mot · FV02761 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om tillsättande av en lokaliseringspolitisk storstadsutredning, m. m. Det har blivit alltmer uppenbart att väsentligt kraftfullare insatser måste göras för förbättring av miljöerna i storstadsområdena, särskilt . Bebyggelsekoncentrationen har i dessa områden gått så långt, att det är mycket svårt och i vissa avseenden omöjligt att skapa goda och stimulerande miljöer för människorna. En ökad befolkningskoncentration försvårar problemen ytterligare. Det är en väsentlig uppgift för regional- och miljöpolitiken att komma fram till effektiva åtgärder för en positiv miljöutveckling i storstadsområdena. De tre tätaste bebyggelsekoncentrationerna Stockholms-, drog till sig två tredjedelar av den totala befolkningsökningen. Enligt de aktuella prognoserna skall även den i särklass största expansionen ske i dessa områden. Länsplanering 1967 och Länsprogram 1970 ger uttryck för en sådan utveckling. Denna målsättning för samhällsplaneringen i storstadsregionerna får omfattande konsekvenser för hela landet. I koncentrationsorterna leder den till stora påfrestningar på den enskilde individen. I avfolkningsbygderna får man bl. a. en starkt försämrad service. Redan i nuvarande täthetsgrad mäste de tre stora koncentrationsområdena betraktas som överkoncentrationer som medför komplicerade problem för befolkning och samhälle. Det är sannolikt att dessa storstadskoncentrationer såväl samhällsekonomiskt som företagsekonomiskt är överdimensionerade, innebärande att bästa möjliga ekonomiska resultat inte kan uppnås. Olika stockningsproblem föranleder slöseri med samhällsresurserna. Men framför allt är överkoncentrationen till storstadsområdena förkastlig från miljöpolitiska utgångspunkter. Dessa områden har inte möjlighet att skapa goda och stimulerande miljöer för människorna. Den hårda befolkningskoncentrationen i storstadsområdena föranleder stora föroreningar i luft, vatten och omgivande natur. Svavel, sot, koloxid osv. förekommer väsentligt mer i storstadskoncentrationerna än på andra platser. En sådan koncentration av människor och mänskliga aktiviteter innebär, att man riskerar att överskrida det ekologiska systemets stabilitetsgränser, vilket kan få okontrollerbara konsekvenser. Den stora folkanhopningen gör det också svårt att forma tillfredsställande trafikmiljöer. Bilismen har vuxit oerhört snabbt i storstäderna men på ett för trångt utrymme. Bullerstörningarna är främst ett storstadsproblem. Boende-, arbets- och trafikmiljöer som är trånga och brister i anpassning till människans biologiska och psykiska betingelser är stressframkallande. Miljöföroreningarna har negativa konsekvenser för den fysiska hälsan och i många fall även för den psykiska. De täta storstadskoncentrationerna har svåra sociala problem, social isolering, alkoholism och narkomani i större utsträckning än andra bebyggelser. Det finns undersökningar som säger att sjukdomsriskerna är störst i storstadskoncentrationerna. Det är angeläget att undersöka konsekvenserna av folkomflyttningen. En sociologisk undersökning där man får fram de sociala effekterna av folkomflyttningen till den nya miljön och av befolkningskoncentrationen måste göras. Utvecklingen i storstäderna går mot en starkt ökad kontorisering av cityområdena. Bostadsområden läggs långt ifrån arbetsplatserna. Detta resulterar i tidskrävande resor och en kortare fritid, vilket frestar på individerna. Storstadsexpansionens utformning har baserats i stort sett endast på fysiska planförslag. Därmed har man försummat att beakta människornas behov av en fullvärdig social miljö. I storstadsområdena stöts människor med särskilda problem mycket lätt ut. Människor som inte getts plats i samhällsgemenskapen samlas i särskilda områden vilka utvecklas till slumområden. De ökade kostnaderna för socialvård och socialpolitik är direkta utslag av denna utstötningsmekanism. En fortsatt koncentrationspolitik kommer att förstärka dessa problem. Den fysiska och psykiska press som människorna befinner sig i har inneburit att omfattande investeringar har gjorts för att kompensera förlorade livsbetingelser. Det är naturligtvis en riktig politik. Men viktigast är att samhällsplaneringen primärt inriktas på att anpassa samhällets struktur till människornas livsbetingelser. Social- och miljövårdsplanering måste alltså införas som huvudmoment i samhällsplaneringen. måste ett förhindrande av överkoncentrationen innebära ett bättre hushållande med våra totala resurser och ge större möjligheter för individen att välja samhällsmiljö. Bebyggelsekoncentrationen ger givetvis vissa fördelar i t. ex. ökade valmöjligheter vad beträffar exempelvis serviceaktiviteter, yrke och arbetsplats. Men dessa fördelar uppnås redan i väsentligt mindre koncentrationer. I de överkoncentrerade storstadsområdena överväger de negativa effekterna. Det är därför enligt vår mening angeläget att motverka den ytterligare överkoncentration som regionplaneskiss förutsätter. har i sitt arbete behandlat vissa ämnesområden i anslutning till dessa problem. Man har bl. a. gjort ett försök att beskriva de komponenter som bör ingå i boendeservicen. Vi finner det vara synnerligen viktigt att en kartläggning av människornas service- och miljöbehov kommer till stånd och att planeringen av bostadsbyggandet sker utifrån dessa utgångspunkter. Därvidlag är det viktigt att servicekomponenter som närhet till oförstörd natur och möjlighet till naturlig kontakt med andra människor särskilt beaktas. Inte minst viktigt är detta för barn och ungdom. har debatten intensifierats i storstadsområdenas miljö- och planeringsfrågor. Detta är ett uttryck för att människorna inte är till freds med utvecklingen i storstadsområdena. Byalag och miljögrupper har med allt större engagemang rest krav på en förbättrad miljöutformning. En grundförutsättning för att skapa drägliga förhållanden i storstäderna är att det befolkningsmässiga trycket på dessa områden lättas. En olycklig överdimensionering av de tre storstadsområdena har fått pågå länge, och den har varit stimulerad av statsmakterna. Dagens storstadsproblem är i stor utsträckning ett resultat av denna politik. har beslutat om vissa åtgärder för att dämpa storstadstillväxten, främst utflyttningen av vissa statliga verk och lagen om lokaliseringssamråd vid ny- och utbyggnad av anläggningar inom Stockholms-, . De vidtagna åtgärderna måste emellertid betraktas som otillräckliga. I statsverkspropositionen 1969 sades att regionalpolitiken skulle inriktas på en dämpad storstadstillväxt i syfte att skapa ökad jämlikhet i ekonomiskt, socialt och kulturellt avseende mellan människor i olika regioner. Det är angeläget att skapa instrument genom vilka samhället kan förverkliga denna målsättning. Den nuvarande regeringspolitiken är tyvärr utformad så att den i många fall stimulerar till ökad koncentration i storstadsområdena. Detta gäller t. ex. de flyttningsstimulerande åtgärderna. Flyttningsbidragen har utnyttjats framför allt för att flytta arbetskraft från skogslänen till storstadsområdena. Samhället har på detta sätt tillsett att företagen i expansionsregionerna utan kostnad erhållit arbetskraft. Den ovan refererade målsättningen att storstadsexpansionen skall dämpas kan givetvis inte främjas genom de flyttningsstimulerande åtgärderna i deras nuvarande utformning. Effekten blir den motsatta. De statliga flyttningsbidragen ökar överkoncentrationen. Därtill kommer att etablering av nya arbetsplatser föranleder s. k. följdinvesteringar, som för samhällets vidkommande kan vara dubbelt så stora som själva arbetsplatsinvesteringen. Detta orsakar ytterligare bebyggelsekoncentration. Det är nödvändigt att systemet med flyttningsbidragen omformas, så att det inte direkt motverkar målsättningen om en dämpad storstadsexpansion. Utgångspunkten för en omprövning måste naturligtvis vara att de enskilda arbetstagarna inte skall få komma i en försämrad position. Det naturliga bör vara att företagen i koncentrationsområdena betalar kostnaderna för rekrytering av arbetskraft. Om rekrytering till storstadsområde, trots målsättningen om dämpad storstadstillväxt, bedöms angelägen, måste flyttnings- och omställningskostnadema inräknas i företagets kalkyler. Denna av oss framförda problemställning bör prövas av den utredning vi förordar. Det kan naturligtvis tänkas fall då arbetstagaren inte kan erhålla arbete annat än i storstadsregion och inte kan få flyttningskostnaderna betalda av arbetsgivaren. Systemet bör vara så utformat att den enskilde arbetstagaren hålles skadeslös. Man kan överväga obligatorisk skyldighet för arbetsgivaren att i sådana fall svara för flyttningskostnader. Generellt bör de statliga flyttningsbidragen kunna avskaffas vad beträffar rekrytering av arbetskraft till storstadsområdena och ersättas av den differentierade konstruktion vi ovan förordat. Vad vi ovan diskuterat avser borttagande av den flyttningsstimulans till storstadsområdena, som direkt strider mot målsättningen om en dämpad storstadstillväxt. Det har emellertid blivit alltmer uppenbart att därutöver erfordras även Tent restriktiva åtgärder. Man måste i den utredning vi förordar även överväga införande av särskilda etableringsavgifter för lokalisering till storstadsområdena. Samhällets kostnader är särskilt stora i anledning av de negativa sociala och miljömässiga effekter som den ökade koncentrationen för med sig. Liksom vad gäller företagens ansvar för kostnaderna beträffande miljöförstöring i naturen, anser vi det rimligt att företagen också måste ta på sig kostnader för att avhjälpa andra former av miljöförstöring. Reglerna om lokaliseringssamråd har tillämpats . De erfarenheter som gjorts av verksamheten tyder på att en skärpning är nödvändig för att man skall få bättre kontroll av etableringarna. Vägledande för samrådsmyndigheten i dess bedömningar bör vara de samhällsekonomiska, regionalpolitiska, sociala och miljömässiga målsättningar som beslutar om. För att alternativa etableringsorter skall kunna anvisas bör regionala och lokala organ ges ökat inflytande vid samrådsförfarandet. Den skiss till fysisk riksplan som lagts fram innebär ett visst tvång när det gäller etablering. Industrier som förorsakar vatten- och/eller luftföroreningar kan förbjudas att etablera sig i vissa områden eller åläggas tvång att utföra en tillfredsställande rening. Vi finner denna typ av tvingande åtgärder nödvändig för att skydda vår natur. Vi vill framhålla att restriktioner också kan vara nödvändiga medel för att värna om bebyggelse- och näringsstrukturer och för att möjliggöra acceptabla boende-, arbets- och fritidsmiljöer. Med hänsyn härtill bör kontroll av etableringar genom ett system av etableringstillstånd också kunna övervägas för storstadsområdena i vissa fall. Särskilt från miljöpolitiska utgångspunkter är det angeläget och nödvändigt att på ett effektivare sätt än som sker med den nuvarande politiken komma till rätta med de överkoncentrerade storstadsområdenas problem. Det gäller att så långt möjligt såväl lätta på inflyttningstrycket som främja utflyttningen. Detta är enligt vår mening nödvändigt för att man skall kunna skapa bättre och mer stimulerande samhällsmiljöer i storstäderna. Det måste bli en huvudfråga för 1970-talet att skapa tillfredsställande storstadsmiljöer, vilket är möjligt först när man kunnat dämpa den överdimensionerade bebyggelsekoncentrationen. De problem som vi här har aktualiserat är i olika avseenden svårlösta. Det lämpligaste synes oss vara att anförtro dem åt en särskild lokaliseringspolitisk storstadsutredning, där de politiska partierna, olika organisationer samt forskningen inom ifrågavarande vetenskaper blir representerade. Såsom vi ovan framhållit bör också en särskild sociologisk undersökning göras. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. 1. att en lokaliseringspolitisk storstadsutredning skyndsamt tillsätts med uppgift att för storstadsområdenas vidkommande pröva frågorna om investeringsavgift, etableringskontroll, differentiering av flyttningsbidragen och andra åtgärder främst i syfte att skapa förutsättningar för bättre anpassning av storstadsmiljöerna efter människans fysiska och psykiska betingelser; 2. att de sociala konsekvenserna av folkomflyttningen och koncentrationen av människor blir föremål för en sociologisk undersökning. () () () i () i Glömminge () . () i Skegrie () i Luttra () i Bäckmora () i