mot · FV02776 · 1972-01-25 00:00:00 — av och i Holmgården om översyn av vissa bestämmelser avseende bebyggelse på landet. Huvuddelen av bostadsbyggandet sker i tätorter. Det är främst storstäderna som har tillåtits växa mycket snabbt, men också i andra tätorter byggs i en omfattande utsträckning. Praktiskt taget allt bostadsbyggande sker inom planlagt område. Från många synpunkter kan tätortsbyggande inte konkurrera med bebyggelse på landsbygden i vad gäller miljön. Många människor önskar därför få möjlighet att bygga en villa på den rena landsbygden. Det är angeläget att ge människorna denna valfrihet när det gäller bostadsförhållanden. Planerandet av bostadsbyggandet får inte leda till bestämmelser eller förhållande som systematiskt missgynnar landsbygden. Speciellt svåra konsekvenser får en sådan utveckling i avfolkningsbygder där nybyggnation är en förutsättning för att en region skall kunna leva vidare. Befolkningskoncentrationen har många orsaker. Vi skall här ta upp några av de lagar, bestämmelser och regleringar, som har en direkt styrande effekt av befolkningen mot tätorter från landsbygd. Med nu oftast använd teknik för att lösa de sanitära frågorna blir det billigare att till en viss grad bygga koncentrerat. Storstadskoncentrationer är emellertid också ur denna synpunkt dyra förutom att de är ekologiskt mycket riskabla. VA-tekniken bygger på rörtransport av toalettavfall. Man använder alltså den allt knappare tillgången på vatten ofta dyrbart renat för att transportera avfallet, och lägger sedan i bästa fall ned mycket pengar på att skilja vatten och avfall igen i reningsverken. Reningsverken utgör givetvis en förbättring jämfört med ett orenat utsläpp i vattendrag och sjöar. Det kan inte vara rätt att detta rörtänkande i samband med de sanitära frågorna i så hög grad skall få påverka utvecklingen av bebyggelsen. VA-tekniken är fast etablerad i vårt samhälle, med särskilda utbildningslinjer vid tekniska skolor och en utbredd service runt om i landet, vilket kan bidra till att nytänkande har svårt att tränga igenom. För att effektivt kunna utnyttja denna teknik när det gäller att lösa de sanitära problemen krävs ett centraliserat byggande. Enligt vår mening är det inte önskvärt att samhällsplaneringen så helt låses vid en enda teknisk lösning. Både byggnadslag och VA-lag och statsbidragsbestämmelser till av Mot 1972: 776 loppsreningsverk tar fasta på vårt nuvarande system med WC + rör + avloppsreningsverk. Hälsovårdslagen tänker sig en omfattande transport av avfall för centralt omhändertagande. Dessa metoder är dyra för kommunerna och inte alltid till glädje för dem som får åtnjuta och betala för kommunens service. Människor hindras av dessa lagar från att bygga sina hem på från andra synpunkter lämpliga platser. Ändå finns det fullt tillfredsställande tekniska lösningar på av»lopps»- och avfalls-frågan, som i stor utsträckning befriar kommunen från ett dyrbart engagemang och som tillåter ett decentraliserat boende, utan sanitära olägenheter. Om dessa metoder fick stöd genom att lagarna inte motarbetade en ökad efterfrågan, skulle självfallet tekniken kunna förbättras och produkterna framställas betydligt billigare än . Det vore önskvärt att statsbidrag också kunde utgå till individuella lösningar av de sanitära frågorna. Härvid är det av intresse för samhället att se till att sådana lösningar främjas som kräver minsta energiförbrukning och som inte bryter naturens kretslopp utan där avfallet återföres till jorden, utan att bemängas med kemikalier som inte hör hemma i det sammanhanget. Härvid tycks Multrummet (), uppfunnet av , , vara den överlägsna lösningen. Man bygger på naturens egen princip om förmultning. Avfallet från toalett och kök hamnar i samma behållare, som ventileras väl. Ingen som helst dålig lukt uppstår, fuktigheten avdunstar och »slutprodukten» är några få hinkar luktfri jord för ett 45 personers hushåll. Ingen energi- eller vattenåtgång, inga driftkostnader, inga rörliga detaljer som går sönder. Enda nackdelen: anläggningen är utrymmeskrävande. Multrummets genialt enkla princip har fått efterföljare, vilkas utveckling borde följas med intresse av berörda myndigheter. Det gäller t. ex. den så kallade Mullbänken, som är mindre utrymmeskrävande än Multrummet men i gengäld kräver el-kraft. Motion nr 1001 till föregående års riksdag behandlade just dessa frågor. anförde i sitt betänkande nr 1: »Enligt utskottets mening bör man kunna räkna med att vederbörande myndigheter är beredda att biträda kommunerna för åstadkommande av sådana individuella lösningar av sanitära frågor i villaområden som motionärerna finner önskvärda.» var således positivt till andra lösningar av de sanitära problemen. Vi finner det då vara angeläget att förändringar vidtages i de lagar, bestämmelser och förordningar som reglerar handhavandet av de sanitära frågorna och därmed i viss utsträckning styr bostadsbyggande och samhällsplanering. Förutom ovan nämnda lagar och statsbidragsbestämmelser vill vi påpeka den restriktion som tillämpningsföreskrifterna i bostadslånekungörelsen kan utgöra. Där sägs bl. a. att förutsättning för lån är att det föreligger ett varaktigt behov av bostäder och lokaler, vilka skall ha möjligheter att ordna vattenförsörjning och avlopp på ett tillfredsställande sätt. De nya tekniska lösningarna innebär att avloppsfrågorna alltid kan lösas på tillfredsställande sätt. Det är därför angeläget att slå fast att avloppsfrågorna inte utgör någon restriktion i vad gäller bostäders lokalisering. En mängd förordningar, som styr bostadsbyggandet i centralistisk riktning, har sitt ursprung i en teknisk lösning av de sanitära frågorna. För att komma till rätta med detta föreslår vi att en översyn av byggnadslagen, VA-lagen, hälsovårdslagen, statsbidragsbestämmelserna till avloppsreningsverk och bostadslånekungörelsen görs i syfte att undanröja föreskrifter rörande sanitära frågor, som leder till att bostadsbyggandet på landsbygden systematiskt missgynnas. Av ovan anförda skäl föreslår vi1 att hos Kungl. Maj:t begär en översyn av byggnadslagen, VA-lagen, hälsovårdslagen och bostadslånekungörelsen, i syfte att förbättra förutsättningarna för bebyggelse på landet. () () 1 (Se även motion 1972:732)