mot · FV02934 · 1972-01-26 00:00:00 — Maj:t att ingå avtal om helt räntefria krediter samt att efter prövning helt eller delvis avskriva amorteringarna på utvecklingslån. Vi bör även sträva efter att åstadkomma en omfördelning till förmån för mer avgåvobistånd. Särskilda åtgärder för de minst utvecklade Vid det möte höll i oktobernovember 1971 inför 3 ägnades de särskilda problem som möter de minst utvecklade u-ländema stort intresse. Denna fråga kommer att bli mycket betydelsefull vid 3. Goda möjligheter till särskilda insatser till stöd för de fattigaste synes nu finnas sedan i en resolution enhälligt antagit ett förslag angående vilka länder som skall betecknas som särskilt fattiga. I Lima-programmet förs fram en råd långtgående förslag till stöd för de minst utvecklade . Man begär särskilt hänsynstagande till dessa länder vid fastställande av kvoter inom ramen för råvaruavtal, stöd till upprättande av industrier för bearbetning av deras jordbruksprodukter och råvaror, prioritering av de minst utvecklades intressen vid förhandlingar om liberalisering av tullar och icke-tariffära hinder, översyn av i syfte att ge prioritet åt de minst utvecklade, omedelbar ökning av resursflödet från till dessa länder samt att de preferenser som införts av de västliga industriländerna utsträcks till att inkludera alla hel- och halvfabrikat av exportintresse för dessa länder, således även på jordbrukssidan. En särskild fond bör enligt programmet vidare upprättas som stöd för de minst utvecklade ländernas ansträngningar att diversifiera sin ekonomi. Vidare bör en mellanstatlig grupp upprättas inom för att formulera förslag till förmån för dessa länder. generalsekreterare kommer vidare att inför lägga fram ett detaljerat handlingsprogram till förmån för de minst utvecklade länderna. Utan att i detalj ta ställning till de förslag vi relaterat ovan anser vi det ytterst väsentligt att vid aktivt stöder förslag till särskilda åtgärder för de fattigaste . Vi föreslår att som sin mening ger regeringen till känna att bör verka i denna riktning. Svenska insatser för industrialisering fäster stor vikt vid sina strävanden till industrialisering och är angelägna om att få ökat bistånd inom denna sektor. vet vi att stora fonder av kunnande när det gäller t. ex. företagsledning, effektiv produktionsteknik, marknadsföring etc. finns inom svenskt näringsliv. Denna fond av erfarenhet och expertkunnande utnyttjas endast delvis inom svensk biståndsverksamhet. Man har ännu inte från statens sida kunnat definiera hur ett mera organiserat samarbete mellan SIDA och det enskilda företaget, vare sig detta är privat, statligt eller kooperativt, skall se ut ett samarbete där det inte bara är fråga om rekrytering av enskilda experter utan där det gäller en insats stödd av företagets samlade resurser. Speciellt bör uppmärksammas behov av arbetsintensiva produktionsprocesser avpassade för deras förhållanden. Inom svenskt näringsliv torde här finnas resurser och kunskap som kan mobiliseras för insatser i detta syfte och anpassas till u-landets utvecklingsnivå. har vid upprepade tillfällen betonat att insatser till förmån för industrialisering bör ges en ökad vikt inom svensk biståndsverksamhet. I praktiken har emellertid endast begränsade insatser kunnat göras, bl. a. beroende på att man från biståndsmyndigheternas sida varit tveksam om formerna för ett intimare samarbete med svenskt näringsliv. Den av Kungl. Maj:t på uppmaning tillsatta industribiståndsutredningen fyller därför en mycket viktig uppgift. Genom att utröna på vilka punkter ett utvidgat samarbete kan vara möjligt bör den kunna bana vägen för ett bättre utnyttjande av det svenska samhällets totala resurser i u-hjälpsarbetet. Det synes oss synnerligen angeläget att utredningen sker med största skyndsamhet, så att utredningsresultatet kan användas i den kraftigt utökade verksamhet som kommer att känneteckna . Ett framgångsrikt resultat förutsätter självklart att denna översyn sker i nära samråd med näringslivets och arbetsmarknadens organisationer samt kooperationen. Vi vill också betona att en rad insatser som har betydelse för industrialiseringsprocess kan ske utan avvaktande av resultatet Förutom insatser vid UNIDO, UNDP samt och andra organ inom världsbanksgruppen vill vi i detta sammanhang endast peka på följande tre områden: 1) Krediter till regionala utvecklingsbanker Genom de regionala utvecklingsbankerna kan vi på ett effektivt sätt bidra till att finansiera större projekt, som har grundläggande betydelse för landet eller regionen i fråga, ibland för flera angränsande länder. Genom den stora fond av erfarenhet och kunskap som är representerad i dessa banker har vi en större trygghet för att resurserna används på bästa sätt. Möjligheterna till ett nära samarbete med de olika regionala utvecklingsbankerna bör därför tillvaratas. Vi välkomnar det samarbete som propositionen aviserar med den Afrikanska . Vi förordar att möjligheterna till samarbete med noggrant undersökes bl. a. med hänsyn till den roll banken spelar i utvecklingsarbetet inom på den sociala sidan. Frågan om ytterligare bidrag från svensk sida bör hållas öppen i förhoppning om att former för samverkan, som är förenliga med vår principiella inställning till förmån för fri anbudsgivning, skall kunna skapas. 2) Utvidgning av investeringsgarantisystemet a. behandla frågan om det svenska investeringsgarantisystemets framtida roll. Enligt uppgift från , som handhar tillämpningen av systemet, har ännu ingen garanti lämnats. Den väsentligaste förklaringen till detta torde vara att systemets giltighet är begränsad till vad som tidigare betecknats som huvudmottagarländer för svenskt bistånd. Regeringen aviserar i statsverkspropositionen att den ämnar successivt anpassa investeringsgarantisystemets länderkrets i enlighet med förändringarna i det svenska biståndsprogrammets inriktning. Enligt vår uppfattning, som vi även tidigare gett uttryck för, bör systemet i princip omfatta alla länder som definitionsmässigt hör till kategorin . Inte minst för den sittande industribiståndsutredningen bör det vara av intresse att få prövat hur ett system fungerar som allmänt omfattar de för svensk industri intressanta större u-landsmarknaderna. Ett första villkor för att skall kunna öka sina exportinkomster är att mera långtgående internationella handelspolitiska åtgärder vidtas för att stärka position. Det väsentliga är här att kunna uppluckra i-ländemas allmänna protektionistiska inställning, som gäller både industrivaror och jordbruksprodukter. Vi hoppas att FN:s tredje världshandelskonferens skall angripa dessa frågor mera effektivt än sina båda föregångare och att skall tillvarata alla möjligheter att stödja rättmätiga krav. Tillsammans med övriga nordiska länder och andra i-länder med liknande grundinställning i dessa frågor bör även före och efter konferensen verka i denna riktning. rekommendationer måste leda till faktiska förändringar i de rika ländernas politik. Vi vill framhålla det angelägna i att strävandena att åstadkomma ett system med supplementär finansiering fullföljs. En andra förutsättning för att skall kunna öka sin export är givetvis att man har pris- och kvalitetsmässigt konkurrenskraftiga produkter att sälja och att dessa marknadsföres på ett effektivt sätt. Det svenska biståndet i fråga om internationell marknadsföring är därför en strategiskt mycket viktig insats. har på detta område upprättat ett intimt och värdefullt samarbete med Träde Center, som förmedlar handelsinformationer och utför marknadsundersökningar åt . Enligt vår mening bör både multilaterala och bilaterala svenska insatser på detta område starkt utvidgas. Det kan gälla rekrytering och finansiering av svenska experter för tjänstgöring inom ITC eller inom enskilda , utförande av marknadsundersökningar för speciella produkter eller speciella marknader, marknadsföringsåtgärder för att underlätta export till och , insatser till förmån för en kraftigt utvidgad utbildningsverksamhet på detta område etc. Denna verksamhet bör drivas i nära samarbete med den expertis som finns inom svenskt näringsliv. Det kan lämpligen ske genom att en rådgivande grupp av experter, representerande både export- och importsidan, knytes till denna del av SIDA:s verksamhet. I årets statsverksproposition förutsättes vidgade insatser i ett par länder som ej tillhört de länder som erhållit ett väsentligt bilateralt svenskt bistånd. Det gäller i första hand , men även i fråga om aviseras att en viss utvidgning av samarbetet kan bli möjligt. Vid behandling och 1971 har ländervalsfrågan varit ett av de centrala ämnena. Genom beslut har detaljerade riktlinjer utformats för den svenska biståndspolitiken, vilka funnit bred anslutning. Genom tillägg till propositionens uttalanden har bl. a. fastslagits att preciseringarna beträffande urvalet av mottagarländer för svenskt bistånd bl. a. innebär att »den svenska biståndspolitikens målsättningar är möjliga att uppnå i länder med olika politiska och ekonomiska system». När det gäller frågan om biståndsinsatser i nya mottagarländer fann utrikesutskottet vid riksdag det angeläget att »i lämpliga former delges en helhetsbild av den planering som pågår för att, med tillämpning av de tidigare fastställda principerna, utvidga kretsen av länder som mottar svenskt bistånd». Vidare uttalades: »På grundval av en sådan redovisning av planeringen kommer att kunna ta ställning till konkreta förslag om utvidgning av mottagarkretsen. Vi förutsätter därför att beslut om utökning av länderkretsen ej skall ske förrän denna samlade bedömning presenterats för av biståndsmyndigheten.» En dylik helhetssyn kan inte enbart baseras på en bedömning av något eller några enstaka aktuella länder utan bör just utgöra en helhetsbedömning av vilka alternativa förslag som finnes. Det kan gälla t. ex. de alternativa förslag till mottagarländer som ter sig möjliga i , t. ex. , eller . Det gäller frågan om inte snarare insatser borde övervägas i , som nästan helt saknar svenska biståndsinsatser, eller i , eller om insatser i andra länder i är att föredra. Många spörsmål måste ställas och besvaras: Kommer en övergång till programbestånd att väsentligt öka våra möjligheter att vidga länderkretsen? Eller är det önskvärt att i stället utvidga det icke länderbundna biståndet? Vilken roll skall vi i ländervalsbedömningen tillmäta svårigheten att rekrytera franskeller spansktalande biståndsarbetare? Det svenska biståndet i södra fyller två väsentliga politiska funktioner, dels att stärka de oberoende afrikanska stater som i de vita minoritetsregimernas skugga är det fria utposter i söder, t. ex. och , dels att bistå de befrielserörelser som kämpar mot rasdiskriminering och politiskt förtryck. Biståndet till södra bör bl. a. av det skälet väsentligt vidgas. I fråga om utlovar regeringen att hjälpen skall öka snabbt. I fråga om är uttalandena inte lika bestämda. Med hänsyn till utsatta politiska läge samt till Rhodesiasanktionernas effekt på ekonomi ter det sig emellertid angeläget att den svenska hjälpens volym ökas till att bli jämförlig med våra insatser i , och . Goda möjligheter till insatser av strategisk betydelse ur både ekonomisk och politisk synvinkel bör finnas i anslutning till den framlagda utvecklingsplanen för 19721976. Det svenska stödet till befrielserörelserna har till största delen utgått till rörelser i de portugisiska besittningarna i . Detta är en avvägning, som vi i stort instämmer i med hänsyn till de framgångar som motståndsrörelserna i , och framför allt kunnat uppvisa. I fråga om , där det finns flera befrielserörelser erkända av OAU, MPLA och FLNA, har endast gett stöd till MPLA, trots att ansökningar kommit från båda rörelserna. Detta ställningstagande är förvånande, eftersom tillgängliga upplysningar om respektive rörelsers aktiviteter borde leda till att bistånd lämnades till båda rörelserna. Vi kan inte heller finna att en bedömning av rörelsernas politiska inriktning leder till någon annan slutsats. Utanför de portugisiska besittningarna är det bara några få befrielserörelser som erhållit svenskt stöd. De rhodesianska befrielserörelserna och har fått smärre bidrag liksom SWAPU i . Med hänsyn till att FN i sina resolutioner uppmanat medlemsstaterna att även stödja motståndsrörelser i , och finner vi det angeläget att rörelserna i dessa områden får svenskt bistånd, även om deras framgångar varit blygsamma. Även mindre bidrag kan här få en starkt stimulerande verkan. Flera av de nämnda organisationerna har dessutom avsevärda kostnader för underhåll av familjer, som har en eller flera medlemmar engagerade i befrielsekampen. Ju sörre stödet till befrielserörelser blir desto besvärligare och väsentligare blir de avvägningar av delvis politisk art som måste göras. I de flesta länder i där en befrielsekamp förs är flera rörelser engagerade i denna kamp. Vid beslut om stöd till olika befrielserörelser är det därför viktigt att göra en så allsidig bedömning som möjligt och att undvika att ta ställning för en viss befrielserörelse i ett land, när mer än en rörelse rimligen kan anses kämpa för nationellt oberoende, frihet och social rättvisa. Frågan om stöd till motståndsrörelser beredes av den av Kungl. Maj:t tillsatta flyktingberedningen. Då detta stöd i allt större utsträckning blir förknippat med ömtåliga politiska bedömningar vill vi förorda att flyktingberedningen utvidgas till att även inkludera parlamentarisk representation. Detta skulle också kunna bidra till att göra biståndet till motståndsrörelser väl förankrat hos de olika partierna. Av flera skäl är en betydligt mera aktiv befolkningspolitik nödvändig: För ett u-land betyder en hastigt ökande befolkning att resurser satsas horisontellt till betydande del, dvs. att mycket kapital läggs ner på att ge de nytillkommande kapital och konsumtionsvaror för samma låga standard som den förutvarande befolkningen lever på. Små resurser blir över för att öka kapital och inkomster per person. neringsinsatser är bl. a. därför motiverade också i länder som inte är tättbefolkade men som har en snabb befolkningstillväxt. Familjeplanering hjälper särskilt kvinnorna som i allmänhet är de mest eftersatta och en utvidgad familjeplanering förknippas allmänt med progressiva tendenser i ett land. Det är till den stora majoriteten av folket som familjeplaneringsprogrammen bör nå ut. Det är också hos de allra fattigaste som en genomförd familjeplanering får den mest avgörande effekten på levnadsstandarden. Jordens resurser är alltför begränsade för att tillåta den gigantiska befolkningsökning vi står inför om ingenting radikalt görs. Om den hittillsvarande utvecklingen fortsätter, innebär det som nämnts en tiodubbling av jordens befolkning under . Även om en så drastisk sänkning av födelsetalet skulle kunna åstadkommas att varje generation endast reproducerade sig, finns det en inbyggd befolkningsökning på på grund av den stora andel unga människor som den hittillsvarande kraftiga befolkningsökningen har medfört. Familjeplanering bör framstå vara ett huvudelement i svensk biståndspolitik. Vid sidan av bilaterala insatser bör vi satsa betydande resurser på framför allt den forskningsverksamhet som initierats i olika internationella organ. vet man mycket lite om vad som styr människans beteende i detta avseende, vilket försvårar effektiva insatser. Också i fråga om kontraceptiv teknik finns stort behov av intensifierade forskningsinsatser. Vidare måste man i praktisk verksamhet pröva hur familjeplaneringen skall kunna föras ut så att den ger verkliga resultat. Vi ser mot denna bakgrund med oro på en utveckling av det slag som anges i årets statsverksproposition och som inte synes stå i överensstämmelse med tidigare av gjorda uttalanden. »Familjeplanering tillämpas numera av ett växande antal . FN står också oförhindrat att engagera sig på området och ges ökande resurser för sin verksamhet från . Det direkta svenska familjeplaneringsbiståndet kan därmed koncentreras till ett mindre antal länder än tidigare, huvudsakligen programländerna, där en fördjupning och breddning av de svenska insatserna inom hälsovårdssektorn kan äga rum.» Enligt vår uppfattning bör familjeplaneringsbistånd även i fortsättningen kunna ges till alla där sakskäl i övrigt så talar för det. har mot bakgrund av sin stora erfarenhet på familjeplaneringsområdet särskilda möjligheter både att utöva inflytande i internationella organ och att bedriva en delvis nyskapande egen biståndsverksamhet på detta område. Om familjeplaneringsbiståndet begränsades till programländerna skulle detta innebära en avsevärd begränsning av det antal länder till vilka kan förmedla sådant bistånd. I flera av programländerna tordet det föreligga stora svårigheter att etablera Endast ett fåtal skulle sålunda kvarstå. Det finns heller ingen anledning att beskriva den internationella attitydförändringen i alltför ljusa färger. I FN-strategin för det andra utvecklingsårtiondet sägs endast att varje utvecklingsland självt bör formulera sina befolkningspolitiska målsättningar inom ramen för sin nationella utvecklingsplan. Det förklaras vidare att bistånd på familjeplaneringsområdet bör ges till de länder som anser att takten i deras befolkningsökning kräver sådana åtgärder. a. är motståndet mot familjeplanering fortfarande mycket stort, och svenska insatser utgör alltfort ofta det enda alternativet till amerikanska familjeplaneringsinsatser. bör mot denna bakgrund på nytt slå fast principen att familjeplaneringen inte omfattas av koncentrationsprincipen utan att svenska insatser på detta område skall kunna göras i varje u-land där det framstår som sakligt motiverat. Miljövårdsproblematiken har uppmärksammats mycket sent i industriländerna. De flesta är i början av en utveckling, vars miljökonsekvenser ännu inte blivit fullt uppenbara. Vissa av dem befinner sig i en primär kamp för att överleva, varvid andra hänsyn måste vika. Då har det också varit svårt för biståndsgivaren att hävda miljöaspekten. Dock har vissa gjort beundransvärda insatser för att skydda kultur- och naturmiljöer. I viss mån har detta arbete kunnat underlättas av att kultur- och naturreservat kunnat ge turistintäkter. Vid ett ökande försörjningstryck kan det dock bli svårt att hävda t. ex. de stora viltreservaten i . Många , såsom , har emellertid också ett målmedvetet miljövårdsprogram i vidare mening för att undvika misstag som gjorts i industriländerna. Ett sådant arbete uppfattas inte utan vidare av alla inom respektive länder som ett primärt behov. Inte minst därför är det angeläget att det understödjes så långt möjligt i biståndsprogrammen. Det måste också vara en ambition i vårt biståndsarbete att vi inte medverkar till en förstöring av den miljö där programmen sättes in. Sålunda borde det vara självklart att medel och metoder, såsom DDT och kvicksilverföreningar, som av miljöskäl inte får användas i , inte heller får användas vid svenska biståndsinsatser. Vid projektplanering bör också miljövårdskostnaderna kalkyleras in. uppfattas med rätt eller orätt på många håll som ett pionjärland inom den moderna miljövården, för vilket förläggningen till av kan vara ett uttryck. borde därför använda denna goodwill för att inom ramen för sitt biståndsprogram bygga upp en beredskap för miljövårdsinsatser även i länder, som inte ingår i den egentliga gruppen av mottagarländer. Det bör också undersökas, om bl. a. genom att utveckla resultat från miljövårdskonferensen kan utföra en central forskning kring uländemas miljöproblematik och stödja regionala eller nationella forskningsprojekt som i bedrivs på miljöområdet. Det är också angeläget att ta initiativ till en inventering av hotade miljöer med bedömning av lämpliga åtgärder. Som exempel på en sådan hotad miljö, som med små insatser synes kunna skyddas, kan nämnas i västra . Där häckar omkring 1 y2 miljon par flamingofåglar. Sjön och dess omgivning är nationalpark. Då den är avloppslös, är den emellertid mycket känslig för föroreningar utefter stränder och tillflöden. Det moderniserade jordbruket i området riskerar nu att genom tillföring av bekämpnings- och gödningsmedel förstöra balansen i sjön och därmed det för hela världen unika fågellivet. Små insatser kan rädda sjön, om de kommer snart. Som exempel på sådan miljöförstöring i som åstadkommes direkt av i-länderna och för vilken dessa därför borde ha ett särskilt ansvar kan nämnas oljeutsläppen i . När tankfartygen kan rensa sina tankar utefter i-ländernas kuster gör många det i innan de kommer fram till . På detta sätt blir i varje fall svårt förorenad. Miljöskador är ingen ny företeelse i . Många har haft högkulturer, som kanske just genom miljöförstöring gått under. Genom uppodling, betning, eldning och förslitning har vindskyddande och fuktighetsbevarande skogar huggits ner med uttorkning och utarmning som följd. Från både ekonomi- och miljösynpunkter är det starkt motiverat att, i första hand genom skogsplantering, åter ge liv åt sådana områden. har en fredskår ingått i det svenska utvecklingssamarbetet. Mellan 400 och 500 svenska fredskårister har kunnat utsändas till i där de enligt uttalanden från ledande personer i mottagarländerna utför ett betydelsefullt och uppskattat arbete på en rad olika områden. Fredskåren har möjliggjort för svenska ungdomar att göra en praktisk insats för att förbättra förhållandena för fattiga människor i den tredje världen. Den har visat att det är möjligt även för människor som inte är experter att delta i direkt utvecklingsarbete i . Den har på det sättet kunnat bidra till att motverka den känsla av maktlöshet och »vad nyttar det» som lätt uppstår när det gäller u-världens oerhörda problem. Fredskåren kom från början att bli ett led i det svenska verksamhet. En särskild fredskårssektion inrättades för att handha kårens rekrytering och arbete. Efter ett pär år integrerades den emellertid helt i det allmänna svenska personalbiståndet. Någon särskild fredskårssektion existerar inte längre hos SIDA. Från början gavs den svenska fredskåren en ganska markerad profil genom att dess insatser koncentrerades främst till två områden: skolbyggande i och landsbygdsutveckling i . Särskilt skolbyggnadsprogrammet i utvecklade sig till att bli ett fredskårens »eget» projekt. hade det utvecklats så kraftigt att det blev ett helt självständigt projekt. Genom att fredskåren integrerats i det allmänna personalbiståndet och fredskårister engagerats i en råd olika arbetsuppgifter har mycket av fredskårens profil försvunnit, vilket är att beklaga. En sådan profil har nämligen stor betydelse när det gäller att ge unga människor en känsla av samhörighet med fredskåren. Ökade ansträngningar bör därför göras för att låta fredskåren få arbeta mer med »egna» projekt. Fredskårstanken drevs fram av en stark opinion bland ungdomsorganisationerna. En stor del av de ungdomar som arbetat och arbetar inom fredskåren har också varit aktiva i olika ungdomsorganisationer. driver också åtskilliga svenska ungdomsorganisationer egen s. k. volontärverksamhet och får bidrag till denna genom SIDA. Ungdomsorganisationernas kontakt med och inflytande över den »officiella» svenska fredskåren är däremot ringa, trotst att ett fruktbart utbyte av både idéer och konkreta uppslag borde vara möjligt. Avskaffandet av fredskårssektionen hos SIDA torde starkt ha bidragit till denna utveckling. Fredskårsverksamheten har fått ökad aktualitet och en ny dimension genom att FN startat sin egen fredskår. De första svenska ungdomarna har redan rekryterats till FN-kåren. En fortlöpande diskussion om de nationella kårernas och FN-kårens uppgifter är nödvändig. I den diskussionen får inte ungdomsorganisationernas röst fattas. Rätt organiserad kan fredskårsverksamhet både i SIDA:s och enskilda organisationers regi bli ett viktigt led i ansträngningarna att stimulera ungdomens internationella intresse och engagemang.