mot · FV021800 · 1972-11-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Industrialiseringen och förändrade produktionsmetoder har inneburit ett utnyttjande av våra naturtillgångar som i många avseenden varit otillfredsställande. Betänkandet Hushållning med mark och vatten har sitt stora värde därigenom att en inventering av vårt lands naturtillgångar kommit till stånd. Givetvis återstår mycket att göra vad gäller inventeringar och undersökningar av olika slag, och det är angeläget att detta arbete får fortsätta så att vårt framtida planeringsarbete i än högre grad kan grundas på vetenskapliga fakta. Sedan urminnes tider har marken i vårt land i första hand betraktats som en produktionsfaktor. Åkerjord som anses vara alltför improduktiv för en lönsam växtodling har en gång med möda odlats upp och bidragit till vårt lands knappa försörjning. Samma jord får växa igen eller planteras med skog. Också vår syn på marken som naturresurs har i viss mån förändrats. I proposition 1972:111 har departementschefen i huvudsak behandlat marken som underlag för företagslokalisering och aktiviteter av friluftslivskaraktär. Marken som produktionsfaktor, dvs. som förutsättning för areella näringar, har i alltför hög grad blivit förbisedd. 1 propositionen erkänns detta och anvisning ges att i det framtida arbetet skall de areella näringarna ges ett större utrymme med hänsyn både till dessa näringars stora samhällsekonomiska betydelse och till deras betydelse för miljön. Detta arbete är av största vikt. Även om vårt land är stort till ytan är andelen mark med förstklassig åkerjord starkt begränsad. Enligt verkställd åkerjordsgradering har framkommit att landets mest högavkastande jordar är belägna inom ett bälte av från , över Landskronaslätten, och till . Enligt nuvarande planeringsramar beräknas just i detta område en stark befolkningstillväxt och ökad bebyggelse såväl av industri som av bostäder. Denna åkerjord är av oersättligt värde för vårt lands försörjning. Det måste anses som en orimlighet att asfalteringen och jordförstöringen får fortsätta i nuvarande takt utan att konsekvenserna därav bedöms i sin helhet. Den naturresurs som vår goda åkerjord utgör kan inte ersättas. Där industrier fått breda ut sig och bostadsområden växt upp, där är odlingsmöjligheterna för överblickbar tid obefintliga. har också 1969 (JoU 1969:21) uttalat att högvärdig jordbruksmark inte bör tas i anspråk för tätbebyggelseändamål om en från samhällsbyggandets synpunkt likvärdig lösning kan åstadkommas på annan för jordbruket mindre värdefull mark. sätter att detta skall beaktas i det fortsatta planeringsarbetet, och det bör påvisas om det i vissa fall finns skäl att inom ramen för den fysiska riksplaneringen vidta särskilda åtgärder för att tillgodose jordbrukets intressen. Enligt min uppfattning finns det övertygande skäl därtill. gjorda erfarenheter visar att tätortstillväxt planerats med hänsyn till behovet av rekreationsområden och bevarandet av värdefulla naturmiljöer men sällan eller aldrig mot bakgrund av att skydda och bevara högavkastande jordar. är det nödvändigt att sådan hänsyn tas. Det är därför glädjande att förslag framlagts om en förfinad gradering av jordbruksmarkens produktionsförmåga. Arbetet med denna fingradering bör bedrivas skyndsamt, och när resultatet föreligger bör detta tillsammans med ovannämnda beslut i anledning av jordbruksutskottets utlåtande ligga till grund för ställningstagande i syfte att bevara högproduktiv jordbruksmark. Enligt min uppfattning blir sådana ställningstaganden utomordentligt betydelsefulla för den framtida markanvändningen i vissa delar av vårt land och av stor betydelse för såväl jordbruket som vårt lands livsmedelsförsörjning. I det bedrivna arbetet med den fysiska riksplaneringen har jordbrukets företrädare icke deltagit. Ovan nämnda synpunkter har därför i alltför ringa grad beaktats. För det fortsatta arbetet är det nödvändigt att berörda parter blir väl representerade, och jag föreslår därför att hemställer om utredning i syfte att framlägga förslag om hur bevarandet av högproduktiv jordbruksmark skall ske. Med stöd av det anförda hemställs att vid behandlingen av proposition 1972:111 anhåller om utredning i syfte att klargöra hur högproduktiv jordbruksmark för framtiden skall kunna behållas för jordbruksdrift.