mot · FV02959 · 1972-01-26 00:00:00 — om förbättring av befälsläget inom försvaret. Av flera uttalanden från ansvariga militära myndigheter framgår att värnpliktsutbildningen inte i alla stycken når upp till de mål, som är fastställda. Brister på detta område är mycket allvarliga; dels blir kvaliteten på våra krigsförband och därmed stridsdugligheten på dessa sämre, dels har det en psykologiskt negativ inverkan på de värnpliktiga om dessa finner att utbildningstiden inte utnyttjas på ett effektivt sätt. Mångå orsaker till att vi inte når de utbildningsmål som är uppställda kan säkerligen anföras, men den allt överskuggande anledningen är den befälsbrist inom försvaret, som vi har brottats med länge och som endast förvärrats. Åtgärder och snabba sådana är nödvändiga. Det beslut om utredning för att komma fram till en mera tidsenlig befälsordning än den nuvarande, som höstriksdagen uttalade sig för, bör komma i gång, men får dock ses som en möjlighet att på och mera genomgripande komma till rätta med befälsbristen inom försvaret. bör åtgärder som är mera snabbverkande vidtas. Visserligen kan befäl åtminstone temporärt i större utsträckning än vad som sker frigöras i staber och förvaltningar för att kunna förstärka truppsidan. Utredningar, studier och central planering bör kunna begränsas till förmån för förbandsproduktionen. Kraven från centralt håll på regionala staber och förband i detta hänseende kan minskas och därigenom kan flera befattningshavare inriktas på trupputbildningen. Väl planerade och väl utbyggda utbildningsanordningar är en annan åtgärd som kan vidtas för att effektivisera utbildningen. Förberedelsetid och efterarbete kan härigenom minskas, varvid tid och personal sparas för mera produktiva arbetsuppgifter. Men möjligheterna att öka personalresurserna inom utbildningen genom nya och tekniskt sett fulländade utbildningsanordningar eller genom att överföra personal från staber och förvaltningar måste dock betraktas som ganska begränsade och löser inte problemet med bristen på befäl i utbildningsarbetet. Andra åtgärder måste till för att öka rekryteringen så att erforderligt antal befäl kan ställas till försvarets förfogande på utbildningssidan. av befälet på våra fältförband utgöres av värnpliktigt befäl. Under krigsförbandsövningarna har detta befäl stora och ansvarsfulla uppgifter. Dessa sköts också genomgående på ett bra sätt. Detsamma gäller de befälselever som för befälet på lägre nivå i samband med de avslutande övningarna under grundutbildningen. Värnpliktigt befäl utnyttjas också i viss utsträckning i utbildningsarbetet i form av s. k. frivillig tjänstgöring och utgör ett värdefullt tillskott på utbildningsbefäl vid många tillfällen. Förutsättningar torde dock finnas för att mera systematiskt utnyttja denna kapacitet i utbildningsarbetet. Den frivilliga tjänstgöringen borde ske i direkt anslutning till genomgången grundutbildning medan det militära kunnandet och de militära färdigheterna står på toppen. Under grundutbildningen erhåller de värnpliktiga som utbildas till befäl goda färdigheter i att leda trupp, men också grunderna för utbildning av trupp. En framkomlig väg att avhjälpa den nu rådande bristen på utbildningsbefäl vore enligt min uppfattning om ett antal av dessa värnpliktiga, som fullgjort sin grundutbildning och som anses lämpliga och frivilligt ansöker därom, kunde fortsätta sin militärtjänst som värnpliktslärare. Dessa kunde då eventuellt efter en kort kompletterande utbildning, där tyngdpunkten bör läggas på pedagogik och psykologisk människobehandling, under ett eller tjänstgöra som utbildningsbefäl för nästa rekrytomgång. Ett sådant system skulle erbjuda flera fördelar utöver att det skulle tillföra utbildningen ett antal utbildningsbefäl. Man skulle ännu fastare knyta ihop det civila samhället med det militära och därigenom öka förståelsen för försvaret. De värnpliktigas kunskaper och erfarenheter skulle direkt kunna överföras till den nya åldersklassen och därigenom kunna skapa kontakt mellan äldre och yngre årgångar av värnpliktiga. Systemet skulle också medföra att ett antal arbetstillfällen skapas. Detta kan också vara värdefullt för de värnpliktiga, som inte har bestämt sig för sin fortsatta yrkesinriktning, att få ytterligare tid för att komma underfund med dessa problem. En rätt upplagd utbildning till värnpliktslärare och tjänstgöring som sådan inom det militära kan vara ett värdefullt led i dessa värnpliktigas fortsatta utbildning t. ex. till läraryrket inom det civila samhället eller till arbetsledande befattningar inom näringsliv och samhälle. Som av det ovan anförda framgår är det mycket angeläget att alla möjligheter prövas för att komma till rätta med den befälsbrist som är rådande på truppsidan, främst inom armén. Jag har här skissat en linje att arbeta efter, som bör vara ganska lätt att lösa rent organisatoriskt och som inte kräver långa utredningar eller omfattande lagstiftning. Bestämmelser för frivillig tjänstgöring finns redan och utbildningen till truppinstruktör bedrivs på alla nivåer av det militära utbildningssystemet. Lönemässigt bör alla värnpliktslärare likställas och ges en placering på löneskalan som motsvarar deras kapacitet. I samband med den prövning som jag föreslår att uppdrar åt Kungl. att genomföra bör närmare utredas om utbildningen till värnpliktslärare kan rymmas inom nuvarande utbildningsgång till värnpliktigt befäl eller om en separat utbildning gemensam för alla värn pliktsläraraspiranter bör ordnas efter genomgången grundutbildning. Mig synes det senare alternativet vara det mest gångbara. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att i skrivelse till Kungl. Maj:t föreslå att möjligheterna att förbättra befälsläget på utbildningssidan inom försvaret prövas i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen.