mot · FV0262 · 1972-01-12 00:00:00 — Motioner nr 6264 1972 av m. fl. om förändring av studieordningen vid de filosofiska fakulteterna. infördes en ny studieordning vid de filosofiska fakulteterna. Syftet med denna var fyrfaldigt. För det första önskade man öka genomströmningen av studerande. Den andra målsättningen var att förebygga studiemisslyckanden. Dess tredje syfte var att göra studierna mera yrkesinriktade. För det fjärde syftade man till att bromsa kostnadsstegringen inom den högre utbildningen. Av rapporter från rektorsämbetena vid berörda lärosäten samt från universitetskanslersämbetet om erfarenheterna från framgår att de avsedda målen inte uppnåtts. Mot denna bakgrund föreslås i motionen följande åtgärder för att förbättra studiesituationen vid de filosofiska fakulteterna: Utbildningslinjerna bör ges en klarare och mer differentierad yrkesinriktning. Det är viktigt att nya yrkesinriktade kurser kommer till stånd och att sammansättningen av de olika utbildningslinjerna ses över. Utbildningslinjer som omfattar mindre än studier bör inrättas. De allmänna utbildningslinjerna bör ges karaktären av rekommendationer. ligger deras verkliga betydelse i att de utpekas som utbildningskombinationer, som är speciellt lämpade för vissa yrkesområden eller erbjuder en pedagogiskt motiverad studiegång. För att minska den administrativa bördan för universiteten bör man dra de praktiska konsekvenserna av detta. 3.31 §, avstängningsparagrafen, bör utgå ur utbildningskungörelsen. Bestämmelsen om avstängning saknar praktisk betydelse men har en rad negativa verkningar både för den enskilde och för universitetsförvaltningar och institutioner. I stället bör var och en som inte klarar tröskelreglerna bli föremål för uppsökande studievägledning. Studierådgivningen och yrkesvägledningen vid universitet och högskolor bör byggas ut ytterligare. Det av UKÄ föreslagna treårsprogrammet för utbyggnad av studierådgivningen bör genomföras. För detta ändamål bör anvisa ytterligare 1,5 milj. kronor. De pedagogiska resurserna och metoderna vid de filosofiska fakulteterna bör förbättras. bör därför anvisa ytterligare 0,5 milj. kronor för pedagogiskt utvecklingsarbete. Expansionen av den eftergymnasiala utbildningen koncentrerades i hög grad till de filosofiska fakulteterna. Mellan 1960/61 och 1970/71 ökade antalet nyinskrivna vid dessa fakulteter från ca 5 000 till drygt 20 000. Huvuddelen av dessa sökte sig till humanistiska och samhällsvetenskapliga ämnen. Den snabba ökningen av antalet studerande var i och för sig önskvärd eftersom den innebar att nya grupper gavs möjlighet till högre studier. Men den medförde också stora problem och skapade en delvis ny arbetssituation vid de filosofiska fakulteterna. I många ämnen fick den forskningsanknutna, professorsledda undervisningen mindre utrymme, medan den lektionsbetonade lektorsledda undervisningen ökade kraftigt. Studerandekadern blev mer heterogen med avseende på ålder, förkunskaper, studiemålsättningar och sociala förhållanden; allt fler av de studerande syftade inte till en fullständig examen utan ville endast studera något eller några ämnen som ett led i en systematisk vidareutbildning eller för att i största allmänhet vidga sitt kunskapsregister. och undervisningsformer anpassades endast i begränsad utsträckning till den nya situationen. Den nödvändiga pedagogiska upprustningen och förnyelsen uteblev. På många håll ledde detta till en låg genomströmningstakt; andelen studerande, som fullföljde sina studier inom avsedd tid, var förhållandevis liten i många ämnen. Som en följd härav sköt också kostnaderna snabbt i höjden. Frånvaron av en effektiv studieorganisation ledde också till att många studerande avbröt sina studier innan de nått fram till examen. Det ökade antalet studerande bäddade också för problem på arbetsmarknaden. Utbildningen vid de filosofiska fakulteterna har traditionellt syftat till att förbereda för verksamhet inom offentlig förvaltning eller som lärare. Genom den stora tillströmningen har emellertid bara en del av de studerande kunnat beredas plats inom dessa yrken. Universiteten kom därmed att ge en utbildning som i många fall endast i begränsad utsträckning var av relevans för den kommande yrkesverksamheten. Frågan om en reform av de filosofiska fakulteterna kom därför att stå i centrum för debatten om den högre utbildningen . Efter principbeslut av riksdag fick universitetskanslersämbetet i uppdrag att utreda och lägga fram förslag om en fastare organisation av utbildningen vid de filosofiska fakulteterna fram till primärexamen. Sedan en arbetsgrupp (UKAS) presenterat sitt förslag och universitetskanslersämbetet i modifierad form överlämnat detta till Kungl. , förelädes riksdag ett förslag till reformerad utbildningsorganisation (prop. Syftet med förslaget var fyrfaldigt: För det första önskade man öka genomströmningshastigheten, dvs. de studerande att snabbare nå sina studiemål. De alltför vanliga studieförseningarna skulle elimineras, och de s. k. normalstudietiderna skulle inte längre bara fungera som administrativa normer utan också bli sannolika uttryck för faktiska studietider. Den andra målsättningen var att förebygga studiemisslyckanden. En fastare organisation av utbildningen skulle ge studierna en klarare målinriktning och därmed öka studiemotivationen. skulle möjligheterna att följa de studerande och vid behov ingripa med stödjande åtgärder förbättras. Det tredje syftet var att göra studierna mera yrkesinriktade. De filosofiska fakulteterna borde liksom övriga eftergymnasiala utbildningar ha till uppgift att förbereda för framtida insatser i yrkeslivet. För det fjärde syftade man till att bromsa kostnadsstegringen. Detta skulle delvis bli en automatisk följd av det första syftet, då en ökad genomströmningshastighet och därmed en kortare studietid skulle leda till lägre kostnader per examinerad. De uppställda målen skulle uppnäs genom två typer av åtgärder, dels organisatoriska förändringar, dels pedagogisk förnyelse och förbättring. Den föreslagna förändringen av utbildningen låg emellertid helt på det organisatoriska planet, och det är först i och med universitetskanslersämbetets petita för kommande budgetår som behovet av pedagogiska åtgärder ägnats större intresse. De förändringar av utbildningsorganisationen som genomfördes var i huvudsak följande: Utbildningen organiserades på 17 s. k. allmänna utbildningslinjer, uppbyggda enligt principen om successiva tillval. Varje utbildningslinje består av tre avdelningar och omfattar i princip 120 poäng. I syfte att hindra mer omfattande parallelläsning infördes tröskelbestämmelser. För att få gå vidare till ny studiekurs fordras i princip att den studerande klarat minst 3/4 av föregående studiekurs. För att motverka långa studietider uppställdes regler om lägsta godtagbara studietakt. Den som på tre terminer inte uppnått minst 40 poäng skall i princip skiljas från undervisningen inom utbildningslinjen. Däremot kvarstår rätten att delta i prov. Rätten till fortsatte studier efter examen begränsades till 60 poäng. Dessutom uppställdes som riktpunkter för genomströmningen att en studiekurs om 40 poäng skall av minst 2/3 av de heltidsstuderande inom ett läsår och av minst 4/5 inom tre terminer. Den nya studieordningen har varit i kraft ca 2 1/. Av rapporter från rektorsämbetena vid berörda lärosäten samt från universitetskanslersämbetet om erfarenheterna av är det emellertid redan nu möjligt att dra vissa slutsatser om utfallet. Utbildningslinjerna har visat sig dåligt motsvara de studerandes behov och önskemål. valde över hälften av dem som anmälde sig till ospärrad utbildning vid filosofisk fakultet särskild eller del av utbildningslinje, dvs. föredrog en annan utbildningskombination än någon av de 17 utbildningslinjerna. var enligt uppgift från motsvarande andel . De lokala variationerna är betydande. I t. ex. valde särskild eller del av utbildningslinje mot i . Bland orsakerna till att de studerande föredrar andra utbildningskombinationer än de allmänna utbildningslinjerna finner man dels dessas bristfälliga yrkesinriktning, dels en omotiverad bindning av tidsordningen mellan studiekurserna i utbildningslinjen. Genomströmningstakten har inte förbättrats i någon nämnvärd utsträckning och ligger långt under de av uppställda normerna. Under /70 klarade knappt hälften av de aktiva heltidsstuderande 40 poäng på två terminer, och för det gångna läsåret är bilden i stort sett densamma. Mellan olika studiekurser finns emellertid betydande skillnader, och i många fall är andelen studerande som klarat av studierna inom avsedd tid ännu lägre. Som en följd av att genomströmningstakten inte förbättrats nämnvärt har förmodligen inte heller den eftersträvade uppbromsningen av kostnadsstegringen kommit till stånd. I vad mån antalet studiemisslyckanden minskat är svårare att bedöma. Man kan emellertid konstatera att det finns en betydande diskrepans mellan antalet studerande som anmält sig till viss studiekurs och antalet som aktivt deltagit i denna. konstaterar också i sin rapport att det finns en tydlig tendens till omfattande avgång från studierna under och mellan studiekurserna. Av dem som registrerades i den nya studieordningen fortsatte sina studier 1, och av de ursprungligen registrerade har bedrivit studier på heltid under fyra terminer. I avvaktan på mer ingående undersökningar bör dock siffrorna tolkas med en viss försiktighet. I många fall torde det exempelvis röra sig om personer som övergått till annan eftergymnasial utbildning eller som endast önskat en partiell utbildning. Man kan emellertid inte bortse från att det bakom siffrorna också kan dölja sig studiemisslyckanden i en eller annan form. För universiteten har den nya utbildningsorganisationen inneburit att den administrativa bördan ökat kraftigt. Den nya studieordningen förutsätter att de studerande i olika sammanhang skall inhämta tillstånd för att fä avvika från uppställda regler. För utbildningsnämnderna har detta inneburit en avsevärd ökning av antalet ärenden. vid rapporterar sålunda att antalet behandlade ärenden i berörda utbildningsnämnder /70, dvs. första året av den nya studieordningen, var nära 4 gånger så stort som 1968/69. 1970/71 behandlades nära mer än 6 gånger så många ärenden, eller ca 3 000, som /69. Härvid måste man dock ta hänsyn till utbildningsnämndernas utvidgade ansvar för utbildningen i och med den nya studieordningens införande. Den ökade belastningen har inneburit att oproportionerligt stora resurser fått avsättas för administrativt rutinarbete till förfång för uppgifter på det planerande och pedagogiska planet. För institutionernas del är situationen delvis likartad. Den förstärkning av studievägledningsresurserna som skedde i samband med reformen har till stor del fått användas för att klara av det administrativa merarbetet i form av t. ex. uppföljning och registrering av de studerande. Mot bakgrund av ovan redovisade erfarenheter av av den nya studieordningen framstår det som nödvändigt att vidta snara åtgärder för att förbättra studiesituationen vid de filosofiska fakulteterna. Det är därvid fyra åtgärder som framstår som särskilt angelägna: Utbildningslinjerna bör ges en klarare och mer differentierad yrkesinriktning. En förbättring av de pedagogiska resurserna och metoderna vid de filosofiska fakulteterna bör komma till stånd. Utbyggnaden av studierådgivningen och yrkesvägledningen bör fortsätta och ske i snabbare takt. bör förenklas och den administrativa bördan för universiteten minskas. Vid tillkomsten av den nya studieordningen förutsattes att flertalet studerande skulle välja någon av de 17 allmänna utbildningslinjerna. Att så många nu väljer särskild utbildningslinje innebär att utbildningsorganisationen fått en annan karaktär än vad som ursprungligen var tänkt. Utbildningslinjerna har i realiteten kommit att uppfattas som rekommenderade studievägar. I utbildningskungörelsen kvarstår emellertid synen på utbildningslinjerna som de studiealternativ som de studerande har att välja mellan. Detta innebär att det i varje särskilt fall fordras tillstånd för att avvika från den fastställda ordningen och sätta samman en egen utbildningskombination. Tillståndsgivningen förefaller emellertid inte ha någon direkt positiv betydelse utan bidrar enbart till att öka den administrativa bördan för universiteten. En studieorganisation uppbyggd av utbildningslinjer rymmer vissa fördelar. Den studerande tvingas att på förhand överväga sina studiemäl. Studiekurserna kan ordnas i en pedagogiskt motiverad tidsföljd. Överlappningar i undervisningsstoffet kan undvikas etc. Det finns därför skäl att tänka sig att studieorganisationen vid de filosofiska fakulteterna även bygger på utbildningslinjer. Erfarenheterna av PUKAS-systemet tyder emellertid på att den styrande effekten kan uppnås utan att utbildningslinjerna kringgärdas med en rad administrativa regler. Deras verkliga betydelse ligger i att de utpekas som utbildningskombinationer, som är speciellt lämpliga för vissa yrkesområden eller erbjuder en pedagogiskt motiverad studiegång. Det är därför enligt vår mening viktigt att dra konsekvenserna av den hittillsvarande utvecklingen och även de jure ge de allmänna utbildningslinjerna karaktären av rekommendationer. En sådan åtgärd kommer inte att ge utbildningen vid de filosofiska fakulteterna mindre fasthet och stadga. Såsom påpekats från universitetshåll är det i nuvarande system framför allt förbudet mot okontrollerad parallelläsning och tröskelreglerna som har studiefrämjande effekter, och beträffande dessa båda bestämmelser föreslås inga förändringar. Till de direkt positiva verkningarna av en ändrad status för de allmänna utbildningslinjerna hör att utbildningsnämnderna ges möjlighet att mera inrikta sitt arbete pä pedagogiska och planerande uppgifter. Även om de allmänna utbildningslinjerna blir enbart rekommendationer, kommer de att styra de studerandes utbildningsval. Det är därför nödvändigt att utbildningslinjerna är sammansatta på ett sådant sätt att de ger en effektiv yrkesförberedelse för olika sektorer av samhällslivet. I sin nuvarande utformning är de främst uppbyggda efter lärarutbildningens behov. Men en allt större andel av de studerande vid de filosofiska fakulteterna kommer att ägna sig åt yrkesverksamhet utanför skolan och de traditionella akademiska yrkena. Ur såväl den enskildes som samhällets synvinkel är det angeläget att detta också präglar utbildningens organisation. Planeringen måste bygga dels på bättre aktuella kunskaper om de studerandes önskemål och motivation för olika studieval, dels på arbetsmarknadsprognoser om framtida behov och efterfrågan. Önskemålet om en ökad och mer differentierad yrkesutbildning inom ramen för de filosofiska fakulteterna har i viss mån tillgodosetts genom att man i det uppföljnings- och utvecklingsarbete som bedrivs inom UKÄ ser över sammansättningen av en rad av utbildningslinjerna och utarbetar förslag till nya yrkesinriktade kurser. Det är angeläget att detta arbete vidgas till att omfatta ytterligare utbildningslinjer och att företrädare för olika avnämare ges möjlighet att delta. Vi vill i sammanhanget också framhålla betydelsen av att de studerande görs uppmärksamma på de yrkesinriktade utbildningar som redan existerar, t. ex. pol. mag.- och ekonomutbildningen. PUKAS-systemet är en tillämpning av den princip som varit vägledande för mycket av vår utbildningsplanering, nämligen att man först beslutar om tidsramen och sedan anpassar utbildningens innehåll och uppläggning efter denna. Även om en tidsstyrning rymmer ett incitament till intern rationalisering och prioritering av innehållet, är det inte rimligt eller rationellt att utgå från att alla utbildningsmål inom de vitt varierande filosofiska fakulteterna skall kräva normalt tre studieår. Målsättningen bör i stället vara att fastställa normalstudietider för skilda utbildningsmål. För vissa yrken eller yrkesområden kan den lämpligaste utbildningskombinationen tänkas omfatta mindre än 120 poäng, medan det i andra fall kan fordras en ännu längre utbildning. Av UKÄ:s senaste rapport om PUKAS-systemet framgår att ett allt större antal studerande bara läser några studiekurser och därefter övergår till arbetsmarknaden. I många fall rör det sig om personer, som vill skaffa sig en kortare grundutbildning än . Enligt vår mening vore det värdefullt om även dessa gavs möjlighet att välja mellan utbildningslinjer, sammansatta med tanke pä behov och önskemål inom skilda yrkesområden. Rekommenderade utbildningslinjer, som omfattar mindre än och ger en avslutad yrkesutbildning, kan också komma att bli ett attraktivt alternativ för dem som mer slentrianmässigt väljer en treårig utbildning och därmed möjliggöra ett mera rationellt utnyttjande av utbildningsresurserna. Det är angeläget att uppföljningen inom UKÄ av den nya studieordningen även kommer att omfatta denna aspekt. Avstängningsprövningen har ett dubbelt syfte. För det första skall den bidra till att hålla nere kostnaderna genom att förhindra att studerande utan godtagbara studieresultat tar i anspråk undervisningsresurser. Dess andra syfte är att vara till hjälp och stöd för studerande med dåliga studieresultat genom att tvinga dem att övergå till annan utbildning eller till yrkesverksamhet. I vad gäller kostnadsaspekten kan det ifrågasättas om avstängningsprövningen medför några större besparingar. Den berör bara dem som redan deltagit i undervisningen på resp. studiekurs. Endast i undantagsfall torde det vara aktuellt för dessa att ånyo följa undervisningen. Enligt gällande bestämmelser får institutionerna inte heller räkna in dem som inte klarat studiekurserna i studerandeunderlaget vid anslagsberäkningen. Man kan vidare peka på att antalet avstängda är mycket ringa. Vid treterminsprövningen avstängdes ingen i eller , i prövades 760 studerande, varav 200 individuellt, och avstängdes 4. I var motsvarande siffror 171 resp. 43. Av dessa hade emellertid endast 15 stycken ansökt om dispens för fortsatta studier. I prövades 110 och avstängdes 23. Värdet av avstängningsprövningen minskas ytterligare om antalet avstängda ställs i relation till de administrativa resurser som måste tas i anspråk. På grund av brister i registreringssystemet fordras stora insatser både från universitetsförvaltningarna och från institutionernas sida för att få fram ett underlag för prövningarna. Detta arbete går till stor del ut över bl. a. de studievägledande insatserna. Ett slopande av avstängningsparagrafen skulle förmodligen möjliggöra ökad studievägledning inom ramen för oförändrade resurser. Också vad beträffar den stödjande effekten av avstängningsprövning kan dess värde ifrågasättas. 1 åtskilliga fall kan det visserligen vara bäst för den studerande att avbryta pågående studier och övergå till annan verksamhet. Men i dessa fall är det väsentligt att den studerande får tillfälle att diskutera sin situation med studierådgivare och yrkesvägledare på ett tidigare stadium än efter tre terminer. 1 det här sammanhanget torde det vara nödvändigt att något beröra innebörden av begreppet avstängning. från att avstängning är detsamma som avvisning från fortsatt undervisning. Enligt 31 § i utbildningskungörelsen kvarstår emellertid rätten att delta i prov på studiekursen i fråga. Den studerande har därmed möjlighet att i efterhand fullfölja kursen. Den fråga som därvid uppkommer är om den studerande därefter har rätt att fortsätta inom utbildningslinjen. Så är fallet t. ex. vid . Den konkreta innebörden av avstängningen blir då enbart att studerande, som inte uppnått tillfredsställande studieresultat, förhindras att ägna sig åt parallellstudier och att registrering för ny studiekurs inte får äga rum förrän godtagbara resultat uppnåtts. Avstängningsprövningen kommer därmed i praktiken att få samma innebörd som tröskelprövningen. Dess enda värde blir då att den studerande tvingas kontakta en studievägledare för att hos denne analysera sin situation och planera ev. fortsatta studier. Sammanfattningsvis kan man därför konstatera att, oavsett vilken innebörd man ger avstängningen, denna har en rad negativa effekter både för den enskilde och för universitetsförvaltningar och institutioner av inte minst administrativ natur; kan dess fördelar bättre uppnås på andra vägar. Vi föreslår därför att 31 § utgår ur utbildningskungörelsen. Det värde som ligger i att den studerande bringas i kontakt med en studievägledare kan enligt vår mening bättre uppnås genom att var och en som inte klarat tröskelreglerna blir föremål för uppsökande studievägledning. För att skapa en bättre studiesituation vid de filosofiska fakulteterna är förmodligen en förbättring av deras pedagogiska resurser och metoder mer väsentlig än en fastare organisation av studierna. En viktig målsättning i det pedagogiska reformarbetet bör vara att stimulera de studerandes självaktivitet och ge större möjlighet till individualisering i undervisning och studietakt/metoder. På ett olyckligt sätt har strävan att minska studieavbrotten och pressa ner studietiderna ofta resulterat i traditionell lektionsundervisning, som i praktiken ingenting annat är än kommentarer till och sammandrag av kurslitteratur. som man i det nya gymnasiet lagt allt större tonvikt vid egen aktivitet och möjlighet till individuella insatser har alltså undervisningen på den eftergymnasiala nivån utvecklats i motsatt riktning. Vad som behövs är en starkare tonvikt på individualiserade studier. Kunskapskrav för olika kurser och kombinationer bör klargöras på ett tidigt stadium, och examinationen utformas så att den verkligen prövar dessa kunskaper; en utveckling av examinationsformerna i dessa avseenden har en klart positiv effekt på studiearbetet. Därigenom ökar möjligheterna för den enskilde att självständigt inhämta kunskaper och metodkännedom. Mot denna bakgrund hälsar vi med tillfredsställelse att universitetskanslersämbetet i årets petita presenterar ett handlingsprogram för det pedagogiska utvecklingsarbetet . är väsentligt att de kvalitativa problemen nu blir föremål för ökad uppmärksamhet. Till de frågor som i första hand bör tas upp hör ytterligare åtgärder för att förbättra utformningen av och tillgången på läromedel. Det är vidare väsentligt att den av UKÄ föreslagna systematiska försöksverksamheten på institutionsnivå för att pröva förutsättningarna för och konsekvenserna av en mer studerandeanpassad undervisning kommer till stånd och successivt utvidgas. Med hänsyn till den betydelse vi tillmäter de pedagogiska åtgärderna anser vi att, utöver vad Kungl. Maj:t föreslagit, ytterligare bör ställas till universitetskanslersämbetets förfogande för pedagogiskt utvecklingsarbete m. m. inom ramen för det program som presenterats i ämbetets petita. Som redovisats ovan sker det ett stort bortfall av studerande mellan och under studiekurserna. Av dem som började studera enligt den nya studieordningen bedrev endast cirka hälften fortsatta studier . Även om detta bl. a. kan sammanhänga med övergång till annan eftergymnasial utbildning, tillfälliga studieavbrott etc., finns det anledning anta att det i åtskilliga fall även rör sig om direkta studiemisslyckanden. Av UKÄ:s senaste redovisning framgår bl. a. att närmare en femtedel av dem som varit registrerade som heltidsstuderande sedan höstterminen 1969, dvs. bedrivit heltidsstudier under fyra terminer, endast uppnått 039 poäng. har av dem som varit registrerade i tre terminer inte fullföljt någon studiekurs. Det här materialet understryker enligt vår mening den uppfattning som såväl föredragande statsråd som en rad motionärer gav uttryck för i samband med den nya studieordningens införande, nämligen att en kraftigt förstärkt studievägledning är en förutsättning för att syftet med den nya utbildningsorganisationen skall kunna uppnås. har en betydande utbyggnad av studievägledningsorganisationen ägt rum.