mot · FV02153 · 1972-01-14 00:00:00 — av m. fl. Marknadsekonomin har varit den avgörande drivfjädern bakom den snabba ekonomiska utvecklingen i vårt land. Genom ett kraftigt ökat utbud av varor och tjänster har konsumenterna fått ökade möjligheter att tillgodose behov och önskemål av skilda slag. Man kan emellertid inte blunda för att marknadsekonomin i vissa avseenden inte fungerar tillfredsställande. Konsumentpolitiken bör utformas med sikte på att få marknadsekonomin att fungera bättre. Därför måste den verka på flera olika plan: Utbildningen i konsumentfrågor måste förstärkas. Lagskyddet måste förbättras ytterligare. Konsumentforskningen måste byggas ut och spridningen av dess resultat förbättras. Informationen på konsumentområdet måste förbättras och inriktas på de grupper som behöver den bäst. I motioner till föregående års riksdagar har framfört krav på en lång rad konsumentpolitiska åtgärder: konsumentverk, kommunala konsumentkommittéer, konsumentköplag, varu- och tjänstedeklarationsplikt för viktigare varor och tjänster, obligatorisk konsumentundervisning även på det gymnasiala stadiet etc. I årets motion tas bl. a. följande frågor upp: Obligatorisk varudeklaration bör införas på dyrbara, tekniska hushållsartiklar, bilar, fritidsbåtar samt lägenheter. Varudeklarationerna bör vidareutvecklas så att de får karaktären av bruksdeklarationer. Genom förbättrade marknadsundersökningar, konsumentråd inom företagen, effektivare organisation av de statliga konsumentinsatserna, kommunala konsumentkommittéer etc. kan konsumenterna ges ett ökat inflytande över företagens produktval och produktutformning. Ångerveckan bör utvidgas till att omfatta även hemförsäljning med kontantbetalning i de fall då varans pris uppgår till . bör bibehållas och dess verksamhet byggas ut med bl. a. regionala reklamationsnämnder. En konsumentkatalog bör utdelas till landets samtliga hushåll. Den snabba ekonomiska utvecklingen i vårt land under har medfört ett kraftigt ökat utbud av varor och tjänster. Produkter, som var förbehållna en köpstark överklass, är allmänt tillgängliga. tillkommer ständigt nya. Härigenom har konsumenterna fått ökade möjligheter att tillgodose behov och önskemål av skilda slag. Nya tekniska hjälpmedel har bidragit till att göra hemarbetet mindre påfrestande och tidskrävande, och fritiden kan ges ett mer omväxlande innehåll. Detta är obestridliga fördelar, som åstadkommits inom ramen för en marknadsekonomi, byggd i huvudsak på privat företagsamhet. som utvecklingen inom industri och handel öppnat nya möjligheter för konsumenterna, rymmer den också inslag, som inte enbart verkar till konsumenternas fromma. På en del håll har man t. ex. börjat fråga sig om producenterna i stordriftens tidevarv styr konsumenterna i stället för tvärtom. Man har pekat på företagens väldiga satsningar på effektiv marknadsföring och dennas inverkan på själva konsumtionsvalet. Man har sökt visa, att företagen särskilt de stora styr marknaden och konsumenterna genom själva produktvalet och att produktutvecklingen ibland inte svarar mot faktiska konsumentbehov. Och från olika håll har man också pekat på den rikliga förekomsten av skenbara produktskillnader, på s. k. inbyggt slitage och på underlåtenhetssynder i vad gäller konsumenternas miljö och säkerhet. Även om den här kritiken ofta är ensidig och starkt överdriven, ligger det en hel del i den. Allt fler undersökningar om samspelet mellan konsument och företag tyder på att konsumenternas inflytande på företagens produktutveckling är begränsat. Konsumenterna saknar ofta tillräcklig makt att hävda sina intressen och effektiva informationskanaler till producenter och detaljister för att framföra sina åsikter och krav. Den traditionella metoden för påverkan, köpvägran, sätts in på ett sent stadium, då produkten redan är lanserad. Den ger inte heller någon möjlighet till nyanserad information mellan konsument och producent. Det är i det närmaste omöjligt för konsumenterna att genom sitt produktval eller ens genom systematisk köpvägran framföra mera sammansatta önskemål. Detsamma gäller i viss mån också företagens marknadsundersökningar, vilkas främsta syfte är att ge information om huruvida produkten är lanserbar eller inte. Ofta görs de sent i en produkts tillblivelse, och konsumenternas möjlighet att påverka den vägen inskränks till att gälla mindre detaljer. I sin nuvarande utformning ger marknadsundersökningarna inte heller möjlighet för konsumenterna att uttala sig om hela problemområden utan endast om enstaka produkter. Inom detaljhandeln har utvecklingen mot större enheter bl. a. medfört bredare varusortiment och prispress men också vissa nackdelar för konsumenterna. Övergången till självbetjäningsbutiker och stormarknader har inte sällan inneburit att arbetsuppgifter, som tidigare ombesörjdes av handeln, fått övertas av konsumenterna själva. Möjligheterna att överblicka varusortimenten har försvårats. I praktiken har köparna, såsom statens pris- och kartellnämnd konstaterat i en undersökning , inte stora chanser att välja affärernas billigaste varianter och därigenom spara pengar, eftersom en förvirrande och oenhetlig prismarkering gör det omöjligt. Framväxten av stora och allt mäktigare detaljhandelskedjor får också betydelsefulla konsekvenser för vilka produkter företagen kommer att tillverka och för deras utformning. För producenterna blir inköpspolitiken inom detaljhandeln en allt viktigare styrfaktor. Genom standardisering av varusortimentet och ett mer enhetligt varuhandelsmönster har också olika minoritetsgrupper kommit i kläm. De som i ett eller annat avseende faller vid sidan av de stora konsumentgrupperna har inte sällan fått det allt svårare att få sina önskemål tillgodosedda. Det gäller t. ex. de icke bilägande, som kan ha svårt för att utnyttja de billiga varuhusen i storstädernas utkanter, och de gamla och handikappade, som har svårt för att röra sig och ofta har speciella önskemål beträffande produkternas utformning. Koncentrationen av handel och service har också bidragit till att försämra levnadsförhållandena för de stora konsumentgrupper som lever utanför de egentliga tätorterna. Nedlagda butiker och indragna kommunikationer har särskilt hårt drabbat dem som bor i glesbygd och gjort det svårt att tillgodose deras behov av dagligservice. De här problemen har inte sin orsak i avarter, i mindre hederliga affärsmetoder eller något dylikt. De sammanhänger i stället med att marknadsekonomin i vissa avseenden inte fungerar tillfredsställande. Inom de flesta varugrupper är ett eller ett fåtal företag helt dominerande. Den balans mellan konsument och producent, som tillhör marknadsekonomins förutsättningar, är då inte för handen eller också är informationen om synpunkter och önskemål alldeles för ofullständig. lönsamhetskalkyler tar i sig sällan hänsyn till s. k. externa effekter av social eller miljömässig natur etc. Den kritik, som kan riktas mot marknadsekonomins sätt att fungera, innebär emellertid inte att denna skulle vara underlägsen andra ekonomiska system. I ett högindustrialiserat samhälle erbjuder en marknadseller blandekonomi tvärtom obestridliga fördelar framför t. ex. ett administrativt styrt system av planhushållningsmodell. Med sitt fria konsumtionsval tar marknadsekonomin hänsyn till att människor kan ha helt olika behov och önskemål; den ger de bästa förutsättningarna för en spridning av beslut och medinflytande etc. Man kan inte heller bortse från att marknadsekonomin varit den avgörande drivfjädern bakom de senaste årens snabba ekonomiska framsteg. Den höga levnadsstandarden i vår del av världen är i hög grad dess förtjänst. Det är emellertid viktigt, att samhället genom lagstiftning och andra åtgärder medverkar till att få marknadsekonomin att fungera bättre. Konsumentpolitiken måste verka på flera olika plan. Det gäller att genom information och utbildning göra konsumenterna bättre rustade och att påverka producenter och detaljister till självsanering på sådana områden, där uppenbara missförhållanden föreligger. Men det gäller också att förändra marknadens funktionssätt på de områden, där den fungerar dåligt, och att lagstiftningsvägen stärka konsumenternas ställning. Till de områden, som bör uppmärksammas i den framtida konsumentpolitiken, hör bl. a. följande: Utbildningen i konsumentfrågor måste förbättras. Skolan utbildar människor för fritids- och produktionsrollen men fortfarande ganska litet för rollen som konsument. Ett aktivt konsumentinflytande måste bygga på konsumenter, som är intresserade av att skaffa sig kunskaper, som har möjlighet att ta del av informationen om varor och jämföra deras egenskaper med sina egna krav och önskemål och som vet hur man gör, om man vill klaga eller ge synpunkter. Allt detta är något som gäller attityder, och attityder ändras inte i brådrasket. Men genom bättre konsumentutbildning kan man bidra till att skapa dessa nya attityder. I en särskild motion från framförs till årets riksdag förslag om ökad utbildning i konsumentfrågor. Lagskyddet måste byggas ut ytterligare. Köplagen behöver omarbetas så att den ger konsumenterna ett bättre skydd. Eftersom många konsumenter är dåligt informerade om köplagen och har en svag förhandlingsposition kan de inte använda lagens disposivitet, dvs. rätten att göra avtal som avviker från köplagens grundregler, till sin egen fördel. De får i stället sin ställning försvagad genom överenskommelser som sätter köplagens bestämmelser om säljarens skyldigheter ur spel. Till enskilda konsumenters skydd behövs därför vissa tvingande lagregler. De konsumentlagar, som antagits , har till stor del handlat om att förhindra missbruk eller otillbörlig påverkan av konsumenterna. 1 vissa avseenden behöver dessa lagar kompletteras, men kan det också bli aktuellt med lagar som tillförsäkrar konsumenterna viss minimiinformation. bör en varu- och tjänstedeklarationsplikt införas. Det kan också bli aktuellt att utforma regler för t. ex. prisangivelser. Som vi föreslog i motion till föregående års riksdag bör enklare köprättsliga tvister kunna ges en enklare och snabbare handläggning. Härigenom skulle konsumenterna få möjlighet att få reklamationstvister avgjorda utan större kostnader och juridiska besvär. Medvetandet om detta skulle utöva press på producent- och distributörssidan. Konsumentforskningen måste byggas ut och spridningen av dess resultat förbättras. Den har en trefaldig uppgift: att påverka producenter i deras fortsatta produktutvecklingsarbete, ge konsumenterna underlag för självständiga bedömningar samt ge underlag för ev. samhällsingripanden. En viktig uppgift för konsumentforskningen är att göra breda undersökningar om konsumentbehoven inom olika sektorer. Genom att satsa på en sådan verksamhet kan man skapa ett visst tryck på företagen att tillgodose önskemål och krav som kommer till uttryck i undersökningarna. Fördelningen av forskningsanslagen bör inte centraliseras till ett ev. framtida konsumentverk. Det är viktigt att man här som i andra forskningssammanhang skapar en spridning av anslagsmöjligheterna; endast på detta sätt kan man undvika risken för ensidig styrning och ge forskarna flera chanser. Informationen på konsumentområdet bör förbättras. Enligt vår uppfattning bör den framtida upplysningsverksamheten i betydligt större utsträckning än vad som varit fallet inrikta sig på s. k. selektiv, specialinriktad information till väl definierade målgrupper. En sådan målgrupp kan vara konsumentjournalister och andra opinionsförmedlare. Dessa bör förses med ett kvalificerat material som sedan kan spridas vidare. Andra målgrupper är självfallet de eftersatta konsumentgrupperna. I sådana fall måste man observera att det inte rör sig om professionella konsumenter och att stoffet därför bör vara lätt tillgängligt. Informationen måste också i betydligt större utsträckning än ta sikte på att informera konsumenterna om deras rättigheter och om de skyldigheter som åvilar försäljare och producenter. Ett ökat konsumentinflytande kan inte skapas bara genom direktiv uppifrån, genom inrättande av nya ämbetsverk etc. Även om stat och kommun kan göra åtskilligt - skapa bättre förutsättningar, lagstifta och kontrollera, forska och informera måste konsumentpolitiken bäras upp av de många människornas intresse, aktivitet och vilja att vara med och av företagens villighet att samverka. Att skapa ett ökat inflytande för konsumenterna är därför ett viktigt led i strävandena att åstadkomma en bättre maktbalans i det ekonomiska livet. Det gäller att finna vägar för att stärka konsumenternas inflytande över företagens produktval och produktutformning. I dagens läge är konsumentinflytandet störst, när produkten redan är klar, och minst då olika idéer prövas mot varandra. Det vore önskvärt att informationen från konsumenterna i stället koncentrerades till de stadier i produktutvecklingsprocessen då allt är påverkbart och att den mer finge karaktären av idégivning och synpunkter på större konsumtionsområden. En möjlig väg för att åstadkomma detta är att förbättra företagens möjligheter och förmåga att ta emot och samla in information från konsumenterna. Ett annat alternativ är att öka konsumenternas möjligheter att effektivt öva inflytande på företagens utveckling av varor och tjänster. För att uppnå detta är en rad åtgärder tänkbara. Företagens marknadsundersökningar skulle kunna vidareutvecklas så att de mer blir en dialog mellan producent och konsument. De borde också utnyttjas i ett stadium av produktutvecklingsprocessen än vad som ibland är fallet. Marknadsundersökningen kan vidare i större utsträckning avse hela produktområden i stället för som enbart enstaka produkter. De statliga konsumentorganen kan spela en viktig roll genom att initiera, finansiera och delvis själva medverka i ett metodutvecklingsarbete på det här området, även om uppgiften att förbättra marknadsundersökningarna till största delen faller på företagen Kartong: S. 12. Kontakten mellan producent och konsument kan ökas genom att man, såsom skett på många håll, inrättar konsumentråd inom företagen. Sådana råd, vilkas medlemmar kan hämtas från organisationer, lokala konsumentgrupper etc., kan visserligen inte göra anspråk på att företräda konsumenterna som helhet. Likväl kan de vara betydelsefulla dels genom att föra fram förslag om nya produkter eller modifieringar av redan befintliga, dels genom att yttra sig över idéer och förslag som framkommit på annat håll. Särskilt för eftersatta eller resurssvaga konsumentgrupper kan konsumentinflytande i företagen av det här slaget bli av stort värde. En tredje typ av åtgärder är - som vi redan tidigare föreslagit att skapa en mer enhetlig och effektiv organisation av de statliga insatserna på konsumentområdet. Ett konsumentverk, som bl. a. är inriktat på att stödja och utveckla en bred behovs- och användningsforskning, kan komma att tillföra måga företag, särskilt mindre och medelstora, ny kunskap och leda fram till en mer konsumentanpassad produktion. Detta förutsätter emellertid goda informationskanaler mellan ett framtida konsumentverk och företagen. Det kan bl. a. åstadkommas genom inrättandet av t. ex. samrådsorgan mellan forskare, företag och konsumenter av det slag som vi förordat vid tidigare tillfällen. Till de faktorer som säkerligen bidrar till konsumenternas underläge gentemot producenterna hör att de i så liten utsträckning uppträder och agerar i grupp, medan producenter och detaljister ofta är medlemmar i branschorganisationer o. d. De har därigenom tillgång till sakkunskap och ekonomiska resurser, medan konsumenternas möjligheter är betydligt mindre. Det är därför viktigt att stödja strävandena till samarbete konsumenterna emellan. Verksamheten med lokala konsumentkommittéer har givit goda erfarenheter och bör därför byggas ut. För vår del har vi uttalat oss för kommunala konsumentkommittéer i varje kommun. Dessa kan på ett effektivt sätt komma att företräda konsumentintressen i lokala sammanhang och fungera som en kanal för konsumentsynpunkter till företag och statliga institutioner. Det är naturligtvis viktigt att tillse att konsumentkommittéerna inte främst blir en angelägenhet för kommunala tjänstemän utan att man finner former för att aktivt engagera olika konsumentgrupper i arbetet. När det gäller konsumtion kan vissa människor ställa betydligt högre krav än andra och få dem uppfyllda. De anspråk man har bestäms för de flesta människor av en någorlunda realistisk värdering av möjligheterna att få anspråken tillgodosedda. De eftersatta konsumentgruppernas anspråksnivå är därför i allmänhet låg. Erfarenheten har lärt dem att endast anspråkslösheten är realiserbar. Därför skall vi inte vänta oss att dessa grupper alltid uttrycker missnöje med sin eftersatthet. Utvecklingen av varor, tjänster, distributionsformer etc. påverkas också i ringa grad av behov och önskemål hos dem. I stället väger de stora och lönsamma konsumentgruppernas intressen tyngre. I sin övriga produktutveckling beaktar företagen främst önskemål och preferenser hos de hushåll som har de största resurserna. För samhällets konsumentpolitik är det en angelägen uppgift att tillgodose konsumtionsbehoven hos dem som i ett eller annat avseende faller vid sidan av de breda konsumentgrupperna. Det är den klassiska uppgiften för en ansvarig politisk demokrati, där majoritetens behov är väldokumenterade och gör sig gällande av egen kraft. Minoritetens behov måste alltid skyddas i ett mänskligt och rättvist samhälle. Vilka är då de eftersatta konsumentgrupperna? Den i sammanhanget mest uppmärksammade gruppen är låginkomsttagarna. Låga inkomster i förhållande till försörjningsbördan är en utomordentligt effektiv spärr för möjligheterna att ställa realiserbara konsumtionskrav. Konsumentpolitiken kan därför inte ses isolerad från fördelningspolitiken och andra åtgärder för att förbättra låginkomsttagarnas ställning. Man måste också ha klart för sig att konsumentpolitiken här bara kan spela en mindre roll; det avgörande problemet är att stora grupper har låg konsumtionsförmåga, och det måste angripas med andra medel. Det finns också andra grupper, vilkas behov har svårt för att göra sig gällande på marknaden t. ex. de gamlas och handikappades servicebehov och krav på speciella produkter, produktutformningar och distributionsformer. De icke svenskspråkiga invandrarna har även som konsumenter speciella problem, som måste uppmärksammas i den offentliga konsumentpolitiken. En annan grupp som bör ägnas speciell uppmärksamhet är de som bor i glesbygd. Den hittillsvarande regionalpolitiken har inte kunnat ändra på förhållandet att människor i glesbygd, särskilt i landets avfolkningsregioner, tvingas finna sig i att oavsett inkomst ställa väsentligt lägre krav på kommersiell och samhällelig service än de skulle ha kunnat göra om de bott i tätort. Det utbud av varor och tjänster som finns är dessutom oftast dyrare och mera svårtillgängligt än det som står till buds i tätorterna. Genom lagen om otillbörlig marknadsföring kan bl. a. inriktningen på i vissa fall skenbara och för konsumenterna värdelösa produktdifferentieringar motverkas. Eftersom en stor del av argumenteringen för sådana produktdifferentieringar i reklam m. m. är mera allmänt suggestiv än direkt vilseledande, är det osannolikt, att man kan komma tillräckligt långt i ansträngningarna att stävja den enbart genom en konsumentskyddslag. Vad konsumenterna därför behöver är en saklig och lättillgänglig information om olika varors egenskaper, funktionsförmåga etc. Utan tillgång till sådan information blir en bättre konsumentutbildning också av mindre värde eftersom konsumenternas möjligheter till ett övervägt konsumtionsval försvåras. Den test- och provningsverksamhet, som mentfrågor bedriver , har varit till stor hjälp för många konsumenter. Ett omfattande informationsmaterial om olika produkter har härigenom ställts till deras förfogande, och testverksamheten har också haft betydelse för företagens produktutveckling. Nackdelen med den här typen av information är emellertid att den inte når ut till tillräckligt många. Erfarenheten visar att testmaterialet framför allt utnyttjas av välutbildade konsumenter i storstadsområdena. Materialet finns också sällan tillgängligt i själva inköpssituationen utan måste anskaffas från institut eller dess distributörer. På kort sikt skulle en påtaglig förbättring kunna åstadkommas genom att återförsäljare, framför allt av kapitalvaror, ålades att hålla aktuella samlingar av testrapporter och varudeklarationer väl tillgängliga i butiken. Genom att i butiken ge möjlighet för konsumenterna att studera testrapporter och varudeklarationer för olika märken, även för sådana som inte saluförs av butiken i fråga, kan man också lösa problemet med att ge konsumenterna överblick över alla på marknaden förekommande alternativ. Ett annat alternativ för att öka informationsverksamhetens genomslagskraft och skapa en bättre geografisk balans är att bygga upp informationsverksamheten på det lokala och regionala planet kring informationscentraler av den typ som finns i . På ett och samma ställe kan man här tillhandahålla information och upplysning om olika slags varor, testresultat etc., anordna utställningar av kapitalvaror, ge personlig konsumentinformation osv. Genom en konsumentkatalog, som delas ut till landets samtliga hushåll, kan samtliga konsumenter nås med information om hur man skaffar sig ökad kunskap om varor och tjänster, var man kan få råd, hur man läser t. ex. VDN-deklarationer etc. Konsumentkatalogen kan också innehålla information om vilka rättigheter konsumenterna har, hur de skall bete sig om de vill klaga och vart de skall vända sig för att vinna rättelse. Ett steg i rätt riktning har tagits med den konsumenthandbok, som tillkommit på privat initiativ. En katalog som skall spridas till samtliga hushåll bör emellertid vara betydligt mer koncentrerad. En sådan katalog måste också successivt kunna tillföras ny information. Den skulle vara ett steg för att komma till rätta med det avgörande problemet att nå ut med information till alla konsumenter. Särskilt viktigt är att de hålls informerade om sina rättigheter och producenters och distributörers skyldigheter. Dagens konsumentinformation tenderar att bli en värdefull hjälp åt redan kvalificerade konsumenter. Energiska insatser måste därför göras för att nå ut med informationen även till andra grupper. Obligatorisk varu- och tjänstedeklaration är det emellertid nödvändigt att finna former för konsumentinformationen om varor och tjänster så att den verkligen når ut till människorna och finns tillgänglig när de bäst behöver den, dvs. i själva inköpssituationen. Den huvudväg, som för sin del anvisat , är en utbyggnad av varu- och tjänstedeklarationen. biföll också en motion från folkpartihåll om obligatorisk varudeklaration för monteringsfärdiga hus ett köpobjekt förknippat med för den enskilde mycket stora kostnader och därmed risker vid ofullständig information. Vi kan nu med tillfredsställelse notera att en utredning kommer att tillsättas för att ta sig an de här frågorna. Även om en sådan utredning är värdefull, får den emellertid inte innebära att utvecklingen på det här området stannar upp. Enligt vår mening bör deklarationsverksamheten alltmer inriktas på kostnadskrävande och för den enskilde konsumenten väsentliga varor och tjänster. Man bör vidare eftersträva en sådan utbyggnad att deklarationsplikt införs i vissa fall. Till de områden som i första hand bör komma i fråga hör sådana varor och tjänster som direkt berör konsumenterna i deras vardagssituation och vars anskaffande är förenade med stora utgifter. En sådan grupp av varor är dyrbara tekniska hushållsartiklar av olika slag. I vissa fall föreligger här redan deklarationsnormer, och i andra fall pågår ett omfattande förberedelsearbete inom varudeklarationsnämnden. Förslag till normer för dammsugare finns redan, medan förslag till svensk standard för bastuaggregat håller på att remissbehandlas. Vidare pågår omfattande provningar av disk- och tvättmaskiner.