mot · FV02246 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. angående undervisningen i maskinskrivning i . Genom införandet av Lgr 69 i försvann ämnet maskinskrivning från timplanen i den form som det haft alltifrån försöksverksamheten med enhetsskola. Under det förarbete som ägde rum i anslutning till revisionen av läroplanen diskuterades införandet av maskinskrivning som ett obligatoriskt ämne för samtliga elever. Den slutliga form som läroplan 69 fick erbjuder emellertid inte möjligheter vare sig för obligatorisk undervisning i maskinskrivning eller tillvalsundervisning annat än som ett alternativ inom fritt valt arbete. 1 stället skall maskinskrivningen vara en färdighet som övas med att eleverna skall skriva ut rapporter, redogörelser, elevtidningar, uppsatser eller liknande. Det primära vid denna användning är inte att lära eleverna systematisk färdighetsträning i maskinskrivning utan att hjälpligt lära dem att med hjälp av en skrivmaskin åstadkomma en något så när acceptabel och läsbar produkt, där innehållet är det väsentliga. Genom systemet med resurstimmar kan viss lärarhandledning erbjudas de elever som väljer att skriva ut sina arbeten på maskin. Läroplan för (planeringssupplementet) formulerar resurstimmarnas användning på följande sätt: resurstimmarna har ställts till förfogande främst för att säkra en fortsatt färdighetsträning i årskurserna 8 och 9 för elever som i årskurs 7 skaffat sig de grundläggande kunskaperna i maskinskrivning. Detta ordnas lämpligen så att eleverna i årskurs 8 och 9 kan fullgöra en del av tiden som anslagits för andra ämnen i maskinskrivningssalen och där under lärares ledning göra utskrifter av material. De erfarenheter som föreligger från årskurserna 7 och 8 i modell Lgr 69 visar emellertid att den maskinskrivningsverksamhet som bedrivits haft stora nackdelar. För det första är det mycket få elever som i årskurs 7 får några grundläggande kunskaper i maskinskrivning som sedan kan fortsätta att räknas i årskurs 8. Maskinskrivning som ett alternativ inom ramen för fritt valt arbete är inte så attraktivt att det väljs av stora elevgrupper. De elever som skaffat sig grundläggande maskinskrivningskunskaper i studiecirklar eller andra kurser är också mycket få. För det andra måste det erbjuda nästan oöverstigliga svårigheter för en lärare i maskinskrivning att ta hand om en grupp elever som konfronteras med var sin skrivmaskin enbart med den målsättningen att göra en utskrift. Att bedriva systematiska undervisningsövningar är naturligtvis ogörligt i det fallet, eftersom tiden enbart skall användas för utskrifter. De förhållanden under vilka dessa lärare arbetar och de resultat, eller snarare den brist på resultat, som de kan uppvisa är långt ifrån tillfredsställande. Vi anser det beklagligt att maskinskrivning inte infördes som ett obligatoriskt ämne i vid övergången till Lgr 69 eller i det läget då det inte gick att genomföra, alternativet bevarades som tillvalsämne. Dessutom har de kommuner som byggt skolor för högstadium välutrustade maskinskrivningssalar med speciell och för maskinskrivning direkt avpassad inredning, en utrustning som endast till liten del kommer till användning . Vi är medvetna om de svårigheter som föreligger att vidta några mera genomgripande förändringar av läroplanen, syftande till att ämnet maskinskrivning återinförs som ett färdighetstränande ämne. Trots detta anser vi emellertid att frågan om maskinskrivningens ställning i är så viktig att den måste bli föremål för en snabb översyn. Ett sätt att försöksvis lösa denna problematik pekar vi på i vår motion om en friare resursanvändning av statsbidraget för fritt valt arbete, där detta bl. a. skall kunna ersättas av maskinskrivning. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att beslutar uppdraga åt Kungl. Maj:t att låta göra en översyn av ämnet maskinskrivning i . /ENKEL (fp)