mot · FV021643 · 1972-04-18 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 62 med förslag till lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt. I proposition 1972:62 föreslås en utvidgning av det antal djurarter av vilka exemplar som fångas, dödas eller anträffas som fallvik skall tillfalla kronan. Som påpekas i proposition och remissyttranden har bestämmelserna lag om rätt till jakt bl. a. funktionen att bereda vissa djurarter förstärkt skydd utöver fridlysning. Förutom ett mer allmänt behov av sådant skydd för det ökade antalet hotade arter föreligger särskilda motiv för att skydda arter, som av kommersiella eller andra skäl är föremål för okynnesjakt. Ett ytterligare motiv utgör den alltjämt existerande föreställningen om vissa arters skadlighet, vilken föranleder omotiverad och biologiskt skadlig förföljelse. Mot bakgrund av det aktuella läget ter sig propositionens förslag till utvidgning av artförteckningen väl motiverat. Det kan dock på goda grunder ifrågasättas om inte förteckningen bör ytterligare något utvidgas. Ett flertal remissinstanser har uttalat sig för skydd åt ytterligare arter. Detta har grundat sig på två olika skäl. Dels finns arter som i och för sig förtjänar samma skydd, som de i propositionen nämnda, dels finns skäl att skydda alla arter inom en grupp eller ett släkte, eftersom skyddet av enstaka arter undergrävs i och med att andra närbesläktade arter är oskyddade. och ornitologiska förening kräver sålunda skydd för kattuggla och samtliga arter hackspettar. Detta synes högst motiverat. Förföljelsen mot berguv och ugglor är en lika välkänd som beklaglig företeelse. Så länge någon art inom denna ordning undantages i förteckningen är skyddet ofullständigt. Ehuru kattugglan ej är så sällsynt som andra arter inom samma ordning bör den skyddas för att förhindra att andra arter avsiktligt eller oavsiktligt drabbas av att den inte åtnjuter skydd. Trots skiljaktigheter i främst storlek finns det påtagliga risker för att vid fältobservationer otränade personer förväxlar kattuggla med vissa andra ugglearter. Detta motiv är än mer påtagligt då det gäller hackspettarna (Piciformes). Den i förteckningen upptagna gråspetten är lätt förväxlad med den ej upptagna gröngölingen. De upptagna arterna mellanspett och vitryggig hackspett är för en icke professionell observatör svåra att skilja från större respektive mindre hackspett. Såväl funktionellt som administrativt vore det en förbättring och en förenkling om samtliga hackspett fåglar upptogs i förteckningen. Att utsträcka skyddet till hela familjer, släkten eller grupper är i princip onekligen enklare och har tillämpats av propositionsförfattarna i fråga om vissa rovfågelgrupper. önskar i förteckningen medtaga de tre arterna inom familjen trappar (Otididae). Äldre stammar av dessa fåglar har utrotats, men de är f. n. sällsynta gäster i landet. Då framför allt stortrappen i anses som ett förnämligt jaktobjekt och jagas utan hänsyn, synes initiativ på denna punkt mycket väl ägnat att skydda arter som möjligen kan tänkas återinvandra och på nytt bilda inslag i svensk fauna. önskar ytterligare medtaga dvärgmås, svarttärna och skräntärna. Dessa utgör verkligt sällsynta arter bland måsfåglarna. Den i många fall urskillningslösa förföljelsen mot måsfåglar i allmänhet motiverar det speciella skyddet åt de nämnda fåtaliga arterna, speciellt svarttärnan. vill i förteckningen även medtaga snatterand. Denna sällsynta andfågel torde motivera en plats i lika hög grad som den redan i propositionen föreslagna salskraken. Museet föreslår vidare med goda skäl att de två sällsyntaste snäpparterna, dubbelbeckasin och rödspov, medtages. Dessutom vill museet särskilt skydda fjällgåsen. Även detta är motiverat. Dock kan skydd i så fall motiveras för sädgås, grågås m. fl. arter, vilka dels är sällsynta, dels lätt förväxlas. Av praktiska skäl, liksom också av biologiska, borde skydd beredas samtliga gåsfåglar, dvs. släktena Anser och Branta. Dagrovfåglarna bereds enligt propositionen ett förstärkt skydd. Mindre lämplig är dock begränsningen av de skyddade hökarna till enbart kärrhökar, en beteckning som dessutom är terminologiskt något oklar. Båda arterna kärrhökar kan förväxlas med andra. Duvhök och ängshök torde dessutom vara mer sällsynta än flera av de arter falkar som i och för sig högst motiverat föreslås medtagna i förteckningen. Med tanke på rovfåglarnas allmänna utsatthet för utrotningsrisk och okynnesjakt bör därför skyddet utsträckas. i föreslår att notkråka medtages i förteckningen. Också detta speciella skydd åt en sällsynt kråkfågel ter sig välmotiverat. Utöver de nu nämnda kan ytterligare vissa utvidgningar med skäl diskuteras. Hägern förekommer i landet med endast ca 600 ex. och torde motivera minst samma skydd som den i propositionen nämnda tranan. Förutom salskraken är samma skydd motiverat för de sällsynta gråhakedopping och svarthalsad dopping. Då jakt på och försäljning av ägg blivit en allt vanligare företeelse, förefaller det välbetänkt att, som föreslår, låta även ägg av de i förteckningen upptagna fåglarna tillfalla kronan. Mot bakgrund av vad som anförts får undertecknade hemställa att måtte besluta om följande ändringar i proposition nr 62 A. att förteckningen utvidgas till att omfatta 1. samtliga arter hackspettar (ordning Piciformes) 2. samtliga arter ugglor (ordning Strigiformes) 3. samtliga arter trappar (familj ) 4. arterna dvärgmås, svarttärna och skräntärna 5. arten snatterand 6. arterna dubbelbeckasin och rödspov 7. samtliga arter gäss (släktena Anser och Branta) 8. samtliga arter hökar (släktena Accipiter och Circus) 11. grähakedopping och svarthalsad dopping, B. att förutom exemplar av arterna i förteckningen även ägg av nämnda arter skall tillfalla kronan. (vpk) i (vpk) PER (vpk) 72 1321 S 1972