mot · FV021551 · 1972-04-04 00:00:00 — Motion nr 1972 Mot. av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 33 med förslag till riktlinjer för och organisation av samhällets konsumentpolitik m. m. Nya problem och möjligheter En snabb teknisk och ekonomisk utveckling har präglat . Landvinningar inom vetenskap och teknik har öppnat vägen för utforskningen av förut okända världar. Nya och förbättrade kommunikationsmedel har bidragit till att förkorta avstånden mellan landsdelar, länder och kontinenter. Upptäckter inom medicin och kemi har gjort det möjligt att framgångsrikt bekämpa tidigare förhärjande sjukdomar. För det stora flertalet konsumenter har levnadsvillkoren kraftigt förbättrats. Den ekonomiska tillväxten har inneburit att hushållens inkomster stigit kraftigt. Valfriheten och valmöjligheterna har därmed blivit större. För de flesta hushåll har det blivit möjligt att tillfredsställa behov och önskemål utöver det vardagliga, även om låga inkomster fortfarande för många allvarligt begränsar konsumtionsmöjligheterna. Också nya produktionstekniker och nya distributionsformer har bidragit till detta. Massproduktion och standardisering har gjort varor och tjänster, som var förbehållna ett litet fåtal, allmänt tillgängliga. Den snabbt växande fritidssektorn kan ses som ett exempel. Utlandssemester, fritidshus och fritidsbåt ligger inom möjligheternas gränser för många. Till bilden hör också den ökade sociala tryggheten. Den ekonomiska tillväxten har gjort det möjligt att snabbt bygga ut de sociala välfärdssystemen. I detta begränsade perspektiv framstår tillvaron för konsumenterna som relativt ljus. Ekonomiska och tekniska framsteg har öppnat nya perspektiv och möjligheter. Högre inkomster och nya produkter har bidragit till att göra tillvaron lättare och mer omväxlande. I huvudsak är detta frukterna av ett ekonomiskt system, som ger stort utrymme för enskilda initiativ och tillåter företagen att fritt konkurrera om att tillfredsställa uttalade och outtalade konsumentönskemål. Men det moderna industrisamhället med alla dess fördelar och möjligheter lider också av påtagliga brister. Till de mest markanta bristerna hör de som gäller livs- och arbetsmiljön. Framstegen har krävt sin tribut i form av buller och nedsmutsning, spolierade naturvärden etc. Begränsade naturtillgångar förbrukas snabbt, och det moderna produktionslivet upplevs, trots förbättringar, av många som tungt, pressande och hälsofarligt. De här frågorna ligger visserligen utanför vad som traditionellt menas med konsumentpolitik. Men det är frågor, som i så höggrad berör den allmänna välfärden att man inte kan bortse från dem, när man skall teckna en bild av de problem 1 -1972. som möter dagens konsumenter. Rätten till en giftfri och människovänlig miljö bör uppfattas som ett grundläggande konsumentkrav, lika angeläget att tillgodose som andra önskemål. Nya former för produktion och distribution har inte bara inneburit ökade valmöjligheter utan också ställt konsumenterna inför nya problem och svårigheter. Med en fortgående automatisering av produktionen binds allt större investeringar i företagen. Planeringsperioderna blir längre, och den nya tekniken kräver produktion i långa serier. tenderar produkternas livslängd att förkortas. För företagen innebär detta ett ökat behov av massförsäljning. Produktionen måste anpassas efter vad konsumenterna kan tänkas efterfråga. Men det gäller också att påverka konsumenterna att efterfråga vad som produceras. Företagen tvingas därför till en hård satsning på reklam och andra marknadsförande åtgärder. Reklamens legitima syfte är att övertala konsumenterna att köpa en viss vara eller tjänst. För att nå sitt syfte spelar emellertid reklamen gärna på statusvärderingar, betonar ytliga eller skenbara produktskillnader etc. Informationsinnehållet i reklamen är ofta också tämligen begränsat och bestämt av utbudssidans önskemål att få sin produkt efterfrågad och såld. Det stora reklamutbudet skapar därför svårigheter för konsumenterna att orientera sig på marknaden och att rationellt planera sin konsumtion. som man således kan ställa sig kritisk till mycket i reklamen, kan man inte bortse från att den också fyller viktiga funktioner. Utan masskommunikationstekniken skulle en avancerad marknadsekonomi inte fungera. I och med att den personliga försäljningen alltmer ersätts av distributionsformer, som bygger på själwalsprincipen, ökar reklamens betydelse för kommunikationen mellan producent, distributör och konsument. Reklamen ger information om nya varor, försäljningsställenas belägenhet och öppethållningstider, realisationer, prisvariationer och mycket annat. På så sätt utgör mycken reklam ett stöd för konsumenterna. Den möjliggör också en spridning av kunskap om varu- och tjänstesortiment till breda konsumentskikt och bidrar på sitt sätt till en utjämning i konsumtionsbeteendet mellan olika grupper i samhället. Övergång till stordrift och strukturrationaliseringar har resulterat i att många branscher domineras av ett fåtal företag. En marknadsmässig konsekvens av en sådan utveckling blir ofta att priset mister mycket av sin betydelse som konkurrensmedel. I stället konkurrerar företagen alltmer genom förändringar av sina produkter. Det kan vara frågan om verkliga och betydelsefulla innovationer men också om skenbara produktdifferentieringar eller rentav bara förändringar i förpackning eller design, som med betydande reklaminsatser ges sken av genomgripande förnyelse. På så sätt försöker vissa företag skapa monopolliknande produktdifferentieringar, som konkurrenterna inte kan imitera. I sin mest extrema form består differentieringen bara av ett reklamargument, som ingen annan använder sig av. Viktiga strukturella förändringar har ägt rum inom detaljhandeln. Övergången till nya distributionsformer av typ självbetjäning och stormarknader är kanske mest uppenbar. Den har ställt konsumenterna inför flera valmöjligheter men också nya svårigheter. När skall man använda sig av lågpriskanaler, som kan sälja billigt därför att de inte erbjuder någon egentlig rådgivning och dessutom övervältrar en del av distributionsfunktionerna på konsumenterna? När skall man i stället använda sig av den rådgivning och service man måste betala för på andra försäljningsställen? Hur skall man dels kunna göra prisjämförelser, dels jämföra service i olika affärer? Självbetjäning och stormarknader ställer andra krav på marknadskommunikationen mellan producent, säljare och konsument. Märkesvaror i slagkraftiga självvalsförpackningar, uppbackade av producentreklam, ersätter den personliga försäljningen över disk. Det är rationellt och innebär kostnadsbesparingar, som till inte ringa del kommer konsumenterna till godo i form av lägre priser. Men ett väsentligt problem uppstår. Reklamen och andra former för masskommunikation är enkelriktade informationskanaler. De förmedlar den information som utbudssidan vill ge för att få sälja så mycket som möjligt. Det är inte alltid den information som konsumenterna behöver som underlag för välavvägda köpbeslut. Hur skall man kunna påverka och komplettera den information som konsumenterna erhåller? Ett annat problem som ställs på sin spets i de moderna varuhusen och stormarknaderna är det kraftigt ökade antalet produktslag och produktvarianter. Detta gäller inte minst de s. k. konsumentkapitalvarorna. Konsumentens valmöjligheter har visserligen blivit större, men det gäller att valfriheten kan utnyttjas på rätt sätt. Många av de nya produktslagen är tekniskt komplicerade. En konsument kan ha det nödvändiga tekniska kunnandet men ändå sakna praktisk möjlighet att rätt värdera egenskaperna, kvaliteten och funktionssättet hos sådana produkter. Han måste lita till informationen från producenter och säljare, konsumentupplysare eller bekanta. Det är uppenbart att frestelsen då kan bli stor att utnyttja konsumenternas okunnighet i försäljningssyfte. Konsumen t in flytande Mycket tyder på att det finns stora brister i samspelet mellan företag och konsument i fråga om produktval och produktutveckling. Konsumenterna saknar ofta tillräcklig makt för att hävda sina intressen och effektiva informationskanaler till producenter och detaljister för att framföra sina åsikter och krav. Den traditionella metoden för påverkan, köpvägran, sätts in på ett sent stadium, då produkten redan är lanserad. Den ger inte heller möjlighet till nyanserad information mellan konsument och producent. Det är i det närmaste omöjligt för konsumenterna att genom sitt produktval eller ens genom systematisk köpvägran framfö 1 *-1972. ra mer sammansatta önskemål. Detsamma gäller i viss mån också företagens marknadsundersökningar, vars främsta syfte är att ge information om huruvida produkten är lanserbar eller inte. Ofta görs de sent i en produkts tillblivelse, och konsumenternas möjligheter att den vägen påverka inskränks till att gälla mindre detaljer. I sin nuvarande utformning ger marknadsundersökningarns sällan konsumenterna möjlighet att uttala sig om hela problemområden utan endast om enstaka produkter. Kritiken om bristande inflytande för konsumenterna drabbar emellertid inte bara företagen. Den gäller även stat och kommun. Konsumenternas levnadsvillkor och välfärd påverkas i lika hög grad av de åtgärder som offentliga myndigheter vidtar som av vad företagen producerar. Man kan bara peka på den betydelse som stads- och trafikplaneringen har för möjligheterna till tillfredsställande varuförsörjning. Etableringen av stormarknader t. ex. kan rycka undan en del av kundunderlaget för butiker, som erbjuder en mer närhetsbetonad service eller representerar en mer personlig försäljningsform. Även om stormarknaden innebär ökade fördelar i form av lägre priser, stort sortiment etc. blir ändå resultatet att valfriheten minskar för en del konsumenter. Precis som företagen ställer myndigheter av olika slag konsumenten inför valet mellan relativt färdiga produkter. Han erbjuds t. ex. att ta ställning till en stadsplan, vars grundförutsättningar och huvuddrag redan är spikade. Däremot får han sällan möjlighet att yttra sig och påverka på det mest kritiska stadiet, nämligen då problemen skall formuleras och grundförutsättningarna anges. När det gäller konsumtionsmöjligheter kan vissa människor ställa betydligt större krav än andra och också få dem uppfyllda. De anspråk man har är i hög grad ett resultat av tidigare erfarenheter och bestäms för de flesta av en någorlunda realistisk värdering av möjligheterna att få dem tillgodosedda. Den genom miljö, utbildning, inkomster eller tur framgångsrike kan ställa helt andra krav, ha en högre anspråksnivå än i dessa avseenden sämre lottade människor. För producenter och distributörer är det naturligt att utgå från behov och önskemål hos dem som reser anspråk och har möjlighet att realisera dem. Den som i ett eller annat avseende faller vid sidan av de breda konsumentgrupperna har däremot svårare att få sina önskemål tillgodosedda, helt enkelt därför att de i stordriftens och mekaniseringens tidevarv i många fall inte är lönsamma från producenters och distributörers synpunkt. Den i sammanhanget mest uppmärksammade gruppen är låginkomsttagarna. Låga inkomster i förhållande till försörjningsbördan är en utomordentligt effektiv spärr för möjligheterna att ställa realiserbara konsumtionskrav. Som låginkomstutredningen visat förstärks dessutom låginkomstgruppernas underläge genom att låg inkomst, låg utbildning, tungt arbete, låg bostadsstandard etc. ofta hänger ihop. Konsumentpolitiken kan därför inte ses isolerad från fördelningspolitiken och andra åtgärder för att förbättra låginkomsttagarnas ställning. Men man måste ha klart för sig att konsumentpolitiken bara kan spela en mindre roll; det avgörande problemet är att stora grupper har låg konsumtionskraft, och det problemet måste angripas med andra medel. Miljöförändringar i den ekonomiska och tekniska utvecklingens spår har i hög grad påverkat tillgången på service för vissa konsumentgrupper. Mest markant gäller detta dem som bor i glesbygd. Genom inflyttningen till tätorter och storstadsområden har underlaget för såväl privat som samhällelig service successivt urholkats. Följden har blivit nedlagda butiker, indragna postkontor, nedlagda busslinjer etc. Människor i avfolk ningsområden tvingas därigenom att finna sig i att ställa väsentligt lägre krav på kommersiell och samhällelig service än vad de skulle kunnat göra om de bott i tätort. Det utbud av varor och tjänster som finns är dessutom oftast dyrare och svårtillgängligare än det som finns i tätorterna. Dessa brister bidrar till att påskynda avfolkningen, vilket i sin tur leder till ytterligare försämrad service etc. I den hittillsvarande konsumentpolitiken har de här problemen uppmärksammats relativt litet. Över huvud taget har de statliga insatserna på konsumentpolitikens område haft en tendens att i första hand komma de redan starka och välutrustade konsumenterna till del. De insatser som kan göras för glesbygdsbefolkningen inom ramen för konsumentpolitiken är visserligen begränsade men likväl värdefulla eftersom de kan bidra till att trygga försörjningen av varor och tjänster. Det rör sig emellertid bara om ett uppehållande försvar. För att lösa glesbygdens problem fordras helt andra insatser inom ramen för regional- och näringspolitiken. Det finns också andra grupper, vilkas önskemål har svårt för att göra sig gällande på marknaden och som ofta får finna sig i sämre service. Till dessa hör t. ex. de handikappade och de äldre. Det rör sig om grupper som ofta har speciella servicebehov och speciella krav på produkter och produktutformningar. Miljöförändringarna i städerna drabbar dessa grupper speciellt hårt. För dem som har svårt att röra sig, som saknar tillgång till bil etc. kan övergången till större enheter inom handeln, ofta i städernas utkanter, medföra nya problem. Varuhus och stormarknader kan för många konsumenter inte ersätta närhets- och småbutikerna. När de dukar under i konkurrensen försvinner också möjligheten att välja mellan att handla i butiker som bygger på personlig service resp. i självbetjäningsbutiker med låga priser. Ofullkomligheterna i marknadsekonomin har föranlett kritik från både liberalt och socialistiskt håll. Det rör sig ofta om synpunkter, som kan vara värdefulla att lyssna till och beakta. Den typ av kritik som bottnar i föreställningen att konsumenternas behov bäst skulle tillgodoses av ett administrativt system kan vi dock omöjligt dela. Enligt vår mening erbjuder marknadsekonomin väsentliga fördelar framför varje annat känt ekonomiskt system. Den möjliggör ett decentraliserat beslutsfattande utan att hindra en social politisk styrning; den innebär starka stimulanser för ett dynamiskt företagande etc. Bristerna i marknadsekonomins funktionssätt måste emellertid rättas till genom styrande åtgärder från det allmännas sida. Det kan röra sig om lagstiftningsåtgärder t. ex. för att förhindra uppkomsten av monopol och karteller. Men det kan också gälla att genom skatter och avgifter åstadkomma en samhällsekonomiskt riktigare användning av resurserna. En aktiv konsumentpolitik, som stärker konsumenternas möjligheter att hävda sig på marknaden och skyddar dem gentemot missbruk från mindre nogräknade producenter och distributörer, är därför ett naturligt inslag i en liberal blandekonomi. Liksom arbetsdemokratin bidrar ett ökat inflytande för konsumenterna till att skapa en bättre maktbalans inom det ekonomiska livet. Konsumentpolitiken blir på så sätt ett led i en politik, vars yttersta syfte är att höja medborgarnas allmänna välfärd. Insatserna för social trygghet, högre levnadsstandard, goda och rymliga bostäder, riskfria arbetsplatser, människovänliga livsmiljöer etc. är andra inslag i samma politik. Ur denna synpunkt är det varken nödvändigt eller önskvärt att dra en klar gräns mellan konsumentpolitik, socialpolitik, miljöpolitik etc. Ett nära samspel mellan insatserna på olika områden är tvärtom nödvändigt för att det avsedda målet skall uppnås. Tonvikten i den egentliga konsumentpolitiken måste emellertid läggas vid frågor som har att göra med produktionen och distributionen av varor och tjänster. I en socialt inriktad konsumentpolitik måste insatser för eftersatta och resurssvaga grupper låginkomsttagare, handikappade, äldre, glesbygdsbefolkning etc. spela en central roll. Dessa grupper kan ofta, som framhållits ovan, ha begränsade möjligheter att av egen kraft göra sig gällande på marknaden. Situationen för de handikappade kan tas som exempel. Ur deras synpunkt finns det ofta stora brister i utbudet av varor och tjänster; deras behov av speciella produkter och produktutformningar beaktas sällan, tillgången på service i form av hemsändning, transporttjänst etc. kan vara otillräcklig, i stads- och bostadsplaneringen glöms deras speciella situation bort etc. Ett aktivt stöd från de konsumentpolitiska organens sida kan därför vara till god hjälp. Men de grundläggande orsakerna till de eftersatta gruppernas problem kan sällan, som vi understrukit ovan, lösas enbart genom konsumentpolitiska åtgärder. För att komma åt de grundläggande orsakerna fordras insatser inom t. ex. regionalpolitiken, socialpolitiken, näringspolitiken och skattepolitiken. En starkare betoning av insatserna för de eftersatta grupperna får konsekvenser för inriktningen av konsumentpolitiken. Den hittillsvarande verksamheten har i hög grad präglats av konsumentupplysning och jämförande varuprovningar. Även om en verksamhet med denna inriktning varit ett gott stöd för många konsumenter, har den ofta blivit en hjälp för i första hand redan kvalificerade och resursstarka grupper. dem, vilkas krav och önskemål ligger vid sidan av allfarvägen och därför dåligt beaktas i det existerande utbudet av varor och tjänster, är information och varuprovningar av mindre nytta. Som konsumentutredningen påpekar kan det ibland också ha begränsad betydelse hur ett konkret köpval träffas. Valet mellan olika varianter av en viss produkt kan i viss mån betraktas som ett sista, förhållandevis okomplicerat steg i en invecklad beslutsprocess. Andra beslutssituationer kan ställa konsumenten inför svårare och för hans levnadssituation betydelsefullare avgöranden. En aktiv konsumentpolitik måste därför i högre grad än beakta konsumenternas och hushållens totala situation och inriktas på att genom lagstiftningsåtgärder, samarbete med producenter och distributörer etc. skydda och stödja dem samt tillgodose deras behov av produkter av olika slag. Vid utformningen av de konsumentpolitiska åtgärderna är det nödvändigt att ha klart för sig att det finns besvärliga avvägningsproblem när det gäller att lyfta eftersatta gruppers anspråk. Viljan att hjälpa kan lätt förvandlas till en allmän förmyndaraktig styrning, som i namn av konsumenternas verkliga behov utpekar vad som skall konsumeras och ondgör sig över konsumtionsmönster som inte passar mallarna. Ett fritt konsumtionsval tillhör emellertid marknadsekonomins grundläggande förutsättningar, och konsumentpolitiken måste ta hänsyn till detta. Varje människa har så särpräglade behov, önskemål och förhoppningar att det måste överlåtas på henne själv att fritt bestämma om sin konsumtions sammansättning. Mer lika möjligheter för människorna att ställa krav och få sina anspråk tillgodosedda kan inte uppnås genom att begränsa valmöjligheterna. Det gäller i stället att skapa ökad valfrihet genom att öka konsumtionsmöjlighetema för resurssvaga grupper och få företagen att ta hänsyn till eftersatta eller bortglömda behov. Ett ökat konsumentinflytande skapas inte genom direktiv uppifrån, genom inrättandet av nya ämbetsverk etc. Även om det finns mycket som stat och kommun kan göra skapa bättre förutsättningar, lagstifta och kontrollera, forska och informera måste konsumentpolitiken bygga på konsumenternas eget intresse och vilja till aktivitet. Ett viktigt led i konsumentpolitiken är därför att skapa aktiva och medvetna konsumenter, som utifrån sina behov och önskemål kritiskt kan bedöma varor och tjänster och som vet vart man vänder sig för att klaga och påverka. En egen aktivitet från konsumenternas sida är nödvändig inte bara för att få marknadsekonomin att fungera bättre. Den utgör också grundvalen för framtida konsumentpolitiska insatser. Utan en aktiv opinion som driver på finns det alltid risk för att konsumentpolitiken stelnar i sina former och blir slentrianmässig. De kunskaper och attityder som skolan förmedlar på det här området är därför av grundläggande betydelse. Utbildning för rollen som konsument bör ses som lika väsentlig som utbildningen för mer producerande uppgifter. Så är knappast fallet . I förekommer konsumentundervisning framför allt på högstadiet, medan det endast är ett bland många tillvalsämnen på de tvååriga gymnasielinjerna. På de treåriga linjerna saknas ämnet helt. Den uppfattning, som givit uttryck för i en rad motioner, är att undervisning i konsumentfrågor bör vara ett obligatoriskt inslag på alla nivåer i skolan, inkl. förskolan. I vissa fall bör undervisningen ske inom ramen för ett självständigt ämne, medan det i andra sammanhang kan vara lämpligare att låta konsumentstoffet ingå i ett annat ämne. Enligt Lgr 69 skall konsumentfrågorna i framför allt behandlas i sitt naturliga sammanhang. En sådan uppläggning rymmer många fördelar men innebär också en risk för att ämnet kommer bort i konkurrensen med andra angelägna moment. En särskild studieplan för konsumentfrågornas behandling på olika stadier bör därför utarbetas. Det är emellertid inte tillräckligt att satsa på konsumentutbildningen i ungdomsskolan. Även inom vuxenundervisningen har ämnet sin givna plats. Här har studieförbunden redan gjort en betydande insats. Det är emellertid angeläget att de får möjlighet att ytterligare bygga ut denna verksamhet. Lättillgänglig information om varor och tjänster, deras egenskaper, funktionsförmåga etc. och om producenters och distributörers rättigheter och skyldigheter tillhör förutsättningarna för att konsumenterna skall kunna fungera aktivt och kritiskt i sitt val av varor och tjänster. En väl fungerande informationsverksamhet utgör också en form av skydd genom att varna konsumenterna för dåliga produkter, hålla dem underrättade om aktuella lagregler och tala om vart man vänder sig för att få hjälp och rättelse. Den konsumentinformation, som finns , är ambitiöst uppbyggd, och verksamheten vid de statliga konsumentinstitutionerna är av stort värde för många konsumenter. Genom test- och provningsverksamheten t. ex. ställs ett omfattande material till konsumenternas förfogande. Den hittillsvarande informationen har emellertid tenderat att få en socio-ekonomisk och geografisk spridning, som gör, att den i första hand blir en hjälp för redan starka och kvalificerade konsumentgrupper. I en konsumentpolitik med en klar social inriktning är det nödvändigt att se till att informationen även kommer eftersatta och resurssvaga konsumenter till del. I en rad tidigare motioner har vi pekat på olika vägar för att åstadkomma detta. Informationen måste göras selektiv, dvs. utformas efter behov och förutsättningar hos olika målgrupper. En viktig grupp i sammanhanget utgörs av journalister och professionella konsumenttyckare. De har ofta stor genomslagskraft och når ut till grupper, som sällan nås av den mer officiella informationen. Att förse dem med material och underlag är därför en viktig uppgift i informationsarbetet. I övrigt måste de resurssvaga och eftersatta konsumentgrupperna prioriteras. Det är i första hand deras informationsbehov som måste tillgodoses. Valet av medium spelar här säkert en viktig roll. Radio/TV:s roll som förmedlare av konsumentinformation bör därför utvidgas avsevärt. Regelbundna konsumentprogram i televisionen är önskvärda.