ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02556 · 1972-01-24 00:00:00 — om översyn av djurskyddslagstiftningen. Bland ett kultursamhälles kännetecken märks skyddet för djuren. Ingen människa har rätt att skada eller plåga det vilda eller tamdjuren. Jakt, slakt och annat dödande skall ske under humana former. eller eljest inspärrade djur skall beredas både rörelse och vila. Stallar, rastplatser och burar skall konstrueras så att djuren mår väl. All grymhet mot djur bestraffas. Enigheten om dessa elementära villkor för människors rätt att hålla och äga djur för produktion av livsmedel eller som sällskap är stor. Allmän är uppfattningen att djurplågeri icke tolereras i . Ett program i TV beredde därför en mängd åskådare en pinsam upplevelse. Där visades nämligen bl. a. höns som hölls inspärrade i så trånga burar att ingen vila var möjlig för dem. Deras dun avskavdes mot stängsel. De förhållanden som avslöjades måste sägas ligga under all kritik, men det uppgavs att svensk lagstiftning inte förbjuder dem. Med anledning av den dokumentation av missförhållanden som TV-filmen gav har en stark reaktion förmärkts mot en föråldrad lagstiftning som inte förutser den tortyr som tekniken skapat i form av s. k. rationella burar och stallar och utfodringsband. Enligt uppgift förekommer liknande plågsamma djurhållningsinrättningar i andra branscher, bl. a. på svinfarmer och kalvuppfödningsfarmer. En översyn av lagen om djurskydd behövs och bör ske möjligt, varvid utvecklingen mot automatation vid utfodring och utgödsling beaktas. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn av lagen om djurskydd.
mot · FV02558 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Trobro och om utökning av sockerbetsarealen i . Pris- och inkomstutvecklingen inom jordbruket har medfört betydande balansrubbningar på produktionssidan. Sålunda kombineras ett stort överskott av spannmål med risker för underskott i fråga om mjölk- och mjölkprodukter samt kött. Till viss del orsakas spannmålsöverskottet också av en icke ekonomiskt betingad nedskärning av sockerbetsodlingen. Svensk sockerbetsodling har genomgått en betydande rationalisering; inte minst har nya utsädessorter medverkat härtill. Med hänsyn till betydelsen av en bättre marknads- och produktionsbalans samt till andra ekonomiska faktorer anser vi att en ökning av sockerbetsodlingen bör eftersträvas. Det synes sålunda vara ekonomiskt fördelaktigt för både jordbruket och samhället att begränsa spannmålsodlingen och utöka sockerbetsodlingen. En utökning med inemot torde kunna motiveras utifrån dessa synpunkter. Givetvis är vi medvetna om att grunderna för nuvarande reglering av sockernäringen i princip är fastställda genom åtaganden enligt internationella sockeravtalet. Enligt vad som erfarits torde dock inte hinder föreligga för att göra framställning om en revidering av detta avtal i syfte att möjliggöra en ökad sockerbetsodling här i landet. Vi anser därför att Kungl. Maj:t bör söka få till stånd en överenskommelse med länder anslutna till internationella sockeravtalet i syfte att möjliggöra en ökad sockerbetsodling i . Med stöd av vad här anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om framställningar rörande eventuell revidering av det internationella sockeravtalet i syfte att möjliggöra en utökning av sockerbetsarealen i . N. () ()
mot · FV02559 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Åkersbergs m. fl. om vidgat medinflytande i vissa ärenden enligt byggnads- och miljölagstiftningen. De enskilda människornas engagemang i miljödebatten har tagit sig allt starkare uttryck, viljan att påverka samhällets utveckling likaså. För att ge ökad tyngd åt sina synpunkter och krav sluter sig människor allt oftare samman i aktionsgrupper, byalag, miljögrupper osv. 1 debatter och vid kontakter med myndigheter har dessa grupper möjlighet att föra fram sina synpunkter på aktuella ärenden. Men när den formella ärendebehandlingen vidtar visar det sig att kretsen av sakägare i huvudsak begränsas till dem som har ekonomiska intressen att bevaka, framför allt i egenskap av fastighetsägare, byggherre eller företagsägare. En enskild människa eller en grupp av människor, som kanske hotas av en fullständig omställning av hela tillvaron om en ifrågasatt åtgärd vidtas, ställs i ett avsevärt sämre läge. Här råder inte jämlikhet mellan olika berörda intressenter, vilket många enskilda människor upplever som rättslöshet. I flera uppmärksammade fall har berättigade intressen inte kunnat hävda sig vid den formella handläggningen av mycket stora och viktiga ärenden, helt enkelt därför att de inte företrätts av sakägare utan bara av enskilda människor. Som några exempel bland många kan anges åtskilliga hyresgästföreningars avslagna framställningar att få bli remissorgan åt byggnadsnämnder i detaljplaneärenden, svårigheterna för föreningen vatten att vid handläggning i få framföra starka opinionskrav mot utbyggnaden av en skogsindustri i vid samt Lundby kommunalförenings avvisade försök att överklaga koncessionsnämndens beslut om ett oljeeldat gasturbinkraftverk vid i . Efter hand som miljö- och byggnadslagstiftningen utvidgas och kompliceras minskar människornas möjligheter att tränga in i sakfrågorna och den formellan handläggningen av dessa. Denna utveckling måste uppmärksammas i det förvaltningsrättsliga reformarbetet. De enskilda människorna upplever de nu rådande förhållandena inom detta område som att samhället favoriserar vissa intressenter med ställning som sakägare. Denna ger ju rätt till remissyttranden, plädering och besvär. Skall samhällets miljövårdssträvanden och ambition att fördjupa miljödebatten vinna respekt måste dessa missförhållanden rättas till. Detta kan ske både genom en vidgning av sakägarbegreppet och genom att nya former utvecklas för information, samråd, sakkunnigbiträde och överprövning. Med hänvisning till det anförda hemställs1 att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag om vidgning av sakägarbegreppet i och nya former för handläggning av ärenden enligt miljölagstiftningen så att alla som berörs i avsevärd mån av ett ärende får ökade möjligheter att påverka handläggning och beslut. () i Åkersbergs () () () () 1 (Se även motion 1972:614.)
mot · FV02561 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot import och försäljning av vissa djur och skinn. En allt starkare opinion över hela världen reagerar mot att flera djurarter, främst av pälsbärande djur, hotas med utrotning, bl. a. på grund av bruket i den s. k. utvecklade delen av världen att bära päls. De hotade arterna finns till större delen i fattiga länder i , och , och en fortsatt jakt kan jämföras med den okontrollerade rovdrift på andra naturtillgångar i som man allt kraftigare reagerat mot. Snabba åtgärder krävs för att de aktuella arterna, tiger, leopard, ozelot, , känguru, gepard, vissa krokodilarter, vissa sälarter m. fl., inte helt skall utrotas. Jakten på dessa djur bedrivs under ofta okontrollerade former och till icke ringa del olagligt, varav följer att såväl jägaren som de länder i vilka djuren förekommer undandras annat än en ytterst ringa del av värdet på skinnen. Förtjänsten tillfaller i stället uppköparen och de pälstillverkande företagen. I många av de aktuella finns en opinion som betraktar den vilda faunan som en del av ett nationellt arv som tillhör alla och som icke får förödas. Som exempel på sådana länder kan nämnas , och . Dessa länder har emellertid otillräckliga resurser att till fullo övervaka de områden av sitt territorium där djuren förekommer, varför en omfattande tjuvjakt florerar, initierad av olagliga uppköparorganisationer. Att sådan jakt bedrivs är helt avhängigt av att avsättning av skinnen finns, varför motåtgärder också måste sättas in i avnämarledet. skulle kunna bidraga till att minska avsättningen i konsumentledet genom att förbjuda import och försäljning av djur eller delar därav som hotas av utrotning. Undantag bör dock medges för import för undervisning eller vetenskapligt ändamål. Ett frivilligt åtagande från pälsbranschens sida att begränsa handeln med den aktuella typen av skinn torde bereda ett alltför bräckligt skydd, varför lagstiftning på området synes nödvändig. Inte endast pälsbärande djur utan även fågelarter hotas på grund av missriktat samlarintresse av utrotning, varför även dessa och deras ägg bör omfattas av förbudet. Den internationella naturskyddsunionen (IUCN) en internationell organisation med såväl enskilda stater som myndigheter och organisationer som medlemmar för en löpande förteckning över alla de djurarter som är hotade. Denna förteckning, som är indelad i angelägenhetsgrader alltefter omfattningen av hotet, torde kunna tjäna som vägledning vid bestämmande av vilka arter som skall omfattas av förbudet. Med hänsyn till vad som anförts i motionen hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära förslag till lag om förbud mot import och försäljning av djur eller delar därav, i bearbetat eller obearbetat skick, som hotas av utrotning. () ()
mot · FV02563 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om reglering av täkt inom vattenområde. Behovet av sand för olika ändamål tillgodoses i oroande utsträckning genom sandsugning i vattenområde. Det innebär en intressekollision med friluftslivet, eftersom samma område i regel används för friluftsbad. De lagliga möjligheterna att förhindra täkt under vatten är nästan obefintliga. Naturvårdslagen innehåller bestämmelser som reglerar täkt av sten, grus, sand och lera. Sker täkt för annat ändamål än för markägarens husbehov måste tillstånd inhämtas. Detta gäller dock inte för täkt inom enskilt vattenområde och för husbehov. Ägaren kan alltså exploatera fyndighet oberoende av bestämmelserna i 18 och 19 §§ naturvårdslagen, eftersom det oftast är svårt att påvisa att täkt inom vattenområde kan anses inverka menligt på landskapsbilden. Inte ens om området är beläget inom strandskyddsområde torde man med stöd av bestämmelserna i 16 § kunna hävda friluftslivets intressen. Skulle möjligheten tillgripas att avsätta området som naturreservat, så återstår problemet att ersätta ägaren för fyndighetens värde. Alternativet med naturreservat kan här endast komma i fråga när det gäller område som skulle kunna utnyttjas på allemansrättslig grund. Inte heller vattenlagen eller lagen om kontinentalsockeln synes kunna användas för att skydda sandförekomsterna under vatten. Det är självklart att olägenheterna av sandsugning framstår som särskilt allvarliga i de delar av vårt land som är fattiga på sand. Särskilt i , ett område som frekventeras livligt , är tillgången på sandstränder lämpade för bad begränsade. Detta framgår bl. a. av skrivelse från i och av skrivelse från fritidsområden samt av planverkets kustinventering. Även i pågår undersökningar om möjligheterna att bryta under vatten. Här men även på andra håll i landet krävs det reglerande åtgärder för att skydda värdefulla områden. Enligt vår mening bör detta lämpligen ske genom att naturvårdslagens 18 § ändras så att även täkt under vatten för andra ändamål än för husbehov underställs prövning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att måtte besluta om sådan ändring av 18 § naturvårdslagen att täkt inom vattenområde för annat ändamål än för husbehov ej får ske utan tillstånd, 2. att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. () ()
mot · FV02564 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om studier av Sveriges kuster genom försorg. genomförde sommaren och en inventering av landets havskuster med undantag för de stora öarnas. Inventeringsresultaten redovisas i Kustinventeringen , statens planverk, rapport nr 14, 1971. Syftet med inventeringen var att klarlägga strändernas beskaffenhet, hur de används och hur lämpliga de är för bad och friluftsliv. Resultatet var alarmerande. Det framgick att bara en begränsad del av kusten har naturliga förutsättningar för bad och friluftsliv i samband med bad. Hälften av de undersökta stränderna var branta, fuktiga, vassbevuxna eller utgörs av kajer, utfyllnader m. m. Av de återstående stränderna var helt eller delvis spärrade av bebyggelse eller andra anläggningar. Därutöver var en avsevärd del av stränderna steniga och olämpliga för bad. Härefter återstod av den undersökta kusten. Men även en del av dessa områden var olämpliga genom faktorer som försvårar uppehåll i anslutning till stranden, såsom sankmarker, blockterräng, starka sluttningar etc. Slutsatsen av planverkets inventering var att mindre än en tiondel av de totala strandresurserna var lämplig för bad och friluftsliv. Anspråk för andra ändamål kan också komma att ställas på dessa återstående områden. Det är väsentligt att konsekvenserna av kustinventeringen vidareutvecklas och att man undersöker vad som ytterligare kan göras för att trygga friluftslivets behov. I betänkandet Hushållning med mark och vatten (SOU 1971:75) framhålls att vid länens naturvårdsplanering förtur bör ges åt översyn och komplettering av kustplaneringen. En sådan verksamhet förutses ske i den regionala naturvårdsplaneringen och i den kommunala generalplaneringen. I betänkandet finns vidare vissa allmänt hållna uttalanden om en från rikssynpunkt önskvärd inriktning av denna planering. Det är givetvis av största betydelse att kustområden lämpade för bad och friluftsliv kan bevaras för detta ändamål. Här krävs ytterligare studier och en fördjupad inventering av kusterna. bör ges i uppdrag att genomföra denna. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställs att hos Kungl. begär att ges i uppdrag att genomföra ytterligare studier av kusternas beskaffenhet, vilka kan ge underlag för konkreta anvisningar i syfte att trygga behovet av områden lämpade för bad och friluftsliv. () ()
mot · FV02567 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar Wemer i och Clarkson om kontroll av behandlingen av kor, svin och höns. Ett framsteg har gjorts i kampen mot missförhållandena vid djurfabrikerna. Sedan en energisk länsveterinär gått till regeringsrätten blev det fällande dom () mot en uppfödare, som tillämpat en viss fastbindningsanordning för suggor. Som en följd härav kom också bestämmelser från veterinärstyrelsen angående vissa minimimått med tanke på svinens rörelsemöjligheter. En generös övergångstid medges dock. Några egna initiativ angående kornas, svinens och hönsens behandling i djurfabrikerna har dock ej avhörts från veterinärstyrelsen. Det återstår att se om lantbruksstyrelsen, som fått veterinärärendena om hand, visar större intresse för åtgärder som rent av kan vara produktionsinskränkande. Det måste ligga i konsumenternas intresse att djuren behandlas så, att livsmedelsprodukterna blir hälsosamma och aptitliga. Ett litet exempel på nackdelarna med djurfabrikerna är den muskeldegeneration som grisar kan få genom påfrestningar. Som chefen för ett sydsvenskt storslakteri enligt en tidningsnotis uttryckt saken: Ätandet, sovandet och tömmandet av blåsa och tarm på minsta yta är ansträngande. Bristen på motion vid stordrift medför avsevärda förluster. Allmänheten önskar givetvis köpa livsmedelsprodukter som härrör från friska, väl behandlade djur. Man torde vara villig att betala högre pris för sådana produkter som garanteras ha tillkommit vid en sund, djurvänlig drift. Det skulle emellertid stöta på en del tekniska svårigheter att få produkter av detta slag åsätta en exakt ursprungsbeteckning. Någon myndighet bör därför få uppdraget att kontrollera uppgifterna och garantera deras riktighet. Om dessa frågor kunde lösas vore ett avgörande steg taget mot en sanering av djurhållningen i de stora enheterna. Följden av konkurrens under här skisserade omständigheter mellan de garanterade produkterna och de övriga skulle säkerligen bli att de stora, stressande djurfabrikerna antingen blir nedlagda eller ombyggda, så att de uppfyller kontrollmyndighetens krav. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning och förslag, syftande till inrättande av kontrollinstans där slaktdjursuppfödare och äggproducenter mot uppfyllandet av vissa krav med avseende på djurhållningen kan erhålla särskilt intyg i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · FV02572 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar Annerås och om vidgad rätt till återlån från allmänna pensionsfonderna m. m. De mindre och medelstora företagens betydelse inom handel, hantverk, industri och servicenäringar understryks ofta och detta med rätta. Tyvärr kommer den positiva synen på dessa företag oftare till uttryck i den allmänna debatten än i samhälleliga åtgärder till deras stöd. av de svenska industriföretagen har mindre än 50 anställda, och mer än hälften av industriföretagen har till och med mindre än 5 anställda. Småföretagen ger arbete åt närmare en femtedel av alla industrisysselsatta, och en nedbrytning av denna siffra visar att vissa grenar är mycket småföretagsintensiva. Närmare hälften av de anställda inom träindustrin, , arbetar vid företag med mindre än 50 anställda. Därefter följer läderindustrin och livsmedelsindustrin med 30,. När det gäller handel och servicenäringar är de mindre företagens andel ännu större. I en nyligen av genomförd undersökning har konstaterats att de mindre och medelstora företagen spelar en alltmer betydande roll även på exportsidan. Av 103 företag med mellan 10 och 200 anställda som undersöktes har ökat sina exportandelar och för samtliga företag låg exportandelen 1964 på och 1970 var den . Allt sammantaget visar att de mindre och medelstora företagen utgör en så betydande del av sysselsättningen och produktionen att deras speciella problem fordrar större uppmärksamhet vid utformandet av näringspolitiken. De mindre och medelstora företagen har haft svårigheter med sin kapital- och kreditförsörjning och vid den rekordhårda kreditåtstramning som sattes in och framför allt 1970 drabbades de mindre och medelstora företagen hårdast av denna åtstramning. Utöver de normala bankförbindelserna, som på inte kunde bevilja krediter, hade dessa företag i realiteten inga andra kanaler att få fram nödvändigt driftkapital. Ett sätt att underlätta de mindre och medelstora företagens möjligheter på kapitalmarknaden vore att åstadkomma en ändring av bestämmelserna om återlån från AP-fonderna, som syftar till en utvidgning av återlånerätten. AP-fonderna är av stor betydelse för näringslivets kapitalförsörjning, men de mindre och medelstora företagen har fått en relativt liten andel av fondernas utlåningsresurser, både i förhållande till de avgifter som företagen betalar in och i förhållande till dessa företags produktiva insats. För att ge de mindre och medelstora företagen bättre möjligheter att uppnå en rättvisare balans i återlånen föreslår vi att beslutar att återlånerätten, som baseras inbetalda avgifter, utökas till att gälla inbetalda avgifter för de senast förflutna fem åren, att återlån får ske av inbetalda avgifter i stället för nuvarande , samt att amorteringstiden utökas från 10 till .
mot · FV02573 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående företagens kapitalförsörjning. I motion 1972:294 av m. fl. redovisas moderata samlingspartiets syn på olika väsentliga frågor. Med hänvisning till vad som anförts i avsnittet Den ekonomiska politiken och näringspolitiken i nämnda motion hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att en utredning tillsättes med uppgift att framlägga förslag till åtgärder syftande till en förbättring av företagens försörjning med riskkapital, med särskild hänsyn till de mindre och medelstora företagens problem. () () PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()
mot · FV02574 · 1972-01-25 00:00:00 — av i om offentlig auktorisation av låssmed. I princip räder näringsfrihet i vårt land. Endast då särskilda skäl därtill förelegat har statsmakterna vidtagit åtgärder i syfte att begränsa näringsfriheten. Åtgärderna har kunnat betingas av säkerhetsskäl såsom när det gäller försäljning av vapen och sprängämnen. Begränsningarna kan också vara betingade av sociala eller polisiära skäl. Regleringarna har i huvudsak skett genom att krav på tillstånd av myndighet erfordras för bedrivande av exempelvis viss verksamhet. Inom viss verksamhet, t. ex. bevakning, erfordras offentlig auktorisation. På ett område borde det, enligt min mening, erfordras en viss tillståndsgivning för att bedriva verksamhet och det gäller låssmedsbranschen. kan vem som helst etablera sig som företagare inom denna bransch. I låssmedernas arbetsuppgifter ingår bl. a. installation av lås och låsanordningar i lägenheter och fastigheter, reparation av lås och låsanordningar, nyckeltillverkning samt rådgivning till allmänheten i låsoch skyddsfrågor. Allmänheten har rätt att ställa krav på vederbörande yrkesutövare, inte bara på att han besitter erforderliga tekniska kunskaper utan också på att uppdraget icke missbrukas i brottsligt syfte. Om garantier härför saknas kan det hos allmänheten uppfattas som en mycket allvarlig brist. Bristen på offentlig kontroll av företag och företagare inom låssmedsyrket kan medföra en otillfredsställande begränsning av medborgarnas skydd beträffande personlig säkerhet och privat egendom. Det har förekommit, och förekommer, att personer kan beredas möjlighet att bedriva brottslig verksamhet till följd av lättheten att skaffa sig nycklar. Även om jag är medveten om att de som bedriver låssmedsverksamhet till övervägande del kan betecknas som yrkesskickliga, väl ägnade att uppfylla allmänhetens krav på redbarhet och pålitlighet, finns det ändå skäl för en viss form av samhällets auktorisation av deras verksamhet för att därmed komma till rätta med dem som mindre seriöst bedriver tillverkning av nycklar m. m. Krav på auktorisation av låssmedsbranschen har framförts i , men något intresse har icke visats från sida att tillmötesgå ett dylikt krav. a. har det anförts att någon mera betydande brottslighet som kan sättas i samband med denna fråga icke förekommit, varför man har ansett att någon kontroll eller auktorisation inte är motiverad. Även om den redovisade brottsligheten inte direkt motiverar ett samhällsingripande anser jag att det är motiverat, inte minst från säkerhetssynpunkt, att de som tillverkar nycklar och låsanordningar skall vara underkastade en form av offentlig kontroll och auktorisation. Det bör inte vara antalet brott som skall motivera ett samhällsingripande av detta slag. Motivet skall i detta fall vara att man från samhällets sida tillmäter denna yrkesverksamhet en sådan vikt och betydelse att dess yrkesutövare ges auktorisation. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning av frågan om offentlig auktorisation av verksamheten inom låssmedsbranschen. 1* 1972.
mot · FV02578 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om utveckling av statliga basindustrier i arbetslöshets- och avfolkningsområden. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 596 föreslår vi att uttalar sig för att statliga basindustrier, upprättade med bl. a. AP-fonderna som medel, görs till aktiva utvecklingsinstrument i de regioner där sysselsättningssvårigheterna och avfolkningen i första hand råder. (vpk) i (vpk) i (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk)