mot · FV021802 · 1972-11-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I propositionen 1972: lil, jämte bilagor, framläggs bl. a. förslag till riktlinjer för organisationen för en fysisk riksplanering, som, om den genomförs, får stor betydelse för utvecklingen inom landets olika regioner. Enligt propositionen bör det vara en ambition både vid regionalpolitisk planering och vid fysisk planering att alla vuxna personer i arbetsför ålder så långt det över huvud taget är möjligt skall kunna få tillgång till yrkesarbete i hemorten eller inom rimligt avstånd från den och att medborgarna i gemen skall komma i åtnjutande av en god samhällsservice och ha möjlighet att leva i en positiv yttre miljö. Mot den målsättningen finns inga invändningar att göra. Men skall det målet nås, är det nödvändigt att skapa nya eller utveckla redan existerande tillväxtbetingelser i de regioner som drabbats av svåra sysselsättningsproblem. Till dessa hör bl. Enligt Länsprogram 1970 räknade man med att sysselsättningen skulle öka i länet med 3 000 personer . I verkligheten hade enligt folkräkningen 1970 antalet förvärvsarbetande sjunkit från 123 368 till 116 156. Det innebar att andelen förvärvsarbetande av länets befolkning sjönk från 42,2 till . Under konjunkturnedgången 19711972 drabbades svårt av arbetslöshet, och länet har fått större ökning av arbetslösheten än nästan alla andra landsortslän. Antalet lediga platser inom länet har varit klart lägre än i riket i genomsnitt. En summering av antalet arbetslösa människor, i AMS-verksamhet sysselsatta jämte en försiktig uppskattning av den dolda arbetslösheten främst bland kvinnor och glesbygdsbor, tyder på att ca 15 000 personer i länet saknar arbete. Det motsvarar av länets yrkesverksamma invånare. Både utvecklingen och den svåra arbetslösheten 1971-1972 ger en dystrare bild än den som statsmakterna utgick ifrån vid beslutet om gränsdragningen för allmänna stödområdet. I detta ingår , medan står utanför. Det innebär att länet delas av en gräns, som försvårar en samlad planering för länets industriella utveckling. Arbetslösheten i är av ungefär samma omfattning som i . Särskilt har stora likheter med det inre av med minskad sysselsättning i jord- och skogsbruk och en alltför svag industriell utveckling. Även stad har drabbats av en lång rad industrinedläggningar och inskränkningar, som skapat arbetslöshet, 1 1972.3 sami. särskilt bland kvinnor. Endast bland jämförbara orter har en så låg kvinnlig sysselsättning som . En första åtgärd bör därför vara att låta hela länet tillhöra stödområdet. Härigenom skulle betingelserna för en gynnsam utveckling öka och nyetablering i länet underlättas. Enligt beslut skall arbetet med den regionala utvecklingsplaneringen ha sin tyngdpunkt i länen. Det är då också angeläget att länens klassificering av orter inom länen tillmäts stor betydelse. I Länsprogram 1970 klassificeras kommun som regionalt tillväxtcentrum eller regionalcentrum enligt propositionens terminologi. Regeringens förslag innebär att endast skall bli kommuncentrum, något som enligt direktiven till skulle kallas serviceort i glesbygdsområden. Enligt min mening har goda förutsättningar att fungera som regionalcentrum. Där finns redan nu varuhus och sjukhus, och förslag om inrättande av gymnasium föreligger. De servicefunktioner i övrigt som erfordras i ett regionalt centrum är här väl utbyggda, men det är angeläget att åtgärder vidtas för att åstadkomma en nödvändig breddning av näringslivet inom kommunen. Förutsättningarna för en gynnsam utveckling ökar, om orten får karaktären av regionalcentrum. Det är betydelsefullt att uttalar att så bör ske. Men det är givetvis inte nog med att en ort tillhör en viss typ av centra. Det är ännu viktigare att den verkligen får det stöd som erfordras för att den skall kunna fungera som regionalt centrum. Ett gott exempel på hur viktigt detta är utgör , som brottas med betydande sysselsättningssvårigheter. En av orsakerna till detta är att löftet om kompensation för att myntverket lokaliserades till annan ort ej kunnat infrias. Därtill kommer att viss industriell verksamhet, t. ex. trähusfabriken i , nedlagts. Det är också angeläget att servicen kan upprätthållas. har haft ett välrenommerat lasarett, men detta har tillbaka brottats med stora svårigheter, bl. a. läkarbrist, och det bör vara en gemensam angelägenhet för statsmakterna och att lasarettet får förutsättningar att fungera på ett tillfredsställande sätt. Ett annat regionalt centrum i länet, som är i stort behov av aktivt stöd, är . I Länsplanering 1967 framhöll som en strategiskt viktig ort i nordvästra delen av länet. Ljusdalsregionen har under en följd av år haft en mycket negativ befolkningsutveckling. Den industriella expansionen i regionen har inte räckt till för att kompensera den mycket stora avgången inom jordbruk och skogsbruk. En omfattande utflyttning av arbetskraft har därför skett från regionen. I Länsprogram 1970 framhålls med kraft att denna negativa utveckling i måste brytas, om inte den nuvarande servicenivån skall komma att hotas i väsentliga avseenden: Det får anses av största vikt att så inte sker. ville fästa Kungl. Maj:ts uppmärksamhet på att behovet av stödåtgärder i är mycket stort. Jag delar den uppfattningen och förutsätter att statsmakterna är beredda att vidta åtgärder i syfte att varaktigt öka sysselsättningsmöjlig hetema inom regionen. En inte oviktig sådan åtgärd skulle vara upprättandet av ett industricentrum i . Med stöd av det anförda hemställer jag 1. att beslutar att hela skall ingå i det allmänna stödområdet, 2. att beslutar att skall hänföras till gruppen regionala centra, 3. att beslutar att skall ingå i den grupp beträffande vilken Kungl. Maj:t uttalat att särskilda insatser kan bli aktuella för att upprätthålla regional service, 4. att uttalar sig för särskilda regionalpolitiska åtgärder i , däribland inrättandet av ett industricentrum.