ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02526 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om översyn av tillståndsbestämmelsema för den inrikes luftfarten. En av grundtankarna riksdagsbeslut om trafikpolitiken var att varje trafikgren med rikstäckning skulle bära sina egna kostnader. För statens järnvägars del innebär detta att verksamheten sammantaget skall vara självbärande. Överskottet från trafikstarka linjer används således för att täcka underskott på trafiksvagare sträckor där regelbunden linjetrafik bedöms nödvändig av regionalpolitiska, lokaliseringspolitiska, sociala eller andra skäl. För den inrikes luftfarten har däremot inte samma principer lagts till grund för kostnadstäckningen. Denna trafik har i stället delats upp på två separata bolag, () och (). Aerotransport ingår staten som delägare i båda bolagen. Uppdelningen innebär att SAS har ensamrätt till direkttrafik på de mest trafikintensiva inrikeslinjerna (s. k. stamlinjer) mellan StockholmGöteborg, StockholmMalmö samt StockholmLuleå/, medan har trafiktillstånd för övriga inrikeslinjer. Den praktiska konsekvensen av ovannämnda uppdelning är att LIN:s kostnadstäckning baseras på de minst lönsamma linjerna och SAS:s kostnadstäckning på de mest lönsamma inrikeslinjerna. Trafikökningen är också störst på SAS:s linjer. Beläggningsfaktorn ökade för SAS:s inrikeslinjer med senaste verksamhetsåret, eller från till . Motsvarande siffror för var endast ökning från till . Vid bedömning av SAS:s beläggningsökning måste hänsyn tas till att bolaget satt in flygplan i trafik som har väsentligt större platsantal än Linjeflygs plan. SAS:s trafikökning torde således vara större än vad som framgår av den officiella statistiken. SAS:s trafik är i fråga om ekonomi, flygplan, service m. m. samplanerad med bolagets utländska trafik. Biljettpriserna på SAS:s linjer har däremot i huvudsak fastställts genom anpassning till de biljettpriser som Linjeflyg funnit nödvändiga för att erhålla kostnadstäckning på sina trafiksvaga linjer. Uppdelningen av inrikesflyget på två bolag missgynnar således ekonomiskt samtliga trafikantkategorier genom att överskottet på SAS:s inrikeslinjer inte tillgodoföra det övriga inrikesflyget enligt den solidariska riksfördelningen som ovan redovisats för SJ utan i stället kommer SAS:s internationella verksamhet till godo. Som jämförelse kan nämnas att riksfördelning tillämpas inom det finska inrikesflyget. Kilometerpriset i är 16,8 finska mark mot 39,6 mark i . Uppdelningen av det svenska inrikesflyget på två bolag medför också betydande praktiska olägenheter, bl. a. genom att bolagen inte använder gemensam flygplats i . För resande som måste byta mellan SAS:s och Linjeflygs inrikeslinjer innebär detta en betydande kostnadsfördyring och dessutom flera timmars förlängd restid. Den inrikes lufttrafiken bör enligt vår mening sammanföras till ett gemensamt bolag. Kan detta av juridiska eller andra skäl inte genomföras utan viss tidsförskjutning, bör i avvaktan på sammanförandet ges möjlighet att bedriva direkttrafik på samtliga inrikes flyglinjer. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en skyndsam översyn av gällande tillståndsbestämmelser för den inrikes luftfarten.
mot · FV02527 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i och om slopande av inträdesavgift vid förnyat telefonabonnemang. Inträdesavgiften vid telefonabonnemang torde ursprunglingen ha haft till uppgift att täcka de omkostnader som uppstår för ny abonnent till följd av anskaffande av telefonapparat, installation med framdragande av ledningar, inkoppling i telenätet, införande av den nye abonnentens namn i telefonkatalogen m. m. inträdesavgiften har väl fortfarande samma uppgift även om det synes som om den höjts mer än vad dessa här nämnda initialkostnader för ny telefonabonnent stigit. Sålunda behöver numera icke dra därskilda ledningar för varje ny telefonabonnent, eftersom sådana läggs in redan då byggnaderna uppförs. 1 så gott som alla äldre hus finns ledningar till följd av tidigare installation. Det direkta installationsarbetet för ny telefonabonnent består således numera ofta endast i att sänder en telefonapparat till den nye abonnenten som med en stickkontakt kopplar telefonen i det redan befintliga urtaget för telefonen. Härtill kommer så naturligtvis koppling på telestationen. med stor rörlighet bland befolkningen blir det mer och mer vanligt att telefonabonnent måste upphöra med sitt telefonabonnemang. Anledningen kan vara förflyttning till ny arbetsplats, där permanent bostad inte kan anskaffas, det kan vara försämrad inkomst på grund av s. k. friställelse, det kan vara nedläggande av rörelse som föranleder minskat behov av telefon. kan förhållandena ändra sig för telefonabonnent som upphört med sitt abonnemang så att han åter behöver telefon. Han har då åter att betala en ny inträdesavgift, vilken är på det förhållandevis stora beloppet av . Visserligen har han haft möjlighet att bibehålla abonnemanget genom att betala kvartalsavgifterna på , men mycket ofta har han måst avstå från abonnemanget på grund av kostnaden och ovissheten . Dessa telefonabonnenter, som av kostnadsskäl måste släppa sina telefonabonnemang, har självklart i regel mycket begränsade inkomster. Därför måste det anses vara så mycket mindre befogat att av dem ta ut en ny hög inträdesavgift när de på grund av ändrade förhållanden anser sig åter behöva telefon. Den nya inträdesavgiften ter sig som så mycket mer orättvis när man beaktar att avgiften uppenbarligen är väsentligt högre än faktiska kostnader för den återinträdande abonnenten. I den mån inträdesavgiften avser kostnad för anskaffande av själva telefonapparaten har ju abonnenten redan erlagt denna kostnad. Med hänvisning till ovanstående vill vi anhålla att uttalar att vid fastställande av sina taxor medger att person, som betalat inträdesavgift för telefonabonnemang och sedan efter längre eller upphört att vara telefonabonnent, vid förnyat abonnemang skall befrias från ny inträdesavgift och erhålla telefon igen mot gällande avgift för flyttning av telefon. Med stöd av det anförda hemställes att måtte i skrivelse till Kungl. Maj:t uttala att taxor må ändras så att avbrott i telefonabonnemang inte innebär att ny inträdesavgift måste erläggas vid förnyat abonnemang utan att i sådana fall blott gällande avgift för flyttning av telefon skall ifrågakomma. () ()
mot · FV02531 · 1972-01-21 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. angående användningen av vägsalt. I kampen mot halkan används s. k. vägsalt. Det är kemiska medel som skall förbättra trafikens villkor. Vi hävdar att saltets positiva verkan inte är bevisad. De negativa verkningarna är dominerande. Man vet att rostangreppen på fordonen ökar genom saltets inverkan. Det är dessutom bevisligt att saltet skadar läder och tyger. Det följer med skodonen in i trappor, korridorer och lägenheter, varvid det medför skadegörelse på mattor och golv. Städning och underhåll fördyras därigenom förutom den otrevnad som åstadkommes. Det har också visat sig att saltet betyder trafikfaror: dels bidrar det till att rutorna på fordonen muras igen, dels försämras belysningen, eftersom lamporna snabbt täcks av saltblandningen i snön. Därtill vet man att det vid lägre temperaturer och vid snöfall gör halkan svårare. Det har visat sig att den snösträng som bildas mellan körfilerna på vägen genom saltet blir särskilt hård och vållar olyckor vid omkörning. Det är inte heller utrett i vad mån saltet innebär miljöskador. De stora mängder som sprids i vårt land förenar sig med ytvattnet och följer med i diken ut till sjöar och floder och kan medföra vattenförstöring. Någon forskning om dessa risker har inte utförts. Saltet har satts in i naturen utan att de långsiktiga verkningarna blivit föremål för prognos. Det kan givetvis inte förnekas att saltet i vissa gynnsamma situationer kan användas utan större negativa verkningar, men det kan inte heller förnekas att många olyckor som berott på försämrad sikt och belysning kan läggas på vägsaltets konto. Saltet kostar pengar. Om de beloppen läggs på trafikforskning och trafiksystemets förbättring, används pengarna på ett sätt som kommer att höja trafiksäkerheten och minska olyckorna. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att Kungl. Maj:t av trafiksäkerhetsskäl verkställer utredning syftande till begränsning av vägsaltets användning. () i Agnäs () ()
mot · FV02533 · 1972-01-25 00:00:00 — angående kostnaderna för åtgärder mot trafikbuller. I trafikutskottets betänkande nr 24 vid riksdag anförde utskottet att väglagens definition på väganordning kunde innefatta anordningar till skydd mot buller, t. ex. skyddsvallar, och att i vissa fall sådan anordning kunde hänföras till sådan som väghållaren hade att svara för. Vidare anslöt sig utskottet till den i propositionen framförda meningen att frågan om huruvida anordningar utanför det egentliga trafikområdet - vägbana med släntor o. d. - skulle räknas till väganordning borde prövas centralt av statens vägverk i varje särskilt fall. Väg som prövats enligt väglagen är undantagen koncessionsplikt enligt miljöskyddslagen. I stället ersätter fastställelseprövningen av arbetsplan den tillåtlighetsprövning som skall ske enligt miljöskyddslagen i fråga om miljöfarlig verksamhet (prop. 1971:123 s. 124). Vägsakkunniga tog i sitt betänkande, SOU 1968:17, upp frågan om de störningar som vägtrafik medförde i fråga om buller, luftföroreningar och ljuskäglor. De sakkunniga konstaterade också att rekommenderade upp till 100 m byggnadsfria zoner utefter högtrafikerade vägar och angav att kostnaderna för skyddsområden borde fördelas mellan väghållaren och kommunen. Mot den av de sakkunniga föreslagna 10-meterszonen inom fastställd generalplan och stadsplan reagerade flera remissorgan med anknytning. De ansåg att staten som väghållare eller i sin statsbidragsverksamhet borde ta ett större ekonomiskt ansvar för det skydd mot miljöförsämring som föranleddes av vägbyggandet. Departementschefen godtog inte heller de sakkunnigas förslag i denna del utan avvisade detsamma bl. a. av den anledningen att flera utredningar såsom trafikbullerutredningen, vägkostnadsutredningen och bygglagutredningen håller på med problemet i fråga. Först sedan dessa utredningar kommit med förslag och sedan dessa remissbehandlats ansåg departementschefen att det fanns ett tillräckligt underlag för ett ställningstagande. kom till samma resultat som departementschefen men upptog försiktigtvis endast att bl. a. trafikbullerutredningens förslag borde avvaktas för att kostnadsfördelningen stat-kommun skulle kunna grundas på mera allsidiga överväganden än vad de sakkunniga kunnat åstadkomma. Det torde vara lätt att räkna ut att en väntan på förslag, remissbehandling och därpå följande ställningstagande med anledning av vad de tre nämnda utredningarna kan ha att komma med i detta avseende kommer att bli långvarig. Risken är också att ingen av utredningarna i avsaknad av direktiv i just denna fråga kommer att lämna något konkret förslag till lösning. Följden kan bli en ny utredningsomgång, och så går utan att någon lösning ses. Med stöd av det anförda får jag föreslå att hos Kungl. dels av frågan i vad mån skyddsanordningar mot olägenheter av buller m. m. må inräknas i väganordningar enligt väglagen, dels om fördelningen av det ekonomiska ansvaret för erforderliga skyddszoner utefter allmän väg.
mot · FV02534 · 1972-01-25 00:00:00 — angående körkortsindragningar vid sjukdom. Enligt 33 § 5 mom. vägtrafikförordningen äger den vars körkort återkallats jämlikt 2 mom. första stycket punkt 7 eller 8 så snart det förhållande som föranlett återkallelsen upphört ansöka om återfående av körkortet eller, om förflutit från återkallelsen, om erhållande av nytt körkort. Ansökan skall ställas till i det län där sökanden är mantalsskriven eller, om sökanden inte är mantalsskriven inom riket, till i det län där sökanden vistas. 33 §, 2 mom. punkt 7 lyder som följer: Om förarens förutsättningar för rätt att föra körkortspliktigt fordon blivit så väsentligen minskade genom sjukdom, skada eller dylikt, att han ur trafiksäkerhetssynpunkt icke vidare bör innehava körkort;. Det finns givetvis inte skäl till principiella invändningar mot denna lagstiftning. Däremot är det svårt att acceptera den tillämpning som sker när det gäller fall som kan hänföras till den ovan refererade punkten. Om t. ex. en person med gällande körkort drabbas av en även högst kortvarig psykisk sjukdom med återfallstendens och kommer under läkarvård, dras vederbörandes körkort in för en oproportionerligt . 1 länsstyrelsebeslutet om indragning anges regelmässigt en tidpunkt före vilken prövning av ansökan om återfående av körkortet inte kan ske. Då ansökan görs, måste den vara styrkt med friskhetsintyg utfärdat av psykiatriskt skolad läkare. Tiden som gått sedan sjukdomspåverkan upphört måste då ha varit symtomfri. Denna tid kan röra sig om även om personen i fråga varit sjuk . Med hänsyn till de stränga kraven avseende friskhetsperiodens längd och trögheten i den byråkratiska administrationen kommer vederbörande att vara av med körkortet . Sker återfall därefter, dras förvisso ånyo körkortet in . Eftersom sådana sjukdomar som här avses så gott som aldrig lett till några incidenter i trafiken och det i praktiken visat sig att kravet på symtomfri period tas till i överkant, finns skäl att ändra praxis. Således borde länsstyrelserna göra sitt yttersta för att handlägga dessa ärenden inte bara körkortsindragningen med stor skyndsamhet. Därtill bör om möjligt kortare symtomfria perioder tillämpas. De psykiatriskt skolade läkare som utfärdar friskhetsintyg bör tilltros större kompetens och ansvarskänsla. Eftersom körkortsinnehav ofta utgör en viktig förutsättning för många att under drägliga omständigheter kunna upprätthålla ett arbete, eller t. o. m. är en förutsättning för arbetet, är indragning ett ytterst allvarligt ingrepp, som kan ha förödande verkan för den enskilde. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. hemställer att Kungl. utfärdar sådana anvisningar att onödigt långvariga körkortsindragningar på grund av sjukdom undviks i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FV02536 · 1972-01-24 00:00:00 — av m. fl. om utflyttning av fraktbidragsnämndens kansli till . fattade beslut om en omfattande utlokalisering från av statliga organ och myndigheter (prop. 1971:29, InU 1971:15, rskr 1971:196). Propositionen och riksdagsbeslutet byggde i allt väsentligt på förslag som 1970 framlagts av delegationen för lokalisering av statlig verksamhet. Delegationen förbereder nu ytterligare förslag om utlokalisering av statlig verksamhet från . En av principerna lämnade förslag var att den från sitt förslag undantog sådan verksamhet som var lokalt eller regionalt inriktad och koncentrerade sig på sådan verksamhet som var inriktad på hela landet. Enligt vår mening är det dock i princip en fördel om organ som har sin verksamhet inriktad på vissa regioner också är lokaliserade inom dessa. Ett sådant exempel utgör det kansli som finns hos den statliga fraktbidragsnämnden. Detta kansli är placerat i . handhar uppgifter för det statliga regionala transportstödet. Dessa uppgifter utgörs av prövning av inkomna ansökningar och frakthandlingar, utbetalning av fraktrestitutioner, utfärdande av erforderliga anvisningar, utvecklande av handläggningsrutiner, rådgivning till trafikföretag och transportkonsumenter samt medverkan vid uppföljningen och utvärderingen av verksamheten. Den övervägande delen av de transportkonsumenter som är berättigade till stöd och som nämnden sålunda betjänar torde ha sin verksamhet förlagd till platser inom allmänna stödområdet. Med hänsyn härtill och till statsmakternas inriktning att utlokalisera viss statlig verksamhet från anser vi att fraktbidragsnämndens kansli bör flyttas från till lämplig ort inom stödområdet. är enligt vår mening en sådan lämplig ort. Det förhållandet att personalen vid kansliet endast uppgår till fyra personer och att en utflyttning inte kan sägas få någon större lokaliseringspolitisk effekt kan inte utgöra något bärande argument mot de skäl vi anfört för en flyttning. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger Kungl. till känna att fraktbidragsnämndens kansli bör flyttas till . PER () () i Gäddvik i Agnäs
mot · FV02542 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om inrättande vid av en personlig betriidande professur i fodermedels- och mjölkhygien inom ämnet mikrobiologi. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1972:541 hemställs att måtte besluta att förste konsulentens docent tjänst i U20/23 vid omändras till en personlig tjänst som bitr. professor i fodermedels- och mjölkhygien inom ämnet mikrobiologi i U22/25 vid högskolan. () ()
mot · FV02543 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om höjning av anslaget till miljövårdsforskning, m. m. I motion 1972:294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Miljöpolitiken i nämnda motion hemställes 1. till Miljövårdsforskning för /73 anvisar ett med till förhöjt reservationsanslag; 2. till Bidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin m. m. för /73 anvisar ett reservationsanslag av ; 3. hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till höstriksdagen om inrättandet av ett miljövårdsforskningsråd i enlighet med vad i motion 1972:294 anförts. PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. () 1* 1972. Nr 541 -549
mot · FV02544 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående den framtida jordbrukspolitiken, m. m. I motion 1972:294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Jordbrukspolitiken i nämnda motion hemställs att hos Kungl. 1. om utredning i syfte att överse beslut om den framtida jordbrukspolitiken i enlighet med vad i motion 1972:294 anförts samt att utredningsuppdraget måtte fullgöras så skyndsamt att förslag till åtgärder kan föreläggas innan nu löpande treåriga prisavtal för jordbruket löper ut, 2. om utredning i syfte att framlägga förslag till förbättring av jordbrukets kredit- och kapitalförsörjning. () () () () () () () N. () PER () G. ()
mot · FV02546 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Holmgärden m. fl. om reglering av skotertrafiken. Snöskotertrafiken har ökat i utomordentligt stor utsträckning. Från att skotern tidigare varit ett redskap använt av och väl lämpat för folk i väglösa bygder, t. ex. för de renskötande samerna där skotern säkerligen betytt mycket för rennäringens rationalisering, för skogsarbetare och över huvud för folk i glesbygden, har skotern blivit en uppskattad artikel även för tätortens folk som gärna vill komma ut i naturen. Detta har inneburit en utomordentligt stor ökning av antalet skotrar, särskilt . Ett rätt och ansvarsfullt nyttjande av skotern bör icke medföra några större problem. Tyvärr har det inte förlupit friktionsfritt, och uppenbar risk föreligger för ett väsentligt missbruk med hjälp av skoterns förmåga att ta sig fram i terrängen. Framför allt föreligger stora risker för högst allvarliga störningar av djurlivet. Människans intresse av att på nära håll se och studera vilda djur leder ofta till ett hetsande av djuren med ytterst allvarliga konsekvenser. Att under vårvintern t. ex. vaije kobbe och skär i skärgården genomkorsas av skotrar innebär ett störande av de vilda djuren som inger allvarliga bekymmer. Också för växtligheten kan en omfattande och omdömeslös skotertrafik medföra allvarliga skador, t. ex. i unga plantbestånd i skogen och på nyinsådda . Redan den skotertrafik vi upplevt har visat prov på allvarliga konsekvenser på alla de områden som här relaterats. Därtill kommer att den helt okontrollerade skotertrafiken medfört att även underåriga tillåtits framföra dessa fordon med alla de konsekvenser det medför. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. begär förslag till sådan reglering av skotertrafiken att skador på djur och växtliv motverkas. () i Holmgården () PER ()
mot · FV02547 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om viss översyn av lantbruksnämndernas verksamhet. Enligt gjorda beräkningar omfattar jordbruket nu mellan av den yrkesverksamma befolkningen. Mätt i årsarbetsinsatser har minskningen skett snabbt: från 327 1960 till 175 1968. En prognos pekar fram mot en ytterligare minskning till 85 1980. I en partimotion från moderata samlingspartiet har vissa förslag rörande jordbrukspolitikens utformning framlagts, varför vi får hänvisa till dessa när det gäller konsekvenserna för jordbruket av de senare årens utveckling. En mera speciell fråga i sammanhanget är emellertid lantbruksnämndernas verksamhet. Anslaget till lantbruksnämnderna upptas i årets statsverksproposition till , vilket innebär att anslaget /68 - har ökat med . Det har alltså mer än fördubblats. Denna väsentliga ökning har skett jämsides med en stark minskning av antalet brukningsenheter. Vi är medvetna om att minskningen i antalet brukningsenheter inte innebär eller behöver innebära en motsvarande minskning av lantbruksnämndernas organisations- och verksamhetsformer. Emellertid anser vi att nämnderna är i behov av en översyn för att få en kostnads- och behovsmässig anpassning till jordbruket och den närmaste framtiden. Enligt vår mening kan en sådan översyn ske så smidigt och skyndsamt att förslag kan föreläggas nästa års riksdag. Vi utgår ifrån att det skall vara möjligt att nedbringa kostnaderna för lantbruksnämnderna med . Med stöd av vad här anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om en så skyndsam översyn av lantbruksnämndernas verksamhet, i syfte att nå en bättre anpassning till jordbrukets aktuella behov, att förslag kan föreläggas nästa års riksdag. () () () () N. () i Trobro
mot · FV02553 · 1972-01-19 00:00:00 — av herrar i och i Lane-Herrestad angående statsbidragen till vatten- och avloppsanläggningar samt reningsverk inom naturvårds- och fritidsområden. I den planering som pågår inom kommunerna avsättes stora områden för naturvårdsändamål oich för rörligt friluftsliv. Framför allt gäller detta för kustkommunerna eftersom kustbandet och övärlden anses ha speciella kvalifikationer. För övärlden ställes också upp restriktioner även mot bebyggelse för fritidsändamål. Denna utformning ges planeringen av hänsyn till naturvården och andra kommuners (tätortskommunernas) önskemål om friluftsarealer. Den bofasta befolkningen på våra öar har dock berättigade anspråk på samhällets service i samma omfattning som övriga medborgare. Lösningen av vattenförsörjning och avloppsrening blir ofta besvärlig och dyrbar. Hopsamling och destruktion av avfall ställer sig betydligt dyrare, inte enbart på grund av för litet abonnentunderlag utan oftast på grund av de speciella restriktioner som gäller. För kommunen medför effekten av denna planering och skyldigheten att ge de bofasta med andra jämförbar service avsevärda kostnader. Normala anslutningsavgifter för vatten och avlopp förslår inte att klara finansiering av vatten- och reningsanläggningar. Utbyggnaden av reningsanläggningar erfordrar därför, jämfört med andra områden, betydande skattefinansiering. Genom karaktären av naturvårds- och fritidsområden borde vatten- och reningsinvesteringama ges hög prioritet. Härför erfordras att statsbidragen till vatten och avlopp återinföres samt att statsbidraget till reningsverk ökas. I princip borde statsbidraget täcka hela kostnaden efter avdrag med belopp motsvarande normalt fastighetsägarebidrag. Statsbidrag för dessa ändamål bör därför utgå av anläggningskostnaderna. Även driftkostnaderna för renhållning borde medföra rätt till statligt bidrag från . Med hänvisning till det anförda hemställes att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om statsbidrag till vatten- och avloppsanläggningar samt reningsverk inom naturvårds- och fritidsområden, speciellt inom övärlden. . () i () i Lane-Herrestad