mot · FV021480 · 1972-01-15 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 10 angående vissa beslut fattade av internationella arbetsorganisationens allmänna konferens vid dess femtiosjätte sammanträde. I proposition 1972:10 angående vissa beslut fattade av internationella arbetsorganisationens allmänna konferens underställs två konventioner och rekommendationer. Den ena konventionen (nr 135) gäller den allmänna principen att arbetstagarnas representanter i företaget måste effektivt skyddas mot åtgärder som skulle kunna lända dem till skada, däri inbegripet avskedande på grund av deras ställning eller verksamhet såsom arbetstagarnas representanter eller på grund av deras tillhörighet till facklig organisation eller deltagande i facklig verksamhet. Rekommendationen (nr 143) i anslutning till konventionen upprepar huvudpunkterna i konventionen och lämnar dessutom mera detaljerade anvisningar i dessa frågor. I propositionen hemställs att godkänner anslutning till nämnda konvention och att rekommendationen i fråga inte f. n. bör föranleda någon åtgärd från statsmakternas sida. I anslutning till redovisning av bestämmelser och praxis i och hur hithörande frågor regleras i vårt land framhålls att inte minst avtalet mellan LO och SAF av om klubbordförandens ställning i företaget är av intresse för en bedömning av konventionen och rekommendationen. Det måste vara rimligt att hävda att det i detta sammanhang inte bör vara någon skillnad mellan fackliga företrädares ställning på den enskilda sektorn och fackliga företrädares ställning på den offentliga sektorn. Vid de överläggningar som ägt rum såväl på det primär- och landstingskommunala området som inom den statliga sektorn har avtal inte kunnat slutas på sätt som skett mellan SAF och LO, då 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen förbjuder träffande av avtal inom detta område. I motion 1972:1390 till årets riksdag har () m. fl. yrkat på konkreta lagändringar för att upphäva detta orimliga förhållande. Vi motsätter oss inte propositionens förslag, men för att konventionens och rekommendationens syften skall kunna tillgodoses inom samtliga avtalsområden och möjliggöra för parterna på det offentliga arbetslivets område att själva avgöra om och i vad mån de önskar följa rekommendationens anvisningar är det angeläget att de hinder som 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen utgör elimineras. Utredningen om facklig förtroendemans ställning framlade en PM Stencil Fi 1971:3. I denna framlägger utredningen förslag till bestämmelser om facklig förtroendemans ställning vid statlig myndighet. I utredningen sägs vidare att eftersom avtal enligt gällande bestämmelse i statstjänstemannalagen inte får träffas i dessa frågor, har förslaget formen av föreskrifter som arbetsgivaren kan utfärda. Det är visserligen formellt möjligt för staten som arbetsgivare att ensidigt utfärda de villkor som skall gälla för de fackliga företrädarna vid fullgörandet av deras viktiga uppgifter som kontaktmän mellan arbetsgivaren och arbetstagarna. Det måste ändå betecknas som synnerligen otillfredsställande att staten och kommunerna genom lag förhindrar tillkomsten av avtal på detta område. Härigenom framstår bestämmelserna i 3 § statstjänstemannalagen och i 2 § kommunaltjänstemannalagen som hårdare till sin verkan än motsvarande bestämmelser på den enskilda sektorn. Med stöd av det anförda hemställs att vid godkännandet av den av internationella arbetsorganisationen antagna konventionen nr 135 hos Kungl. Maj:t begär förslag om sådan ändring av 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänstemannalagen att frågor av den art som behandlas i konventionen liksom i rekommendation nr 143 inbegrips i förhandlingsrätten också på den offentliga sektorn. () . () () ()