ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02631 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående ifrågasatt upprättande av ett centralt personregister. Inte folk- och bostadsräkning fäste uppmärksamheten på den svenska lagstiftningens brister på personlighetsrätten område. I en rad länder inte minst och har man en väsentligt lägre gående lagstiftning och lagtillämpning än i i fråga om den rätt till integritetsskydd för den enskilde, som utvecklingen på ADB-teknikens område föranleder. I årets budget begäres anslag för upprättandet av ett centralt personregister, som skall föras av i , varav är den beräknade kostnaden för införandet och den löpande driftkostnaden. 1 registret skall förekomma uppgifter om personnummer, namn, yrke/titel, adress, församlingsnamn, fastighetsbeteckning, civilstånd, omyndighetsregistrering, värnpliktskod, pensionsförhållanden, nationalitet samt taxerad och beskattningsbar inkomst. , försäkringsbolaget och har anmält att man önskar ansluta sig till systemet och andra har meddelat intresse för en sådan anslutning, bl. a. bilregisternämnden, värdepappercentralen samt de informationssystem för personaladministration (PAI) och bibliotekstjänst (LIBRIS) som utvecklats av statskontoret. Samtliga de uppgifter som avses att ingå i det centrala personregistret är offentliga enligt tryckfrihetsförordningens offentlighetsprincip. Den försäljning av uppgifter till bl. a. olika företag från av länsstyrelserna förda personregister har väckt betydande olust. En utredning offentlighets- och sekretesslagstiftningskommittén () arbetar på att lägga fram ett förslag om sekretesslagstiftning, så att statsmakterna skall kunna besluta om eventuella, erforderliga grundlagsändringar i anslutning till val. Det synes oss mot denna bakgrund olämpligt att ett centralt personregister upprättas, innan svensk lagstiftning finns som reglerar utnyttjandet av sådana register. Ett centralt personregisters konsekvenser på den personliga integriteten kan bli långtgående i avsaknad av en strikt lagstiftning på personlighetsrättens område. Den enskildes integritetsskydd är viktigare än eventuella effektivitetsvinster, som är förenade med ett forcerat upprättande av ett centralt personregister. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställes A. att i skrivelse till Kungl. måtte uttala att ett centralt personregister i avvaktan på en tidsenlig sekretesslagstiftning enligt dess mening inte bör upprättas; B. att till för /73 beslutar anvisa ett förslagsanslag av , dvs. en besparing om 1,2 milj. kr. N. () i Trobro
mot · FV02632 · 1972-01-01 00:00:00 — av i Glömminge m. fl. angående skyldighet för stat och kommun att erlägga mervärdeskatt. Mervärdeskatten har i vissa avseenden betydande tekniska fördelar jämförd med det tidigare systemet med allmän varuskatt. Det innebär emellertid inte att det nuvarande systemet är utan svagheter. Man har också sedan mervärdeskatten infördes fortlöpande arbetat med att rätta till olika brister. Ett område där förhållandena enligt vår mening är otillfredsställande gäller skattskyldigheten för stat och kommun. En huvudprincip är här att verksamhet som stat och kommun bedriver för att tillgodose egna behov anses som yrkesmässig (och därmed skattepliktig) enbart när den bedrivs i bolagsform eller liknande. Detta gäller också när staten och någon kommun (landsting) eller flera kommuner driver verksamhet gemensamt för att tillgodose egna behov. För att undvika att statliga leverantörer skall få skattemässiga försteg framför andra företag vid leveranser till statliga och kommunala kunder har emellertid efter hand införts vissa tilläggsbestämmelser, som ger Kungl. Maj:t vissa möjligheter att förordna att en statlig verksamhet skall betraktas som yrkesmässig även när detta inte är direkt utsagt i mervärdeskatteförordningen. Därmed uppkommer också skatteplikt. Även i den statliga upphandlingskungörelsen har gjorts vissa tillägg i samma syfte. 1 detta sammanhang kan också nämnas att det genomgående föreligger skatteplikt för SJ :s och postens transporter av paket och annat gods. Detta hindrar emellertid inte att kommunala och i vissa fall också statliga leverantörer fortfarande kan vara bättre ställda i detta hänseende än andra leverantörer. Ett betydelsefullt exempel på detta är förenade fabriksverkens tvätterier jämförda med privata tvätterier vid leveranser till landsting och kommuner. Liknande exempel är lätta att hitta på anläggningsområdet. Det är enligt vår mening angeläget att eliminera den konkurrensolikhet som här föreligger. En särskild utredning har tillsatts för att verkställa en teknisk översyn av mervärdeskatten. Några särskilda direktiv har inte utfärdats. Om frågan om de offentliga organens ställning i mervärdeskattesammanhang inte tas upp i detta sammanhang, bör frågan bli föremål för skyndsam utredning på annat sätt. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär skyndsam utredning rörande frågan om skyldigheten för stat och kommun att erlägga mervärdeskatt. () i Glömminge () ()
mot · FV02635 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet. Lantbrukare och rörelseidkare är skyldiga att vid sin deklaration taga upp värdet av förnödenheter från företaget som används för det egna hushållet, t. ex. kött, mjölk och ved. I det moderna hushållet blir det allt vanligare att även husmödrarna inom lantbruket köper sina förnödenheter och alltså inte utnyttjar gårdens egna produkter. Till denna utveckling har bl. a. specialiseringen inom lantbruket medverkat med allt fler kreaturslösa gårdar. Beskattning av naturaförmåner har därför fått allt mindre betydelse. Det är också få gårdar som utnyttjar ved som bränsle. Men detta bränsle skall, om det uttas från egen fastighet, upptas som naturaförmån för beskattning. Vid de mindre gårdar där fortfarande ved från egen skog används och där brukaren själv hugger och hemforslar sin ved kan det ifrågasättas om han som sker skall erlägga skatt för värdet av detta bränsle beräknat efter storleken av bostaden enligt schablonbelopp. Veden kan numera knappast anses ha ett marknadsvärde. I det moderna skogsbruket lämnar toppar och annat avfall, lämpligt som ved, kvar i skogen. Vem som helst kan utan svårighet till ringa eller ingen kostnad få tillgång till ved för uppvärmning av sin bostad från närbelägen skogsfastighet. Men endast lantbrukaren är skyldig uppta veden som en naturaförmån för beskattning. Enligt vår mening talar flera skäl för att den bestämmelsen slopas. Med stöd av vad här anförts hemställs att beslutar att ved från egen fastighet ej behöver upptas som naturaförmån vid deklaration av inkomst från jordbruksfastighet. () () () ()
mot · FV02636 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående beskattningen av ränteavkastning på skogskonto. I syfte att bl. a. åstadkomma en progressionsutjämning mellan olika beskattningsår har införts möjlighet för fysiska personer, oskiftade dödsbon och familjestiftelser att i viss omfattning uppskjuta och fördela beskattningen av skogsinkomster enligt förordningen (1954:142) om taxering för inkomst av medel som insatts å skogskonto och en därtill anknuten tillämpningskungöreise, SFS 1954:144. Tekniskt är förfarandet konstruerat så, att skogsinkomsterna skall tas upp som inkomst till vilka de enligt Kl:s regler skall hänföras, men avdrag får ske för belopp som insatts på skogskonto i bank eller liknande penningsinrättning. Kontot är räntebärande. Kontoinnehavaren får göra uttag från kontot, och då så skett skall uttaget belopp tas upp som inkomst. Senast skall insatt belopp tas upp till beskattning. De i detta sammanhang aktuella bestämmelserna återfinns i 8 § skogskontoförordningen, vari stadgas att belopp för vilket uppskov med taxeringen erhållits skall tas upp som bruttointäkt av skogsbruk för det beskattningsår då uttag från skogskontot sker. I intäkten skall även inräknas uppburen ränta på kontot. Räntan skall således inte som vanlig bankränta tas upp till beskattning utan först under vilket uttag från kontot sker. Enligt vår mening bör möjlighet skapas för skogskontoinnehavare, om de så önskar, att göra uttag av skogskontots ränteavkastning, varvid uttagen skall beskattas i samma ordning som andra inkomster av kapital. En sådan möjlighet skulle främst gagna jordbrukare med små ränteinkomster av kapital. De har nämligen som regel inte möjlighet att helt utnyttja det skattefria beloppet rörande inkomst av kapital, vilket f. n. uppgår till . för ensamstående och . för äkta makar. Gentemot den av oss föreslagna åtgärden har bl. a. anförts att räntan på skogskontot skulle utgöra kompensation för den tillväxt som skulle ha skett därest avverkning inte ägt rum. Denna tillväxt skulle beskattas som skogsinkomst. Vi finner denna invändning både säregen och irrelevant. Ofta är det t. ex. fråga om att ett relativt stort bestånd bör huggas , då skogen slutat växa och till följd av rötskada kan försämras om avverkningen uppskjutes. Enligt vår mening talar starka skäl för att ränteavkastningen på skogskonto i princip betraktas på samma sätt som ränteavkastning på annat kapital. Med stöd av det anförda hemställer vi att i hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring i förordningen om skogskonto att möjlighet skapas för skogskontoinnehavare som så önskar att göra uttag av ränteavkastningen och få denna beskattad som andra kapitalinkomster. () () () () N. () i Trobro
mot · FV02637 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om rätt för inkomsttagare till avdrag för kostnad för arbetskläder. har i kollektivavtal inom yrken med särskilda krav på arbetskläder i växande omfattning stadgats att kompensation för sådana kostnader skall utgå till arbetstagaren. Kompensationen har i olika avtal utformats på olika sätt såsom fria arbetskläder, såsom regelbunden kostnadsersättning för egna arbetskläder osv. finns dock sektorer av arbetsmarknaden där arbetstagaren själv får stå för kostnaden för inköp och underhåll av särskilda arbetskläder. Speciellt kan upprepad tvättning av sådana bli en dryg kostnadspost i yrken av nedsmutsande karaktär. Vi anser det rimligt att inkomsttagare som i samband med sin självdeklaration klart kan visa, dels att han i avtal ej är kompenserad för denna merkostnad, dels kan verifiera densamma bör få rätt att avdraga sådant belopp såsom kostnad för intäktens förvärvande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär sådan ändring i berörda bestämmelser att rätt till avdrag för merkostnaden för särskilda arbetskläder medgives. HANS () i
mot · FV0264 · 1972-01-11 00:00:00 — av herrar i och i angående ifragasatt hastighetsbegränsning för motorcyklar, m. m. Det stora antalet trafikolyckor på våra landsvägar inger oro. Knappast kan man öppna en nyhetstidning utan att möta stora rubriker om den ena trafikolyckan efter den andra. Olika åtgärder har från myndigheternas sida vidtagits för att söka begränsa antalet olyckor, men det har visat sig att åtgärderna inte är tillräckliga. Man har försökt få ned antalet trafikolyckor genom bl. a. hastighetsbegränsningar. Dock kan det konstateras att hastighetsbegränsningens fulla effekt inte har kunnat uppnås på grund av att ett stort antal motorförare inte respekterar hastighetsgränserna. En bättre trafikövervakning skulle säkerligen verksamt bidraga till att trafikanterna respekterade hastighetsbestämmelserna och därmed skulle säkerligen många trafikolyckor undvikas. Det höga antalet motorcykelolyckor är särskilt anmärkningsvärt. 1969 omkom i motorcykelolyckor 52 personer, 53. I vad gäller 1971 är antalet uppe i ett 60-tal. Antalet motorcyklar i trafiken uppgick till 41 000. Antalet ökar på grund av det alltmer ökade intresset för motorcykelkörning bland ungdomen. För att få ned olyckskurvan för motorcyklar ämnar trafiksäkerhetsverket införa bestämmelser om skyddshjälm för förare och passagerare, vilket skulle bli obligatoriskt. TSV ämnar också föreslå bättre motorcykelutbildning med bl. a. praktisk landsvägskörning och teknikprov. Från kommer alla nya motorcyklar att vara utrustade med blinkers, stopplykta, hastighetsmätare och standardiserad placering av reglagen, vilka åtgärder avses befrämja trafiksäkerheten. Om inte dessa trafiksäkerhetsåtgärder inverkar gynnsamt på olycksstatistiken, har trafiksäkerhetsverket övervägt införande av hastighetsbegränsning för motorcyklar genom tekniskt ingrepp i motorerna. Följden skulle enligt vår mening bli att den oskyddade trafikantgruppen motorcyklister inte kan följa den övriga trafikrytmen utan ständigt kommer att bli föremål för omkörningar och därmed utgöra en allvarlig trafikfara. Enligt nuvarande ordning äger den som innehar körkort för personbil rätt att framföra också motorcykel. Detta är inte tillfredsställande. Färdighet att köra bil ger inte de kunskaper som krävs för ett trafiksäkert framförande av motorcykel. Enligt vår mening bör särskilt körkort införas för motorcykel. Härigenom skulle motorcykelföraren få de kunskaper som krävs för att han bättre skall kunna behärska sin trafiksituation. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. 1. att aviserade hastighetsbegränsningar för motorcyklar inte må genomföras, 2. att förslag framlägges angående särskilt körkort för motorcykel.
mot · FV02641 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om ändrade regler för avdrag av resekostnader vid beskattningen. Den skattereform som beslutade och som trädde i kraft hade som väsentligt syfte en rättvisare fördelning av bördorna. Reformen, som hade till målsättning en sänkning av den direkta skatten för de lägsta inkomsttagarna, fick också denna effekt. En annan viktig del i detta var ändringen av ortsavdraget till ett grundavdrag och ett speciellt avdrag på den slutliga skatten. Genom denna senare åtgärd blir skatteförmånen lika stor för alla familjer där bara ena maken arbetar, oberoende av hur hög inkomsten är. Det finns emellertid fortfarande inkomstavdrag vid beskattningen som gynnar de höga inkomsttagarna. Detta är speciellt märkbart när det gäller avdrag av resekostnader för intäkternas förvärvande. I dagens samhälle med en utökad pendling och med ofta långa resor blir förhållandet än värre. Som exempel kan nämnas att för färd med egen bil upp till 1 medges efter vissa regler avdrag med . Ett sådant avdrag ger med dagens regler en skattelättnad för 25 000-kronorsinkomsttagaren med cirka 1:401:50 kr. per mil, medan 60 000-kronorsinkomsttagaren får en skattelättnad med . Exempelsamlingen kan utvidgas, och siffrorna varierar naturligtvis i förhållande till skatterna. Med de anförda exemplen framstår det emellertid klart att avdragsförhållandena ger stora skatteorättvisor olika skattebetalare emellan. Det torde också av detta framgå att man bör övergå till ett annat system, t. ex. en form av bidrag. De förhållanden som ovan redovisats är enligt vår mening en från rättvise- och jämlikhetssynpunkter så viktig fråga att den bör utredas på snabbaste möjliga sätt. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsam utredning och förslag om ändrade regler för avdrag av resekostnader vid beskattningen.
mot · FV02642 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om slopande av mervärdeskatt på förstagångsförsäljning av konst. Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1972:676 hemställer vi att hos Kungl. Maj:t begär att höstriksdag föreläggs ett förslag om befrielse från mervärdeskatt vid förstagångsförsäljning av konst. () JAN-ER1K () () () () () /ENKEL (fp)
mot · FV02644 · 1972-01-26 00:00:00 — av i Agnäs m. fl. om rätt till avdrag vid inkomstbeskattningen för gåvor till frivilligorganisationer. De frivilliga organisationer som arbetar för svensk hjälp av olika slag i den tredje världen drabbas av många svårigheter. Uppgifterna växer under det att givarnas antal knappast ökar. Skatter och ökade kostnader av annat slag begränsar människors möjligheter att lämna bidrag till behjärtansvärda ändamål, som de tidigare stött. Nya grupper av givare är nödvändiga, om det betydelsefulla arbetet bland de fattiga och hämmade folken skall kunna fortsätta. Den verksamhet som utförs är värd uppmuntran från det allmännas sida. Det får inte ske att frivilligorganisationernas gärning begränsas och mattas. Ett viktigt led i vår strävan att stödja de organ som har ett omistligt hjälpprogram är att underlätta för deras givare att fortsätta med sin bidragsgivning. Eftersom saken länge varit föremål för debatt nöjer vi oss med att föreslå en utredning som syftar till införande av rätt för fysiska personer till avdrag vid den statliga inkomstbeskattningen för gåvor upp till viss maximigräns till olika humanitära ändamål, såsom u-hjälp och mission samt vissa andra religiösa, kulturella eller vetenskapliga ändamål, när gåvorna lämnas till svenska frivilligorganisationer och beloppen styrks. Med stöd av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning angående rätt för fysiska personer till avdrag vid statlig inkomstbeskattning för gåvor till frivilligorganisationer. () () PER () i Gäddvik HANS () ()
mot · FV02645 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Trobro m. fl. om slopande av egenavgiften för inkomst av rörelse och inkomst av jordbruksfastighet. Fysisk person som bedriver rörelse erlägger egenavgift motsvarande arbetsgivaravgiften av inkomsten av rörelsen. Det bör uppmärksammas att skattemässigt sett deklarerar vissa grupper, såsom jordbrukare, fiskare, hantverkare och fria yrkesutövare av olika slag vilka driver rörelse i annan form än aktiebolag, sin inkomst som intäkt av arbete. I verkligheten utgör dock endast en del av inkomsten en intäkt som är jämförbar med den av en anställd deklarerade inkomsten av anställning. Den andra delen av inkomsten härrör från i rörelsen insatt kapital, som i den händelse det i stället vore insatt i bank inte skulle beläggas med arbetsgivaravgift. Vidare åtgår en del av inkomsten till socialförsäkringsavgifter, vilka vid ett anställningsförhållande inte är belagda med arbetsgivaravgift. För ovannämnda grupper drabbar emellertid egenavgiften hela den ur rörelsen uttagna inkomsten. Det kan inte anses tillfredsställande att på detta sätt beskatta vissa grupper hårdare än andra. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att allmän arbetsgivaravgift (egenavgift) icke skall erläggas av fysisk person som åtnjutit inkomst av annat förvärvsarbete enligt 11 kap. 3 § lagen om allmän försäkring i form av inkomst av här i riket bedriven rörelse eller inkomst av här belägen jordbruksfastighet som brukas av honom, 2. att vederbörande utskott utarbetar förslag till erforderlig ändring av berörd lagtext. N. () i Trobro () ()
mot · FV02646 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt till avdrag för nedsatt skatteförmåga vid inkomsttaxeringen. En allvarlig brist i gällande skattesystem är att erforderlig hänsyn ej tas till den nedsatta skatteförmåga som många människor har antingen på grund av eget handikapp eller genom vård- eller försörjningsansvar gentemot barn, make eller anhöriga med nedsatt skatteförmåga. De bestämmelser som återfinns i 50 § 2 mom. 3:e stycket kommunalskattelagen anger som motivering för extra skatteavdrag att skatteförmågan skall vara väsentligen nedsatt. Det är ostridigt att många människor med handikapp har sin skatteförmåga nedsatt. Genom att avdrag inte medges härför kommer dessa i realiteten att drabbas av en extra hög progressiv beskattning. Det kan, enligt vårt sätt att se, inte vara rimligt att progressiviteten i beskattningen ökar på grund av utgifter för en dyrare livsföring som hänger samman med sjukdom eller handikapp. Principen om möjlighet till extra skatteavdrag är ju redan knäsatt i 50 § kommunalskattelagen, och vi föreslår att ifrågavarande paragraf endast ändras så att ordet väsentligen utgår. Vi anser också att den begränsning i ifrågavarande paragraf som avser att extra avdrag ej medges för underhåll av barn som åtnjuter allmänt barnbidrag bör utgå, och dessutom bör maximibeloppen höjas från nuvarande till . Åberopande det anförda hemställs 1. att 50 § 2 mom. kommunalskattelagen ändras så att ordet väsentligen utgår, 2. att bestämmelsen om inskränkning i rätten till extra avdrag för nedsatt skatteförmåga för barn som åtnjuter allmänt barnbidrag utgår, 3. att maximibeloppet för extra avdrag höjs till , 4. att vederbörande utskott utarbetar erforderlig författnings N. () i Trobro
mot · FV02647 · 1972-01-26 00:00:00 — om tullfrihet för cistemvagnar. Det förekommer i landet en omfattande järnvägstransport av petroleumprodukter, andra flytande kemikalier och komprimerade gaser. Någon betydande tillverkning av järnvägsvagnar för transport av sådana varor torde icke längre finnas inom landet. Praktiskt taget alla nya cisternvagnar av detta slag köps från eller hyrs av företag på kontinenten. Vid införsel av dessa vagnar utgår tull på värdet. För vagnar som endast tillfälligt används inom landet kan dock viss tullrestitution erhållas vid utförseln. Denna restitution minskar med hänsyn till den tid som vagnen vistats inom riket och erhålls ingen restitution. Tullen på cisternvagnar har icke längre skyddskaraktär då, som ovan nämnts, det icke längre finns någon egentlig tillverkning av dylika vagnar att skydda. Tullen utgör därför blott en onödig kostnad och därmed en fördyring av här avsedda transporter. Icke sällan är det de norrländska industriernas produkter och råvaror som transporteras i cisternvagnar. Konkurrens råder därvid ofta mellan landsvägstransport och järnvägstransport. Ett borttagande av tullen på järnvägsvagnar kan påverka detta förhållande, så att en viss ökning av järnvägstransporterna kommer till stånd. Med hänsyn till vissa säkerhetsrisker vid transport av dylika produkter är det från samhällets synpunkt angeläget att transporterna så långt möjligt sker med järnväg. Utöver det att tullen således fördyrar transporterna torde det nuvarande restitutionsförfarandet medföra betydande arbete för både SJ och . Införandet av tullfrihet skulle avlasta de båda myndigheterna detta arbete. när ett frihandelsarrangemang med EEC helt genomförts kommer ifrågavarande vagnar att automatiskt tillerkännas tullfrihet, då importen företrädesvis sker från det vidgade EEC. Emellertid återstår åtskilliga år, innan tullarna mot EEC helt avvecklas. Jag är medveten om att Kungl. Maj:t utan hörande av har möjlighet att enligt 13 § tulltaxeringsförordningen suspendera tullar. Den här aktuella frågan kan förvisso lösas på detta sätt, men tyvärr har det visat sig att stundom erfordras för remissbehandling och övriga utredningar i tullsuspenderingsärenden. Då jag i likhet med berörda industrier bedömt det angeläget att få denna tullfrihetsfråga löst, anser jag ett definitivt borttagande av tullen som en lämpligare åtgärd. Några hinder mot att göra tullfriheten permanent torde icke föreligga. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att tull icke skall utgå för cisternvagnar, hänförliga till tulltaxenummer 86.07.
mot · FV02649 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om slopande av särskild varuskatt på transpirationsmedel. 1 svensk skattelagstiftning görs skillnad mellan s. k. transpirationsmedel avsedda för fötter och övriga transpirationsmedel. De förra är att hänföra till fotvårdsmedel, som i enlighet med proposition nr 1971 är befriade från särskild varuskatt. Denna skillnad i skattelagstiftningshänseende mellan medel för att motverka olika typer av transpiration och därmed sammanhängande kroppsodörer synes märklig. Hygieniska eller andra medicinska skäl torde inte kunna anföras för en sådan åtskillnad. Punktbeskattning av vissa hygieniska preparat hänger samman med en äldre tids lyxbeskattning av vissa varor. Att klassificera konsumtion av andra transpirationsmedel är sådana som är avsedda för annat ändamål än fotvård som lyxkonsumtion synes föråldrat. I skatteutskottets betänkande nr 1971 avstyrktes bifall till en motion om borttagande av punktskatten på transpirationsmedel. Som motiv anfördes dels de gränsdragningsproblem som vid bifall skulle uppstå, dels det skattebortfall som punktskattens borttagande skulle medföra. Enligt vår mening låter sig gränsdragningsproblemen lösa. Skattebortfallet torde heller inte bli större än att statskassan väl kunde bära detta. I enlighet med vad som anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t hemställer att Kungl. Maj:t förelägger förslag om borttagande av punktskatt å transpirationsmedel. () () N. () i Trobro 1* 1972.