mot · FV02868 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om en omfördelning av kommunalskatten till förmån för fritids* kommuner. fritidsutredning framhöll (SOU 1965: 19) att det från värdkommuncrnas sida behövdes mycket större insatser för fritidsbebyggelsen. Detta förhållande har blivit ännu mer påtagligt . För att de berörda kommunerna skall kunna engagera sig i erforderlig omfattning är det enligt vår mening nödvändigt att de tillförs ökade skatteinkomster av fritidsbebyggelsen. Utan en ändring på den punkten går det inte att ställa ökade krav på värdkommunerna. Det är helt uppenbart att värdkommuner med omfattande fritidsbebyggelse, särskilt i storstadsregionernas närhet där trycket från det rörliga friluftslivet tillkommer, ställs inför många svårbemästrade och kostnadskrävande uppgifter. Dessa arbetsuppgifter i samband med den omfattande fritidsbebyggelsen inom respektive kommuns område är nästan uteslutande förorsakade av fritidsboende som är hemmahörande i annan kommun. Fritidskommunema är ofta glesbygdskommuner med låg skattekraft, medan de fritidsboende vanligen är bosatta och skattskyldiga i någon tätortskommun. Även i stora, nybildade kommuner kan fritidsbebyggelsen utgöra en synnerligen väsentlig faktor. Sålunda är i och kommuner i relationen mellan antalet fritidsfastigheter och antalet permanentboende ungefär ett till två. De kommunalekonomiska undersökningar som gjordes av fastighetsskattesakkunniga och fritidsutredningen visade att fritidskommunernas inkomster låg långt under deras totala nettoutgifter för fritidsbebyggelsen. Med fritidsbebyggelsens ökade standard får värdkommunerna ökat ansvar och nya uppgifter, bl. a. beroende på att fritidshusen utnyttjas under en allt större del av året. Det finns så många exempel - inte minst i Roslagen och skärgården i - på vad kostnader och arbetsuppgifter betyder för värdkommuner med stor fritidsbebyggelse att det är ostridigt att inkomsterna av fastighetsbeskattningen, den i huvudsak enda inkomsten för allmän service, inte ger kommunerna kostnadstäckning. Motioner i denna fråga har behandlats tidigare i . uttalade i sitt betänkande 1969: 7 följande: »Utskottet har tidigare, i betänkande nr 8, som sin mening framhållit att för åtskilliga utpräglade fritidskommuner de skatteintäkter och avgifter som kan erhållas av sommargästerna ofta inte torde förslå till täckande av de kostnader som fritidsbebyggelsen medför. Trots att taxeringsvärdena på fritidshus höjts vid den senaste allmänna fastighetstaxeringen äger vad utskottet anförde alltjämt giltighet. Med hänsyn härtill och till den ekonomiska betydelse frågan om kostnader för fritidsbebyggelse har för många kommuner förutsätter utskottet att Kungl. Maj:t ägnar frågan särskild uppmärksamhet.» 1970 påpekade utskottet i betänkande nr 34 dels det höjda skatteunderlaget genom de höjda taxeringsvärdena, dels vissa kompensationsmöjligheter för värdkommunerna genom avgifter och taxor. Skälen för en särskild beskattning av fritidshus skulle därför göra sig gällande med mindre styrka än tidigare ansåg utskottet och biträdde därför inte utredningsyrkandet i motionen. hävdade i sitt betänkande över bl. a. motionen 1971: 623 med i stort sett samma innehåll som föreliggande motion att höjda taxeringsvärden samt taxor och avgifter kan antas tillföra värdkommunerna intäkter som står i rimlig proportion till kostnaderna för fritidsbebyggelsen. Med kompletterande hänvisning till att fritidshusen ofta är belägna i ägarens hemkommun avstyrkte utskottet motionen som också avslogs av . Mot utskottets antagande beträffande intäkterna står de synpunkter som anförts av fastighetsskattesakkunniga och fritidsutredningen. Vidare kan anföras att det ökade skatteunderlaget på grund av höjda taxeringsvärden vid allmänna fastighetstaxering i stort sett motsvarar en indexuppräkning sedan föregående taxering samt att nytillkommande fritidsbebyggelse i huvudsak finner ägare utanför värdkommunen. Taxor och avgifter får eller kan ofta inte sättas så högt att de täcker kommunens självkostnader. Genom exploateringsavgifter kan endast direkta exploateringskostnader för nytillkommande fritidsbebyggelse täckas. Vägavgifter, som åberopades av utskottet, utgår vanligtvis till vägförening eller -samfällighet och täcker således inte kommunens kostnader för t. ex. renhållning längs enskilda vägar. Fritidsbebyggelsen är ofta dimensionerande för värdkommunens verksamhet inom t. ex. hälsovårdsnämnd, byggnadsnämnd och brandväsende. På grund av en alltmer komplicerad lagstiftning, vidgade miljövårdsuppgifter, kraftigt ökade planeringsuppgifter m. m. för kommunerna stiger kostnaden snabbt för den kommunala verksamhet som fritidsbebyggelsen föranleder. förslag om en avgift på . per fritidshus och år torde inte räcka för att täcka de aktuella kostnaderna. Två huvudmetoder kan anges för att tillföra värdkommunerna ökade skatteintäkter från fritidsbebyggelsen, nämligen överföring av inkomstskatteintäkter från ägarens mantalsskrivningskommun och ändrade grunder för fritidshusbeskattningen. Av dessa är den senare tekniskt enklast och ansluter principiellt till det skattesystem som tillämpas. En nackdel är att skatteunderlaget höjs endast vid de allmänna fastighetstaxeringarna och inte som vid inkomstbeskattning . En snabb lösning av denna fråga är utomordentligt viktig med hänsyn till den kraftiga expansionen av fritidsbebyggelsen. Målsättningen måste vara att nytillkommande fritidsbebyggelse får en tillfredsställande standard och att förstumning av äldre områden motverkas. Vi får därför med hänvisning till det anförda hemställa att hos Kungl. Maj:t måtte anhålla om utredning av värdkommuns kostnad för fritidsbebyggelse samt därav föranledda förslag om kostnadsanpassning av värdkommuns skatteintäkter. P. O. () () (vpk) () () () () ()