mot · FV02834 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en omfördelning av kommunalskatten till förmån för utpräglade fritidskommuner, m. m. Enligt fritidsutredning fanns det i landet 133 036 fritidshus. beräknades uppskattningsvis antalet fritidshus ha ökat med över 43 000. Enligt utredningen var det ett mycket stort antal personer som önskade fritidshus. Av tätortshushåll, som inte ägde fritidshus, uppgav inte (0,85 milj.) att de skulle vilja äga ett dylikt. har antalet fritidshus ökat kraftigt. Allt fler bebor numera fritidsstugan inte bara utan också vid och weekender. Den kortare arbetstiden gör det möjligt för många att ganska regelbundet nyttja fritidsstugan även på andra tider än . Därtill kommer att den alltmer uppmärksammade miljödebatten om gifterna i storstäderna m.m. inspirerar människorna till att under allt av året bo i fritidsområden med frisk luft och rent vatten. Vid en ytterligare förkortning av arbetstiden kommer denna tendens att förstärkas. Den dubbla bosättningen kan då bli en realitet inte bara i sin nuvarande form utan också i så måtto att man verkligen reellt blir bosatt på mer än en ort. Enligt fritidsutredningens undersökningar åsamkas fritidskommuner na relativt höga kostnader för fritidsbebyggelsen. Även har behandlat denna fråga. hade t. ex. vid riksdag att ta ställning till motionsyrkanden syftande till utredning av möjligheterna att från ägare av fritidshus erhålla skatteintäkter för täckande av kommunernas kostnader för fritidsbebyggelse och därmed sammanhängande aktiviteter. Utskottet avstyrkte bifall till yrkandet i sitt av godkända betänkande nr 8. Utskottet framhöll därvid att spörsmålet hängde intimt samman med frågan om den kommunala fastighetsskatten och att skatteunderlaget för många fritidskommuner genom den senaste fastighetstaxeringen torde ha höjts i icke oväsentlig grad. Utskottet ansåg det angeläget att fritidskommunerna i skälig mån kompenserades för sina kostnader för fritidsbebyggelsen. Det torde knappast kunna bestridas att för åtskilliga utpräglade fritidskommuner de skatteintäkter och avgifter som kunde erhållas från sommargästerna ofta inte förslog till täckande av de kostnader som fritidsbebyggelsen medförde. Med hänsyn till den ekonomiska betydelse frågan om kostnader för fritidsbebyggelse har för många kommuner kunde det enligt utskottets mening förutsättas att Kungl. Maj:t skulle ägna spörsmålet fortsatt uppmärksamhet. Frågan har också senare behandlats av med uttalanden i samma riktning. De kommuner som har egentlig fritidsbebyggelse och annan fritidsverksamhet med inriktning på utanför kommunen boende är huvudsakligen glesbygdskommuner med relativt låg skattekraft, med oftast hög utdebitering men ändock med låg kommunalstandard, medan de fritidsboende oftast har sin hemvist i tätortskommuner med högt skatteunderlag och hög standard. har problemen kring frågan om utlokalisering av industrier till fritidsområden blivit alltmer brännande från miljövårdssynpunkt, speciellt när det gäller s. k. smutsiga industrier. Här skär sig oftast de fattiga glesbygdskommunernas och deras invånares berättigade krav på bättre sysselsättning och högre inkomster genom industrialisering mot fritidsbefolkningens krav på skydd mot miljöförstöring, bl. a. genom förbud att förlägga vissa industrier till fritidsområden eller i deras närhet. Miljövårds- och fritidsintressena måste givetvis tillgodoses, men det kan inte vara rimligt att förlusten av bättre sysselsättningsmöjligheter och ökade inkomster liksom kommunernas därav följande skattebortfall ensidigt skall drabba den bofasta befolkningen och kommunerna i dessa bygder. Denna fråga är synnerligen aktuell mot bakgrunden av promemorian om fysisk riksplan. Det bör liggga i såväl den bofasta befolkningen som fritidsbebyggarnas intresse att den kommunala servicen hålls på en så hög nivå som möjligt. Det svaga skatteunderlaget i många fritidskommuner gör det emellertid omöjligt för kommunen att upprätthålla en rimlig service. De extra kostnader som fritidsbebyggelsen och insatserna för fritidsaktiviteter för med sig gör läget ännu bekymmersammare från kommunalekonomisk synpunkt. Det torde inte kunna bestridas att hemortskommunerna genom den dubbla bebyggelsen och boendet utanför kommunen får vissa kostnadsminskningar som kommunmedlemmarna bor utanför kommunen, även om kostnaderna inte helt bortfaller. Från den synpunkten kan det vara motiverat att hemortskommunen får avstå viss del av skatteintäkterna till fritidskommunen från dem som periodiskt bor i fritidsområden utanför hemkommunen, t. ex. i förhållande till hur stor del av året man bor i resp. kommuner reducerat med de i hemortskommunen eventuellt kvarstående kostnader som dessa kommunmedlemmar i förhållande till andra kommunmedlemmar kan åsamka hemortskommunen. Även andra former för att ersätta kommunernas kostnader och förlorade intäkter bör prövas. Genom ökade skatteintäkter kan fritidskommunerna få ett ekono miskt underlag för ytterligare serviceinriktade åtgärder till fritidsbebyggelsens bästa. Vidare får kommunerna också större möjligheter att planera för ytterligare fritidsbebyggelse, vilket kan medföra att många svenskar, som reser på utlandssemester, får större möjligheter att skaffa sig fritidshus och stanna i landet under semestern eller . Genom dessa ökade möjligheter till friluftsliv inom landet kan ut1 andssemestern te sig mindre lockande och semesterresorna utomlands minska. Detta kan medverka till att minska den negativa inverkan som kostnaderna för utlandsresorna har på betalningsbalansen. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag syftande till att möjliggöra en viss fördelning mellan kommunerna av kommunalskatten från personer som har fritidsbostad inom en kommun men är mantalsskrivna i en annan, 2. att hos Kungl. Maj:t begär utredning och förslag om kompensation till kommunerna för förlorade skatteintäkter som kan uppkomma i samband med förbud mot industrietablering. () () () i () () i