mot · FV021790 · 1972-11-16 00:00:00 — av herrar Hyltander och i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Propositionen 1972:1 1 1 grundas i huvudsak på länsprogram 1970, som länsstyrelserna har upprättat i samverkan med kommunerna. Man kan med tillfredsställelse konstatera att regeringen härmed tagit större hänsyn till framförda synpunkter beträffande länsdemokrati och självbestämmanderätt än vad som framkommit i tidigare framförda förslag. Enligt vår mening borde man dock ytterligare ha beaktat dessa synpunkter. Man har i den tidigare förda diskussionen om storstadsalternativ alltför ensidigt fastnat i ett snävt betraktelsesätt, utgående från den enstaka kommunen och invånarunderlaget inom dess gränser. När det gäller tätortsbebyggelse är det ett välkänt faktum att sammanhängande stark exploatering av marken har stora och uppenbara negativa verkningar i samhällsfunktionen. Man strävar mer och mer efter att ge människorna god och nära tillgång till naturlandskap med rent vatten och frisk luft, en sak som man planeringsmässigt vinner genom att dela upp tätbebyggelsen i zoner, skilda åt av grönområden av någorlunda storleksordning. Som vi tidigare i olika sammanhang framhållit har en speciell samhällsstruktur, som är unik och borde betraktas som en positiv tillgång i det fortsatta planeringsarbetet. Där finns redan ett nätverk av tätorter med god service för invånarna och på relativt ringa avstånd från varandra. Sålunda når man omkring 200 000 av länets ca 260 000 invånare inom en halvtimmes restid från länets största centralt belägna kommun, . Detta nätverk av tätorter har brukat benämnas samhällsmolekyl eller stadslandskap. Man har därigenom velat betona samhörigheten tätorterna emellan och framhålla att avstånden mera betyder god och nära tillgång till natur och rekreationstillfällen än kommunikationshinder. Omkring hälften av länets invånare når varandra inom nämnda tid, och med förbättrade vägar och övriga kommunikationer kommer det att gälla merparten. Vi noterar att departementschefen utifrån Länsprogram med klassificeringen av Skövderegionen som primärt centrum Skövde-Skara-Tibro-Tidaholm är inne på ett regiontänkande i stället för ett snävt kommuntänkande, vilket vi hoppas kommer att beaktas i kommande utlokaliseringar och vid inrättande av centrala servicefunktioner såsom postgymnasial utbildning m. m. inom . I klassificering räknas utom kommun även , och till Skövderegionen. Vi menar att den primärt centrala storregionen, där bildar centrum, egentligen har vidare gränser och innehåller fler invånare än dessa avgränsade fyra kommuner, och vi utgår ifrån att ett nära samarbete etableras. Vi utgår vidare ifrån att trots att den förs till garanteras den service som tillkommer ett regionalt centrum. En följd härav blir att kommuns framställning att klassificeras som regionalt centrum därmed i realiteten beaktas. Vi delar även uppfattning att bör räknas till denna kategori. När det gäller kommuncentra och sammanslagning av kommuner som ingår i kommunblock har från liberalt håll konsekvent hävdats principen om frivillighet framför tvång. Särskilt gäller detta när de båda kommunparterna som i fallet har en stabil och expansiv ekonomisk och befolkningsmässig utveckling. Till detta kommer den massiva befolkningsmening som folkomröstningen i gett uttryck för och att man i tydligen ej heller är särskilt angelägen om att en sammanläggning genomförs tvångsvis. Vi anser att man här bör avvakta utvecklingen och att såväl , inklusive den planerade utökningen med södra delen av , som tillförsäkras den service som tillkommer kommuncentra. I anslutning till vad som anförts i motionen hemställer vi att i anledning av Kungl. Maj :ts proposition 1972:111 uttalar att klassificeras som regionalt centrum och att såväl det utvidgade som tillförsäkras den service som tillkommer kategorin kommuncentra. () ()