mot · FV02224 · 1972-01-20 00:00:00 — om värdesäkring av den återbetalningsfria delen av studiemedel, m. m. Frågan om studiefinansieringen för universitets- och högskolestuderande har orsakat åtskillig debatt. Det har dels gällt krav på en höjning av hela studiemedelsbeloppet, dels en höjning av själva bidragsdelen samt slutligen krav på en förändring av återbetalningsreglerna. När det gäller den första frågan, dvs. studiemedlens totala belopp, talar åtskilligt för en höjning. a. har de snabbt stigande hyrorna i studentbostadsbeståndet gjort det omöjligt för stora grupper studenter att leva på enbart studiemedlen. I statsverkspropositionen aviseras en särskild proposition i frågan senare under denna riksdag. Ett konkret yrkande i denna fråga får därför anstå till dess Kungl. Maj:ts förslag föreligger. Studielånen löper räntefritt men skall betalas tillbaka i fast penningvärde. Vid låg inflation, vilket man räknade med när studiemedelssystemet infördes, är systemet förvisso fördelaktigt. Med den snabba inflationstakt som vi upplevt blir systemet däremot mycket betungande för låntagarna. Därtill kommer att skulden indexregleras med bruttoprisindex. Detta innebär att studieskulden höjs för varje höjning av den indirekta skatten. Studenterna får därigenom betala framtida momshöjningar på redan köpta varor. Indexhöjningarna har varit så stora, att återbetalningsskyldiga studenter fått uppleva att deras studieskuld i kronor räknat stigit avsevärt trots att de gjort stora och betungande avgiftsinbetalningar . Redan vid genomförandet av studiemedelssystemet anfördes betänkligheter mot en indexreglering av studieskulderna på grund av osäkerheten om hur skuldbördan skulle komma att utveckla sig. Till försvar för systemet anfördes av dåvarande utbildningsministern att studenterna inte behöver känna några farhågor då deras reallöner skulle stiga successivt i takt med den allmänna löneutvecklingen. Vi vet att akademikerlönerna sjunkit både reellt och i relation till andra grupper. En akademisk examen ger inte automatiskt ett välbetalt arbete, än mindre garantier mot en urholkning av reallönen. Det finns en spärregel i systemet som skall förhindra att återbetalningarna blir större än vid ett vanligt banklån. Regeln innebär att återbetalning avbryts då vederbörande har betalt lika mycket som vid ett annuitetslån baserat på av normalräntan vid statens utlåningsfonder. Denna räntesats är rörlig och utgjorde . Att av denna ränta läggs till grund för beräkningen beror på att man på detta sätt vill kompensera låntagarna för mistad avdragsrätt för räntor, något som normalt kommer andra låntagare till godo. Marginalskatterna har dess värre stigit kraftigt sedan beslutet fattades, och majoriteten av låntagarna har vid återbetalningstillfället en marginaskatt på lägst . I konsekvensens namn bör alltså en justering göras i spärregeln. Som utvecklingen ter sig innebär spärregeln att studielånen vid återbetalningen kan jämföras med vanliga banklån med ränta. Detta kan inte anses vara ett system som lockar ungdomar till universitetsstudier. När systemet med indexreglering infördes var ett av argumenten att det inte skulle verka avskräckande ur skuldsättningssynpunkt. Just motsatsen har blivit fallet. Studenterna vet inte hur skulden kommer att utveckla sig, och den kan i sämsta fall innebära lika stora återbetalningar totalt som ett vanligt lån med ränta! Ytterligare en nackdel ligger i systemet med spärregeln. Om penningvärdet faller extra mycket i början av perioden tar staten ut för höga återbetalningar av låntagarna och dessa justeras inte förrän då själva jämförelseberäkningen skall göras. Detta innebär att staten lånar medel år av studenterna räntefritt. Om dessutom inflationen skulle vara lägre än spärregelns jämförelsetal under slutet av perioden förbrukas det tidigare s. k. överuttaget så att låntagarna inte ens får tillbaka överuttaget i kronor räknat. Indexlånen genomfördes, som nämnts, bl. a. för att minska låntagarnas negativa upplevelse av skulder. Erfarenheterna är så negativa att det är fullt motiverat att avskaffa denna internationellt sett unika låneform. Lånen bör i stället löpa till fast räntebelopp eller följa värdet för statens normalränta. Därigenom skulle studenterna kunna beräkna skuldutvecklingen, och skulderna skulle dessutom minska efter varje avbetalning och inte som öka år . Psykologiskt sett betyder detta en hel del. För att jämna ut återbetalningarna kunde med fördel en modifierad annuitetsmetod tillämpas. Därigenom skulle bördan icke upplevas så svår . De regler som för övrigt gäller i fråga om avskrivning av lånet vid dödsfall, avbetalningsfriheten efter examen samt möjligheten till uppskov med betalningen vid låg inkomst bör givetvis kvarstå. Studiemedlen är som helhet indexreglerade. Detta gäller däremot inte den återbetalningsfria delen, vilken uppgår till en fastställd summa av per termin. utgjorde bidragsdelen 1/4 av studiemedlen. är andelen endast . Det finns all anledning att fråga sig varför de som erhöll studiemedel skall behandlas förmånligare än de som uppbär studiemedel . studiehjälpsreform byggde på strävan att studiehjälpen skulle vara så likartad som möjligt för olika studerandekategorier. kopplades då till det allmänna studiebidraget inom studiehjälpssystemet. har det allmänna studiebidraget höjts . Dessutom har inackorderings- och resetilläggen förbättrats. Bara bidragsdelen utgår med oförändrat belopp. Alla sakliga skäl talar för en indexreglering av studiebidragen för både studenter och andra studerandegrupper. I avvaktan på en sådan reform bör bidragsdelen uppjusteras i paritet med sitt ursprungliga värde . Dagens regler motverkar studier på deltid En mycket stor del av studenterna yrkesarbetar parallellt med studierna. Många arbetar då de föredrar en kombination av studier och yrkesarbete framför 3 å intensiva studier utan kontakt med arbetsmarknaden. Mot bakgrund av den ständigt hårdnande arbetsmarknaden för nyutexaminerade akademiker utgör yrkesarbete parallellt med studierna en viss garanti för studenten. Vederbörande har redan arbetserfarenhet och behöver inte i samma grad oroa sig för att hamna i de arbetslösas skara efter avlagd examen. Erfarenheterna visar också att arbetsgivarna, statliga såväl som enskilda, sätter stort värde på tidigare praktik och yrkeserfarenhet vid anställningen. Många studenter upplever arbetet som en ekonomisk nödvändighet. De klarar inte ekonomin utan extra inkomster. En undersökning visade att hälften av studenterna ansåg att studiemedlen inte ens räckte för de mest nödvändiga kostnaderna, dvs. mat, kläder och bostad. har värdet av studiemedlen ytterligare urholkats, inte minst genom de snabbt stigande hyrorna. De höjningar av studiemedlen som studiemedelsutredningen föreslagit förslår inte mycket mer än att återställa realvärdet till nivå. Man kan således förutsätta att en stor del av studenterna även kommer att yrkesarbeta parallellt med studierna. Därför borde också studiemedelssystemet vara så uppbyggt att det inte verkar som ett hinder för parallellt yrkesarbete. De kraftiga höjningarna av skatten sedan systemet infördes har medfört att en extra arbetsinkomst på ett par innebär sänkt standard för studenterna. Den som tjänar per halvår får nämligen mindre pengar att röra sig med för varje ny hundralapp han tjänar. Enligt § 11 i studiemedelsförordningen skärs nämligen studiemedlen ned med 2/3 av den halvårsinkomst som överstiger av ett basbelopp. Marginalskatten i inkomstskiktet är . Marginaleffekten vid en ökad förtjänst blir alltså summan av (nedtrappningseffekten av studiemedlen) och (marginalskatten i skiktet) dvs. Studiemedelssystemet tjänar därför som en direkt broms för den som vill ut och yrkesarbeta parallellt med sina studier, för så vitt inte vederbörande underlåter att anmäla inkomständringen. Reglerna för nedtrappning av studiemedlen bör ändras så att praktik och yrkeserfarenhet inte motverkas. Detta bör inte minst ur utbildningspolitisk synvinkel vara ett angeläget krav. a. aviserat förslag till ändrade återbetalningsregler i utredningens kommande slutbetänkande. Direktiven till utredningen förutsäger där att eventuella förändringar skall ske inom systemets grundläggande ram. När det gäller den återbetalningsfria delen ingår det ej i utredningens uppdrag att framlägga förslag i frågan. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att hos Kungl. begär följande tillägg till studiemedelsutrednings direktiv: a. att förslag om värdesäkring av den återbetalningsfria delen av studiemedlen framläggs, b. att förslag om förändring av återbetalningsreglerna framläggs, syftande till ett ersättande av indexlånesystemet med ett räntelånesystem enligt de riktlinjer som anförs i motionen.