ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02992 · 1972-01-26 00:00:00 — angående sjukpenningförsäkringen för vissa ensamstående. Den allmänna sjukförsäkringen omfattar dels förvärvsarbetande, dels hemarbetande män och kvinnor (hemmamakeförsäkringen). Såsom hemmamake räknas den som har arbetsinkomst understigande . och som a) är gift och stadigvarande sammanbor med maken eller i annat fall b) sammanbor med barn till den försäkrade eller hans make eller c) stadigvarande sammanbor med person med vilken den försäkrade varit gift eller har eller har haft barn. Till personer som tillhör hemmamakeförsäkringen utgår grundsjukpenning med . Försäkrad som tillhör hemmamakeförsäkringen kan dessutom teckna frivillig sjukpenningförsäkring. Den sammanlagda sjukpenningen kan därigenom uppgå till högst . Den som inte längre uppfyller här nämnda villkor för tillhörighet till hemmamakeförsäkringen avförs med eller mot sin vilja från sjukpenningförsäkringen (nollklassas). Detta kan t. ex. gälla änkor utan hemmavarande barn eller ensamstående med barn, som överskridit 16-årsgränsen. Som exempel kan nämnas ett fall där en hemmafru var sjukpenningförsäkrad för en sjukpenning av . Så dog hennes man, och då hon inte längre hade något barn , fick hon meddelande om att hon inte längre kunde få vara sjukpenningförsäkrad. Hon ansåg och anser själv att behovet av sjukpenningförsäkringen är större sedan hennes man dött och hon ensam är ansvarig för skötseln av en relativt stor fastighet och därmed för ersättningen till den person som måste tjänstgöra i hennes ställe vid sjukdomsfall. Hon begärde därför att få vara kvar i sjukpenningförsäkringen och förklarade sig villig att betala erforderliga avgifter men blev vägrad. Bestämmelserna i lagen om allmän försäkring tillät henne inte att vara sjukpenningförsäkrad. Hon fick dock jämlikt gällande bestämmelser behålla sin placering i sjukpenningklass efter makens frånfälle. Anledningen härtill är enligt kommentarerna till lagen, att det skulle vara otillfredsställande, om änkan skulle förlora sitt sjukpenningsskydd efter mannens död, dä hennes ekonomiska läge i allmänhet försämras. Men hennes ekonomiska läge blir inte bättre . Det är alltfort betydligt sämre än då hennes man levde trots pensionen men som änka får hon inte vara sjukpenningförsäkrad. Det är socialt otillfredsställande att det allmänna försäkringsskyddet upphör i sådana fall. Frågan har uppmärksammats tidigare, och så sent som vid föregående års riksdag avslogs en motion i ärendet under hävisning till att frågan redan var föremål för utredning inom familje politiska kommittén, vars slutbetänkande kunde förväntas under slutet av . har dock inte något slutbetänkande kommit, och det finns därför anledning att på nytt fästa uppmärksamheten vid att denna fråga kräver en snar lösning. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att förslag till lösning av frågan om sjukpenningförsäkring till vissa ensamstående möjligt framlägges.
mot · FV02993 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. angående placeringen av de svenska socialattachéerna. har fyra socialattachéer, placerade i , , och . De fyller en värdefull uppgift som förmedlare av impulser på det socialpolitiska området både från till respektive bevakningsområde och från stationeringsorterna till vårt land. Utvecklingen inom det socialpolitiska området är starkt expanderande, främst inom i-länderna. Olika system prövas för att finna lösningar på de sociala problemen i dessa länder. För vårt land måste det vara angeläget att studera nya initiativ och erfarenheter som vunnits på olika håll i världen. Det bör därför ligga i vårt intresse att skapa så allsidiga kontakter som möjligt. Även de försök och initiativ som tas i syfte att finna lösningar på de sociala problemen inom andra samhällssystem än vårt eget måste vara värda att studera. Därför borde vårt land närmare söka följa utvecklingen på det socialpolitiska området även inom de östeuropeiska länderna. har vårt land med viss framgång byggt ut de kulturella och handelspolitiska kontakterna med dessa länder. socialförsäkringsutskott har t. ex. funnit starka skäl tala för att förlägga en studieresa till . Det bör också finnas ett intresse hos oss för en bättre balans i våra internationella kontakter mellan och . Förtroendet för den svenska neutralitetspolitiken bör ytterligare öka om denna balans förbättras. Självfallet bör inte betydelsen av socialattachéernas placering övervärderas i detta sammanhang. har socialattachéer i såväl som . Vår attaché i har till uppgift att bevaka medlemsländerna i den europeiska ekonomiska gemenskapen, vari ingår. Den attaché som är stationerad i har som bevakningsområde. Om det inte finns möjlighet att utöka antalet socialattachéer, förefaller det oss rimligt att företa en omplacering av de befintliga tjänsterna, så att någon av de attachéer som är placerade i EEC-området förflyttas till tjänstgöring i något östeuropeiskt land med uppgift att följa de socialpolitiska strävandena i det s. k. och förmedla information om svenska förhållanden på området. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att Kungl. bör överväga att inrätta en socialattachétjänst i något östeuropeiskt land.
mot · FV02994 · 1972-01-26 00:00:00 — av fröken i m. fl. om statsbidrag till den kommunala färdtjänsten. Till kommunernas angelägna uppgifter när det gäller omsorger om människorna hör färdtjänsten, som till subventionerade avgifter kan anlitas av rörelsehindrade och andra handikappade. har denna service byggts ut, men fortfarande saknas denna förmån i alltför många kommuner. Enligt uppgift från HCK har de kommuner som infört färdtjänst (ca 100) ett befolkningsunderlag på cirka fem miljoner människor. Tre miljoner bor sålunda i kommuner (ca 360) som inte har någon färdservice alls. Dessa är främst glesbygdskommuner, där färdtjänsten blir särskilt dyrbar på grund av de långa avstånden, den sneda åldersfördelningen och det svaga skatteunderlaget. Situationen i dessa försämras ytterligare genom att SJ lägger ner olönsamma järnvägar och busslinjer. De handikappade blir här helt utlämnade åt anförvanters och grannars hjälpsamhet ett beroende vilket många upplever som svårt. Resultatet blir också att många handikappade är djupt isolerade. I det ekonomiska läge som kommunerna nu befinner sig i föreligger det stora svårigheter att lösa frågan om färdtjänst i de kommuner där den inte tidigare är löst. Det är inte heller sällsynt att kommuner, där färdtjänsten redan är införd, med ekonomiska motiveringar inskränker redan införda förmåner eller tar ut högre avgift av dem som utnyttjar färdtjänsten. föreslog i sitt betänkande att statsbidrag på av driftkostnaderna för den kommunala färdtjänsten skulle utgå. I årets statsverksproposition meddelas att handikapputredningens förslag överlämnats till utredningen om kommunernas ekonomi. För att undvika en försämring av de redan nu otillfredsställande förhållandena finner vi det emellertid nödvändigt att frågan om statsbidrag till färdtjänsten löses provisoriskt i avvaktan på förslag från utredningen i fråga. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att beslutar att hos Kungl. begära att i avvaktan på förslag från utredningen om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun förslag skyndsamt läggs fram om statsbidrag till den kommunala färdtjänsten.
mot · FV02997 · 1972-01-26 00:00:00 — av herr förste vice talmannen m. fl. angående fördelningen mellan stat och landsting av sjukvårdskostnaderna vid bilolycksfall. Landstingens alltmer ökade utgifter inger allvarliga farhågor. Sjukvårdskostnaderna hotar att bli så stora att skattesatserna snart, tillsammans med skatt till stat och primärkommun, blir orimligt höga. Allt bör därför göras för att hålla landstingens kostnader inom rimliga nivåer. Det enda verkligt effektiva sättet för att få ned sjukvårdskostnaderna är givetvis att bedriva en effektiv friskvård. Det är emellertid också av stor betydelse att kostnaderna fördelas riktigt mellan stat och landsting. Till de stora sjukvårdskostnaderna hör bl. a. att ge vård åt alla dem som varit utsatta för skador orsakade av bilismen. Antalet skadade vid vägtrafikolyckor var 23 537. Kostnaden för bilolycksfallen betalas nu helt av landstingen. Det har emellertid länge ansetts att bilismen skall bära sina egna kostnader, och därmed borde också utgifterna för bilolycksfallen betalas ur automobilskattefonden. Enligt statsverkspropositionen fanns det 2 i denna fond, och under nästkommande budgetår beräknas ytterligare ca tillföras fonden. Det finns således fullt tillräckliga resurser för bilismen att betala också för olycksfallsvården. Då beskattningsrätten på bilismen ligger helt i statens hand, är det sålunda konsekvent att staten överför medel till landstingen för sjukvårdskostnader vid bilolycksfall. Landstingen har ju ingen beskattningsrätt på bilismen och bör därför inte betala dessa kostnader. Någon svårighet att beräkna ovannämnda kostnader med ledning av sjukhusjournalerna torde icke föreligga. Med anledning av vad som sålunda anförts får vi hemställa att hos Kungl. Maj:t anhåller att frågan om fördelningen av sjukvårdskostnaderna för bilolycksfallen mellan stat och landsting blir föremål för utredning. () i Nennesholm
mot · FV02999 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och i angående handhavandet och förvarandet av hälsofarliga varor. Thinnersniffningen bland barn och ungdom är en allvarlig samhällsfråga. Några tecken på att sniffningen är på tillbakagång synes ej föreligga. I stället har nya berusningsmedel tillkommit, exempelvis trikloretylen, solution, lim med giftiga lösningar m. m. Trots en omfattande information om riskerna vid användandet av dessa olika berusningsmedel kommer nya grupper av ungdomar i kontakt med dessa varor, trots vetskapen om bl. a. de svåra medicinska skador som kan följa. Sniffning är oftast inkörsporten till användandet av alkohol och narkotika med svåra sociala störningar som följd. Att de gifter som vi här nämnt inte enbart är ett hot mot missbrukaren utan även mot andra människor är känt: vi vet att sambandet mellan berusning och brottslighet är helt uppenbart. Att komma över thinner och liknande hälsovådliga gifter synes kunna ske alltför lättvindigt. Som exempel härpå vill vi återge en för sedan i pressen återgiven händelse. Två unga mammor i en av våra större städer gjorde ett inbrott i en färgfabrik för att bevisa hur lätt deras barn har att komma åt thinner. hade de båda mammorna vid en byalagssammankomst lyssnat på ett anförande av fabrikens inköpschef, som försäkrade att fabrikens thinner var oåtkomlig för ungdomar. De båda mammorna tog sin in på fabriksområdet genom ett stängsel, bröt upp ett fat och tappade upp en flaska med så kallat kemikalieskrot, det vill säga thinner som redan använts för maskinrengöring. Denna thinner kallar barnen för chokladthinner. De båda mammorna hade inga som helst svårigheter att vare sig ta sin in eller ta sig ut från fabriksområdet. I förordningen om gifter och andra hälsofarliga varor (giftförordningen) av den 14.12.1962 heter det i 18 §: Hälsofarlig vara skall handhavas och förvaras så att de med varan förenade riskerna i möjligaste mån begränsas. Det kan ifrågasättas om inte denna paragraf är alltför vagt formulerad. Det torde vara ostridigt att thinnern i ovanstående fall förvarades på ett alltför lättåtkomligt sätt, kanske beroende på den vaga formuleringen i § 18. Helt säkert kan väl inget gift eller en hälsovådlig vara förvaras, men man bör kunna kräva att lagen ger klara direktiv till alla som har ansvar för dessa gifters förvarande. Med stöd av vad som anförts hemställs att i skrivelse till Kungl. begär att giftförordningen och tillämpningsbestämmelserna till densamma ges mera konkreta direktiv beträffande handhavandet och förvarandet av hälsofarliga varor.
mot · FW021160 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar i och Komstedt om tillgodoräknande av pensionspoäng vid vård av anhörig och tillsyn av minderårigt barn. Genom införande av obligatorisk särbeskattning har markerat att två makar i ekonomiskt hänseende bör betraktas som två självständiga enheter. Detta gör det naturligtvis önskvärt att så långt som möjligt ge båda makarna lika möjlighet till en rimlig inkomst. I de fall då makarna har minderåriga barn är det ofta önskvärt att en av makarna avstår från förvärvsarbete för att i stället ta vårdnaden om barnen. Även om barnpassning i det egna hemmet oftast inte betraktas som jämförbart med förvärvsarbete är det en arbetsinsats som har största betydelse såväl för den enskilda familjen som för samhället i dess helhet. Av praktiska skäl är det knappast möjligt att göra en arbetsvärdering och med ledning av denna redovisa hur stor del av makarnas gemensamma inkomst som hänför sig till arbete i hemmet. Inte heller är det möjligt att vid beräkning av ATP-grundande inkomst för det aktuella året hänföra en del av den gemensamma inkomsten till den av makarna som är hemmaarbetande. Det måste emellertid, med utgångspunkt i att makarna utgör två ekonomiska enheter, framstå såsom stötande för rättsmedvetandet att icke i pensionshänseende betrakta hemarbetet som jämförligt med annat arbete. 2 § 12 kap. lagen om allmän försäkring innehåller följande bestämmelser: Ålderspension utgör, där ej annat följer av andra och tredje styckena, för år räknat av produkten av basbeloppet för den månad, för vilken pension skall utgivas, och medeltalet av de pensionspoäng som tillgodoräknats den försäkrade eller, om pensionspoäng som tillgodoräknats den försäkrade eller, om pensionspoäng tillgodoräknats honom , medeltalet av de 15 högsta poängtalen. Har pensionspoäng tillgodoräknats den försäkrade för mindre än , skall hänsyn tagas endast till så stor del av nämnda produkt som svarar mot förhållandet mellan det antal år, för vilka pensionspoäng tillgodoräknats honom, och talet 30. Rent praktiskt innebär bestämmelsen att man eller kvinna, som icke är förvärvsarbetande därför att vederbörande vårdar anhörig eller har tillsyn över minderåriga barn i hemmet, icke har möjlighet att erhålla full ATP-pension, såvitt vederbörande inte uppnår de i 2 § stipulerade 30 åren. Det torde inte råda något tvivel om att såväl barntillsyn som vård av nära anhörig är minst lika samhällsnyttigt som annat förvärvsarbete. Vi finner det därför angeläget att gällande bestämmelser ändras på ett sådant sätt att den som icke uppnår 30 pensionsgrundande år på grund av de ovan angivna förhållandena skall få tillgodoräkna sig som pensionsgrundande år de år vederbörande haft vårdnaden av nära anhörig eller minderårigt barn. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. anhåller om sådan ändring av gällande lagstiftning att vård av anhörig och tillsyn av minderårigt barn skall få tillgodoräknas vid beräkning av tilläggspension. () ()
mot · FV021470 · 1972-02-03 00:00:00 — av herrar i och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 4 med förslag till rättshjälpslag m. m. I motion från vårt håll har yrkats avslag på förslaget i proposition 1972:4 om inrättande av allmänna advokatbyråer. Om detta förslag skulle avvisas av anser vi att benämningen på byråerna bör vara rättshjälpsanstalter. Det kan inte anses tillfredsställande att man från statens sida söker utnyttja den goodwill som är förenad med yrkesbeteckningen advokat. Den föreslagna benämningen är i viss mån missvisande, ty ordet advokat betecknar inom hela den demokratiska världen en fri yrkesutövare, som inte är anställd i det allmännas tjänst. Det finns också risk för förväxling mellan allmän advokatbyrå och av privatpraktiserande advokat driven advokatbyrå. På vederbörande utskott torde få ankomma att utarbeta erforderliga författningsändringar. Åberopande det anförda hemställs att beslutar att benämningen allmän advokatbyrå skall utbytas mot benämningen rättshjälpsanstalt.
mot · FV021475 · 1972-02-15 00:00:00 — av herrar i Ulfsbyn och i i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 7 angående ytterligare anslag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. I propositionen 1972:7 föreslås att 200 milj. kr. anvisas på tilläggsstat för innevarande budgetår för bidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Uppräkningen av anslaget hänger samman med den tillfälliga höjning av bidragsprocenten som av konjunkturskäl genomfördes . Detta beslut innebär att statsbidrag kan utgå för sådana arbeten, som påbörjas och färdigställs till 1. Höjningen av bidragsprocenten har lett till att ansökningarna om statsbidrag ökat mycket kraftigt. Hos finns enligt uppgift f. n. ansökningar motsvarande ett bidrag av ca 300 milj. kr. Därmed blir det inte ens med den föreslagna höjningen av medelsramen möjligt att lämna fullt bidrag till alla som ansökt om bidrag. I vissa fall torde ett lägre bidrag än av investeringskostnaden komma att anvisas. Man får emellertid ändå räkna med att ett stort antal ansökningar kommer att avslås. Bland de ansökningar om bidrag som lämnats in till finns flera framställningar från företag i . Det är enligt vår mening angeläget att dessa arbeten kan komma till stånd möjligt både av miljövårdsskäl och för att stimulera sysselsättningen inom området. Ett betydande antal arbetstillfällen försvinner i på grund av den pågående strukturrationaliseringen. Denna är särskilt märkbar inom näringar som jordbruk och skogsbruk samt trä-, massa- och pappersindustri, vilka alla har stor betydelse för sysselsättningen inom området. Till detta kommer att fått vidkännas ovanligt kraftiga verkningar av det senaste årets kärva konjunktur. a. Åmålsområdet har en mycket hög arbetslöshet. Det är mot denna bakgrund synnerligen angeläget att nu vidta åtgärder som kan öka tillgången på arbeten i . De investeringar som industrierna i landskapet nu planerar på miljövårdsområdet kan ge ett värdefullt sysselsättningstillskott både i Bengtsfors-Åmålsområdet och i övriga delar av under förutsättning att de kan sättas i gång genast. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av Kungl. Maj :ts proposition 1972:7 beslutar att som sin mening uttala att medel ställs till förfogande för bidrag till planerade vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin i i enlighet med vad som har anförts i motionen. () i Ulfsbyn
mot · FV021478 · 1972-02-15 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 7 angående ytterligare anslag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Maj:ts proposition 1972:7 föreslås att 200 milj. kr. anvisas på tilläggsstat för innevarande budgetår för bidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Anslaget betingas av den tillfälliga höjning av bidragets storlek som av konjunkturskäl genomfördes . Beslutet härom innebär att statsbidrag kan utgå av investeringskostnaden (mot normalt högst ), om arbetena påbörjas och färdigställs till 1.11.1971-30.6.1972. Möjligheten att erhålla ett förhöjt statsbidrag för miljövårdsinvesteringar inom industrin har lett till att ansökningarna ökat mycket kraftigt. hade fördelat förhöjda bidrag om sammanlagt drygt 90 milj. kr., varefter knappt 20 milj. kr. återstod av den under innevarande budgetår tillgängliga medelsramen. Inkomna, inte avgjorda ansökningar uppgick till omkring 160 milj. kr. Till detta kommer att ytterligare ett stort antal ansökningar har lämnats in under den senaste månaden. Det extra medelsbehovet skulle därmed uppgå till betydligt över 300 milj. kr. under förutsättning att bidrag beviljas enligt de tidigare uppdragna riktlinjerna. De inkomna ansökningarna avser miljövårdsinvesteringar inom vitt skilda branscher. Stora belopp avser arbeten inom järn- och stålindustrin, ytbehandlingsindustrin och livsmedelsindustrin. Det kan också konstateras att sysselsättningseffekten av de lämnade bidragen varit god. Utöver den direkta sysselsättningseffekten inom byggnads- och anläggningssektorn följer en betydande sysselsättning med utläggningen av beställningar av råvaror, maskiner, apparater, m. m. Genom att tillverkningen av sådan utrustning i stor utsträckning utförs i form av legoarbeten och leveranser från underleverantörer berörs ett stort antal företag. Det är enligt min mening angeläget att den lediga kapacitet som finns tillgänglig när det gäller både arbetskraft och resurser i övrigt utnyttjas för bl. a. investeringar på miljövårdsområdet. Den ökning av medelsramen med 200 milj. kr. för bidrag till sådana investeringar vilken föreslås i propositionen kommer också utan tvivel att ge ett värdefullt sysselsättningstillskott. Med hänsyn till att arbetslösheten fortfarande ligger kvar på en hög nivå är det emellertid angeläget att så många som möjligt av de nu planerade miljövårdsinvesteringarna kommer till stånd inom den allra . De inneliggande ansökningarna rör sig genomgående om projekt som kan sättas i gång . ytterligare uppräkning av medelsramen kan därför ge ett värdefullt sysselsättningstillskott . Jag föreslår därför att 300 milj. kr. för statsbidrag till miljövårdsinvesteringar anvisas på tilläggsstat för det innevarande budgetåret. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer jag att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition 1972:7 beslutar att till Bidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin på tilläggsstat till riksstaten för /72 anvisa ett i förhållande till Kungl. Maj:ts förslag med . förhöjt reservationsanslag av . . ÅSLING (c)
mot · FV021482 · 1972-02-21 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 13 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370). Maj:ts proposition 1972:13 föreslås ändring i kommunalskattelagen med syfte att vidga företagens avdragsrätt för bidrag från ett företag till ett annat, dvs. en vidgning av nu gällande avdragsrätt för koncernbidrag. Den föreslagna ändringen ligger i linje med den pågående kapitalkoncentrationen och det alltmer förekommande samarbetet mellan staten och privatkapitalet. Chefen för framhåller uttryckligen i sin föredragning att man har att räkna med en ökad samverkan mellan näringslivets företag, ofta med staten som medintressent, och pekar bl. a. på AB Asea-Atom, Opab och Uddcomb m. fl. exempel på samarbete mellan staten och det privata näringslivet. kommunisterna har riktat kritik mot att staten medverkat till att underlätta monopolens möjligheter till sammanslagning av kapital liksom mot statsapparatens och monopolkapitalets deltagande i gemensamma företag, i planeringsväsende osv. Finansministern åberopar behovet av samhällsinflytande som ett skäl till ökad samverkan mellan staten och det privata näringslivet. Några avgörande steg på vägen mot ett ökat samhällsinflytande har dock inte den förekommande samverkan mellan staten och det privata näringslivet lett till. De i propositionen föreslagna förändringarna i avdragsrätten skulle heller icke leda till ökat samhällsinflytande. Liksom tidigare skulle det enbart medföra fördelar för privatkapitalet. Redan nu gällande avdragsrätt för koncernbidrag torde ha som främsta uppgift att främja kapitalkoncentrationen och underlätta skatteflykten. Några skäl för en vidgad avdragsrätt kan vi ej finna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår Kungl. Maj:ts proposition nr 1972. (vpk) i (vpk) i 1 1972.3 sami.