mot · FV02229 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. Det utbredda narkotikamissbruket utgör en stor samhällsfara och innebär stora påfrestningar på samhälle och enskilda. Enighet torde råda om nödvändigheten av krafttag mot narkotikabrottslingarna. I vårdfrågan råder dock alltjämt djupgående oenighet. Detta är högst otillfredsställande. Utan klara linjer i vårdfrågan kan kampen mot narkotikan inte bedrivas framgångsrikt. I narkotikaexplosionens spår har följt en bitter och destruktiv debatt mellan s. k. knarkliberaler å ena sidan och sakkunniga, läkare och forskare å den andra, vilka med stor ihärdighet varnat för de våldsamma konsekvenserna av fortsatt vankelmod i vårdfrågan. Ännu , efter det narkotikan böljade spridas i stor skala, får vi uppleva hur de ansvariga endast har glidande förklaringar när vårdaspekterna kommer på tal, och särskilt känslig tycks frågan om tvångsingripande vara. Verkligheten talar emellertid sitt tydliga språk och belyses bäst med följande siffror. fanns enligt beräkningarna i 200 amfetaminmissbrukare. var antalet missbrukare 4 000 och inte mindre än 10 000. Man kan alltså räkna med en fördubbling av missbruket . i samband med polisoffensiven upplevde vi hur den snabba ökningstakten avtog för att åter tillta när polisens aktivitet minskade. Andelen missbrukare bland kriminalvårdsklientelet har också stadigt ökat. räknade man med att en femtedel av anstaltsklientelet var missbrukare och 1971 är enligt vissa uppgifter inte mindre än hälften missbrukare. Den kontroversiella frågan är frivillig vård eller tvångsvård. Enligt vår mening måste det betecknas som verklighetsfrämmande, när man försöker skjuta åt sidan det som förr eller senare blir oundgängligen nödvändigt, nämligen ökade möjligheter till tvångsvård. Tvånget innebär i själva verket den enda framkomliga vägen för rehabilitering av narkomaner. De ansvariga avvisar tanken och använder svepande formuleringar om att samhället måste förändras, att man först måste penetrera den sociala bakgrunden etc. Först därefter eller just därigenom skulle samhället bli narkotikafritt. Det är att se förbi problemet. Sociala missförhållanden kan vara men är visst inte alltid orsaken till missbruk. Enbart sociala stödåtgärder kan ej hjälpa en narkoman. Det är sitt tvångsmässiga beroende av narkotikan som han måste hjälpas ur. Narkomanen har rätt till vård. Han måste känna att samhället ger honom chansen även om samhället för hans skull måste tillgripa tvångsvård. Det är inhumant att, som , låta narkomanerna åka ut och in på sjukhusen i en till synes evig karusell, inhumant också därför att de därigenom 3 sami Nr 229-234 uppfattas och uppfattar sig själva som hopplösa fall. Med medicinskt riktig vård skulle de kunna botas. genomfördes en utvidgning av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i syfte att möjliggöra tvångsvisa omhändertaganden av den som till följd av beroende av narkotiska medel uppenbarligen är ur stånd att rätt bedöma sitt behov av vård. Lagändringen synes dock ej ha lett till ett ökat antal omhändertaganden. Anledningarna härtill kan vara flera. En av dem är uppenbarligen att en genomtänkt vårdpolitik och vårdorganisation saknas. Det borde självfallet ha ankommit på att utarbeta råd och anvisningar för hur vården av narkomaner skall bedrivas. Det primära syftet med lagändringen var givetvis att få möjlighet till en mer adekvat vård. Ett annat torde ha varit att hejda narkotikaepidemin genom att skydda offren för narkotikasyndikatens ökande verksamhet. Genom att låta de drabbade få adekvat vård skulle man under polisoffensiven kraftigt kunna minska försäljningen av narkotikan. Med ett stort antal narkomaner under vård skulle narkotikaförsäljarna få mycket svårt att arbeta upp marknaden i vårt land, dvs. bryta ner människor och göra dem till beroende kunder. Det skulle i sin tur underlätta för polisen att avslöja nya syndikat och kväva dessa i sin linda. Det var sedan regeringen efter påtryckningar från rikspolisen och efter starkt opinionstryck i övrigt lade fram sitt 10-punktsprogram, innefattande ökade möjligheter till tvångsvård, som fullföljde en omfattande offensiv mot knarkförbrytarna. Ca 700 polismän var engagerade häri. Den ena ligan efter den andra rullades upp i storstäderna, men också i stor utsträckning på landsbygden. stod det klart att narkotikasyndikaten opererade rent professionellt med chef, avdelningschefer, kurirer, langare fram till missbrukaren-offret. Vilka s. k. knarkkungar som låg bakom dessa miljonaffärer kartlades också och narkotikans vägar genom till avslöjades av . Ett av polisens största problem har varit att narkotikasyndikaten sedan deras organisationer i slagits sönder snabbt kunnat bygga upp nya sektioner. Efterfrågan har ökat i takt med att antalet missbrukare ökat. har gång efter annan förklarat att man kunde föra en effektiv strid om bara vården för missbrukarna ordnades. Frågan är nu om polisen kan fortsätta sin verksamhet med framgång. Man har fått alarmerande besked om ett nytt farligt narkotikapreparat i marknaden, nämligen morfinbas. Nya smuggelaffärer och knarktillverkning i stor skala har också avslöjats. Marknaden tycks vara omättlig. stora satsning blev verkningslös genom att den ej parades med åtgärder på vårdsidan. Polisens satsning har även i andra avseenden omintetgjorts. En farlig narkotikabrottsling fick permission från anstalt. Han avvek till utlandet. Mannen hade varit verksam i där han tillverkade knark i en fabrik. Några månader efter rymningen iakttogs mannen av schweizisk polis som larmade med frågan om inte denne man skulle sitta i svenskt fängelse. På hade man inte ens blivit informerad om att mannen rymt. Flera liknande fall har inrapporterats. Det är därför nödvändigt att överse permissionsreglerna såvitt gäller narkotikabrottslingar. En annan till synes obegriplig narkotikaaktivitet har tillåtits pågå i barnavårdsnämndens lokal i och detta mitt under brinnade polisoffensiv. ansågs vara ett enda stort knarknäste. Skandalösa förhållanden avslöjades och ett dödsfall har inträffat. Det gick slutligen så långt att polisen fick tillgripa barnavårdslagens bestämmelser om omhändertagande i barnavårdsnämndens egen lokal! Polisen har i stort sett ensam fått föra kampen mot narkotikan medan vårdorganen experimenterar och agiterar om lämpliga vårdmetoder. Som bekant har några av dessa experiment helt urartat. Narkomaner, omhändertagna för sluten psykiatrisk vård, har fått komma och gå som de velat. Från polishåll hörs stundom bittra kommentarer. Man menar att man satsar det maximala av sina knappa resurser för att hjälpa samhället mot narkotikaförbrytarna, insatser som på grund av en felaktig vårdpolitik och en alltför liberal tillämpning av permissionsreglerna blir verkningslösa. Det är därför nödvändigt att myndigheternas samverkan när det gäller polis, tull och vårdsidan klarläggs och att riktlinjer för en sådan samverkan utarbetas. För att komma ur de låsta positionerna när det gäller vården av narkomaner är det nödvändigt att representanter för olika politiska partier får tillfälle att tillsammans med sakkunniga pröva frågan om hur en human och effektiv vårdpolitik skall utformas. Vi vill därför föreslå att en parlamentarisk kommitté tillsätts med uppgift att skyndsamt utreda hela vårdkomplexet samt samhällets övriga åtgärder för narkotikabekämpning. Därvid bör undersökas vilka åtgärder som behövs för ökade möjligheter att tvångsvis omhänderta narkotikamissbrukare för vård. Förutsättningen för omhändertagande bör bygga på en kombination av frivillighet och tvång narkomanen skulle underskriva en handling att han accepterar vård, innebärande även ett accepterande av tvångsvis kvarhållande även under de svåra abstinensperioderna. Kommittén bör skyndsamt överväga frågan om att inordna narkotikamissbruket i nykterhetsvårdslagen. finns vårdskyldighet för det i förhållande till narkotikan mindre farliga driftsmässiga begäret orsakat av alkohol. Denna möjlighet saknas för narkotikan. Enligt barnavårdslagen är å andra sidan möjligheterna till ingripande lika för alkohol- och narkotikamissbrukare. Det tilltagande missbruket av thinner bland ungdom har ökat oroväckande och har i många fall lett till döden. Härför fordras omedelbara åtgärder, vilka bör ankomma på Kungl. Maj:t. Kungl. Maj:t bör också överväga att i vårt land upprätta ett centralt dataregister för förskrivning av psykotropa droger, ett förslag som avvisats i men som genomförts med gott resultat exempelvis i . Genom ett sådant register skulle man effektivt förhindra ansvarslös förskrivning av läkemedel. Erfarenheten visar att många läkare har bristfälliga kunskaper om vården av Kartong: S. 4. Vi föreslår därför en vidgad information till läkare om narkomanins speciella problematik samt en vidgad undervisning om narkomanin i läkarutbildningen. Med hänvisning till det anförda hemställes1 att hos Kungl. 1. begär tillsättandet av en parlamentarisk kommitté med uppgift att skyndsamt lägga fram förslag till en human och effektiv narkomanvård, en bättre samverkan mellan polis, tull och vårdinstanser, inordnande av narkotikamissbruket under nykterhetsvårdslagen, 2. hemställer om åtgärder för stävjande av det tilltagande thinnermissbruket bland ungdom, inrättandet av ett centralt dataregister beträffande psykotropa droger, samt åtgärder för förbättrad information till läkare beträffande vården av narkomaner. () () () () () () () 1 (Se även motion 1972213)