mot · FV021501 · 1972-03-14 00:00:00 — Motioner nr 1501 1972 i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 22 med förslag till lag om skattefrihet vid premiering av sparande, m. m. Konsumentprisindex steg från 129 till 261 . Annorlunda uttryckt innebär detta att penningvärdet under dessa föll så att det 1971 endast var hälften av vad det var 1954. Arbetsmarknadens parter har försökt kompensera löntagarna för inflationens verkningar och kan sägas i stort ha lyckats. Familjer med goda inkomster har via lånefinansiering kunnat förvärva egnahem eller fritidshus och i många fall haft fördel av penningvärdets försämring genom inteckningslånens realvärdeminskning. Individer med insikt om aktiemarknaden och med beredvillighet att satsa sina sparmedel med visst risktagande har haft möjlighet att kompensera sig för penningvärdets fall genom aktieköp. Den kategori medborgare som drabbats hårdast av penningvärdeförsämringen är den stora gruppen småsparare som inte kunnat eller inte vågat satsa sina sparmedel enligt ovan utan varit hänvisade till att placera dem i bank- eller försäkringssparande. Småsparamas förluster genom sparbeloppets realvärdeminskning torde under dessa år uppgå till miljardbelopp. Hushållssparandets andel av den disponibla inkomsten sjönk från att vara till 1969. Även om en, sannolikt tillfällig, uppgång ägt rum visar sparandet en klart nedåtgående trend, vars främsta orsak torde vara inflationen. Vi har från liberalt håll under ett flertal år påtalat detta missförhållande och ser därför med tillfredsställelse att regeringen nu lagt en proposition som syftar till en premiering av sparandet i banker och likvärdiga kreditinrättningar. Vi vill instämma i den målsättning som propositionen anger, nämligen att ett system bör skapas som stimulerar till ett långsiktigt och regelbundet sparande. Vi vill också instämma i att systemet bör avvägas så att det leder till ett nysparande och anser, liksom propositionen, att reglerna därför bör utformas så att sparandet sker regelbundet och att insättningar sker i samband med utbetalning av lön eller annan periodisk ersättning. Propositionen föreslår att insättningen på särskilda sparkonton skall ske genom löneavdrag eller liknande åtgärder . Minimibeloppet för sådant regelbundet sparande skall vara /månad. 3 sami Nr 1501-1504 Beloppet är för många i låglöne- och medellöneskikten fortfarande ett stort belopp! Om man i det regelbundna och långsiktiga sparandet önskar få med även sådana löntagare, torde minimibeloppet behöva sänkas till /månad. Detta är så mycket mer angeläget, som det skulle vara skada om stora grupper av småsparare ställdes eller ställde sig utanför detta önskade sparande av den anledningen att minimibeloppets storlek avskräckte. Det måste ses som ett rättvisekrav att även dessa småsparare beredes möjlighet att få del i den statliga premiering som avses! Inflationsskyddat sparande bör eftersträvas har den genomsnittliga penningvärdeförsämringen varit . Det torde finnas anledning förmoda att inflationen under de närmast kommande fem åren blir av samma omfattning. Den högsta inlåningsräntan enligt villkoren för kapitalräkning med tolv månaders uppsägning är . För dagen synes räntesänkning vara mer sannolik än räntehöjning. Mot bakgrunden av ovanstående två förhållanden och inkomstbeskattningen är det av intresse att studera den sannolika effekten av propositionens premiesparande. Som exempel kan tas en person som sparat /månad, minimispararen enligt propositionen. Om minimispararen har ingen eller så låg övrig inkomst av kapital att premiesparandets ränta förblir obeskattad kommer han och efter erhållen skattefri sparpremie om att ha nominellt innestående ca , men reellt endast ca . (Beräkningen av inflationens påverkan har gjorts på så sätt att det i slutet av innestående beloppet omräknats till det i böljan av första året gällande penningvärdet.) Om minimispararen redan har så stor inkomst av kapital att det så kallade sparavdråget redan ianspråktagits - för detta behövs för ensamstående endast ett sparkapital på ca blir premiesparandets räntor inkomstbeskattade. Med en antagen marginalskatt av och under antagande av att spararen tar ut från premiesparkontot ett belopp som motsvarar skatten på räntan har han och efter erhållen sparpremie om nominellt innestående ca , men reellt endast ca . I sammanhanget bor nämnas att hänsyn ej tagits till kommunalskattelagens bestämmelser om att den beskattningsbara inkomsten avrundas till närmaste lägre hundratal kronor. Den premiering av sparandet som propositionen garanterar alla får ju inte del av vinstutlottningen täcker i ovanstående fall icke ens penningvärdets försämring, än mindre ger den premiespararen någon realavkastning. Ytterligare kalkylering visar att, om premiespararens övriga inkomst av kapital är sådan att ca hälften av ränteavkastningen från premiesparandet beskattas, täcker propositionens sparpremiering ungefär penningvärdets fall. Om den ensamstående minimispararen följer propositionens önskan om långsiktighet och regelbundenhet i sparandet och fortsätter att spara /år, kommer han med ränta på ränta och utan inkomstbeskattning på räntan att ha ett sparkapital med avkastning utöver sparavdraget . Fortsatt premiesparande kommer således att inkomstbeskattas. Därtill kommer att många premiesparare redan från början torde ha viss annan inkomst av kapital, varför det förhållandet att premiesparandets avkastning helt eller delvis inkomstbeskattas kommer att bli relativt vanligt. Mot bakgrunden av ovanstående torde kunna sägas att propositionens premiering för många premiesparare icke innebär någon realavkastning på sparat kapital och vid fortsatt långsiktigt regelbundet sparande inte ens ger kompensation för penningvärdets fall. Det kan därför ifrågasättas om propositionens premiering medför en tillräcklig stimulans av sparandet. Ett sätt att öka garantierna för att det nysparande åtadkommes som propositionen syftar till vore att utöver den årliga högsta inlåningsräntan som kreditinstitutet helt står för garantera en statlig extra inlåningspremie om på varje års nysparande. Premien bör vara skattefri. Med det antagande som propositionen gör om ett årligt premiesparande på skulle en sådan inlåningspremie kosta staten utöver de 20 miljoner som vinstutlottningen beräknas uppgå till. Ett sådant ytterligare statligt åtagande ter sig möjligt från statsfinansiell synpunkt. Några statliga administrativa problem behöver inte uppstå, då detaljadministrationen av en sådan inlåningspremie kan åläggas kreditinstituten. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att beslutar a) att det månatliga minimibeloppet inom ramen för premiesparandet skall vara för att därmed möjliggöra en bred förankring av sparandet, b) att en skattefri statlig inlåningspremie om på varje års nysparande skall utgå utöver propositionens övriga premiering för att garantera en särskild stimulans åt årligt nysparande; samt 2. att vederbörande utskott utarbetar erforderlig lagtext. () () 1* 1972.