mot · FV021466 · 1972-02-01 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 4 med förslag till rättshjälpslag m. m. Grundtanken i förslaget till rättshjälpslag är att den enskilde medborgaren skall beredas möjlighet att erhålla rättshjälp i sådana former att han har ekonomiska möjligheter att ta till vara sina intressen i rättsligt hänseende i olika sammanhang. En förbättrad rättshjälp är därför som det utsägs i propositionen ett viktigt led inte bara i strävandena att bereda den enskilde ett tillfredsställande rättsskydd utan också i arbetet på att skapa ökad jämlikhet mellan medborgarna och likhet inför lagen. Vi motionärer delar till fullo dessa värderingar. Lagrådet har emellertid i sitt yttrande över förslaget bl. a. påpekat i den allmänna motiveringen att även för personer med förhållandevis måttliga inkomster skyldigheten att erlägga kostnadsbidrag kan bli betungande, detta särskilt som bidraget i princip skall betalas innan någon rättshjälp lämnas och möjlighet till anstånd från det allmännas sida ej skall finnas. Som kommentar till 11 § anför lagrådet på s. 403 och 404: Enligt 15 § i promemorieförslaget till rättshjälpslag fick rättshjälpsmyndigheten, om särskilda skäl förelåg, meddela anstånd med betalning helt eller delvis av preliminär rättshjälpsavgift. För det fall att dylikt anstånd ej beviljats, innebar förslaget, att rättshjälp ej utgick, förrän den preliminära rättshjälpsavgiften inbetalats till rättshjälpsmyndigheten. Någon motsvarande anståndsmöjlighet finns ej i det remitterade förslaget till rättshjälpslag. Detta förslag innebär för de fall när biträde anlitas, att skyldigheten att erlägga kostnadsbidrag i princip fullgöres genom att den rättssökande inom beräknat maximibelopp direkt till biträdet betalar ersättning för dennes arbete och utlägg. Med denna ordning kommer biträdet att stå risken för att kostnadsbidraget icke erlägges. Som regel torde därför biträdet komma att kräva förskottsbetalning, innan biträdeshjälp lämnas. I den mån han beviljar anstånd med betalningen sker detta på hans egen risk. Det får givetvis förutsättas att, såsom uttalats i remissprotokollet, förskott tages ut med skäliga belopp efter hand som kostnaderna uppkommer. Även om detta iakttages, kan ordningen för kostnadsbidragets erläggande understundom komma att medföra svårigheter för den rättssökande. Icke minst gäller detta när den rättssökande ej haft möjlighet att själv välja tidpunkt för sakens behandling och kostnadsbidraget är förhållandevis stort. Det kan synas vara en brist i det rättsskydd, som reformen avser att ge även inkomsttagare i mellangrupperna, att icke möjlighet skall finnas att under särskilda omständigheter på det allmännas risk lämna anstånd med betalning av kostnadsbidrag. Å andra sidan kan det icke uteslutas att en regel om anståndsmöjlighet leder till missbruk. Det kan också framhållas att den som ej har eller skall kunna få fri rättegång som regel måste vara beredd att betala förskott för att få juridiskt biträde. Någon ändring av förslaget i förevarande avseende förordas icke . Lagrådet har emellertid velat fästa uppmärksamheten på frågan och anser det angeläget att den efter genomförandet av reformen följes med uppmärksamhet. Som lagrådet framhållit hade rättshjälpsmyndigheten enligt 15 § i promemorieförslaget möjlighet att meddela anstånd med betalning helt eller delvis av preliminär rättshjälpsavgift om särskilda skäl förelåg. Enligt 31 § i promemorieförslaget fick förmån vid rättshjälp ej utgå förrän preliminär rättshjälpsavgift betalats om anstånd med betalning av avgiften ej erhållits. Hade anstånd sålunda beviljats men avgiften ej inbetalats inom anståndstiden skulle rättshjälpen upphöra om det ej var uppenbart obilligt. Den omständigheten att enligt nu föreliggande förslag möjlighet till anstånd från statens sida i princip borttagits är enligt vår mening synnerligen olycklig och en allvarlig brist i den föreslagna reformen. I de fall en person som är i behov av rättshjälp vänder sig till advokat, vare sig det är privatpraktiserande advokat eller advokat på den allmänna advokatbyrån, skall det ankomma på biträdet att bevilja eventuellt anstånd och stå risken för att kostnadsbidraget erläggs. Det ligger i sakens natur att det icke kan komma i fråga att anstånd med betalningen kommer att beviljas i något fall på den allmänna advokatbyrån, då givetvis ingen anställd är villig att själv inträda som garant för att staten erhåller sitt arvode av klienten. Risken för att kostnadsbidraget icke inbetalas bör uteslutande drabba det allnänna och icke en enskild person. Den som är bekant med hur advokatarbetet bedrivs kan intyga att det förekommer fall då det av ena eller andra skälet är väl motiverat att anstånd med inbetalning av förskott lämnas. Den enskilde måste för att kunna ta till vara sin rätt iakttaga ibland mycket korta fatalietider. Gör han inte detta kan allvarliga rättsförluster uppstå. På s. 242 i PM angående reform av samhällets rättshjälp ges exempel på situationer där möjligheter bör finnas till anstånd med betalning helt eller delvis av preliminär rättshjälpsavgift. Ytterligare en mångfald exempel kan anföras t. ex. administrativa frihetsberövanden, civilprocess, skadeståndsärenden, taxeringsbesvär etc. Det torde knappast finnas något rättsområde där inte den enskilde måste iakttaga vissa tider för att inte lida rättsförlust. Med den utformning den föreslagna lagen nu fått kan endast den som uppsåtligen eller genom oaktsamhet lämnat oriktig uppgift angående sina ekonomiska förhållanden erhålla anstånd av staten med betalning av kostnadsbidraget. 34 § som behandlar denna fråga lyder: 34 § skall förordna att rättshjälpen skall upphöra om 1. kostnadsbidraget ej erlägges enligt 27 eller 28 §, 2. sökanden lämnat oriktig uppgift och rättshjälp ej skulle ha beviljats om riktig uppgift lämnats, 3. sökanden uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnat oriktig uppgift, som varit ägnad att leda till befrielse från eller till för låg slutligt kostnadsbidrag, 4. sökanden ej längre kan anses ha befogat intresse av att få sin sak behandlad, eller 5. de ekonomiska förhållandena ändrats i sådan mån att sökanden ej längre är berättigad till allmän rättshjälp. I fall som avses i första stycket 3 eller 4 skall förordnande ej meddelas, om det är uppenbart obilligt att rättshjälpen upphör. Meddelas förodnande om allmän rättshjälps upphörande, skall den som haft rättshjälp själv bära kostnaderna för denna. 1 fall som avses i första stycket 1 och 4 skall hans ansvar dock ej överstiga maximibeloppet, om ej annat följer av 29 §. En person som icke har möjlighet att betala kostnadsbidraget medges sålunda inget anstånd med betalning, även om det skulle vara aldrig så obilligt mot honom. Den som bedragit sig till en förmån som han ej skulle ha haft rätt till behandlas mildare. Han kan medges anstånd. Gränsfall kan givetvis förekomma där det är synnerligen ovisst om klienten skall betala något kostnadsbidrag eller ej. Den advokat som handlägger ärendet bedömer frågan på visst sätt och förmenar att kostnadsbidrag ej skall utgå medan rättshjälpsnämnden vid sin bedömning intager en mera restriktiv ståndpunkt och bestämmer ett kostnadsbidrag. Har advokaten då varit nödsakad vidtaga omedelbar åtgärd för klientens räkning för att hindra rättsförlust innan rättshjälpsnämnden fattat beslut, synes advokaten själv få ansvara för kostnadsbidraget gentemot staten. Ett sådant förhållande kan ej godtagas. I propositionen uttalas att man på de allmänna advokatbyråerna måste följa samma regler om god advokatsed som de privata advokaterna enligt RB är skyldiga att följa samt att verksamheten vid de allmänna advokatbyråerna bör bedrivas på samma sätt som advokatverksamhet i övrigt. Det är angeläget att så kommer att ske. För att tillskapa sådana förutsättningar bör de allmänna advokatbyråerna drivas på i huvudsak samma sätt som nuvarande rättshjälpsanstalter med möjlighet att meddela anstånd med inbetalning av kostnadsbidrag. Även innan biträdesförordnande meddelats bör advokat eller hos advokat anställt biträde i brådskande fall för undvikande av rättsförluster kunna berättigas medge anstånd med inbetalning av kostnadsbidrag i avvaktan på beslut av rättshjälpsnämnden. För att ytterligare skapa likställighet mellan de privatpraktiserande advokaterna och de allmänna advokatbyråerna bör det i de fall där ersättning med all sannolikhet kommer att utgå från försäkringsbolag e. d. (t. ex. passagerare i taxibil skadas och yrkar skadestånd) icke vara nödvändigt att betinga sig kostnadsbidrag av klienten. Staten bör i överensstämmelse med den praxis som tillämpas på nuvarande rättshjälpsanstalter svara för de kostnader som kan uppstå i här ovan relaterade fall. Det torde vara uteslutet att en privatpraktiserande advokat i ett dylikt läge betingar sig förskott av sin klient. Blir den allmänna advokatbyrån pliktig göra detta kan denna ej drivas på samma sätt som advokatverksamhet i övrigt. Arbetsförhållandena blir tunga och byråkratiska, och det kan föreligga risk att rättshjälpsreformen kommer i vanrykte. De i det föregående förordade kompletteringarna av rättshjälpslagen förutsätter vissa tillägg i lagtexten. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå medges rätt att vidtaga nödvändiga, brådskande åtgärder för att säkra klients rätt innan rättshjälpsnämnden fattat beslut om allmän rättshjälp, när den rättssökande ej synes vara pliktig utge kostnadsbidrag, 2. att rättshjälpsnämnden bemyndigas att därest särskilda skäl föreligger meddela skäligt anstånd helt eller delvis med betalning av kostnadsbidrag, samt 3. att advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå intill dess rättshjälpsnämnden prövat ansökan om anstånd med inbetalning av kostnadsbidrag interimistiskt må medge dylikt anstånd.