mot · FV02570 · 1972-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om ändring av bestämmelserna om statlig lånegaranti till hantverk och industri. Den mindre och den medelstora industrins kreditproblem har varit föremål för en livlig debatt. Man har, med rätta, konstaterat att denna grupp av vårt näringsliv har betydande svårigheter att genom upplåning i de ordinarie kreditinrättningarna täcka sitt kapitalbehov. Särskilt har dessa svårigheter framträtt då statsmakterna tvingats att föra en stram penningpolitik. Statsmakterna har genom särskilda lånefonder och lånegarantier sökt underlätta de mindre företagens finansieringsproblem. De statliga lånegarantierna till industri och hantverk, som tillkom , har i många fall varit till stor nytta. Avsikten med de statliga lånegarantierna är att dessa skall kunna utnyttjas då den lånesökande ej har möjlighet att prestera bankmässiga säkerheter. Lånegarantierna kan, enligt gällande bestämmelser, beviljas för lån till investeringar i fastigheter och maskiner. Om särskilda skäl föreligger kan de även beviljas för lån för anskaffande av omsättningstillgångar, dvs. De senaste årens svårigheter på kreditmarknaden har hos många av de mindre och medelstora företagen förorsakat en betydande försämring av likviditeten. Detta har även medfört att företagen vid sin försäljning i betydligt större utsträckning än tidigare får begära betalning genom s. k. tredjedelslikvider, dvs. kräva viss förskottsbetalning från sina kunder. Dessa förskott användes då för materialinköp till den speciella beställning som kunden har lämnat. Förfaringssättet är särskilt vanligt vid leveranser till större företag, för statliga beställningar m. m. där uppköpet sker mot anbud. För dessa förskottslikvider kräves då som regel, av beställaren, att bankgaranti skall ställas för förskotterat belopp. Likaså kräves ofta bankgaranti efter varans leverans för det utförda arbetets kvalitet eller vid leverans av varor för deras funktionsduglighet. Från kreditinrättningarnas sida kräves för dessa garantier som regel bankmässig säkerhet i form av fastighetsinteckning, företagsinteckning och/eller borgen. Med hänsyn till att leveransgarantierna löper , kan dessa i många fall uppgå till avsevärda belopp. Från kreditinrättningarnas sida måste man ställa relativt höga krav på de säkerheter som lämnas för bankgarantin. Detta medför att företag som ej kan lämna erforderlig säkerhet tvingas avstå från att lämna anbud på sådana arbeten där beställaren fordrar bankgaranti, även om företaget skulle ha teknisk kapacitet att utföra arbetet. Att genom de statliga lånegarantierna minska företagens svårigheter att lämna godtagbara säkerheter för garantier är ej möjligt på grund av bestämmelsernas utformning. Enligt dessa kräves bl. a. att lån utlämnade mot statlig garanti skall ha en amorteringsplan med årliga avbetalningar. En anpassning av bestämmelserna om statlig lånegaranti till hantverk och industri på sådant sätt att dylik garantigivning även kan användas för krediter enligt vad som ovan redogjorts för skulle innebära möjlighet för många företag att inrikta sig på större projekt, och dessa skulle därigenom erhålla en jämnare sysselsättning och förbättrad lönsamhet. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t begär sådan ändring av bestämmelserna om statlig lånegaranti till hantverk och industri att statlig garanti kan erhållas av företag som erhåller förskottslikvid och därför måste ställa banksäkerhet. . () i