ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021731 · 1972-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majds proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. I proposition 1972:104 säger departementschefen att vid remissbehandlingen gjort invändningar mot förslag beträffande tillsättningen av tjänsterna för allmäntjänstgöring och bl. a. krävt att dessa tjänster skall fördelas centralt. Enligt departementschefens mening föreligger emellertid inte tillräckliga skäl för att gå ifrån arbetsmarknadsmässiga principer vid tillsättningen av dessa tjänster. Departementschefen biträder därför förslag, att underläkare för allmäntjänstgöring skall tillsättas av sjukvårdsstyrelsen eller efter dess bemyndigande av direktionen för respektive sjukhus. Företrädare för de medicine studerandena har presenterat ett alternativt förslag. Detta innebär i korthet 1. att de studerande söker ett förordnande, eventuellt fler med prioritetsordning angiven, 2. att ansökningarna behandlas centralt samt 3. att, om fler söker samma förordnande, lottning avgör mellan de sökande. Detta förfarande bedöms vara bättre än propositionsförslaget, som kan visa sig innebära en fara för enskilda patienter och för sjukvården som helhet. Om tillsättningen sker enligt arbetsmarknadens principer kan i viss utsträckning den situationen uppkomma att kandidater med sämre teoretiska kunskaper (= sämre betyg) och färre meriter hamnar på kliniker med otillräckliga resurser för handledning, dvs. på de minst eftertraktade klinikerna. För dessa kandidater innebär detta att den utbildning de får under allmäntjänstgöringen inte kompenserar deras redan tidigare sämre teoretiska underlag, eftersom den bästa handledningen och undervisningen försiggår på de resursstarka klinikerna, där endast de kandidater som redan har hög teoretisk standard befinner sig. Konsekvensen kan därför på lång sikt bli en försämrad sjukvård. Naturligtvis blir ingen anställd på enbart teoretiska kunskaper, men propositionens förslag innebär att kandidaterna efter elva terminers studier förordnas som AT-läkare under fullt yrkesansvar, varefter man avser att hålla kunskapsprov i medicin, kirurgi och psykiatri; de nuvarande vikariatsmöjligheterna kommer att tas bort för de icke färdigutbildade läkarna. Till följd av dessa fakta måste det vara uppenbart att AT-tjänstgöringen är en i utbildningen ingående del och inte en tjänst som skall sökas enligt arbetsmarknadens principer. Förutom att motförslaget går ut på att klassificera AT-tjänstgöringen som en del av utbildningen och ingenting annat skulle det dessutom innebära betydligt mindre av administrativa problem med separata behandlingar av ansökningar etc. System liknande det här föreslagna har med framgång prövats och tillämpats i . Under hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att tillsättning av AT-förordnaden sker efter i motionen föreslagna riktlinjer, 2. att lottning tillämpas vid tillsättningen i de fall flera sökande finns till samma AT-block.
mot · FV021733 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. 1 propositionen föreslås den ändringen i sakkunnigförfarandet vid tillsättningen av överläkare, att en övergång skall ske till det system som tillämpas för biträdande överläkare, dvs. med länsvis utsedda sakkunniga, som yttrar sig för samtliga specialiteter. Enligt min uppfattning är det nuvarande förfarandet, med sakkunniga inom varje specialitet för hela landet, mer ägnat att ge en konsekvent och enhetlig bedömning, vilket måste anses vara önskvärt när det gäller bedömningen av fackmeriterna. Detta förfarande bör även tillämpas beträffande biträdande överläkare. Om man önskar avlasta det arbete som det innebär att ta ställning till de sakkunnigas yttranden, kan man tänka sig att de sakkunnigas yttranden utan ställningstagande från sida översänds till sjukvårdshuvudmannen för att tjäna som ledning för tillsättningsbeslutet. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att måtte besluta om sådan ändring av sjukvårdslagens § 20, att det nuvarande sakkunnigförfarandet vid tillsättning av överläkartjänster kommer att tillämpas vid tillsättning av tjänster som överläkare och biträdande överläkare samt att vederbörande utskott utarbetar förslag till lagtext.
mot · FV021734 · 1972-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. I proposition 1972:104 berörs frågan om tillsättande av tjänster för allmäntjänstgöring. Enligt yttrande på s. 41 i propositionen framkommer att dessa tjänster skall tillsättas av respektive sjukvårdshuvudman enligt s. k. arbetsmarknadsmässiga principer med prövning av de sökandes meriter. gjorda erfarenheter av detta system är negativa. En kraftig opinion har framkommit bland de medicine studerandena mot det föreslagna ansökningsförfarandet. Detta sammanhänger med att den enda möjlighet som föreligger till meritering för allmäntjänstgöring är att skaffa sig så höga betyg som möjligt inom studieämnen med huvudsakligen teoretisk anknytning. I den konkurrenssituation som råder om allmäntjänster har detta lett till en osund betygskonkurrens inom ämnen som anatomi, histologi och kemi. Däremot finns det små möjligheter att ta hänsyn till praktiska sjukvårdserfarenheter och förmåga till patientkontakt, företeelser som svårligen låter sig uttryckas i poäng eller betygshandlingar. Konsekvenserna av det föreslagna systemet har klart dokumenterats i Medicinska föreningens tidskrift nr 6/1972. Genom den ensidiga inriktningen på teoretiska meriter och svårigheten att ta hänsyn till erfarenheter från och lämplighet för praktisk sjukvård, när det gäller tillsättningen av dessa underläkartjänster, äventyras läkarutbildningens syften. Enda rationella och rättvisa förfarandet är att förordnandena avgörs centralt och att den inbördes turordningen, när det är flera sökande till samma förordnande, avgörs genom lottning. Med hänvisning till ovanstående föreslås att i anledning av propositionen 1972:104 måtte uttala att samtliga förordnanden för allmäntjänster söks centralt hos samt att om flera söker samma förordnande lottning avgör den inbördes turordningen mellan dem. (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk)
mot · FV021736 · 1972-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 104 med förslag till ändring i sjukvårdslagstiftningen, m. m. 1 proposition nr 104 föreslås att vid sjukhusvård skall sjukpenning minskas med i stället för fem (AFL 3:4). Det innebär att utförsäkrade som förbrukat karenstiden, , drabbas av en kostnadshöjning om eftersom de då får betala ett belopp motsvarande sjukförsäkringens avgift, som höjd från tio till utan att ha någon som helst intäkt från sjukförsäkringen. Eftersom folkpensionen är beräknad efter minimistandard, ryms inte en sådan kostnadshöjning inom folkpensionens ram för dem som drabbas, vilket nedanstående tablå belägger Långtidssjuka måste ofta underkasta sig sluten vård utan att för den skull betraktas som varaktigt omhändertagna för anstaltsvård. De blir snart nog utförsäkrade, men ändå kvarstår personliga kostnader, t. ex. för bostad, kläder och avgifter, som måste bestridas även . Visserligen har sjukvårdshuvudmännen möjlighet till avgiftsnedsättning eller total befrielse, men deras ansträngda ekonomi manar till restriktivitet även i detta sammanhang. Enligt värt förmenande bör således utförsäkrade även slippa betala mer än per dag vid sjukhusvård. Mellanskillnaden bör finansieras av medel från den allmänna försäkringen. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att beslutar att utförsäkrade, som förbrukat sina karensdagar, undantas från den föreslagna höjningen av avgiften för sjukhusvård från tio till samt att vederbörande utskott måtte utarbeta erforderliga författningsändringar. nu per 1/1 1973 621:- 621:300:- 450: + 134:- - 16: 72 1793 S 1972
mot · FV021738 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 105 med förslag till vallag, m. m. Förslaget till vallag innehåller i 2 § en bestämmelse om central valmyndighet. Lagen anger icke vilken förvaltningsmyndighet som skall vara central valmyndighet utan lämnar detta avgörande åt Kungl. Centrala valmyndigheten tilldelas enligt lagen ett flertal viktiga funktioner i samband med de allmänna valen och har att utfärda de närmare föreskrifter rörande valförfarandet som behövs för tillämpningen av vallagen. Det är givetvis ytterst angeläget att de i företrädda politiska partierna får en nära insyn i den centrala valmyndighetens arbete. Då det genom lagen icke är säkerställt att som central valmyndighet utses förvaltningsmyndighet som har lekmannastyrelse, bör tillfoga en bestämmelse om att till centrala valmyndigheten skall knytas en parlamentariskt sammansatt nämnd med vilken centrala valmyndigheten har att samråda. Den nödvändiga lagtexten bör utarbetas av vederbörande utskott. Med anledning härav hemställes att måtte komplettera den föreslagna vallagen med en bestämmelse om att till centrala valmyndigheten skall knytas en parlamentariskt sammansatt nämnd. 1* 1972.
mot · FV021742 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 105 med förslag till vallag, m. m. Maj:ts proposition 1972:105 med förslag till vallag, m. m. föreslås att valsedlar skall tillhandahållas kostnadsfritt för parti som är representerat i den församling valet gäller. Inner- och ytterkuvert för valsedelsförsändelse skall på begäran kostnadsfritt tillhandahållas parti som är representerat i . Vidare skall i lokal där röstning äger rum väljarna för varje val ha tillgång till valsedlar som försetts med partioch valbeteckning för parti vilket är representerat i . Det måste vara principiellt felaktigt att på detta sätt knyta stödet till eventuell tidigare representation. Partibeteckning får registreras om parti vid registreringen kan visa att det har ett visst minimiantal röstberättigade medlemmar. Sedan partier blivit registrerade för deltagande i val bör de ha samma grundläggande förutsättningar när det gäller tillhandahållande av valsedlar och kuvert. En sådan likabehandling kunde uppnås genom att alla partier själva fick bekosta sina valsedlar. Men om stöd skall utgå så bör alla registrerade partier behandlas lika. Det är en grundläggande demokratifråga. Valsedlar och kuvert bör därför tillhandahållas kostnadsfritt för parti som låtit registrera sig för deltagande i valet. Vidare bör i lokal där röstning äger rum väljarna för varje val ha tillgång till valsedlar för parti som låtit registrera sig för deltagande i valet. Med hänvisning till det anförda hemställes dels att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr 1972:105 beslutar att blanketter till valsedlar, valsedelstryck samt inner- och ytterkuvert för valsedelsförsändelse skall tillhandahållas kostnadsfritt till parti som låtit registrera sig för deltagande i valet samt att i lokal där röstning äger rum väljarna för varje val skall ha tillgång till valsedlar för parti som låtit registrera sig för deltagande i valet, dels att vederbörande utskott utarbetar härför nödvändiga förändringar i lagförslaget.
mot · FV021743 · 1972-10-31 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 108 med förslag till lag om ändring i lagen (1962381) om allmän försäkring, m. m. I proposition nr 108 föreslås en del ändringar av beloppsgränserna inom den allmänna försäkringen. a. föreslås att den nedre beloppsgränsen i vad avser arbetsgivares avgiftsskyldighet till ATP m. m. liksom för arbetstagares rätt att tillgodoräkna sig pensionsgrundande inkomst höjs från . Motivet är att penningvärdet urholkats mycket påtagligt sedan bestämmelserna infördes. har administrationskostnaderna för såväl arbetsgivare som berörda myndigheter stigit avsevärt. Vi anser emellertid att den föreslagna höjningen, , är för liten. skulle enligt beräkningar . innebära en anpassning till nu rådande penningvärde. Redan av det skälet är . ett för lågt belopp. Därtill kommer att man inte vet när beloppet skall regleras nästa gång. Sannolikt dröjer det åtminstone . Av det skälet bör en sådan uppräkning av beloppet göras att det motsvarar ett förväntat medelvärde beloppet är nominellt fixerat. Således bör det sättas till . Med stöd av det anförda hemställes att vid behandlingen av proposition nr 108 måtte besluta antaga Kungl. Maj:ts till propositionen fogade förslag till lag om ändring i lagen om allmän försäkring, i lagen om yrkesskadeförsäkring, i förordningen angående uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring m. m., i förordningen angående byggnadsforskningsavgift, i förordningen om allmän arbetsgivaravgift, i lagen om lönegarantiavgift samt i lagen om arbetarskyddsavgift med den ändringen att i samtliga fall beloppet femhundra kronor utbyts mot sexhundra kronor. PER-ER1C RINGABY (m) () ()
mot · FV021745 · 1972-10-31 00:00:00 — i anledning av skrivelse nr 19 från förvaltningsstyrelse angående tjänstebenämningama inom . I fråga om tjänstebenämningar för personal vid och dess verk försöker man nu uppnå en samordning med statsförvaltningen i övrigt. I förvaltningsstyrelsens förslag har man dock endast i begränsad utsträckning lyckats att genomföra denna princip. När det gäller utskottsorganisationen har principen lett till något egendomliga resultat. Utskottens sekreterare föreslås sålunda få benämningen kanslichef, trots att de flesta av utskotten inte har något eget kansli. Normalt har två utskott ett gemensamt kansli med en fast personalstyrka på endast tre tjänstemän utöver sekreterare och biträdande sekreterare. De biträdande sekreterarna föreslås få benämningen föredragande en oklar benämning som inte närmare anger befattningens kvalifikationsnivå. För att undvika att ytterligare utredningsarbete behöver ägnas åt dessa frågor bör ändå benämningen kanslichef för utskottens sekreterare tills vidare kunna godtas, eftersom den ansluter till tjänstebenämningama för närmast motsvarande högre tjänstemän inom verk (ombudsmannaexpedition, revisorer). Kanslichefstiteln får ses som ett uttryck för att befattningshavaren är självständigt ansvarig inför utskottet för planeringen och genomförandet av sekreterararbetet. Att sekreterarnas mest krävande funktion att självständigt bereda utskottsärenden och på grundval av utskottets beslut utforma dess betänkanden inte kommer till uttryck i tjänstebenämningen kan endast beklagas. I konsekvens med principerna inom såväl verk som statsförvaltningen i övrigt bör befattningshavare i lönegrad C 1 eller C 2, som i förslaget benämns föredragande, kallas byråchef (och i förekommande fall byrådirektör/avdelningsdirektör/byråchef om de har extra tjänst i högst C 1). Beträffande benämningen byråchef, som är väl inarbetad i det allmänna medvetandet, bör uppmärksammas att det vid omorganisationen av ombudsmannaexpedition angavs följande beträffande de då beslutade byråchefstjänsterna vid expeditionen: Tjänsteinnehavarnas uppgifter skall bestå i beredning och föredragning av ärendet. (Jfr prop. 1967:32, s. Det kan också anmärkas att titlar med anknytning till byråorganisationen redan finns inom utskottskanslierna (byrådirektör, förste byråsekreterare, byråassistent). Ändringen medför inte några konsekvenser i löne- och pensionshänseende. Med hänvisning till det anförda hemställs att tjänstebenämningarna för föredragande tjänstemän inom utskottsorganisation bringas i överensstämmelse med vad som gäller inom verk på sätt som anges i motionen. 72 1794 S 1972
mot · FV021747 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Maj:ts proposition 1972:100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare innebär att invandrare får rätt till undervisning i svenska språket utan kostnader och rätt att låta undervisningen ske på arbetstid. Från denna rättighet utesluts vissa invandrare, bl. a. den grupp som arbetar i hushåll, både hemarbetande hustru eller annan som arbetar i det egna hushållet, och sådana som är löneanställda i hushållsarbete. Båda dessa grupper, som i huvudsak utgörs av kvinnor, torde tillhöra de invandrare som på grund av sin isolerade arbetsmiljö har svårast att få kontakter med svenska medborgare och är de invandrare som kommer mest i kontakt med invandrarbarn. Både för invandrarfamiljernas egen del och för de hushållsanställdas möjligheter att smälta in i det svenska samhället är det av största vikt att de i lika grad som övriga anställda får rätt till svenskundervisning på de villkor propositionen erbjuder. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att lagtexten i proposition 1972:100 ändras så att 1 § mom. 4 sorn är anställd i arbetsgivarens hushåll utesluts.
mot · FV021748 · 1972-11-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Det förslag till lag om svenskundervisning för invandrare som läggs fram i propositionen är ett viktigt led i hävdandet av de sämst ställdas rättigheter i det svenska samhället. Det uttalas att lagförslaget grundar sig på den utbildning som f. n. anordnas av studieförbunden i samverkan med de fackliga organisationerna. Detta måste av olika skäl ses som mycket tillfredsställande. Studieförbunden har en tradition av uppsökande verksamhet. De inbegriper i sin studieverksamhet befintliga kollektiv på arbetsplatser och i organisationslivet. Det måste också vara av värde när det gäller utbildning av våra invandrare att kunna räkna med de möjligheter till social kontakt och samverkan som präglar folkrörelsernas arbete. Denna sociala funktion finns integrerad i folkrörelseidén. Det är mot bakgrund av vad som här anförts viktigt att studieförbunden ges reella möjligheter att genomföra utbildningen i svenska för invandrare. Helt nya arbetsuppgifter uppkommer i och med förslaget om central registrering. Det innebär bl. a) anmälning av påbörjad undervisning, b) anmälning av avbruten undervisning, c) anmälning av antal närvarotimmar, d) anmälning av avslutad 240-timmars utbildning. Till detta kommer ytterligare informationsuppgifter till arbetsgivare och berörd facklig organisation under utbildningens gång. Dessa nya arbetsuppgifter kommer att medföra organisatoriska och administrativa merkostnader för studieförbunden, vilket bör beaktas och regleras i statsbidragsgivningen. bör statsbidragen bli föremål för en översyn mot mer förenklade bidragsregler. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer att ersättning för studieförbundens merkostnader i samband med lagförslaget om svenskundervisning till invandrare upptages budget.
mot · FV021749 · 1972-11-07 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Maj:ts proposition 1972:100 föreslås att vissa invandrare, som börjar sin första anställning i vårt land efter innevarande års utgång, på arbetsgivarens bekostnad skall beredas ledighet för att deltaga i undervisning i svenska språket. Ett bifall till propositionen torde innebära att vederbörande arbetsgivare påförs en kostnad motsvarande av en ordinär årslön. Kanske utgör inom storindustrin en merkostnad på per arbetstagare inte något mycket stort problem. Däremot kan det med fog antagas att denna merkostnad för en småföretagare blir ytterst betungande. Med hänsyn därtill synes det rimligt att arbetsförmedlingarna i samband med förmedling av anställning åläggs att alltid underrätta den uppsökte arbetsgivaren om dennes skyldigheter enligt förslaget i propositionen. Åberopande det anförda hemställer vi att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen har anförts.
mot · FV021751 · 1972-11-07 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Proposition nr 100 bygger på invandrarutredningens första betänkande. I detta framförs huvudsakligen två förslag. dels om en inom det allmänna skolväsendet anordnad grundutbildning för vuxna invandrare, dels om lagstadgad rätt till ledighet och lön för invandrare som deltar i svenskundervisning. Beträffande det förstnämnda framlägges nu inget förslag i proposition nr 100. Departementschefen anför som skäl härför sådana kostnadseffekter för det allmänna att de (förslaget och därtill anslutande frågor) bör behandlas i ett vidare budgetsammanhang. Även det förslag som framföres, nämligen om rätt till 240 timmars avlönad ledighet, medför emellertid kostnadseffekter som inte kan negligeras. Man har beräknat att företagens kostnad för att bereda en invandrare ledighet och lön i enlighet med förslaget kommer att uppgå till utöver produktionsbortfallet. Företagens ställning är inte sådan att de tål en sådan påfrestning. Resultatet torde bli en avsevärt minskad benägenhet att anställa invandrare, vilket får förmodas ej vara förslagets syfte. Det är också välkänt att många utländska arbetare under sin första tid i tar kortvariga anställningar för att känna sig för om de bästa anställningsmöjligheterna. får de nu enligt förslaget möjlighet att utnyttja förmånen med betald utbildning, som den betalande, företaget, löper risk att utgifterna för dess del inte kommer till någon som helst nytta. Självfallet är det angeläget att invandrarna effektivast och snabbast möjligt lär sig hjälpligt behärska svenska språket och blir insatta i de svenska samhällsförhållandena. Allmän grundundervisning brukar betraktas som en uppgift för samhället. Så bör enligt vår mening synsättet vara också beträffande invandrarnas grundundervisning. Till kostnaderna för den av samhället anordnade utbildningen och de studiesociala åtgärderna bidrar bl. a. företagen genom skatter. Såsom det också omtalas i proposition nr 100 föreligger en överenskommelse mellan och om en rekommendation till arbetsgivarna att erbjuda anställda invandrare 60 timmars betald svenskundervisning, varav minst 20 på arbetstid. Därutöver föreslås staten svara för till dem som följer sammanlagt ca 200 timmars undervisning. Enligt vår uppfattning bör denna överenskommelse på ett utmärkt sätt kunna tjäna som grund för fortsatta förhandlingar mellan arbetsmarkna dens parter om villkoren för de invandrare som inhämtar elementära kunskaper i svenska. Uppgiften är angelägen men bör enligt vår mening lösas förhandlingsvägen vid de tillfällen då företagens bärkraft i förhållande till de anställdas krav kan bli föremål för en totalbedömning. Med hänvisning till ovanstående hemställes att avslår proposition nr 100. () ()