mot · FV02603 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om prognoser rörande arbetsmarknaden. Samhället söker genom olika åtgärder åstadkomma balans på arbetsmarknaden och inom skilda regioner. Regionalpolitiken och utbildningsmöjligheterna spelar därvidlag en betydande roll. Det finns dock en rad exempel som visar att utbildningsmöjligheterna inte anpassats till arbetskraftsbehovet. Sådana exempel är akademiker-överskottet och bristen på yrkesutbildade personer. Vi har ett betydande överskott på akademiker, medan vi har brist på skickliga yrkesarbetare. Visserligen kan akademikerna söka sig till nya verksamhetsområden även till sådana som inte tidigare rekryterats av personer med akademisk utbildning. Men den utvägen erbjuder begränsade möjligheter och torde också innebära slöseri med våra utbildningsresurser. Det kan knappast vara riktigt att erbjuda en långvarig teoretisk utbildning åt personer som i första hand är betjänta av praktisk utbildning av kanske speciellt slag. Det är ju en fråga om både tid och kostnader i pengar. Självfallet krävs en vidgad allmänbildning i ett samhälle där vi måste vara beredda på omskolning och fortbildning och där en omfattande teoretisk skolning behövs för att vi skall kunna ta del av det kulturutbud som samhället ställer till vårt förfogande. Men detta är en sak och långvarig akademisk utbildning något annat. En förstärkning av prognosverksamheten på arbetslivets område måste i nuvarande läge betraktas som utomordentligt angelägen. Omställningssvårigheterna som följer i »utbildningsexplosio nens» spår måste kunna reduceras, om vi vidtar nödiga åtgärder. De prognoser som gjorts i avseende på behovet av arbetskraft berör i huvudsak yrken med hög teoretisk utbildning eller teoretisk utbildning på mellannivå. Däremot finns endast lokala utredningar för yrken med krav på i huvudsak praktisk utbildning. Detta försvårar möjligheterna till en bedömning av hela arbetsmarknadens behov, och tillfälliga variationer i arbetskraftsbehovet kan på ett visst område tillmätas för stor betydelse i brist på mera långsiktiga beräkningar av tillgång och efterfrågan. Detta förhållande försvårar också i hög grad avvägningen mellan olika utbildningsvägar. Då vi vet att en mera långvarig brist inom en viss yrkeskategori kan inverka i hög grad menligt på den industriella utvecklingen inom ett vidare område, är det angeläget att vi får fram så långt möjligt omfattande och tillförlitliga prognoser. Om vi inte vidtar nödiga åtgärder, synes det inte osannolikt att vi kan få räkna med brist på arbetskraft som en normal företeelse inom betydande sektorer av yrkeslivet, under det att vi får stora överskott på andra områden. 1 ett läge, där vi har att räkna med brist på arbetskraft inom arbetsmarknaden som helhet, är det särskilt angeläget att vi får balans mellan grupper som inte kan eller endast med svårighet kan ersätta varandra. För att kunna åstadkomma en så god avvägning som möjligt mellan olika utbildningsvägar erfordras en överblick över hela arbetsmarknadsfältet och ett så väl underbyggt material som möjligt för bedömning av framtidsbehovet av arbetskraft inom olika samhällssektorer. Visserligen erbjuder ett sådant prognosarbete stora svårigheter, men det är desto mer angeläget att tillräckliga resurser ställs till förfogande för detta arbete. resurser har visserligen successivt ökat, men behovet växer, och kravet på snabba och tillförlitliga resultat gör det angeläget med ännu större satsning på dessa viktiga arbetsuppgifter. Först när vi fått en tillförlitlig bedömning grundad på fakta, kan vi vidta de åtgärder som är erforderliga för att skapa balans mellan arbetsmarknadens behov och utbildningsutbudet. Självfallet får det aldrig bli fråga om någon hård styrning från samhällets sida, men vetskapen om det faktiska läget, om behovet, möjligheterna och framtidsutsikterna på arbetsmarknaden är i sig själv »styrningsinstrument». Det är också angeläget att få fram rullande prognoser som gör det möjligt att från tid till tid anpassa utbildningsutbudet och ge det den flexibilitet som vårt dynamiska samhälle kräver. Med åberopande av vad vi här anfört får vi på nytt hemställa att hos Kungl. Maj:t begär åtgärder för att samordna och förstärka den prognosverksamhet på arbetsmarknadens område som bedrivs på olika håll med syfte att få fram 1. dels sådana prognoser för behovet av arbetskraft som ger en totalbild av arbetsmarknadens behov och anger den väntade fördelningen mellan olika yrkesgrupper, 2. dels rullande prognoser som underlag för snabba anpassningsåtgärder inom utbildnings- och omskolningsområdet, när läget förändras. () ()