mot · FV021587 · 1972-04-06 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 58 med förslag till förordning om skatt pa annonser och reklam, m. m. kommunisterna har, i allmänna sammanhang och i , upprepade gånger framfört kravet om beskattning av de kapitalistiska företagens utgifter för reklamändamål. Motiven för en reklamskatt är bl. Önskemålet att minska den andel av bruttonationalprodukten som används för reklam för att i stället om möjligt bruka dessa resurser för andra ändamål. Reklamskatten är alltså ett medel för att söka åstadkomma en annan och, som det bedömes, bättre resursanvändning. Möjligheterna att åstadkomma detta är emellertid begränsade och ovissa inom ramen för en kapitalistisk ekonomi. Om företagen som följd av en beskattning av reklamen minskar sina reklamutgifter finns det ju inga garantier för att de inbesparade medlen används på ett sätt som från arbetandes synpunkt är förnuftigt. Användningen av de genom reklambeskattningen influtna medlen ger emellertid en möjlighet att i viss mån ändra resursanvändningen. Om företagen kan övervältra hela det ökade skatteuttaget på konsumenterna genom prishöjningar på varorna är effekten av en reklambeskattning osäker. Strävan att öka statens skatteinkomster genom beskattning av de kapitalistiska företagen. Skatteökningen kan användas för ökade statsutgifter för angelägna ändamål och/eller minskning av andra skatter, t. ex. mervärdeskatten på livsmedel. Eftersom storföretagen svarar för en helt övervägande del av reklamutgifterna kan en raklamskatt också ses som en åtgärd riktad mot dessa stora företags dominans i samhällsekonomin. Denna verkan bör dock inte överskattas, eftersom monopolen och finanskapitalet upprätthåller sin maktställning med en rad olika medel, varav reklamen endast är ett och icke det avgörande. En reklamskatt kan också ses som en metod för att motverka spridningen av de kapitalistiska ideal, som propageras genom den kommersiella reklamen. En sådan verkan skulle kunna uppnås genom en betydande minskning av reklamvolymen och/eller genom åtgärder som förändrar reklamens innehåll. En sådan mera betydande förändring kan emellertid ej åstadkommas utan att det kapitalistiska systemet ersätts med ett socialistiskt. Om några effekter av betydelse enligt de anförda punkterna 1-4 skall kunna åstadkommas genom en beskattning av reklamen måste denna och detta är gemensamt beträffande samtliga de anförda motiven vara av viss tyngd. En skattesats som den i propositionen föreslagna (6 resp. ) får sannolikt obetydliga verkningar. Räknat på de totala reklamutgifterna blir den faktiska skattesatsen icke mer än . En sådan reklambeskattning får knappast mer än symboliska effekter när det gäller att begränsa reklamen och förändra resursanvändningen. Det främsta syftet med det av regeringen i proposition nr 58 framlagda förslaget om skatt på annonser och reklam är ju också, enligt vad som anförs i propositionen, det mycket speciella att finansiera ett utökat statligt stöd åt dagspressen. Det anses särskilt olyckligt från pressens synpunkt, om man behåller den redan införda skatten på annonser i tidningarna utan att beskatta andra konkurrerande reklamformer. Departementschefen behandlar endast mycket flyktigt de av reklamutredningen anförda synpunkterna som motiverar en reklambeskattning. Uttalandena är synnerligen allmänna och intetsägande såsom att jag självfallet inte vill frånkänna reklamen dess betydelse som ett både värdefullt och effektivt medel för marknadsföringen av varor och tjänster m. m. både på den svenska marknaden och på exportmarknaden, men att reklamen har en sådan omfattning och tillväxttakt att åtgärder med en dämpande effekt är motiverade. Det är i detta sammanhang omöjligt att ingå på alla de synpunkter som av reklamutredningen anförs på reklamen och dess roll i samhället. Det blir tillfälle att mera utförligt återkomma till dessa problem när utredningens arbete redovisats i sin helhet. Redan nu måste emellertid sägas, att vi för vår del inte accepterar reklamutredningens allmänna syn att reklamen i en marknadsekonomi av vår typ skall bedömas som ett i och för sig legitimt och nödvändigt medel för att främja avsättningen av varor och tjänster. Det är visserligen riktigt att reklamen ingår som en viktig del i särskilt de stora kapitalistiska monopolföretagens strävan att avsätta varor och tjänster till priser som möjliggör för dem att erhålla så hög profit som möjligt, den profit som är dessa företags mål och drivkraft. Reklamverksamheten har spelat en allt viktigare roll under den etapp av kapitalismens utveckling, som fått sin prägel av monopol och storfinans. Men detta förhållande betyder ju inte att den kan accepteras av klasser och partier, som motsätter sig och bekämpar monopolmakten och det kapitalistiska systemet. Reklamen är en del i detta system och måste bekämpas liksom det sammanhang i vilket den ingår: ett utsugnings- och exploateringsförhållande, grundat på att de avgörande produktionsmedlen ägs av ett fåtal, medan flertalet måste sälja sin arbetskraft till detta fåtal för att kunna existera. framhåller helt riktigt att reklamen inte ger adekvat information till konsumenterna. Den anser att åtgärder måste vidtas för att trygga en sådan information. Den avvisar emellertid alternativet att vid sidan av reklamen bygga upp ett helt informationssystem med andra sändare än säljare såsom icke rationellt och icke praktiskt genomförbart. I stället vill reklamutredningen att man genom lämpliga åtgärder skall länka in reklamen på en mera informativ linje. Med detta alternativ kan man direkt korrigera reklamens brister genom att dels få till stånd en minskning av resursinsatser på inadekvat reklam i förut angiven mening, dels påverka innehållet i reklamen så att den blir mera adekvat. Majoriteten i reklamutredningen förklarar sig också vara övertygad om att det är praktiskt möjligt att utan allvarligare ingrepp i det bestående marknadsekonomiska systemet genomföra de korrigeringar av reklamens volym och innehåll som majoriteten bedömer nödvändiga. Genom dessa korrigeringar en allmän reklampålaga är ett av de tänkta medlen - anser sig reklamutredningen tydligen kunna skapa den jämspelthet mellan parterna på marknaden, dvs. säljare och köpare, som i allmänhet icke existerar men som sägs vara ett villkor för marknadsekonomin. Väsentliga villkor för jämspelthet är att köparna skall vara väl informerade om tillgängliga produkter och att köparnas preferenser förmedlas till säljarna utan att styras av dessa. Endast därigenom kan produktionen, i den mån det är tekniskt och ekonomiskt möjligt, inriktas så att den uppfyller konsumenternas önskemål. Hela det refererade resonemanget torde vara en illusion. Kapitalism är produktion för profit och kommer att så förbli, så länge den tillåtes bestå. En beskattning av reklamen behöver därför inte avvisas. Men det bör klart sägas att effekten av en reklamskatt torde bli ringa, om den icke sätts in som ett av leden i ett allmänt program för att bekämpa monopolen, deras maktställning och deras dubbla exploatering av de arbetande. En isolerad reklamskatt bör ses som ett led i folkets försvarskamp mot de kapitalistiska monopolens utplundring och ideologiska påverkan. Den har i detta sammanhang sin betydelse, men dess verkningar får icke överskattas. När vpk:s riksdagsgrupp tidigare ställt förslag om reklambeskattning har den förutsatt att denna skulle ges formen att avdrag för reklamkostnader, helt eller delvis, inte längre skulle godtas vid inkomsttaxeringen. har mycket kort avvisat denna form för beskattning, vilket är beklagligt. Den föreslagna metoden är mycket enkel och lätthanterlig. Extrakostnaderna vid taxeringen skulle bli minimala. Dä det icke förefaller möjligt att vinna gehör för denna form av reklambeskattning har vi icke ånyo framfört den såsom ett direkt förslag, men understryker att den alltjämt förefaller lämplig. diskuterar två huvudalternativ för reklambeskattning: punktskatt eller omkostnadsavgift. Efter en utförlig diskussion kommer den till följande slutsatser. Med avseende på antalet skattskyldiga, det område som kan inrymmas under beskattningen och de problem som uppstår vid införsel av reklam får de bägge beskattningsformerna anses vara förenade med för- och nackdelar, som om de sammantagna vägs mot varandra leder fram till att båda alternativen kan bedömas som praktiskt taget likvärdiga. Med avseende på en reklambeskattning som är avsedd att begagnas som ett aktivt reklampolitiskt medel får alternativet omkostnadsavgift anses ha företräde framför punktskattealternativet. Utredningen föredrar emellertid en punktskatt med motive ringen att det är en beskattningsform som tillämpats i . En sådan skatteform underlättar även avlösningen av den nu utgående annonsskatten. majoritet anser dock att valet av beskattningsform bör omprövas . Två av reklamutredningens ledamöter () anser emellertid att en omkostnadsavgift frän olika synpunkter hade varit att föredra. Skälen härför har utförligt utvecklats i det till utredningen fogade särskilda yttrandet av . De sammanfattas där som följer: Vid omkostnadsavgift kan dämpningseffekten koncentreras till de 2 000 (respektive 3 000) stora reklamköpare som svarar för (respektive ) av den totala reklamvolymen i . Pålagan behöver inte beröra privatpersoner och småföretag med låga reklamkostnader, som det inte finns anledning att dämpa. Vid omkostnadsavgift kan ansträngningarna att göra reklamen till bärare av adekvat konsumentinformation koncentreras till samma begränsade antal företag. Detta torde vara en förutsättning för att pålagan skall kunna utvecklas till ett effektivt styrinstrument. Omkostnadsavgiften är slutligen en mera flexibel pålageform, som tillåter en stegvis utvidgning av pålagan till andra kostnadsslag inom reklamområdet och andra bearbetningsmetoder inom marknadsföringen än de som kan fångas in vid punktskatt. Dessa tre argument för avgiftsalternativet måste vägas mot de tre argument som utredningen framfört för punktskattealternativet (avsnitt 3.4 ovan). Vid en jämförelse mellan de bägge grupper av argument som redovisats, framstår en skillnad som fundamental. Skälen för omkostnadsavgift står i ett direkt förhållande till pålagans syfte. Skälen för punktskatt däremot har karaktären av restriktioner på valet. En pålaga måste givetvis, för att överhuvudtaget kunna införas, uppfylla grundläggande redovisnings- och kontrolltekniska krav. Utredningen har inte dragit i tvivelsmål att detta är fallet med alternativet omkostnadsavgift. Majoriteten tänker sig tvärtom att pålagan efter en övergångsperiod skall kunna ges formen av omkostnadsavgift. Majoriteten har för punktskattens del endast hävdat att den vid en jämförelse med omkostnadsavgiften har påtagliga men dock marginella fördelar i redovisnings- och kontrolltekniskt hänseende. Detta är, anser jag, inte tillräcklig anledning att uppskjuta införandet av en pålageform som både med hänsyn till dämpningseffekt och styrningseffekt är bättre ägnad att uppfylla syftena med pålagan och som ger denna större utvecklingsmöjligheter. Övervägande skäl talar därför enligt min mening för att redan nu välja pålageformen omkostnadsavgift. Vi delar åsikten att i valet mellan att utforma reklambeskattningen som en punktskatt eller som en omkostnadsavgift det senare alternativet är att föredra. Avgörande för oss är att pålagan då läggs direkt på de kapitalistiska företagen, som använder sig av reklamen såsom ett medel i sin kamp om marknaderna och för avsättning av sina produkter. Vi finner det anmärkningsvärt att detta alternativ över huvud taget inte diskuteras i regeringens proposition. I särskilda yttrande finns ett färdigt författningsutkast som direkt kan brukas för det fall vederbörande utskott skulle ansluta sig till vårt förslag att reklambeskattningen bör utformas såsom en omkostnadsavgift. I vad gäller reklamavgiften bör denna enligt vår mening utgå av beskattningsvärdet. Detta uttag ger en avsevärt högre inkomst till statskassan än regeringens förslag och kan väntas påverka reklamutgifterna i samhället i avsedd riktning, dvs. så att dessa minskas. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att beslutar att den allmänna reklambeskattningen skall utformas såsom en omkostnadsavgift, att denna tills vidare skall uttagas av beskattningsvärdet, samt att vederbörande utskott utformar nödvändig lagtext med utgångspunkt i det av ledamoten till reklamutredningens förslag fogade särskilda yttrandet. (vpk) i (vpk) i