mot · FV02979 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ändrade regler för återbetalning av studiemedel. Skälen till att den studerande väljer att ägna sig åt studier i stället för inkomstbringande förvärvsarbete kan variera - intresse, framtida förväntningar, socialt tryck etc. Man kan anta att så länge valet står mellan studier och förvärvsarbete är förhållandena under studie- respektive yrkestiden och förväntningarna inför förhållandena efter studietiden av avgörande betydelse. Vid valet mellan studier och förvärvsarbete spelar naturligtvis ekonomiska överväganden stor roll. Då avses inte enbart studiemedelsbeloppets storlek utan även de trygghetsfaktorer som finns eller borde finnas inbyggda i det studiesociala systemet. Den studerande måste anses ha samma rätt som andra medborgare att kräva trygghet vid olycka, sjukdom och invaliditet, liksom han bör vara tillförsäkrad rimlig ekonomisk trygghet om han efter avslutad utbildning inte kan erhålla anställning. Om den trygghet som erbjuds under och efter studietiden är bristfällig, kan detta komma att ha betydelse för rekryteringen till högre studier. Utöver den ekonomiska trygghet som de nuvarande studiemedlen avser att ge, finns det vissa trygghetsmekanismer inbyggda i återbetalningsreglerna. Om studiemedelstagaren avlider innan skulden är återbetald, avskrivs resterande belopp. En annan spärr är det s. k. återbetalningstaket. Om summan av egen inkomst till statlig taxering, egen förmögenhet överstigande 6 basbelopp, hälften av makes inkomst samt hälften av makes förmögenhet över 6 basbelopp understiger 2 1/2 basbelopp, dvs. , uppskjuts återbetalningen. Av sammanlagd inkomst över 2 1/2 basbelopp får högst erläggas i studiemedelsavgift. Avgiften får ej heller överstiga av avgiftsunderlaget. Det kan emellertid ifrågasättas om de nuvarande trygghetsspärrarna verkligen ger någon större trygghet. 1 sitt betänkande Rätt till studiemedel (SOU 1963:74) angav studiesociala utredningen följande riktlinjer för återbetalningsskyldigheten: Den som bedrivit studier bör vara garanterad att inte genom skyldigheten att återbetala uppburna studiemedel pressas under en standard, som ligger påtagligt lägre än den genomsnittliga standarden i samhället. Vad som skall menas med genomsnittlig standard kan diskuteras. En möjlighet är att utgå från den genomsnittliga inkomsten för heltidsarbetande i åldern . Som riktpunkt för denna kan man använda den s. k. balanspunkten i det nuvarande skattesystemet, dvs. Detta belopp motsvarar en beskattningsbar inkomst av . En annan möjlighet är att utgå från de socialhjälpsnormer, som tillämpas av kommunerna, eftersom dessa just är avsedda att möjliggöra en viss minimistandard. Om man t. ex. utgår från de normer som tillämpas i finner man, att en gift man med ett barn och hemarbetande maka måste ha en inkomst överstigande för att hamna på samma nivå. Mot denna bakgrund kan därför hävdas att återbetalningstaket f. n. är för lågt. En höjning till ca 3 1/2 basbelopp är nödvändig om man vill komma upp i paritet med genomsnittsinkomsten förde heltidsarbetande i den aktuella inkomsten resp. de socialhjälpsnormer som tillämpas i . Ett annat trygghetsproblem för de studerande, vilket berördes i motion från folkpartihåll till föregående års riksdag, gäller de studerandes sjukförsäkringsvillkor. räknas statliga studielån och studiemedel inte som inkomst vid beräkning av sjukförsäkringsersättningen. Detta får till följd att den som endast lever på studiemedel inte får någon sjukpenning utöver grundpenningen vid sjukdom. De har i stället att finansiera sin sjukdomstid med lånemedel. Ur både rättvise- och trygghetssynpunkt ter sig detta mycket otillfredsställande. har haft i uppdrag att i samråd med centrala studiehjälpsnämnden, och socialsty relsen utreda de frågor som sammanhänger med en utvidgning av sjukförsäkringsskyddet för de studerande. Verket har redovisat sina överväganden och förslag i en promemoria Sjukförsäkring för studerande. Promemorian har emellertid endast tillställts samrådsmyndigheterna men ej överlämnats till Kungl. Med hänsyn till att frågan varit föremål för utredning och att det för de studerande är högst angeläget att den får en lösning vill vi därför föreslå att hos Kungl. Maj:t begära att förslag i. frågan föreläggs riksdag. En fråga som inte berörs av förslagen i promemoria men som ändå är av intresse i sammanhanget gäller sjukpenningsersättningen åt kvinnliga studerande vid havandeskap. Kvinna som i anledning av barnsbörd avhåller sig från arbete har enligt den obligatoriska sjukförsäkringen rätt till tilläggssjukpenning, även om sjukdom inte föreligger. En förutsättning är dock att hon under minst före barnsbörden varit placerad i lägst sjukpenningklass 3. Detta medför alltså att de flesta kvinnliga studerande som föder barn inte kan komma i åtnjutande av stödet. Detta problem har varit föremål för behandling. framhöll i ett remissvar 1967: Enligt nämndens uppfattning talar många skäl för att kvinnliga studerande bör tillförsäkras sjukpenning under havandeskap. Om den här skisserade reformen genomfördes skulle frågan om ersättning vid barnsbörd lösas, genom att studerande kvinnor jämställdes med andra försäkrade kvinnor och fick möjlighet till ledighet före och efter barnets födelse. Vi förutsätter att denna fråga kommer att behandlas i anslutning till att föreläggs ett förslag till lösning av sjukförsäkringsproblemet förde studerande. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. 1. höjning av återbetalningstaket i studiemedelssystemet, samt 2. förslag till riksdag angående sjukförsäkringsvillkoren för studerande. () ()