mot · FV021423 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om fortsatt översyn av expropriationslagstiftningen. En marknadshushållning av det slag som finns i den västliga delen av världen liksom i förutsätter fri tillgång och utnyttjande av skilda slag av produktionsresurser. Den kanske viktigaste av dessa produktionsresurser är marken eftersom tillgången och utnyttjanderätten till denna intar en central plats för företagsamheten. Den trygghet som ett okränkbart markinnehav ger innehavaren kan inte förringas, och särskilt betydelsefullt är detta för de flesta näringsidkare oavsett rörelsens storlek och inriktning. Med den lagstiftning som gällde intill utgång var dessa förhållanden relativt väl tillgodosedda, och expropriation betraktades som en i och för sig viktig nödfallsutväg för att tillgodose samhällets behov. Det väsentliga var emellertid att expropriationslagstiftningen inte begagnades allmänt tvångsrätten var ett undantag. Genom de ändringar i expropriationslagstiftningen som godtogs av för och som gäller från och med detta år har nästan alla kvarvarande skrank som begränsat expropriationsrätten rivits ned. I det regeringsförslag som låg till grund för förändringarna anförde statsrådet att expropriation har betraktats som ett extraordinärt och från rättvisesynpunkt tvivelaktigt ingrepp i den enskilda äganderätten. Därefter anföres: Ett sådant betraktelsesätt ter sig numera helt otidsenligt och är främmande för en modern syn på förhållandet mellan enskild och allmänna intressen när det gäller markanvändningen. (s. 166). Motionärerna kan inte godtaga denna uppfattning som strider mot hävdvunnen rättspraxis och förändrar den näringspolitiska situationen i landet. Väsentliga delar i den nu gällande expropriationslagstiftningen har inte blivit föremål för parlamentarisk utredning utan handlagts på departementsnivå. Därtill har stora delar inte heller remissbehandlats. som framlade sitt sista betänkande år- 1969 har således inte haft delaktighet i de nya ersättningsreglerna. Det synes otillfredsställande att det fortsatta arbetet i dessa frågor bedrivs på departementsnivå utan kontakt med partier, folkrörelser och organisationer. Expropriationslagstiftningen är av sådan vikt att en parlamentarisk beredning med större förankring i den allmänna opinionen bör komma till stånd. Det synes oss således angeläget att en parlamentarisk kommission med representanter från de större organisationerna tillsättes för den fortsatta handläggningen av denna fråga. Eftersom expropriation är en form av tvångsförvärv, där samhället som starkare part begagnar sin makt mot den enskilde, kan vi inte acceptera ersättningsreglerna. Vi finner det således orimligt att den part som tvingas avstå sin egendom inte erhåller full ersättning för densamma. Ersättningsreglerna vid tätbebyggelseexpropriation innebär att 10 till fastighetsvärden blir avgörande för värderingen, såvida den enskilde inte förmår visa att ett aktuellare högre värde saknar samband med förväntningar om ändrad fastighetsanvändning och planering. De låga ersättningsreglerna i kombination med tvångsförvärv är således oacceptabla. De långvariga expropriationstillstånden innebär i allmänhet byggnadsförbud. elimineras möjligheterna att utnyttja fastigheten som kreditobjekt, vilket kan få allvarliga konsekvenser för en rörelse. Så länge uppskovet varar förblir kommunen i praktiken den enda tänkbara köparen. Att domstolsprövningen uppskjuts är oacceptabelt, och det försätter den enskilde i ett trängt läge som kan komma att utnyttjas på ett oförsvarligt sätt. Exempel finns från där fastighet legat under expropriationstillstånd . Givetvis måste det finnas en gräns för hur länge en kommun skall få ligga på ett expropriationsärende. Beträffande ersättningsreglerna vid expropriation och tidsrymden för förfarandet önskar vi framhålla att värderingen av den fastighet som föreslås bli exproprierad bör äga rum vid ansökningstillfället. Domstolsprövningen bör därefter äga rum senast efter att expropriationstillståndet beviljats. Kompensation för penningvärdeförsämringen bör vidare utgå för den tid som förflutit mellan tillfället för expropriationsansökningen och domstolsprövningen. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t hemställer om tillsättande av en parlamentarisk utredning och med representanter för de större organisationerna att överse det tidigare arbetet och fullfölja det återstående arbetet inom expropriationslagstiftningens område. () HANS () () () i Stenkyrka K L , 1972