mot · FV021721 · 1972-10-24 00:00:00 — av m. fl. om sysselsättningsstimulerande åtgärder. senare hälft har den ekonomiska utvecklingen i varit ogynnsammare än första del. har den totala resurstillväxten varit obetydlig. Industriproduktionen har stagnerat. Den otillfredsställande investeringsutvecklingen utgör en betydelsefull förklaring härtill. De investeringar som kommit till stånd har företrädesvis varit av defensiv natur och syftat till att genom arbetsbesparande rationaliseringar dämpa kostnadsutvecklingen. De offensiva investeringarna i nya projekt och anläggningar har i stor utsträckning uteblivit. Nyföretagandet har gått tillbaka. Antalet konkurser har ökat. Till följd härav har arbetslösheten successivt stigit. Sysselsättningsproblemen är särskilt påfallande inom det regionalpolitiska stödområdet. Nya arbetstillfällen har icke tillkommit i takt med tillskottet av ny arbetskraft. Nya meningsfyllda arbetsuppgifter har icke kunnat skapas åt dem som blivit friställda i samband med rationaliseringar och nedläggning av företag. Stagnationen i den svenska samhällsekonomin är inte i första hand konjunkturpolitiskt betingad. Den har sin rot i den alltför snabba expansionen av den offentliga sektorn. Tillräckliga resurser har icke avdelats för produktiva investeringar och för en utbyggnad av den industriella kapaciteten. Svårigheterna har ytterligare förvärrats genom regeringens dåligt konjunkturanpassade politik. Regeringens skattepolitik och den ekonomiska politiken över huvud taget har lett till en successivt sjunkande lönsamhet inom näringslivet. Dess självfinansieringsförmåga har minskat. Den beslutade fördubblingen av löneskatten är ägnad att ytterligare öka svårigheterna för företagen att nå balans mellan kostnader och inkomster. Det redan förut besvärliga läget har därför ytterligare förvärrats. De ekonomiska svårigheterna måste i första hand angripas med långsiktigt verkande åtgärder, ägnade att skapa balans i samhällsekonomin och lägga en grund för fortsatt utveckling och sysselsättning. Den ekonomiska politiken måste emellertid utformas på sådant sätt, att den stimulerar till en ökad sysselsättning. I den mån sådan effekt uppnås minskas behovet av kostnadskrävande arbetsmarknadspolitiska åtgärder som eljest är nödvändiga för att mildra följderna av arbetslösheten. Frågan om förlängning av tidigare i stimulanssyfte vidtagna konkreta åtgärder kommer att behandlas i annat sammanhang. Hit hör bl. a. ett bibehållande av den tillfälliga sänkningen av energiskatten. För att undanröja de allvarliga balansrubbningarna i den svenska samhällsekonomin måste den offentliga sektorns expansion begränsas. Näringspolitiken måste ges en generell utformning och inriktas på att stimulera nyföretagande och initiativ. Skattesystemet måste moderniseras och utformas så, att det stimulerar arbete, företagsamhet och initiativ. I samråd med arbetsmarknadens parter, näringslivets organisationer och oppositionspartierna måste ett stabiliseringspolitiskt program utarbetas i syfte att hejda de fortgående prisstegringarna. Klimatet för de mindre och medelstora företagen måste förbättras. Kreditpolitiken måste bedrivas med andra medel än dem som ledde till s. k. idiotstopp, och den ekonomiska politiken generellt sett bättre än anpassas till konjunkturvariationerna. Följande åtgärder bör vidtagas: 1) Löneskatten bör sänkas inom det regionalpolitiska stödområdet, 2) Beslutet om fördubbling av löneskatten bör upphävas, 3) ATP-uttaget bör sänkas. Därutöver bör följande åtgärder vidtagas för att förbättra läget på den för samhällsekonomin betydelsefulla byggarbetsmarknaden och för att underlätta de övergångssvårigheter som föranletts av de minskande bostadsinvesteringarna: Stimulans till förbättrings- och renoveringsarbeten på äldre fastigheter; Ökning av kvoterna för småhusbyggande; Upphävande av hindren mot glesbebyggelse för fritidsändamål och fast boende; Byggande av speciella trafikleder av enskilda entreprenadföretag och finansiering av dem i varje fall under en övergångstid med avgifter. Åtgärder av här angivet slag är ägnade att finansiera sig själva. De leder till en utbyggd kapacitet, minskad arbetslöshet och ökad effektivitet inom hela samhällsekonomin, vilket i sin tur tillför såväl kommuner som staten ökade inkomster. minskar kostnaderna för arbetsmarknadspolitiken. Generellt sett är de ägnade att leda till ett bättre utnyttjande av folkhushållets samlade resurser. Bakgrunden till det nuvarande ekonomiska läget ekonomiska problem är dels betingade av den avmattning i den internationella konjunkturen, som särskilt var påtaglig i flertalet , men dels också av långsiktig natur och en följd av den ekonomiska politik som förts i vårt land. Detta har tidigare understrukits av moderata samlingspartiet i en rad ekonomisk-politiska motioner (1971:562, 1971:1480, 1971:1489, 1972:294, 1972:1699). Bruttonationalproduktens tillväxt har varit påtagligt lägre än i flertalet jämförbara länder och lägre än förra hälft. BNP-tillväxten stannade vid och blev därigenom exceptionellt låg jämförd med övriga västeuropeiska staters eller med USAs. Den genomsnittliga tillväxten inom beräknas 1971 ha uppgått till och inom EEC till Industriproduktionens utveckling bekräftar måhända i högre grad än BNP-utvecklingen stagnationen inom den svenska ekonomin (se figur 1). Efter säsongmässiga justeringar har industriproduktionen legat stilla. Den ökade 1968 , 1969 och 1970 . var den genomsnittliga ökningen . var siffran alltså noll. II III IV I II III IV I II lil IV I II 1 9 69 1970 1971 1972 Figur 1: Industriproduktionens utveckling 19691972. Investeringsutvecklingen är avgörande för den ekonomiska tillväxten. Om investeringarnas andel av den totala resursanvändningen går ner, blir tillväxttakten långsammare. har en klart negativ tendens i detta hänseende kunnat iakttas. Som framgår av tabell 1 gäller detta framför allt de privata investeringarna, som gått ner från av BNP till . har även bostadsinvesteringarnas andel börjat minska. De offentliga investeringarnas andel av BNP tenderar däremot att fortsätta att öka. Industriinvesteringarnas årliga ökning har stannat vid , dvs. betydligt under den genomsnittliga BNP-tillväxten. 1 * 1972. Kartong: S. 3, rad 11 nerifrån Står: Industri Rättat till: Investerings Tabell 1: De privata investeringarnas andel av BNP 19661971 i löpande priser. Källa: Nationalräkenskaperna. Den privata konsumtionen steg med i fasta priser. däremot sjönk den privata konsumtionen, vilket mot bakgrund av efterkrigstidens ekonomiska erfarenheter måste anses utomordentligt anmärkningsvärt. finansplan hade man räknat med en 3-procentig konsumtionsökning. Den offentliga sektorn har varit den ojämförligt mest expansiva . ökade den offentliga konsumtionen enligt nationalräkenskaperna med och de offentliga investeringarna med , dvs. betydligt snabbare än BNP-tillväxten. Den offentliga sektorn har med andra ord tagit en växande andel av de resurser som totalt står till samhällets förfogande. Hela BNP-tillväxten 1971 kan tillskrivas den ökade offentliga konsumtionen. De offentliga investeringarna däremot minskade anmärkningsvärt nog under , vilket främst sammanhängde med en betydande minskning av de kommunala investeringarna. Den utrikes balansen har varit ett kroniskt ekonomiskt-politiskt problem särskilt , vilket illustreras i tabell 2. 197 1 skedde visserligen en markant omsvängning genom att ett överskott uppstod både i handels- och bytesbalansen, främst på grund av att importökningen avstannade. Detta överskott, som erhölls till priset av hög arbetslöshet och stagnation, kan möjligen bestå även men icke på . Detta överskott till trots är valutareserven dock fortfarande alltför liten. 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 B + + + Tabell 2: Överskott (+) eller underskott (-) i den svenska handelsbalansen (H) resp. bytesbalansen (B) 1950-1971. Källa: Nationalräkenskaperna. Konsumentpriserna har också de utvecklats mindre gynnsamt i än i andra länder, vilket framgår av tabell 3. Bland de länder som haft en snabbare penningvärdeförsämring än återfinns , vars långvariga ekonomiska svårigheter är väl kända, som även haft betydande ekonomiska problem och som bl. a. tvingats devalvera, som ävenledes devalverat och vars relativt snabba uppgång i konsumentpriserna till stor del förklaras av en betydande momshöjning i samband med en skatteomläggning 1970. Särskilt snabb har livsmedelsprisernas ökning varit i . Tabell 3:Konsumentprisernas utveckling i 12 europeiska länder 1965 1971. Källa: och reviderade nationalbudget. Arbetslösheten har blivit ett allt allvarligare problem. Som framgår av figur 2 har arbetslösheten ökat trendmässigt oberoende av konjunkturutvecklingen. Under högkonjunkturen 19691970 var fler arbetslösa än under konjunkturnedgången 19621963. De arbetslöshetssiffror som noterats har tidigare inte överträffats sedan nuvarande arbetsmarknadsstatistik infördes . Särskilt hårt har utvecklingen drabbat de s. k. skogslänen, som trots ett sviktande befolkningsunderlag fått bära en ökande andel av den totala arbetslösheten. 60 000 50 000 40 000 50 000 20 000 10 000 0 1960 61 62 65 64 65 66 67 67 69 70 71 Figur 2: Årsmedeltalet vid arbetsförmedlingen registrerade arbetslösa 19601971. I debatten görs ofta gällande att ökningen av arbetslösheten är mindre allvarlig, därför att den beror på ett ökat utbud av kvinnor på arbetsmarknaden. Att förvärvsverksamheten bland särskilt de gifta kvinnorna ökat är obestridligt och i själva verket uttryck för en naturlig utveckling. I själva verket uppställdes detta som ett mål för arbetsmarknadspolitiken. Enligt reviderade finansplan borde uttryckligen ansträngningarna inriktas på att öka utbudet av arbetskraft genom olika slag av aktiviserande åtgärder. kvinnorna är av intresse i detta sammanhang. omdisponerar och koncentrerar sina resurser för att nå här angivna syften. skatteomläggning hade bl. a. detta syfte. Prisutvecklingen och borttagandet av sambeskattningen har dock tvingat ut även de kvinnor på arbetsmarknaden som med en annan politik skulle ha föredragit hemarbete. Detta förklarar emellertid icke den höga bestående arbetslösheten. Som redan framhållits har krisen på arbetsmarknaden sin orsak i att den industriella kapaciteten på grund av den politik som förts i vårt land blivit otillräcklig för att sysselsätta ny arbetskraft. I själva verket har antalet industriarbeten under enbart gått ned med över 50 000. Den enda möjligheten att vända denna utomordentligt otillfredsställande utveckling är en satsning i nya, direkt produktiva investeringar. Den ekonomiska politiken var särskilt anmärkningsvärt dåligt konjunkturanpassad. Under förra hälften av 1970, då vi hade en markant högkonjunktur, var den ekonomiska politiken expansiv. Enligt beräkningar skall den offentliga sektorns aktivitet detta år ha medfört en efterfrågestimulans av storleksordningen . Hela bördan av konjunkturpolitiken bars av penningpolitiken som alltså även hade att hålla tillbaka effekterna av den expansiva finanspolitiken och det relativt stora budgetunderskott denna ledde till. Genom olika typer av kvantitativa kreditrestriktioner skapades en situation, där särskilt de mindre och medelstora företagen med ett betydande kreditberoende drabbades av utomordentliga svårigheter. Detta ledde till en markant ökning av antalet konkurser jämfört med Den offentliga konsumtionen ökade enligt nationalräkenskaperna med och de offentliga investeringarna . Utrymmet för kapacitetsökande nyinvesteringar blev härigenom mycket begränsat och ökningen av de privata investeringarna exkl. bostadsinvesteringar stannade vid . En ytterligare följd av den expansiva finanspolitiken blev ett kraftigt underskott i bytesbalansen och en allvarlig uttömning av den svenska valutareserven. Att klara valutasituationen kom allteftersom året framskred att framstå som den ekonomiska politikens centrala mål. Först efter valet skedde en omsvängning av finanspolitiken i mer återhållande riktning. En rad generella, restriktiva åtgärder genomdrevs under höstriksdagen. Så höjdes t. ex. arbetsgivaravgiften från från , och skatten på motorbränsle höjdes liksom energiskatten på privat förbrukning av elkraft. Från höjdes också mervärdeskatten, och för vissa kapitalvaror tidigarelades denna höjning till november. Dessa åtgärder vidtogs trots att en dämpning av den internationella konjunkturen börjat bli alltmer påtaglig redan under senare hälften av Detta ledde till att den ekonomiska politiken i flera länder lades om i expansiv riktning fr. o. m. . I fördes i stället främst med omtanke om valutareserven en restriktiv politik. Enligt beräkningar innebar de åtgärder som vidtogs inom den offentliga sektorn en efterfrågeminskning av storleksordningen finansplan såg regeringen optimistiskt på utvecklingen: Vi bör kunna se fram mot utvecklingen under innevarande år med viss tillförsikt. Sysselsättningen bör kunna hållas på en hög nivå och vår ekonomiska tillväxt fortsätta om ock i något lägre takt. Bytesbalansen och valutareserven bör kunna förbättras och näringslivets investeringar öka . Moderata samlingspartiet ifrågasatte om denna optimism var berättigad. Redan i samband med att regeringen lade fram sitt s. k. stabiliseringspaket gjorde vi gällande, att de då föreslagna åtgärderna kom och att den efterfrågeinflation som hade präglat första hälften av 1970 var på väg in i en kostnadsinflation, vars verkningar skulle komma att kulminera under en väntad konjunkturavmattning 1971. I vår motion 1971:562 angående den ekonomiska politiken ifrågasattes realismen finansplans kalkyler rörande investeringsutvecklingen och konsumtionsutvecklingen . Vi pekade också på ökningen av arbetslösheten och framhöll risken för ytterligare sysselsättningsproblem. I konsekvens härmed krävde vi i en gemensam reservation tillsammans med och (FiU 1971: 1) ytterligare lättnader på kreditmarkaden och frisläppande av investeringsfonderna samt betonade behovet av en hög konjunkturberedskap. Dessa krav upprepades i vår motion nr 1480 angående det samhällsekonomiska läget och den ekonomiska politiken med anledning av den reviderade finansplanen och åter tillsammans med och i en reservation i finansutskottet (FiU 1971: 30), där det bl. a. hette: Vad som främst oroar är ökningen av arbetslösheten. Med hänsyn till de säsongmässiga variationerna i arbetskraftsefterfrågan kan man befara att arbetslöshten blir mycket omfattande 1972, om inga särskilda åtgärder vidtages. Utskottet finner det därför angeläget, att den ekonomiska politiken får en mera sysselsättningsfrämjande inriktning än vad som förutsatts i den reviderade finansplanen. De tre borgerliga oppositionspartierna lade vid höstriksdagens början 1971 fram förslag var för sig om sysselsättnings- och produktionsstimulerande åtgärder, avpassade efter det stimulansbehov som då förelåg. De tre partierna föreslog senare i en gemensam reservation i finansutskottet (FiU 1971: 47) bl. a. en sänkning av mervärdeskatten , ett borttagande av löneskatten samt särskilt stöd till inkomstsvaga grupper. Regeringens vidtagna selektiva stimulansåtgärder torde endast ha haft viss begränsad effekt på sysselsättningsutvecklingen . De av oppositionen föreslagna åtgärderna skulle ha lett till en mer omedelbar stimulanseffekt om de hade genomförts. förelåg en betydande osäkerhet om konjunkturutvecklingen. Flera tecken pekade på att en omsvängning av den internationella konjunkturen var förestående. När emellertid regeringen lade fram sitt förslag om revidering av skatteskalorna, finansierat med en höjning av arbetsgivaravgiften från , hävdade vi att risken var betydande att en sådan åtgärd skulle fördröja konjunkturuppgången och leda till ytterligare ökad arbetslöshet. I vår motion 1972: 1699 uttalade vi bl. a.: Det redan förut rådande misstroendet mot den socialdemokratiska regeringens politik har självfallet väsentligen skärpts genom regeringens instabila politik och senast dess förklaring på presskonferensen att den i en kommunistmotion föreslagna höjningen av löneskatten skulle fördubblas. Inom näringslivet måste denna åtgärd uppfattas som en bekräftelse på deras redan tidigare föreliggande farhågor för regeringens bristande omdöme och ansvarsmedvetande. Regeringens senaste utspel står dessutom i skarp kontrast mot de uttalanden som gjorts i den reviderade finansplanen. Det är sannolikt att åtgärden, om den genomförs, kommer att omintetgöra möjligheterna att realisera finansplanens och den reviderade finansplanens prognoser rörande den ekonomiska utvecklingen . Särskilt de senaste tre årens ekonomiska politik har präglats av dålig konjunkturanpassning med alltför sent insatta åtgärder för att korrigera utvecklingen. Bedömningen av den ekonomiska utvecklingen har varit klart felaktig och präglats mer av önsketänkande än av realism. Avsaknaden av generella stimulansåtgärder har medverkat till att frysa den ekonomiska aktiviteten på låg nivå. De tydliga tendenser till en dämpning av den ekonomiska utvecklingen jämfört med förra delen har därigenom förstärkts och resulterat i den nära nog fullständiga stagnation som är en realitet. Genom den offentliga sektorns expansion har, som redan framhållits, det utrymme som står till förfogande för näringslivets produktiva investeringar successivt krympt. utgör detta mellertid inte en tillräcklig förklaring, eftersom tillgången på krediter successivt ökat. Figur 3 pekar på en sjunkande lönsamhet . första år har lönsamheten fortsatt att sjunka till följd av bl. a. höjd arbetsgivaravgift, höjt ATP-uttag och inte minst kraftigt Enligt LO:s höstrapport har timförtjänsten för industriarbetare mellan ökat , vilket är en internationellt sett mycket stor höjning. En situation har uppkommit, där investeringar i nya projekt i stor utsträckning uteblir, därför att lönsamma projekt saknas bankräntan överstiger lönsamheten på nya investeringar. 10 8 6 4 1960 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 Figur 3: Räntabilitetsutvecklingen inom industrin 19601970; avkastning på eget kapital efter skatt. Källa: 1971: 4. Det är mot denna bakgrund förklarligt att de investeringar som vidtagits i betydande utsträckning varit av defensiv natur, dvs. syftat till att nedbringa kostnadsutvecklingen genom investeringar i bättre och effektivare maskiner. I många fall har dessa investeringar lett till anställningsstopp eller personalinskränkningar. Detta gäller också sådana investeringar som åstadkommits genom frisläpp av investeringsfonderna inom det regionalpolitiska stödområdet. I en utredning om beskattningen som medel i regionalpolitiken framhålls sålunda: En kartläggning av sysselsättningsutvecklingen hos de företag, som utnyttjade frisläppet, gav inga entydiga resultat. I själva verket torde vissa av investeringarna ha varit arbetsbesparande. Skattesystemet har accentuerat denna utveckling. Vi har haft en uppgång i prisnivån av storleksordningen och detsamma torde vara att räkna med under innevarande år. På grund av de höga marginalskatterna fordras det lönepåslag på enbart för att kompensera tidigare prisstegringar. Skall det dessutom bli utrymme för en konsumtionsökning räcker det inte med detta. Lönepåslag av denna storleksordning skärper emellertid inom de branscher som är utsatta för internationell konkurrens ytterligare kraven på arbetsbesparande investeringar och leder inom de skyddade sektorerna till fortsatta prishöjningar totalt på uppskattningsvis mellan . Om inte näringspolitiken och den ekonomiska politiken inriktas på att öka näringslivets lönsamhet så att därigenom tillgången på lönsamma investeringsprojekt ökar, har vi att räkna med en fortsatt stagnerad produktion. Den produktivitetsförbättring som kostnadsutvecklingen framtvingar leder till att denna produktion kan åstadkommas med en ständigt mindre insats av arbetskraft. Utan en bättre balans mellan näringslivets inkomster och utgifter är det sålunda sannolikt att den trendmässiga ökningen av arbetslösheten kommer att bestå, och det kommer inte att vara möjligt att vända utvecklingen enbart genom olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är inte heller möjligt att nå bestående resultat genom selektiva punktinsatser i form av speciella investeringsbidrag till företag av olika slag. Om vårt land skall kunna åstadkomma det effektiva resursutnyttjande som utgör garantier för utveckling och välstånd, måste en i ordets riktiga bemärkelse lönsam produktion åstadkommas. Både av konkurrensskäl och psykologiskt kan en subventionerad företagsamhet medföra allvarliga konsekvenser . Att dylika åtgärder understundom måste tillgripas kan visserligen vara försvarligt av region- och arbetsmarknadspolitiska skäl, men som ett näringspolitiskt medel på lång sikt kan det icke accepteras. har påvisats hur skattesystemet verkat kostnadsuppdrivande och därigenom negativt påverkat den önskade lönsamhets- och investeringsutvecklingen. De höga marginalskatterna har dessutom dämpat lusten till initiativ och företagande över huvud taget. Allt flera anser det inte lönande att arbeta. Även om det enskilda sparandet och första hälften av 1972 legat på en relativt hög nivå det är ovisst i 1,4 1,2 1,0 0,8 0,6 0,4 0,2 0 1960 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 Figur 4: Nyföretagande i elektroindustrin, skeppsvarv, båtbyggerier och plastindustri mätt i sysselsättningstermer 1960-1970. vad mån den förbättrade likviditeten inom företagen bidragit till att öka bankernas inlåning och i vad mån denna beror på hushållssparande är tillgången på riskvilligt, för nyföretagandet betydelsefullt kapital begränsad. Detta är allvarligt, därför att nyföretagandet utgör den mest betydelsefulla faktorn i den ekonomiska utvecklingen. Nyföretagande, innovationer och uppfinningar står i direkt samband med varandra. I alla dessa hänseenden har kännetecknats av en klart otillfredsställande trend. Skattesystemets utformning, inte minst de höga marginalskatterna, har medverkat till att det i betydande utsträckning uppstått brist på kvalificerad arbetskraft inom flera branscher. Intresset att genom extra arbetsinsatser och utbildning fördjupa sina yrkeskunskaper har uppenbarligen motverkats. Särskilt inom industrigrenar som är beroende av sådan arbetskraft med nyckelpositioner har detta skapat stora bristproblem, som bl. a. minskat företagens möjligheter att ge arbete åt mindre kvalificerad arbetskraft. Att det i ett läge med hög arbetslöshet råder brist på kvalificerad arbetskraft är ett av de många motsägelsefyllda dragen i den svenska arbetsmarknadspolitiska situationen. Det är en realitet att det finns en bristande framtidstro inom svenskt näringsliv. Särskilt gäller detta för den mindre och medelstora företagsamheten. Man frågar sig om det finns en framtid för det privata näringslivet i och om det lönar sig att satsa pengar och arbete. Den ökande användningen av punktvisa s. k. selektiva insatser i näringspolitiken och den ekonomiska politiken har skärpt denna misstro. Ett problem är, som professor säger i , att den selektiva politiken, särskilt om den ingriper på företagsnivå, innebär framväxten av en ny koalition inte mellan och Socialdemokraterna, men mellan regering, ämbetsmän och storföretagare. Man får lätt vad som kanske kan kallas en 'myglingsekonomi, där politiker, ämbetsmän och ledare för storföretag sitter och förhandlar om förmåner för individuella företag. Småföretagen får troligen svårt att hävda sig i denna miljö. Tusen småfabrikörer kan inte sitta och förhandla med regeringen om individuella subventioner, utan det blir de stora företagen som i första hand kommer i fråga. Om man tror att de små och medelstora företagen är väsentliga för dynamiken i ett samhälle , så är detta en problematisk utveckling. Krav på en ny ekonomisk politik För att komma till rätta med balansrubbningama i den svenska ekonomin och lägga en grund för ökad tillväxt, utveckling och sysselsättning krävs framför allt åtgärder av långsiktig natur.