mot · FV02888 · 1972-01-26 00:00:00 — angående fastighetsbeskattningens roll i det framtida skattesystemet. Fastighetsbeskattningen har kommit att svara för en allt mindre del av de totala skatteintäkterna. Delvis beror detta på en strävan att successivt avveckla fastighetsbeskattningen, vilket hindrats av att vissa kommuner varit starkt beroende av dessa skatteintäkter. Differentieringen av beskattningen av en- och tvåfamiljshus och de återkommande fastighetstaxeringarna har delvis motverkat den allmänna tendensen. Olika skäl talar för att tidpunkten nu kan vara mogen för att överväga fastighetsbeskattningens roll i det totala skattesystemet. Avsikten med fastighetsbeskattningen är att uttaga en skatt å den skäliga förräntning fastighetens kapital kan anses representera. I normalfallet antas denna förräntning uppgå till av fastighetens taxeringsvärde, vilket i sin tur som regel ligger under fastighetens försäljningspris med . För en- och tvåfamilj sfastigheter, som har ett taxeringsvärde överstigande . sker en successiv uppräkning av intäktsprocenten vid ett taxeringsvärde av . Fastighetsbeskattningen är effektiv endast i mindre utsträckning. Den i regel låga intäktsprocenten leder till stora underskott i taxeringen för de fastighetsägare, som har höga skuldräntor för sina fastigheter. Vid höga inkomster i övrigt leder detta till avdragsmöjligheter som bl. a. genom den statliga beskattningens progressivitet upplevs som orättvisa av andra skattebetalare och inte överensstämmer med en social bostadspolitik. Intäktsprocentens nuvarande storlek fastställdes ursprungligen i ett ränteläge som var annat än dagens. Med nuvarande och förutsedda räntesatser på kapitalmarknaden får de nuvarande reglerna om intäktsprocent för fastigheter karaktären av ett socialt bidrag till fastighetsinnehavarna från övriga skattebetalare. För en- och tvåfamiljsfastigheter sträcker detta bidrag sig ända upp till fastigheter med ett taxeringsvärde på , eftersom först dessa fastigheter åsätts en intäktsränta å , vilket torde motsvara de räntesatser som förekommer på kapitalmarknaden. Till detta kommer den vinst, som ligger i att taxeringsvärdet sätts under det verkliga försäljningsvärdet; i expanderande områden motsvarar taxeringsvärdet, efter en genomförd fastighetstaxering, endast hälften av försäljningsvärdet. Reglerna för fastighetsbeskattningen leder till orättvisor mellan olika grupper av bostadskonsumenter och skattebetalare, mellan småhusägare, bostadsrättsinnehavare och hyresgäster och mellan skattebetalare med inkomst av tjänst, inkomst av fastighet och inkomst av kapital. Orättvisorna har lett till olika krav om förändringar i beskattningsreglerna. Det senast framlagda förslaget avser bostadsrättsinnehavama, som skulle jämställas med småhusägarna, vilket skulle skapa nya orättvisor mellan bostadsrättsinnehavare och hyresgäster. Särskilt otillfredsställande är det numera av regeringsrättens majoritet accepterade förhållandet, att bostadsrättshavare fått möjlighet till ränteavdrag vid nybildning av bostadsrättsförening när bostadsrättshavaren upptar personliga lån till lägenhetens andel av fastighetens totala värde. En reform av fastighetsbeskattningen bör utformas så att rättvisa skapas mellan olika skattebetalare. Med beskattningens utformning i övrigt, olika förvärvskällor, avdragsrätt etc. torde detta bäst ske genom en höjning av intäktsprocenten. I tidigare skeden av samhällsbyggnadsprocessen ombesörjde industrin i stor utsträckning samhällsinvesteringar av typen vatten- och avloppsledningar, vägar, bostäder och samlingslokaler etc. De senaste årtiondenas utveckling har inneburit att detta samhällsengagemang i allt väsentligt avvecklats av industrierna och överförts på kommunerna. har vinstbeskattningen från företagen kommit att betyda allt mindre för kommunernas totala ekonomi. En inte oväsentlig kostnadsökning har av dessa orsaker uppkommit för kommunerna utan att de tillförts nya inkomstmöjligheter. Därmed har också en betydande överflyttning av kostnader skett från företagen till de enskilda skattebetalarna i kommunerna. Endast i begränsad utsträckning är fastighetsbeskattningen effektiv för industrins fastigheter. Dessa synpunkter talar för att en ökning av beskattningen av industrins fastighetsinnehav kunde vara en kompletterande åtgärd för att minska det totala kommunala skattetrycket. Samhällsutvecklingen medför en allt starkare koncentration av befolkning och bebyggelse till allt större tätorter. Som ett resultat av koncentrationsprocessen uppkommer betydande vinster genom värdestegring på mark och byggnader i tätorterna och framför allt dessas centrala delar. Till en del tar detta sig uttryck i betydande krav på hyresstegringar och överlåtelseavgifter för lägenheter. Till en del motverkas detta av de genomförda förändringarna i expropriationslagstiftningen och de nu gällande hyres- och hyresregleringslagarna. Sannolikt kunde en skärpt fastighetsbeskattning vara ett värdefullt komplement för att motverka värdestegringarna och bidraga till att koncentrationsprocessen inte blev fullt så snabb och värdestegringarna så höga. Det nu framlagda förslaget till riksplan bygger på förutsättningen att vissa, icke obetydliga, områden av vårt land skall reserveras som områden för friluftsliv, medan andra områden disponeras för miljökrävande industri. Med det nuvarande beskattningssystemet, där tyngdpunkten ligger på beskattningen av tjänst, kommer ett genomförande av riksplanen att innebära, att olikheter i skatteförmågan mellan regioner och kom muner förstärks, även om de nu pågående kommunsammanläggningarna medför vissa, icke obetydliga, förbättringar. Sannolikt måste dessa olikheter mötas med en skatteutjämning, men det kan ifrågasättas om inte en effektiv fastighetsbeskattning avsevärt skulle komma att minska detta behov. Fastighetsbeskattningen skulle i detta sammanhang kunna sägas ge en viss kompensation för ianspråktagande av naturresurser, som i annat fall kunnat användas för annat ändamål t. ex. kraftverk/ turism, fritidsbebyggelse/industri, fritidsbebyggelse/rörligt friluftsliv. De här anförda skälen talar för att fastighetsbeskattningens roll i det framtida skattesystemet bör bli föremål för utredning syftande till bl. a. en höjning av fastigheternas beräknade avkastning till i nivå med den som gäller för kapitalmarknaden i övrigt och i övrigt med beaktande av vad som ovan sagts. I vilken utsträckning en uppräkning av avkastningen skall ske bör bli utredningens uppgift att pröva, men en riktpunkt kan vara de paritetstal som tillämpas för de statliga bostadslånen. Den här skisserade förändringen av fastighetsbeskattningen kommer att aktualisera förändringar i bostadspolitiken för att motverka de bostadskostnadsstegringar som i annat fall blir följden vid en skärpning av fastighetsbeskattningen. I samband med en här skisserad omläggning av fastighetsbeskattningen måste därför kompensation lämnas normalinkomsttagama via den sociala bostadspolitiken så att deras bostadskostnader totalt blir oförändrade. Angeläget är att inte hyresgästerna i de allmännyttiga bostadsföretagen förorsakas bostadskostnadsstegringar som en följd av ändringar i fastighetsbeskattningen, särskilt mot bakgrunden av att hyressättningen i dessa fastigheter sker efter självkostnadsprincipen. Kompletterande direktiv i detta avseende bör lämnas boendeutredningen vid ett biträdande av förslaget nedan. I denna utredning bör också beaktas önskvärdheten av att premiera byggandet av billiga småhus för barnfamiljer i normala inkomstlägen, särskilt av småhusinnehavet. Med hänvisning till vad som anföres i det föregående föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer om en översyn av fastighetsbeskattningens roll i det framtida skattesystemet.