mot · FV02112 · 1972-01-18 00:00:00 — av m. fl. om ökade pensionsförmåner åt handikappade. Trots de stora förbättringar som utvecklingen medfört för olika handikappade grupper släpar dessa fortfarande efter i den allmänna standardökningen. Låginkomsttagare drabbas ofta av handikapp av olika slag (hörselskador, ryggskador osv. ), och handikappet medför en klart sämre standard än den övriga befolkningen åtnjuter. Lönen är lägre, pensionerna är för vissa grupper mycket knappa och handikappet medför ofta extrakostnader, som ytterligare tär på inkomsten. har i låginkomstutredningen visat ett samband mellan t. ex. låg lön och rörelsehinder, låg lön och psykiska besvär, låg lön och dåliga tänder osv. För att förebygga handikapp och möjliggöra för redan handikappade att själva höja sin inkomst krävs en utvidgad forskning på flera olika områden. Det är betydelsefullt att statens arbetsklinik ges tillräckliga resurser för forskning angående de handikappades förutsättningar för olika slags yrkesverksamhet. Men också pensionssystemet har luckor som försätter många mindre grupper i en svår ekonomisk situation. En grupp, vars problem måste lösas, utgörs av de unga och medelålders handikappade som inte kan gå ut i arbetslivet och följaktligen inte heller kan tillgodoräkna sig ATP-poäng. De är hänvisade till att hela livet leva på grundpensionsnivå. I synnerhet är detta svårt för unga handikappade, som har större kostnader än t. ex. en ålderspensionär för bosättning m. m. En översyn av pensionsreglerna måste därför göras i syfte att skapa bättre förhållanden för handikappade som står utanför ATP eller har mycket liten ATP. Pensionstillskotten kan inte betraktas som en tillräcklig förbättring. För att den som drabbas av handikapp skall kunna bli delaktig i samhällets olika funktioner krävs en betydligt större satsning på denna grupp. Detta kan ske på flera olika sätt. En möjlighet är att höja grundpensionen för denna grupp handikappade och därmed frångå den skenbart rättvisa principen att grundpensionerna skall vara lika. I har man skilt mellan ålders- och förtidspension och något bättre kunnat tillfredsställa de unga handikappades behov. En bestämmelse i pensionsförsäkringssystemet som vållar svårigheter är den som återfinns i 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 § i lagen om allmän försäkring: pensionsförmånerna minskar vid giftermål eller i vissa fall vid samboende. Ett samboende kan visserligen minska kostnaderna för den handikappade men inte i så hög grad att en pensionssänkning är motiverad. Principen att vissa förmåner skall vara avhängiga civilståndet bör avskrivas. Alla pensionsförmåner bör, som tidigare framfört, vara individuella, dvs. oberoende av civilstånd och kön. Andra luckor i försäkringssystemet utgörs av bestämmelser i lagen om allmän försäkring 9 kap. 2 §. Rätt till invaliditetstillägg till förtidspension eller ålderspension ges om hjälpbehov eller synskada inträffat men inte om hjälpbehovet eller synskadan inträffar efter 63-årsdagen. Försörjningsbördan för den enskilde individen och hans ekonomiska situation måste rimligtvis vara desamma oavsett om behovet inträffat före eller efter en viss ålder. Bestämmelsen synes därför meningslös och bör ändras så att tillägg utgår när än behovet uppstått. Tillämpningen av gällande bestämmelser förefaller också vara mycket snäv. Hörselskadade och psykiskt handikappade har mycket svårt att få dessa tillägg, delvis beroende på språkproblem men kanske också på grund av bristande förståelse för deras behov av daglig hjälp. Invaliditetstillägget är ett tillägg till pensionen och utgår för att täcka merkostnader i det dagliga livet. Sådana merkostnader har flertalet handikappade, men endast av förtidspensionärerna erhåller detta tillägg. Detsamma är förhållandet för den handikappade som är förvärvsarbetande. Merkostnader i samband med förvärvsarbete kan täckas av invaliditetsersättning. Men också här är antalet handikappade som erhåller den tänkta hjälpen mycket lågt (1 °/o). Vårdbidraget från socialförsäkringen för barn som vårdas i hemmet utgår endast till 25 °/o av de handikappade barnen. En översyn av dessa bestämmelser är nödvändig. Den utredning i som tillsatts för en översyn av dessa regler tycks dröja. Det är angeläget att arbetet påskyndas. Två grupper som är missgynnade inom försäkringssystemet är de som har partiell förtidspension samt de som har tilläggspension grundad på s. k. antagandepoäng. Med nuvarande regler kan de trots en god inkomst inte tillgodoräkna sig pensionspoäng för tilläggspension. Vederbörande arbetsgivare måste emellertid erlägga arbetsgivaravgift för handikappad anställd enligt samma regler som gäller för andra arbetstagare. Bestämmelsen drabbar särskilt hårt de handikappade som aldrig kommit in i ATP-systemet innan de erhöll förtidspension. Detsamma gäller den som fått sin pension grundad på antagandepoäng och erhållit en låg pension, då skadan inträffat kort efter utträdet i förvärvslivet. Sedan ges alltså inga möjligheter att förbättra pensionsförhållandena, vilket blir mycket kännbart i synnerhet då förtidspensionen övergår i ålderspension. Bestämmelserna i lagen om allmän försäkring bör därför ändras så, att personer med partiell förtidspension skall kunna intjäna ATP-poäng för inkomst av förvärvsarbete för att möjliggöra en höjning dels av ålderspensionen, dels, med vissa tidsintervaller, av utgående förtidspension. Problemet i ATP-systemet diskuterades i i anledning av en fp-motion. ansåg att problemet hade en kvantitativt liten betydelse och avslog kraven om en översyn av pensionsreglerna i syfte att lösa dessa komplicerade problem. Att det i flertalet fall kommer att röra sig om endast någon pensionspoäng eller ett mindre antal personer anser vi dock inte vara tillräckliga skäl för att avslå dessa rättvisekrav. Avgifterna erläggs dessutom, som tidigare påpekats, redan av arbetsgivaren och bör då tillgodogöras de handikappade i stället för att samlas i fonderna. Inte heller den som uppburit förtidspension, utan tillämpning av bestämmelserna om antagandepoäng, under någon del av året kan tillgodoräknas pensionspoäng . Den som erhåller förtidspension under en månad går således miste om pensionspoäng för de övriga elva, oavsett hur stor inkomsten är. Detta förhållande är orättfärdigt och måste ändras. Den nuvarande prövningen av rätten till olika förmåner, pensionsförsäkringar och socialvård ter sig onödigt stelbent. För att kunna ge hjälp, speciellt avpassad för individen, krävs ett mer flexibelt hjälpsystem. Möjligheterna att få förtidspension bör vidgas till att i svårare fall omfatta även sociala handikapp. Det kan vara betydelsefullt att känna den trygghet som en fast pension ger för rehabilitering. Avvecklingsbestämmelserna måste sedan vara konstruerade så, att förtidspensionären inte alltför snabbt mister pensionen vid anställning eller förlorar på yrkesverksamhet. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om en översyn av pensionsreglerna för handikappade i syfte att 1. personer med partiell förtidspension skall få möjlighet att tillgodoräkna sig ATP-poäng för inkomst av förvärvsarbete för att höja dels ålderspensionen, dels den utgående förtidspensionen, 2. personer som uppbär förtidspension under del av år skall kunna tillgodoräknas pensionspoäng för inkomst under den återstående delen av året.