mot · FV021806 · 1972-11-17 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I proposition nr lil angående regionalpolitisk! handlingsprogram, som enligt vår mening haft alltför att ta ställning till, förklarar departementschefen att de allmänna målen för regionalpolitiken i stort är desamma som fastställdes av riksdag. Vi ansluter oss till målsättningen att människorna i alla delar av landet bör få del av den materiella, sociala och kulturella välfärden så långt detta är möjligt. Vidare framhåller departementschefen att politiken på alla områden syftar till att tillgodose de enskilda människornas behov och önskningar. Då exakt samma ordalydelse återfinns i moderata samlingspartiets motion 1972:294 ansluter vi oss naturligtvis också till denna övergripande målsättning för regionalpolitiken. I sistnämnda motion framhölls att regionalpolitiken bör leda utvecklingen i sådana banor att näringslivets strukturomvandling inte behövde åtföljas av massomflyttningar och så att möjligheterna att ge en tillfredsställande service åt alla människor förbättrades. Detta innebär att man bör söka bygga upp en allsidig regional arbetsmarknad, där olika typer av näringslivs- och samhällsaktiviteter finns representerade. Vad näringslivet beträffar räcker det inte med enbart den tillverkande funktionen. Även kvalificerad produktutveckling, marknadsföring och administration bör finnas representerad. Vidare måste en tillfredsställande offentlig och enskild service finnas. De generellt verkande ekonomisk-politiska åtgärder som statsmakterna vidtar har, framhölls vidare i motionen, ett avgörande inflytande på möjligheterna att realisera de lokaliseringspolitiska strävandena inom stödområdet. På grund av ofta svag lönsamhet hos företagen och näringslivets ensidiga struktur drabbas dessa regioner även hårt av överdrivet starka kreditrestriktioner som huvudsakligen slår mot nyetablerade och likviditetsmässigt svaga företag. De regionalpolitiska konsekvenserna av generella finans- och penningpolitiska åtgärder bör därför beaktas mera än som skett . Generella åtgärder även av annat slag bör, menade vi, prövas. Således bör t. ex. övervägas möjligheterna att genom förmånligare avskrivningsregler, slopande av arbetsgivaravgiften och energibeskattningen allmänt stimulera den ekonomiska aktiviteten inom särskilda regioner. Även på transportområdet bör generella åtgärder vidtas. Således bör transportstödet icke blott överses i vad gäller varutransport utan även utvidgas till persontransporter, norra stambanan upprustas och åtgärder vidtas för att underlätta sjöfarten till och från . 1 * 1972. Utbyggnaden av den högre undervisningen är, underströks slutligen, ett viktigt inslag i det norrländska utvecklingsarbetet. Av väsentlig betydelse för skapandet och utvecklandet av företagartraditioner är tillgången på utbildning anpassad för i första hand den mindre företagsamhetens behov. Vid vår behandling av den nu föreliggande propositionen avser vi att i första hand beröra sådana frågor där vi anser insatser nödvändiga utöver dem som föreslås i proposition nr lil. I princip delar vi alltså departementschefens syn i vad gäller både de regionalpolitiska målen och de föreslagna åtgärderna. Ehuru det kan finnas nyanser i uppfattningarna, föredrar vi alltså här att peka på vägar som kan föra vidare mot målet i stället för att uppehålla oss vid olika detaljer. Vi vill inom regionalpolitiken bl. a. satsa på: 1. en god företagsmiljö över hela landet som grund för regionalpolitiken, 2. så likvärda förutsättningar som över huvud taget är möjliga över hela landet och mellan olika regioner, 3. generella stimulansåtgärder före selektiv detaljstyrning i syfte att skapa likvärdiga förhållanden mellan regioner samt mellan redan etablerade och nyutbyggda företag, 4. ökat stöd till basnäringarna jord- och skogsbruk, 5. åtgärder med verkan på hela regioner såsom differentierade taxor, avgifter och avskrivningsregler, utvidgning av transportstödet och upprustning av norra stambanan. Enligt vår uppfattning är det i fråga om regionalpolitiken viktigt att partierna är överens om målet och färdriktningen. Möjligheterna att med begränsade detaljåtgärder påverka skeendet, som i flera avseende redan tillåtits gå för långt, är mindre än att med en målinriktad politik få en gynnsam utveckling totalt sett. Vi anser därför att en grundförutsättning för att få en gynnsam utveckling i de områden som särskilt behöver stimuleras är ett företagsvänligt klimat i hela landet. Även den mest genomgripande regionalpolitiska satsning torde ha små utsikter att lyckas om inte förutsättningarna för landet i dess helhet är gynnsamma. Befolkningsramar och befolkningstal för län och regioner kan vara lämpliga att ha som riktmärke för handlandet, men de för inte i och för sig närmare de regionalpolitiska målen. Det är inte genom att fastställa befolkningstal som en region kan fås att expandera. Endast genom att peka på vägar att nå likaberättigande med de av naturen mera gynnade områdena kan målen uppnås. Befolkningsramarna kan utgöra en ram för politiken. Betraktas de däremot som absoluta riskerar man att hela regionalpolitiken låses fast i ett gränstänkande. Centrala mål för den ekonomiska politiken är full sysselsättning, snabb ekonomisk tillväxt, jämnare inkomstfördelning, bättre regional balans, rimlig prisstabilitet och balans i utrikesbetalningarna, framhåller departementschefen. Vi ansluter oss till denna principförklaring. Den primära förutsättningen för att nå dessa mål är en god företagsmiljö, som ger företagen sådan lönsamhet att trygghet i anställningen skapas och fortsatt utbyggnad kan ske. Den ekonomiska politiken bör därför ges ett sådant innehåll att denna förutsättning skapas. Vi avser emellertid inte att i denna motion ta upp dessa frågor utan hänvisar till motioner och till olika förslag som i andra sammanhang från vårt håll förts fram i detta syfte, bl. a. när det gäller skatte-, sysselsättnings- och konjunkturpolitiken. Vi vill således slå fast att en första förutsättning för en lyckad regionalpolitik är ett företagsvänligt klimat över hela landet. Först när den grunden är lagd finns det möjligheter att skapa varaktiga effekter av de regionalpolitiska satsningarna. I dessa avseenden kan vi inte finna att den nuvarande politiken är till fyllest. Det är även här, som i så många andra sammanhang, mera fråga om att reparera skador än att skapa varaktiga resultat. I propositionen diskuterar departementschefen möjligheterna att inte avgränsa regionalpolitiken inom ett särskilt stödområde. i framhåller också i sitt länsprogram att begränsningen till ett stödområde bör upphävas. Vi instämmer i departementschefens mening att det finns skäl som talar både för och emot. Det finns exempelvis områden och regioner utanför stödområdet som också får anses vara i behov av stimulans. Men så länge de näringsgeografiska förhållandena i stödområdet medför att de regionala problemen där är mera svårlösta än på andra håll anser vi det nödvändigt att behålla den nuvarande indelningen. Vi vill dock understryka att stödområdesgränserna inte får uppfattas som klart fixerade. Det bör vara möjligt att med en liberal tolkning av bestämmelserna eliminera de tröskelproblem som uppkommer i gränsområdet och ge stimulans åt bygder och regioner var de än är belägna men där behov finns. 1 det här sammanhanget vill vi aktualisera frågan om inte uttrycket stimulansområde vore att föredra framför stödområde. Det finns i det senare en negativ klang som inte verkar attraherande. Begreppet stödområde är inte så positivt laddat som vi skulle önska. Vi menar helt enkelt att ordet stimulans i stället för stöd mera svarar mot de mål vi satt för regionalpolitiken. Vi vill också slå fast en andra förutsättning för de regionalpolitiska åtgärderna, nämligen att betingelserna för näringsliv, offentlig verksamhet, kulturutbud etc. blir så likvärdiga som över huvud taget är möjligt över hela landet. Det innebär att vi hårdare än i propositionen vill angripa de kostnadsolikheter som finns och som kan elimineras antingen genom att taxor etc. ändras och/eller genom att generell stimulans utgår. Det är i regel inte brist på företagsamheten i vissa delar av landet som medfört den nuvarande regionala obalansen. Det är i stället skillnader i förutsättningarna som verkat hämmande i vissa områden. Därtill kommer att folkminskningen i basnäringarna, jord- och skogsbruk, medfört struktur- och befolkningsproblem. Även om statsmakterna genom vissa åtgärder underlättar för exempelvis jordbruket i norra att leva vidare, har enligt vår mening den hittillsvarande politiken när det gäller dessa basnäringar verkat pådrivande på avfolkningen från vissa bygder. Skall regionalpolitiken kunna leda till en jämnare befolkningsstruktur inom de områden det här är fråga om och åstadkomma en positiv utveckling på bredden också i förhållande till övriga delar av landet, synes det därför vara nödvändigt att skapa ett bättre stöd till jord- och skogsbruk, även till kombinerade jord- och skogsbruk samt specialodlingar. Därigenom kan man förhindra att regionalpolitiken leder till icke önskade befolkningskoncentrationer inom stimulansområdet. Basnäringarna utgör vidare ett ofrånkomligt underlag till de livsmedelsindustrier mejerier och slakterier etc. som i många fall är de enda industrierna i dessa områden. Försvinner jordbruken, bortfaller råvaruunderlaget för dessa industrier, och man får en ytterligare koncentration av jordbrukets förädlingsled. Genom ett utvidgat skogs- och jordbruksstöd kan vidare fördelar vinnas från landskapssynpunkt. Man får en naturlig landskapsvård utförd av jordbrukarna själva. Denna form av landskapsvård torde också vara den billigaste samhället kan åstadkomma. Någon risk för att ett ökat stöd till jordbruket inom dessa områden skulle medföra ökade överskottsproblem torde inte föreligga, eftersom den producerade råvarukvantiteten livsmedel blir förhållandevis liten. Bättre stöd till jordbruket synes vidare vara den bästa vägen att nå gynnsamma resultat för de rena glesbygderna, framför allt i inlandet. Vi vill således få till stånd ett ökat stöd till jordbruket inom ramen för regionalpolitiken. Det bör ankomma på statsmakterna att genom tilläggsdirektiv till den arbetande jordbruksutredningen få frågan om ett utökat regionalpolitisk! Särskilt för Norrlandslänen och det inre stödområdet är ett ökat statligt stöd till skogsbruket angeläget. Framställningar har också gjorts om ett särskilt skogsvårdsprogram. Man föreslår sålunda gödsling av fastmark, gödsling och dikning av torvmark, intensifierade röjningar och skogsodling, igenplantering av nedlagd samt snabbare avveckling av gammal skog med låg tillväxt. Detta skogsvårdsprogram beräknas sysselsätta ca 1 400 personer och den ökade möjligheten till avverkning ytterligare ca 2 500 personer eller sammanlagt ca 4 000 årsarbetare. Den på ökade cellulosaproduktionen beräknas ge upphov till en exportökning motsvarande 1 miljard . Enligt vår mening talar synnerligen starka skäl för att man söker genomföra ett sådant skogsvårdsprogram, som dels ger stor sysselsättningsökning i de delar av landet där bristen på meningsfull sysselsättning är störst, dels kan beräknas bli självbärande. I och tycks man vara i gång med kraftåtgärder för att öka virkesproduktionen. En hotande virkesbrist i norra ger också anledning att låta skogsvårdsåtgärder enligt ett särskilt program ingå i regionalpolitiken. De i propositionen föreslagna regionalpolitiska åtgärderna tar enligt vår mening inte tillräcklig hänsyn till vikten av att skapa så likvärdiga betingelser som möjligt mellan landets olika delar. Även här är det således mera fråga om att reparera än att reformera. Inom regionalpolitiken återfinns visserligen generella åtgärder i syfte att verka kostnadsutjämnande, men omfattningen av dessa är otillräckliga. Framför allt är de för små om de jämförs med de selektiva insatser som görs på t. ex. kapitalsubventionssidan. Den framtida regionalpolitiken bör därför mera inriktas på generella kostnadssänkande åtgärder. Därigenom kommer även etablerad företagsamhet att omfattas av de generella åtgärderna. Erfarenheterna talar också för att den effektivaste naturligaste utbyggnaden av företagsamheten i dessa delar av landet sker genom expansion av där redan etablerade företag. Generella åtgärder skapar alltså större möjligheter för dessa företag att expandera och utvecklas som man undviker att konkurrenssituationen mellan nya och gamla företag påverkas. Denna senare synpunkt är inte minst viktig att beakta vid avgöranden om regionalpolitikens utformning. Det nuvarande transportstödet ingår som ett led i den nuvarande kostnadsutjämnande politiken. Det är dock enligt vår mening otillfredsställande utformat och ger inte den avsedda effekten. Inte heller den nuvarande väg- och trafikpolitiken synes vara inordnad under de regionalpolitiska målsättningarna. Därför bör, under en övergångstid, i väntan på att väg- och trafikpolitiken blir mera solidariskt utformad med hänsyn till de regionalpolitiska strävandena, transportstödet förbättras. Till detta senare återkommer vi från vårt håll i särskilda motioner. Därutöver föreslår vi att uttalar att den trafikpolitiska utredningen får sådana direktiv att regionalpolitikens målsättning klart främjas. Vi avser både väg- och trafikpolitiken i dess helhet. Departementschefen gör gällande att flera åtgärder är att vänta i fråga om inrikesflygets utveckling och flygprisernas inordnande under de regionalpolitiska strävandena. Vi vill starkt understryka den roll flyget har för kommunikationerna, framför allt för och vidkommande. I många avseenden måste emellertid vårt land betraktas som underutvecklat när det gäller flygplatser, flyglinjer och flygpriser. Vi anser också att departementschefen vid sina överväganden om trafikflygets utbyggnad tagit alltför stark hänsyn till återverkningarna på andra trafikgrenar. Om vi inte skall kunna bygga ut flygkommunikationerna med risk för att exempelvis SJ förlorar trafikunderlag, torde vi också få räkna med att vara ett underutvecklat land på inrikesflygets område. Enligt vår mening är det nödvändigt att ge flyget en primär roll, om vi skall kunna behålla möjligheterna att ge de mera avlägset belägna delarna av landet den framtid som är önskvärd och nödvändig. Det gäller inte bara person-, transport- och affärsflyg utan i lika hög grad utvecklingsmöjligheterna för en turistnäring. Med flygplatser i inland skulle man exempelvis kunna skapa goda möjligheter för en turism inriktad på charterresor från den europeiska kontinentens befolkningscentra. möjligt måste det kunna gå att ordna flygförbindelser med de flesta större centra i landet, och förbindelser till överkomliga Huruvida den utredning som pågår inom Linjeflyg kommer att uppfylla dessa krav framgår inte av departementschefens skrivning. Om så inte är fallet, anser vi det nödvändigt att tillsätta en parlamentarisk utredning i syfte att skapa ett sådant inrikesflyg att strävandena att nå de regionalpolitiska målen underlättas. När det gäller utjämning av telekommunikationerna hänvisar departementschefen till kommande förslag om taxeutjämning och till de åtgärder i utjämnande syfte som redan vidtagits. Det synes oss dock redan nu som om dessa skulle bli otillräckliga för att ernå den utjämning som krävs för att skapa så likvärdiga betingelser som det är tekniskt och ekonomiskt möjligt att uppnå. Från teknisk-ekonomisk synpunkt anses knappast några hinder föreligga för att göra en förändring, t. ex. så att inga samtal kostar mer än vad det kostar att ringa exempelvis från till . Ett argument för att förbilliga långdistanssamtalen är också att trafiken härigenom ökas och att underlag då uppstår för att utrusta telenätet i för högre kapacitet, vilket i sin tur ger en lägre kostnad per förbindelsekilometer. Även inom detta område ger alltså en större konsumtion möjlighet till kostnadssänkningar för den enskilda enheten. Enligt vår mening är det således möjligt att radikalt sänka kostnaderna för den enskilde teleabonnenten och därigenom skapa rättvisare telekommunikationer över hela landet. Inom regionalpolitiken utgår utbildnings- och sysselsättningsstöd till företag som bedriver industriell verksamhet inom stödområdet. Också andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder har satts in i avsikt att mera direkt öka sysselsättningen. I princip är det riktigt att sätta in åtgärderna direkt på arbetskraften, framför allt därför att det är på arbetskraftssidan som det råder överskott. Generella åtgärder, direkt marknadsanpassade till sysselsättningssituationen, är således en linje vi vill rekommendera. Det är också bl. a. av den anledningen som vi från vårt håll krävt att den allmänna arbetsgivaravgiften extraskatten på arbetskraft skall slopas inom stödområdet. Enligt vår mening är det helt ologiskt, milt uttryckt, att först beskatta arbetskraft, vilket motverkar nyanställningar, och därefter genom särskilda arbetsmarknadspolitiska åtgärder söka ge sysselsättning åt den friställda arbetskraften. När det inom vissa områden är särskilt stort överskott på arbetskraft bör de regionalpolitiska åtgärderna mera systematiskt inriktas på att förbilliga denna arbetskraft öka efterfrågan. Vi kan exempelvis tänka oss att man under en övergångstid använder sig av någon form av sysselsättningspremier. En sådan kostnadsutjäninande stimulans stör inte konkurrensrelationerna mellan företag och branscher inom det aktuella området så som selektiva åtgärder alltid måste göra. En kostnadsutjämning för arbetskraften, helst inom ramen för den fria arbetsmarknaden, skulle också få den effekten att de verkade attraherande på arbetskraftsintensiva industrier i stället för på kapitalintensiva. Vi vill understryka vilka möjligheter sådana åtgärder skulle ge till stimulans och de fördelar som de skulle medföra när det gäller att snabbt suga upp så mycken ledig arbetskraft som möjligt. Vi är självklart medvetna om att sådana åtgärder skulle bli kostnadskrävande. Dessa kostnader bör dock ställas i relation till dem som redan utgår till arbetsmarknadspolitiskt stöd i olika former. Vidare bör hänsyn tas till att effekten skulle bli en meningsfull och värdefull produktion. Det största slöseri som kan bedrivas av ett samhälle är att ha en stor arbetslöshet. Enligt vår mening bör det därför utredas vilka möjligheter som finns att genomföra ett generellt stöd till arbetskraftskostnaderna inom stödområdet. Vi ser de nu föreslagna åtgärderna både i propositionen och i denna motion som delförslag i ett handlingsmönster som tidsanknutna mera än som för framtiden givna. Skall de regionalpolitiska målen kunna nås, är det enligt vår mening nödvändigt att ha ett rullande regionalpolitisk! handlingsprogram där man är beredd att ta hänsyn till de erfarenheter som vunnits och till de nya frågor som ständigt kommer upp. Också detta är en anledning till varför vi inte här sysslat med de olika detaljförslagen i propositionen. Från vårt håll kommer vi också att följa den regionalpolitiska utvecklingen och föreslå de åtgärder som vi finner nödvändiga för att inte den positiva utvecklingen till lika förutsättningar över hela landet skall stanna av. De i propositionen föreslagna regionalpraktiska åtgärderna måste bedömas mot bakgrunden av de förslag som framlagts rörande hushållning med mark och vatten. Redan vid remissen av proposition nr 111 framhölls från vårt håll att den tid har till förfogande för realbehandling och ställningstagande till dessa omfattande frågekomplex vid innevarande session är för kort, varför krav ställdes om uppskov till nästföljande riksdag. Vår behandling av dessa omfattande frågor har ytterligare bekräftat den i förhållande till ärendets vikt orimligt korta arbetstiden. Vi vidhåller därför kraven på ett uppskov och stöder oss därvid på riksdagsordningens paragraf 58. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att måtte besluta A. att uppskjuta behandlingen av propositionen 1972:1 1 1 till nästföljande riksdag, B. att hos Kungl. Maj :t anhålla 1. om tilläggsdirektiv till jordbruksutredningen i syfte att få ett utökat regionalpolitiskt jordbruksstöd, 2. om förslag till ett norrländskt skogsvård sprogram till riksdag, 3. om tilläggsdirektiv till den trafikpolitiska utredningen i syfte att väg- och trafikpolitiken i dess helhet så långt möjligt inordnas under de regionalpolitiska strävandena, 4. om utredning i syfte att åstadkomma generella medel för en sänkning av arbetskraftskostnaderna inom stödområdet, 5. att en utjämning av teletaxorna sker i enlighet med vad som anförts i motionen, 6. att möjligt en förbättring sker av möjligheterna till flygförbindelser och flygpriser, främst avseende och , 7. att hänsyn i övrigt tas till vad i motionen anförts vid utformningen av de regionalpolitiska åtgärderna. () () PER () i Gäddvik N. () i Trobro G. ()