ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021290 · 1972-01-26 00:00:00 — om omprövning av den jordbrukspolitiska målsättningen. jordbrukspolitiska beslut synes med det snaraste behöva omprövas. som förflutit sedan 1960 års jordbruksutredning, på vilken beslut vilar, påbörjade sitt arbete har många nya aspekter framkommit. Framför allt har miljövårdssynpunkterna fått större aktualitet. Det torde icke råda något tvivel om annat än att landskapsbilden snabbt förändras till det sämre i bygder där jordbruket viker. Igenbuskade åkrar, fallfärdiga hus och en allmän känsla av armod och övergivenhet präglar stora delar av vår landsbygd. kommer detta att framträda ännu tydligare, om inte åtgärder snabbt vidtas för att förändra utvecklingen. Naturligtvis gäller det först och främst att skapa goda ekonomiska förutsättningar för jordbruket utan att kräva en orimlig arbetsinsats av familjejordbrukarna. Vidare bör möjligheten till deltids- och fritidsjordbruk mera uppmärksammas. Villkor att väl hävda mark och hus är i sådana sammanhang självklara. Åtgärder för att göra djurhållning även i mindre skala ekonomiskt möjlig och begränsa den stora satsningen på fabriksmässig framställning av kött, fläsk och ägg skulle befrämja småbrukets och familjejordbrukets möjligheter att leva vidare. Därvid måste en ny inriktning ges åt det statliga stödet och rådgivningen liksom åt den statligt ledda utbildningen i syfte att framhålla trivsel- och miljösynpunkter och inte enbart ekonomiska aspekter på det framtida svenska jordbruket. Kalla det gärna romantik. Det ordet kan komma att bli ett honnörsord . Med anledning av det sålunda anförda föreslås att beslutar att hos Kungl. Maj:t hemställa om utredning och förslag i syfte att ompröva den jordbrukspolitiska målsättningen även med hänsyn tagen till miljö- och trivselfaktorer för såväl brukare som allmänhet.
mot · FV021293 · 1972-01-25 00:00:00 — av herrar och Gliinnér om statligt stöd åt kampanjer mot nedskräpning vid kuster och i skärgårdar. I 23 § naturvårdslagen heter det: skall tillse att han ej skräpar ned i naturen med plåt, glas, plast, papper, avfall eller annat, så att därav kan uppkomma otrevnad eller skada för annan. I praktiken vet vi hur svårt det är att få människor att låta bli onödig nedskräpning. Tanklöshet eller bristande uppfostran har ofta angetts vara den vanligaste anledningen. Det frivilliga deltagandet av skolungdom och ungdomsorganisationer i kampanjer av olika slag har därför säkerligen sitt stora värde. Som vid all annan uppfostran gäller även i detta fall att intrycken från förhållandena i hemmet blir bestående för livet. Man kan emellertid även fråga sig om det ändå icke i många fall är en omedveten eller omdömeslös inställning hos nutidsmänniskorna i välfärdssamhället att låta andra städa efter sig. Den inställningen går då ut på att det alltid finns gatsopare, städerskor, renhållningsgubbar, människor som har ett lågavlönat och smutsigt jobb. Det där folket skall ju sköta sitt arbete, kanske man resonerar. Vi betalar ju för service! Den statliga rikskampanj som pågår är mycket angelägen, men vi är medvetna om att trots allt så sker det en betydande nedskräpning, inte minst efter våra kuster och i våra skärgårdar. Det stora antalet fritidsbåtar gör att strandhuggen blir fler och fler. Och i skärgården finns inga gatsopare. Skärgårdskommunerna har ofta begränsade ekonomiska och andra resurser. Det allmänna intresset av att skydda naturen framgår av naturvårdslagens första och andra paragrafer, där det sägs att naturen är en nationell tillgång som skall skyddas och vårdas och att naturvården är en såväl statlig som angelägenhet. Kuster och skärgårdar torde i så hög grad vara nationella tillgångar att statens skyldighet väger över. För den nödvändiga renhållningen kan båtburna städpatruller bli nödvändiga. Om sådan verksamhet skall bedrivas i regi, bör frikostiga statsbidrag utgå. För organiserande och genomförande av kampanjer i skärgården borde i samband med bidragsgivningen föreskrifter utfärdas av . Med anledning av det anförda föreslås att hos Kungl. Maj:t hemställer om utredning och förslag om särskilt statligt stöd för genomförande av kampanjer mot nedskräpning av naturen vid kuster och i skärgårdar.
mot · FV021294 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i om statsbidrag till miljövårdande åtgärder inom jordbruket. kan bidrag erhållas av statsmedel för miljövårdande åtgärder inom industrin. För innevarande budgetår finns anvisade. Av skrivning i ärendet synes framgå att intresset för att utnyttja denna bidragsform varit relativt begränsad inom industrin. Betydande reservationsmedel står därför till förfogande. De miljöproblem som finns inom industrin motsvaras i vissa fall av liknande bekymmer i den moderna jordbruksdriften. Även där kan vatten- och luftvårdande åtgärder vara erforderliga. Därför borde det vara möjligt att utsträcka bidragsgivningen i enlighet med kungörelsen (1969: 356) om statsbidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin till att även gälla jordbruk i förekommande fall. Detta borde också kunna tillämpas i fråga om kungörelsen (1971: 914) om förhöjt statsbidrag till avloppsreningsverk och vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Med hänvisning till det sålunda anförda föreslås att beslutar att statligt bidrag till miljövårdande åtgärder inom industrin jämväl kan anvisas för anläggningar inom jordbruket.
mot · FV021295 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om statligt stöd till hembygdsföreningar för miljövårdsinsatser. Hembygdsrörelsen är en av våra stora folkrörelser. Hembygdsföreningarna är av varierande slag. Deras arbetsinriktning är också ganska olika. Många har hembygdsgårdar, andra har museer av större omfattning. Man samlas till hembygdsdagar, och studieaktiviteten är rätt omfattande. Av naturliga skäl inriktas ofta arbetet på att bevara byggnader, föremål och minnen från gången tid och därmed till våra efterkommande bevara forna tiders kulturarv. Allt flera aktiva hembygdsvänner inriktar sig på att dokumentera i ord och bild vad som är aktuellt i bygden och naturen just . Sådan verksamhet kan kanske öka intresset för ungdomar att också delta i hembygdsarbetet. Hembygdsrörelsen har i allt större omfattning kommit att syssla med miljöfrågor. Detta förhållande är inte endast betingat av hembygdsrörelsens intresse av att höras och synas i den aktuella debatten utan får också anses som ett uttryck för den djupa oro hembygdsvårdarna känner inför hotet mot vår livsmiljö. Redan från starten tog Samfundet för hembygdsvård, hembygdsrörelsens riksförbund, upp bl. a. landskapsvården på sitt arbetsprogram. är landskapsvården alltjämt lika aktuell, och hotet mot odlingslandskapet tilltar till följd av strukturomvandlingen inom jordbruket, den tilltagande igenbuskningen och igenplanteringen med skog. Slutligen förtjänar det framhållas att hembygdsrörelsen av naturliga skäl ägnat och ägnar stort intresse åt bevarandet av kulturlandskapet och kulturmiljön, t. ex. stadskvarter, gravfält, lövängar, naturminnesmärken. Landsantikvarierna är ju här ansvariga för att gällande lagar och förordningar efterlevs och bör självklart kunna ge direktiv för aktiva miljövårdsinsatser såsom buskröjning och slåtter omkring fornminnen, vård av blomster- och lövängar, anläggande av stigar i strövområden, uppsättande av orienteringsskyltar och sakkunnigt angivande av data. De lokala hembygdsföreningarna har säkert vissa möjligheter att få frivillig hjälp, men självfallet medför ändå verksamheten kostnader för hembygdsföreningarna. Om särskilt statsbidrag på ett eller annat sätt kunde tillföras föreningar, som t. ex. vore villiga att genom avtal förbinda sig att svara för vård och underhåll av kulturmiljöer i samråd med länets landsantikvarie, så skulle detta med betydande säkerhet öka intresset för här ifrågavarande miljövårdsinsatser. Vi anser att formerna för tilldelning, distribution och kontroll av statligt bidrag i de här sammanhangen bör utredas. För att avlasta de centrala och regionala statliga organen en del arbete kunde man även överväga att låta Samfundet för hembygdsvård vara den institution som efter samråd med landsantikvarierna skulle svara för fördelningen av bidragen ut till hembygdsföreningarna. och borde jämte representanter för hembygdsrörelsen lämpligen ingå i utredningen, vilken i övrigt bör vara parlamentariskt sammansatt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att frågan om statligt stöd till hembygdsföreningar för aktiva miljövårdsinsatser blir föremål för utredning och förslag. () ()
mot · FV021296 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl om höjning av maximigränsen för fiskerilån. Svenska yrkesfiskare kan ur fiskerilånefonden erhålla lån inom en begränsad ram för inköp av båtar, redskap och annan utrustning. Bestämmelser för långivningen återfinns i Kungl. Maj:ts kungörelse 1971:445. Enligt denna får lån ej beviljas till högre sammanlagt belopp än . Denna maximering av lånebeloppet får tyvärr till följd att det stöd för yrkesfisket som låneförmedlingen utan tvivel är i hög grad begränsas beträffande de modernaste och ofta mest rationella fiskeföretagen. Ett fiskelag som anskaffat ett fartyg värt ca 1 milj. kr. får således sitt lånestöd begränsat till av anskaffningskostnaden. För dyrare fartyg blir procentsatsen givetvis ännu lägre, medan den blir högre för fartyg med lägre anskaffningskostnad. Med de nya former av prövning beträffande låneärendena som tillämpas i enlighet med Kungl. Maj:ts och beslut är denna maximering inte av samma betydelse som . I vissa fall lägger den t. o. m. hinder i vägen för då en satsning på vissa företag kunde varit befogad i enlighet med de intentioner som finns för stöd åt yrkesfisket. I många länder är den statliga långivningen direkt knuten till respektive anskaffningskostnader. Troligen hade det varit lämpligt att gå fram på den vägen också i vårt land. Här är dock inte avsikten att nu föreslå detta. Däremot anser vi att en höjning av gällande maximigräns bör kunna komma till stånd under vissa speciella betingelser. Det finns exempelvis fiskelag, som vill företa nödvändig rationalisering såsom anskaffande av asdic, trålsonder och liknande teknisk utrustning men som hindras därför att man tidigare erhållit lån . Dylika rationaliseringsåtgärder kan av anses vara av stort värde, men ändå måste styrelsen avslå inkomna låneansökningar därför att bestämmelserna i sin nuvarande form inte medger undantag. Med hänsyn till statsmakternas intentioner att stödja ett rationellt svenskt fiske borde en uppmjukning av bestämmelserna komma till stånd så att erhöll bemyndigande att, under vissa förutsättningar och efter hörande av de av Kungl. Maj:t särskilt tillsatta sakkunniga, bevilja ytterligare lån utöver maximigränsen . Som en lämplig gräns för låneramens överskridande i särskilda fall kan man tänka sig ytterligare . Med hänvisning till vad i motionen framförts anhålls att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte föreslå att bemyndigas att under vissa betingelser kunna få bevilja lån ur fiskerilånefonden . utöver den fastställda låneramen. () () i Lane-Herrestad (fp) i () () i () () i . () i () () i
mot · FV021299 · 1972-01-26 00:00:00 — om åtgärder mot buller från byggarbetsplatser. En rad undersökningar visar att ett stort antal människor störs av bullret från byggarbetsplatser. Deras nattsömn och vila störs, arbetsprestationerna sänks. De ljudnivåer som förekommer kring byggarbetsplatserna utgör en väsentlig hälsorisk. Byggarbeten pågår ofta under en stor del av dygnet som skiftarbete, vilket kan innebära en fara för sömnunderskott och uttröttning som är klart hälsovådlig. Dessutom har många människor nattarbete vilket kräver sömn . Det är därför nödvändigt att utforma åtgärder för att begränsa bullerstörningarna. I första hand bör bullernormer fastställas, och vidare bör regler införas om begränsning av byggarbete . Givetvis bör dessa normer göras så stränga att de leder till en snabb utveckling av tekniska metoder och nya konstruktioner av lågbullrande maskiner och fordon. m. fl. har lagt fram förslag till immissioiugränser för vägtrafikbuller. Byggbuller är relativt likvärdigt med trafikbuller varför gränsvärden även för detta bör fastställas. I en rapport från byggforskningen Byggbuller som samhällsproblem diskuteras normer för byggbuller. Man anger bl. a. att en lämplig norm för högsta tillåtet buller från en maskin på en byggarbetsplats är (A), mätt från maskinerna. Detta gäller under förutsättning att omgivningen inte är alltför inramad med husväggar. Denna norm är likvärdig med vissa utländska normer och kan jämföras med planverkets normer för trafikbuller. Dessa anges i effektnivåvärden. De för boningsrum och liknande lokaler rekommenderade värdena motsvarar en effektnivå av (A). I byggforskningsrapporten framhålles att eftersom byggbuller har en temporär karaktär kan rekommenderade värden eventuellt sättas högre, (A) vid öppet fönster . Omräknat till emissionsvärden skulle detta leda till det angivna värdet (A). I byggforskningsrapporten förutsätts vidare att ljudnivån måste sättas betydligt lägre än . Dessutom kan kommunerna i lokal ordningsstadga bestämma ytterligare begränsningar av ljudnivån och helt förbjuda byggarbete . Forskningsgruppen föreslår att gränsvärdenormen för byggbuller bör innebära att utan tillstånd av hälsovårdsnämnd buller från byggplats inom bostads-, sjukhus- eller skolområde inte 06.0023.00 får överstiga en ljudnivå av (A) och 23.0006.00 en ljudnivå av (A) mätt i öppet fönster i boningsrum, vårdrum, undervisningslokal eller liknande utrymme. Det förordas vidare att förhandstillstånd av hälsovårdsnämnd alltid skall sökas om det kan befaras att bullret inte kan hållas inom denna gräns. Enligt rapporten kan man med rimliga tekniska åtgärder i de flesta fall åstadkomma maskin- och fordonskonstruktioner som gör det möjligt att klara det rekommenderade immissionsgränsvärdet. Sådana finns redan, t. ex. kompressor med maximalt buller på (A). Det är angeläget att normer för byggbuller fastställs. Det bör övervägas om de förslag byggforskningsgruppen framlagt är tillräckliga eller om kraven kan ställas högre. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. begär att lämpliga normer för buller från byggarbetsplatser fastställs.
mot · FV0213 · 1972-01-11 00:00:00 — av i m. fl. om rätt för polisman till ersättning för kroppsskada i tjänsten. Det finns i vårt samhälle vissa yrkesutövare som löper större risk än andra att utsättas för personskador i tjänsten. Hit hör t. ex. vaktpersonal på anstalter av olika slag. Bland sådana yrkesutövare finns även polismännen, som framstår som en särskilt utsatt grupp. Den måste nämligen ofta under pressande omständigheter och utan erforderliga skyddsanordningar och personalresurser ingripa i komplicerade och riskfyllda situationer, där närkontakt med personer som av en eller annan anledning är ur psykisk balans blir ofrånkomlig. I petita för /73 konstateras att våldsbrott mot polismän under tjänsteutövning har ökat oroväckande och blivit ett allt allvarligare problem. Det totala antalet fall av våld mot polisman har mellan två kartläggningsperioder (1.1.1965-30.9.1966 respektive 1.1.1969-30.9.1970) ökat från 933 till 1 452, dvs. med 499 fall eller . hade det största antalet fall under sistnämnda period eller 406, vilket innebär en ökning . Det framstår som helt otillfredsställande att polismännen ännu inte genom särskilda bestämmelser tillförsäkrats rätt till ekonomisk ersättning för kroppsskada i tjänsten. Den ovan relaterade skadeutvecklingen gör det än mer angeläget att bestämmelser om en sådan ekonomisk ersättning införs. Det allmänna ersättningssystem för personskador på grund av brott, som antog 1971, är helt otillräckligt för att ge polisen ett tillfredsställande ekonomiskt ersättningskydd. riksdag anhöll i skrivelse till Kungl. om förslag till bestämmelser om ersättning till polismän för kroppskada i sådan tid, att reglerna kunde träda i kraft . riksdag underströk i ny skrivelse angelägenheten av att frågan möjligt fick sin lösning. Trots detta kvarstår problemet olöst. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs att hos Kungl. begär förslag till ersättningsskydd för kroppskada, som polismän ådrager sig vid tjänsteutövning. HANS () i
mot · FV02130 · 1972-01-18 00:00:00 — angående väderleksrapporteringen från . Myrheden har haft . Det är kl. 6. Väderleksrapporten går via radion ut till hela landet. I samma landskap som Myrheden är det på de flesta platser lägst femton minusgrader. I Myrheden bor ytterst få människor; de vet hur kallt det är just vid väderstationen och att det är mycket varmare därifrån. i övrigt har knappast något intresse av temperaturen i Myrheden, men från otaliga dylika observationer, kungjorda utan mening och utan närmare redogörelse för de unika anledningarna till låga temperaturer där eller i Nikkaluokta eller Vuoggatjolme eller Fjällnäs, har svenska folket ett bestämt intryck av att är kallt och med menar därvid de flesta något vagt, obestämt, ofantligt stort med köld och djupa drivor. hade det väldiga i allmänhet vindstilla, litet snö men dock värdefull sådan, torr luft och ett underbart vinterväder som är sundare än de flesta andra klimats. Det är ofattbart att väderleksrapporterna skall utformas på sådant sätt att den negativa inställningen till våra nordliga landsdelar förstärks. Stundom är den låga temperaturen i Vuoggatjolme eller den enda siffra som nämns i en tidig nyhetsutsändning. Det visar sig att det söderut ger lyssnarna uppfattningen att en satsning på så kalla trakter inte är motiverad. I allmänhet klarar man inte att skilja de nämnda kallhålen från andra trakter. Statliga verk till , industriell lokalisering i , skolgång i eller ^uleå, skidor i Tärna i stället för är otänkbart eftersom det är så kallt där uppe. Vädertjänsten och bör därför få nya bestämmelser om temperaturrapporter och vädernyheter. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger sin mening till känna att massmedias nyhetsrapportering icke får ge en negativ bild av vissa landsdelar. () i Agnäs
mot · FV021300 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och Clarkson angående kupering av svans på hund. Kupering av svans på hund förekommer tyvärr alltför ofta. Motiven härför torde som regel vara estetiska och måhända i vissa fall också praktiska. Som exempel kan nämnas jakthundar av Vorsteh-ras vilka som regel undantagslöst är föremål för dylik kupering. Enligt gällande lag är djurhållare oförhindrad att själv utföra kupering av svans på hund. Självfallet resulterar detta alltför ofta i ett lekmannamässigt förfarande som dels vållar djuret onödigt lidande, dels förorsakar besvärande infektioner. Vi yrkar därför att dylika ingrepp får företagas enbart av legitimerad veterinär. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till sådan lag att kupering av svans på hund får utföras enbart av legitimerad veterinär. () ()
mot · FV021301 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att bortskaffa rester av förfallna hus. På nedlagda jordbruk och ängar står förfallna halvt nedruttna lador och andra byggnader, och i skogen finns likaledes förfallna fäbodvallar, skogskojor och stallar. Det ser anskrämligt ut när man ser dessa husrester. Det borde ligga i alla miljövårdares intresse att få bort dem. Det kan ta flera tiotal år innan de ruttnar ner. Markägarna borde åläggas att ta bort dem. Det skulle bli ett lämpligt beredskapsarbete som skulle ge arbete åt många personer. Men inte minst viktigt är att det skulle bidraga till en försköning av vår landskapsbild. Med beaktande av gällande bestämmelser i naturvårdslagens 21 § borde en inventering göras inom varje kommun och ytterligare föreskrifter utarbetas för att få bort dessa husrester. Det borde uppdras åt att handlägga dessa uppgifter. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär initiativ i syfte att dels få i gång en inventering kommunvis av förfallna husrester, dels vidta åtgärder för att få bort dem. () () i
mot · FV021302 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i om ökat stöd till täckdikning och andra inarkförbättringar. Åkerjorden utgör en av våra främsta naturtillgångar. Globalt sett är vårt lands odlingsmarker av en mycket god kvalitet. Detta gäller även s. k. marginella åkerarealer, vilka enligt prognoserna kommer att tas ur jordbruksproduktionen. Den nuvarande åkerarealen uppgår till ca 3 miljoner ha. I en tidigare prognos från lantbruksstyrelsen beräknades att vi 1980 skulle ha 1,9 miljoner ha. I en senare prognos har emellertid 2,6 miljoner ha anförts som trolig areal . Alla torde vara ense om att vi även i fortsättningen skall ha ett jordbruk i och att det är angeläget att detta sköts så rationellt som möjligt. understöds rationaliseringsinsatser genom att bidrag, lån eller kreditgarantier beviljas via lantbruksnämnderna för köp av tillskottsmark eller upprustning i olika former av lantbruksföretagen. En viktig förutsättning för att åkerjorden skall kunna utnyttjas rationellt är att den är ordentligt täckdikad. Hittillsvarande bestämmelser har inneburit starka begränsningar för icke bestående företag att få stöd till täckdikning. Detta även om marken som sådan bedömts som bestående . Särskilt tydligt torde den olika bedömningen för stöd åt täckdikning vid olika jordbruksföretag ha framstått inom de län där SR-verksamheten förekommer. SR-företagen kan få i statsbidrag till täckdikning, och det är förståeligt om andra lantbrukare avstår att täckdika sin mark då de inte kan få samma stöd även om deras är klassificerad som bestående. Det är angeläget att ett enhetligt stöd utgår till täckdikningsåtgärder för all bestående . Med anledning av det anförda hemställes att uttalar sig för ett enhetligt stöd åt täckdikning och andra markförbättringar för all åkerjord som bedömts bestående, samt att hos Kungl. Maj:t begär att nuvarande tillämpningsföreskrifter ändras i konsekvens med detta.
mot · FV021303 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående garantiramen för försöksfiske. Maj:ts proposition 1972: 1, bil. 11, punkt E. 3 föreslås att anslaget Främjande i allmänhet av fiskerinäringen skall utgå med oförändrat belopp . Från anslaget utgår numera utöver rubricerade anslag också ersättning för förlust på försöksfiske för vilket statsgaranti lämnats m. m. Från det sammanlagda anslaget får utgå ett garantibelopp för främjande av försöksfiske på högst . I motion vid föregående års riksdag motiverades ingående behovet av en högre garantiram för nämnda försöksfisken. har i skrivelse till framfört liknande synpunkter, och föreslog i sina petita att garantiramen skulle sättas till . Chefen för har dock inte ansett sig kunna biträda nämnda önskemål. Med hänsyn till de skärpta begränsningar av sillfisket i och som beslutats internationellt och vilka beslut också biträtts från sida finns det all anledning förmoda att svenska fiskare måste söka sig till andra, för dem oprövade fångstfält. Exempelvis kan sillfiske vid kusten av komma att aktualiseras. Under sådana förhållanden kommer den föreslagna garantiramen att vara otillräcklig. Med hänvisning till vad som ovan framhållits hemställer vi att måtte under behandling av Kungl. Maj:ts proposition 1972: 1, bil. 11, punkt E 3 besluta 1. att höja garantiramen för försöksfiske till 2. att hos Kungl. Maj:t föreslå härav påkallade anslagstekniska anordningar. () () i Lane-Herrestad (m) () i . () i () ()
mot · FV021305 · 1972-01-25 00:00:00 — av och herr förste vice talmannen om förstärkt ställning för ämnet kooperation vid . Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 706 hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att ämnet kooperation erhåller en förstärkt och officiellt erkänd ställning vid , så att meritering i ämnet väger tungt vid tillsättande av professuren i marknadslära. . ÅSLING (c)