpräglade nyttotrafiken och lokala inskränkningar i färdselrätten stannat för det senare alternativet. Därigenom kan man dock, framhåller de sakkunniga, inte uppnå en lika kraftig broms på snöskoterförsäljningen och inte heller tillgodose de från naturskyddssynpunkt framförda önskemålen om en effektiv spärr mot en ökning av antalet motordrivna terrängfordon som vid ett generellt förbud. Men å andra sidan blir det möjligt att anpassa de förbud som kan behövas efter de lokala förhållandena. Vissa remissinstanser, bland dem , domänverket, och Skogsindustriernas samarbetsutskott, vilkas uppfattning enligt vår mening bör tillmätas särskild betydelse, uttalar sig för en skärpning av de sakkunnigas förslag. vill ha ett generellt förbud. anför att sedan skoterleder och dispensområden planlagts bör ett generellt förbud införas med undantag för nyttotrafiken. Skogsindustriernas samarbetsutskott vill ha ett generellt färdselförbud på land. och domänverket slutligen anser det vara en allvarlig brist att de sakkunniga inte går in på frågans jordbruks- och skogsbruksaspekter. Den överhängande risken för skadeverkningar på skogsbruket och höstsådda grödor bör uppmärksammas, varför ett generellt förbud för trafik med motorfordon i terrängen klart är att föredra. Flera remissinstanser anser att förbud erfordras mot att medföra jaktvapen vid färd med snöskoter. Skogsindustriernas samarbetsutskott anför sålunda, att man funnit omfattningen av illegal jakt så oroande att den föreslår att jaktstadgan skärps såvitt gäller transport av vapen och ammunition med skoter eller motsvarande fordon. Enligt är ett förbud mot transport av jaktvapen med snöskoter nödvändigt för att undgå att jakter motoriseras. Departementschefen är inte nu villig att ingripa med ett generellt förbud. I stället föreslås, som tidigare nämnts, en reglering som anpassas efter de lokala förhållandena, varvid det i första hand skall ankomma på länsstyrelserna att besluta i dessa frågor. Föreskrifterna kan då på ett smidigt sätt anpassas till föreliggande regleringsbehov, framhåller departementschefen, som vidare anför att bör utarbeta råd och anvisningar i fråga om restriktioner som är påkallade från naturvårdssynpunkt. Vi är väl medvetna om att lokala regleringar kan innebära att den nuvarande utvecklingen i någon mån hejdas samt att lokala föreskrifter kan verka smidigt. Å andra sidan kan man inte, enligt vår mening, bortse från de vägande skäl för ett generellt förbud som avgivits av flera tunga remissinstanser. Redan nu har störningsmomenten från den växande snöskotertrafiken, och andra motordrivna terrängfordon, tagit sig så oroande uttryck att kraftiga åtgärder behöver sättas in för att hejda utvecklingen. De sakkunniga är sålunda också medvetna om att lokala föreskrifter inte är tillräckliga för att hejda utvecklingen, framför allt inte om hänsyn tas till naturskyddssynpunkterna. Vi förordar därför ett generellt förbud för körning i terräng med snöskoter eller annat motordrivet fordon, dock så att i första hand nyttotrafiken och bruket av skogs- och jordbrukstraktorer kan fortgå utan olägenheter. Dispenser bör kunna vara såväl personliga som generella för t. ex. ett skärgårds- eller fjällområde. Vi förutsätter självfallet att snöskoter får utnyttjas inom försvaret där så erfordras. ett direkt förbud mot transport av jaktvapen med snöskoter. Efterlevnaden av en lagstiftning om körning i terräng med motordrivet fordon underlättas om bestämmelser införes om registrering av sådana fordon. Varje fordon kan då förses med ett registreringsmärke, exempelvis anbragt så att det kan indentifieras från luften genom helikopter. I lär man också ha goda erfarenheter av ett system med kännetecken på fordonens drivband. Därigenom kan inte bara fordonen utan också spåren identifieras, vilket är en fördel vid bevisningen om otillåten körning. Enligt vår mening är det angeläget att frågan om registrering och kontroll av motorfordon - snöskoter blir föremål för snara åtgärder. När det gäller tävlingar med snöskoter bör ett allmänt förbud införas, där risk finns för störningar på natur och djurliv. Långa tävlingar i terräng bör sålunda inte tillåtas. Däremot bör det finnas möjligheter att ordna mera tekniskt betonade snöskoterlopp av typen motocross. Enligt vår mening är det nödvändigt att den konflikt som kan uppkomma mellan den s. k. allemansrätten och möjligheterna att köra snöskoter över annans mark löses på ett för markägarna tillfredsställande sätt. Vissa remissinstanser har hävdat att det inte kan anses ingå i allemansrätten att få färdas med snöskoter på annans mark. De vill ha en tolkning av allemansrättens innebörd i det här avseendet. Departementschefen vill dock inte tillmötesgå önskemålen från remissinstanserna om att det skall vara förbud att utan markägarens tillstånd framföra snöskoter på annans mark vare sig marken är bar eller snötäckt och vare sig marken består av inägor, skogsmark eller fjällvidder. En lagstiftning om körning med snöskoter skall i första hand tillgodose allmänna intressen och inte ta hänsyn till allemansrättsliga frågor, hävdar departementschefen. Enligt vår mening skulle det vara till fördel för en helhetslösning av frågan om körning av motorfordon i terräng om också allemansrättsliga aspekter kunde beaktas. Även om lagstiftningen principiellt måste utgå från att framförandet av motorfordon inte är tillåtet över annans mark, bör den å andra sidan ge möjlighet att även mot markägarens vilja tillåta motorfordonsframförande. Det viktiga är att sådan rätt begränsas på sådant sätt, att den inte medför otillbörligt intrång från enskild eller allmän synpunkt. Lämpliga leder bör kunna upplåtas för att allmänheten skall kunna nå vissa mål. Lederna kan differentieras så att vissa leder blir allmänt tillåtna, medan andra får användas endast för viss trafik, t. ex. till enstaka sportstugor, fritidsbyar, jaktmark eller fiskeplats. Utanför dessa leder bör trafiken vara förbjuden. Lämplig myndighet, förslagsvis länsstyrelse, bör sålunda kunna ge vintervägrätt tills vidare. Intrånget för markägaren av lämpligt dragna vägar torde regelmässigt bli så ringa att ersättning knappast behöver bestämmas i förväg. Möjligen kan det vara önskvärt att förhandsersättning utgår efter vissa schabloner med rätt för markägaren att begära kompletterande ersättning i efterhand om skador uppstår. Slitage kan medföra att lederna behöver flyttas. Det bör också beaktas att en lagstiftning bör gälla även snöskotertra 1* 1972. Nya tekniska konstruktioner kommer. Även om problemet med sommarkörning inte är eller åtminstone ännu inte är av samma omfattning som när det gäller vinterkörning, bör lagstiftningen bli året-runt-gällande. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderlig författningstext. Med stöd av vad som anförts hemställes att vid behandling av proposition nr 99 måtte besluta om generellt förbud mot körning i terräng med snöskoter och annat motordrivet fordon, dock utom i vad avser skogs- och jordbrukstraktorer, att körning med snöskoter i princip endast skall kunna ske längs särskilt utmärkta leder, att den s. k. allemansrätten skall gälla för användning av snöskoter och andra terränggående motordrivna fordon, att förbud utfärdas mot transport av skjutvapen vid färd med terränggående fordon, exempelvis snöskoter, samt att måtte uttala att Kungl. Maj :t vidtager åtgärder i syfte att införa ett system för registrering och kontroll av snöskotrar och andra terränggående motordrivna fordon i enlighet med vad som anförts i motionen. () BO () () ()