mot · FV0288 · 1972-01-12 00:00:00 — av m. fl. om en vid . Alla ekologiska system, vare sig skapade av människan eller naturliga, måste i längden uppnå ett tillstånd av jämvikt, där både energi och materia skapas i samma takt som de förbrukas. De högt industrialiserade nationernas ekologi har emellertid befunnit sig i ett tillstånd av obalans. Deras brist på ekologisk jämvikt ökas dessutom med tilltagande hastighet och gör katastrofer oundvikliga, om utvecklingen får fortsätta ohejdat. Vi har inte råd att mycket längre dröja med att utveckla ett nästan slutet system, inom vilket alla råmaterial behåller sitt värde under alla processer och återförs i stället för att förstöras. Dessa ord av den världsberömde ekologen professor , , har endast blivit mer besannade under de år som gått. Ovärderliga naturtillgångar i hela världen och i vårt eget land håller på att försvinna på grund av bitvis okontrollerad exploatering och alldeles för litet genomtänkt s. k. kvittblivning. Vi måste nu börja kräva att vetenskapsmännen ger oss medel att bedöma vad som kan tillåtas och hur långt vi kan fortsätta exploateringen utan att naturens balans blir ohjälpligt rubbad. Men på grund av bristande ekologisk kunskap har vi inte haft den vetenskapliga grund på vilken alla beslut rörande utnyttjandet av våra naturtillgångar måste byggas, både på det stadium då vi tar ut dem ur naturen och på det stadium då de återförs dit (resp. borde återföras). Ekologiska indikatorer, dvs. så exakta mått som möjligt på att naturen inklusive människan börjar råka i obalans, måste ges möjlighet att påverka de traditionella marknadsmekanismerna och ges vikt när man utvärderar tekniska innovationer. Men dessa indikatorer är ofta svåra att definiera och mäta, och resultatet är bl. a. att man inte på ett rationellt sätt kan prioritera mellan olika forskningsgrenar eller systematiskt värdera olika typer av teknik. En arbetsgrupp inom , som studerat dessa frågor under ledning av professor från , har kommit fram till att en högre procentuell andel av forskningen och utvecklingsarbetet måste satsas på grundforskning, eftersom beräkningarna av sidoeffekterna kräver mera grundläggande förståelse av sambanden än vad som fordrades vid de traditionella demonstrationerna av tekniska möjligheter och deras lovande marknadspotentialer. Gruppen konstaterar med anledning av detta att det åligger varje medlemsland att bibehålla och om möjligt öka sin satsning på grundforskning och därmed ge sitt bidrag till den samlade kunskapsmängden i världen, så att därigenom fortsatt social och teknisk utveckling tryggas för framtiden. Det torde vara ställt utom allt tvivel att ett centralt område för sådan forskning är det som rör behandlingen av avfall, i vidaste mening. Här vet vi ännu alldeles för litet både nationellt och globalt. Detta omvittnas även i remissutlåtanden över den riksdagsmotion av m. fl. (fp, 1971:413) om en som väcktes vid riksdag. Det framhölls i motionen och underströks av flera remissinstanser att ett betydande tvärvetenskapligt forskningsarbete måste ske på avfallsområdet. Motionärerna liksom flera remissinstanser ansåg att det föreligger behov av en institution som sammanhåller denna forskning och svarar för helhetssyn, kontinuitet och vetenskaplig utbildning. En sådan institution bör enligt vår mening inrättas och lämpligast knytas till , där avfallsforskning bedrivs med tillfälliga anslag. har nära kontakt med skogliga och veterinärmedicinska aktiviteter. Tvärvetenskapliga anknytningar till forskningscentra i och , särskilt medicinska och tekniska samt även ekonomiska och sociala, kan lätt erhållas. Arbetena vid omfattar: att utröna olika restprodukters återanvändning i den biologiska cirkulationen, att finna lämplig behandling för olika restprodukter avfall med hänsyn till luft-, mark- och vattenvård under hygieniska och estetiska förhållanden, att utröna de olika tätorternas, kommunernas och industriernas differentierade avfallsomhändertagande och behandling i miljövänlig riktning. att nyskapa produkter med värdering, slutlig behandling och användbarhet, att sprida forskningsresultat och samarbeta med kommuner och företag samt universitet och högskolor på basis av ekologisk biologisk inriktning. Detta arbetsprogram är självklart tvärvetenskapligt. I arbetet skall tekniker, kemister, ekologer, biologer, medicinare etc. ingå och samarbeta. I avfallsforskningen bör även ingå arbeten som klarlägger de olika avfallstypernas sammansättning liksom dessas utvecklings- och användningsmöjligheter i olika sammanhang. Effekter i ekosystemet av bl. a. de i det biologiskt aktiva avfallet ingående grundämnena måste studeras. I arbetsuppgiften skall självklart ingå ansvaret för utbildning, som även den är tvärvetenskaplig. En sådan institution bör förslagsvis bestå av en institutionsföreståndare i professors ställning med biologisk anknytning och bakgrund samt ett antal biträdande professorer, försöksledare och assistenter med anknytning till bl. a. biologi, teknik, nationalekonomi, ekologi, veterinärmedicin och beteendevetenskap samt teknisk personal och biträdespersonal. Denna personalsammansättning möjliggör utförande av de arbetsuppgifter som avfallsforskning och utbildning torde kräva och motsvarar bl. a. IVA:s synpunkter i remissyttrandet över motionen 1971:413. överensstämmer den med uttalandet i jordbruksutskottets betänkande (JoU 1971:55) att utskottet för egen del finner de i motionen 1971:413 upptagna frågorna mycket betydelsefulla, att det är uppenbart att våra kunskaper om bästa sättet att omhänderta avfall av olika slag behöver förbättras och att stora forskningsinsatser krävs för att komma till rätta med avfallsproblemen. Vidare torde det vara absolut nödvändigt och självklart att institutet intimt samarbetar med centrala förvaltningsmyndigheter, främst , liksom med industrin, olika forskningsinstitutioner och organisationer, Styrelsen för teknisk utveckling samt kommunerna. Med de arbetsuppgifter och den personalsammansättning som vi föreslår skulle institutionen erfordra ett årligt statligt anslag på ca 2,0 milj. kr. Denna summa kan jämföras med de stora kostnaderna - ca 300 milj. kr. för omhändertagandet av avfall i landet och de ännu större värden som finns i avfallet. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj d begär att frågan om inrättande av en förberedes så att förslag härom kan framläggas i statsverkspropositionen för /74. () ()