mot · FV0229 · 1972-01-11 00:00:00 — av i m. fl. angående den andliga vården vid sjukhusen. Under en lång följd av år var den andliga vården vid våra sjukhus organiserad så att sjukhusledningen hade att ombesörja anställning av någon därtill lämpad och intresserad präst för de tjänster, som gällande sjukvårdsstadga föreskrev. skedde den ändringen att sjukhusledningen befriades från skyldigheten att anställa sjukhuspräst och i stället lades ansvaret för den andliga vården över på den kyrkoförsamling inom vars område ett sjukhus eller sjukhem är beläget. uttalades att möjlighet borde beredas jämväl andra trossamfund att efter framställning hos sjukhusledning utöva andlig vård på sjukhus. I sak betyder detta att församlingar, vilka inom sitt område har ett sjukhus, därmed har skyldighet att ombesörja den andliga omvårdnad, som kan komma att påkallas, medan annat trossamfund efter klarsignal från sjukhusledning jämväl har möjlighet härtill. En konsekvens av denna ordning har blivit att praktiskt taget vilken präst som helst kan komma att få sjukhustjänst på sin lott. Detta förhållande pekar i sin tur på nödvändigheten av tillräcklig utbildning för det speciella arbetsfält ett sjukhus utgör. På vissa orter kan ett relativt stort sjukhus ligga i en liten församling med bara en eller två prästtjänster och problem uppstå om tid och kraft inte förslår eller om intresse och läggning för en sjukhusprästs arbete saknas. F. n. finns inte möjligheten att i sådant fall förordna annan lämplig präst, såvida inte läget medger att utökning kan ske t. ex. genom förordnande av pastorsadjunkt. I större församlingar med flera präster kan tjänstefördelningen ordnas lättare, men där kan problemen vara av annan art. Inte minst i tider av prästbrist inträffar det att när tillgängliga krafter skall disponeras sjukhuset i första hand får avstå sin kraft. Som den nuvarande ordningen grundar sig på en utredning av (SOU 1949:53) och en omfattande expansion och strukturförändring skett inom sjukvården, torde det vara hög tid att på nytt utreda frågan om hur den andliga omvårdnaden vid sjukhus bör ordnas. Att angelägenhetsgraden av dylik omvårdnad med nuvarande sjukhusrutiner ökat torde vara en allmän uppfattning. Kontaktbehoven inom det ständigt växande klientelet av narkotikamissbrukare, liksom också bland patienterna inom långvården, torde vara helt uppenbara och ställer allt större krav och kompetens. Alltför många patienter blir också lämnade åt sig själva vid livsslutet. Loma Feigenberg, konsultläkare vid , , anför i en artikel i : Döden har från att ha varit en ofta förekommande händelse i hemmet med alla samlade kring dödsbädden numera institutionaliserats. Mer än två tredjedelar av alla dör på sjukhus. Av 100 döda i och medarbetares stockholmsmaterial (1971) var det endast 14 som inte dog på någon vårdinrättning. Samma undersökning visar hur bedrövligt ensamma många fått dö. Döden är en död i tysthet och ensamhet, i opersonlig och främmande omgivning. De flesta dör på vårdinrättningar men även där bortglömda och undangömda. På de institutioner det gäller är den somatiska vården av döende säkert god. Däremot finns inga som helst krav på psykologiskt kunnande eller utbildning hos läkare och övrig vårdpersonal. I ett sådant läge synes det oss angeläget att sjukhuspräster med utbildning och kompetens får ta sig an de grannlaga uppgifter som här föreligger. Det finns också åtskilliga präster och pastorer som är intresserade av arbete bland sjuka och som skaffat sig utbildning därför men som endast sällan kommer i fråga eftersom församlingstjänsterna som regel inte tillsättes med tanke på sjukhusuppgifterna. Den andliga omvårdnaden vid sjukhus har behandlats i tidigare motioner men avslagits med hänvisning till att man borde avvakta utredningen kyrkastat och dess slutbetänkande. Den andliga omvårdnaden vid våra sjukhus måste emellertid få en tillfredsställande lösning oberoende av hur förhållandet mellan kyrka och stat kommer att gestaltas. I samband med fjolårets behandling av motion 1971:883 i samma ärende inkom en skrivelse från frikyrkoråd, som instämde i motionens syfte och yrkande. Tyvärr inkom skrivelsen för sent för att kunna beaktas vid behandlingen i kulturutskottet. inhämtade sekreteraren från uppgifter som i väsentliga delar anslöt sig till vad i motionen anförts. Enligt vår mening kan den andliga omvårdnaden vid våra sjukhus fungera på ett betryggande sätt först när personella resurser helt avdelas för uppgifterna. Kravet på särskild utbildning och lämplighet skulle därvid kunna komma till klart uttryck. Därvid skulle också präster från andra samfund än kunna komma i fråga. Under hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. hemställer om utredning och förslag angående befattningshavare i vad avser den andliga omvårdnaden vid sjukhus. () ()