mot · FV021003 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående grunderna för bidrag till kommunala familjedaghem. Den av kommunerna anordnade barntillsynsverksamheten omfattar daghem, fritidshem, familjedaghem, trefamiljeverksamhet och lekskolor. Den institutionsbundna verksamheten i daghem, fritidshem och lekskolor kallas med en sammanfattande benämning barnstugeverksamhet. Syftet med barnstugeverksamheten är att tillgodose behovet av omvårdnad av barn till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt att genom lek och samvaro i grupp bidra till att ge alla barn goda och stimulerande uppväxtförhållanden. Betydelsen av att redan på förskolestadiet sätta in sådana åtgärder som motverkar sociala och könsmässiga skillnader samt särskilt stöder utvecklingen hos barn med olika former av handikapp och underlättar anpassningen mellan svenskfödda och invandrade barn har blivit alltmer uppenbar. I diskussionen om barns uppväxtmiljö har därför barnstugeverksamheten kommit att inta en central plats. kommer att lägga fram ett förslag om den framtida barnstugeverksamheten såväl vad gäller verksamhetens utformning som riktlinjer för den kommunala utbyggnaden. har och en rad fackliga och politiska organisationer vid många tillfällen slagit fast att utbyggnaden av daghem och fritidshem måste prioriteras framför familjedaghemsverksamheten såväl med hänsyn till det stora otillfredsställda behovet av barntillsynsplatser som med tanke på en kommande förskolereform. Familjedaghemsverksamheten har setts som ett komplement under en övergångstid medan barnstugeutbyggnaden fullföljs. Det har också visat sig, att en överväldigande majoritet av föräldrarna föredrar barnstugeverksamheten som en tryggare och med hänsyn till barnens sociala utveckling bättre tillsynsform. Denna uppfattning låg till grund för det förslag om nya riktlinjer för familjedaghemsverksamheten, som framlades av familjedaghemsutredningen i betänkandet Samhällets barntillsyn barnstugor och familjedaghem (SOU: 1967:39) liksom för konstruktionen av bestämmelserna om statsbidrag för drift av familjedaghem, som efter förslag av utredningen och Kungl. Maj:t fastställdes av riksdag. Dessa regler utformades så att tillkomsten av statsbidrag för familjedaghemsverksamheten inte skulle motverka en utbyggnad av barnstugorna. Av särskild betydelse är kvotregeln, enligt vilken kommunerna måste ha ett visst antal barntillsynsplatser i förhållande till befolkningstalet för att bidrag skall kunna utgå, samt balansregeln, enligt vilken antalet familjed aghemsplatser inte får överstiga antalet platser i barnstugor. 1968:1, bilaga 7, framhåller föredragande statsrådet: Det bör understrykas att en målmedveten utbyggnad av barnstugorna bör vara grundvalen i samhällets insatser för att ordna barntillsynen. Dessutom är det i dagens läge realistiskt att söka tillvarata och vidareutveckla familjedaghemmen som en komplettering till barnstugorna. Vid remissbehandlingen har från flera håll framhållits, att de nämnda kvotreglerna är av särskild betydelse genom att ett på detta sätt utformat statsbidrag till kommunala familjedaghem inte motverkar en fortsatt snabb utbyggnad av barnstugeverksamheten. För egen del anser jag att utredningen genom den föreslagna utformningen av statsbidragen har lyckats finna sådana godtagbara grunder för ett statsbidrag till familjedaghem, som man har saknat i den tidigare debatten rörande ett statsbidrag på detta område. Jag föreslår därför, att de av utredningen föreslagna reglerna läggs till grund för ett statsbidrag till kommunala familjedaghem. I årets statsverksproposition föreslås, att den ovannämnda balansregeln ska upphöra att gälla fr. o. m. . Som skäl härför anföres att det inte längre skulle finnas behov av en sådan regel, att familjedaghemsverksamheten stabiliserats samt att problem uppstått i vissa kommuner i samband med kommunsammanläggningen. Vi kan inte finna att dessa skäl är tillräckliga eller att tillräcklig redovisning lämnas om de sakförhållanden, som skulle motivera en ändring. Enligt vår uppfattning har de skäl, som 1968 anfördes för den nuvarande bidragskonstruktionen, fortfarande giltighet. Därtill kommer att en ändring av denna karaktär ej bör företas barnstugeutredningens förslag skall redovisas och behandlas av remissinstanserna och statsmakterna. De problem, som uppenbarligen förekommit i vissa kommuner, borde i stället kunna lösas genom övergångsbestämmelser. Bristen på barntillsynsplatser är fortfarande katastrofal och utbyggnadstakten är inte tillräcklig. Detta gäller i synnerhet barnstugorna. Enligt uppgifter i statsverkspropositionen beräknas antalet daghemsplatser till 41 000 och 1972 till 52 000. Den senare uppgiften måste dock betecknas som mycket osäker. Många kommuner har skurit ner sina utbyggnadsplaner på grund av den besvärliga ekonomiska situationen. Det finns risk för att detta blir en bestående trend. Enligt familjedaghemsutredningen fanns det 3 17 000 barn med förvärvsarbetande mödrar samt ytterligare 210 000 mödrar med barn som ville arbeta om barntillsynen kunde ordnas. har antalet förvärvsarbetande kvinnor, speciellt antalet förvärvsarbetande småbarnsmödrar, vuxit kraftigt. Antalet ensamstående småbarnsföräldrar kan uppskattas till mer än 100 000. Det krävs således en utbyggnad av helt annan omfattning än den vi har om ens de mest angelägna behoven skall kunna tillgodoses. Vill vi förverkliga kraven på en allmän förskola krävs ytterligare insatser. Enligt vår mening måste därför fortsatta kraftfulla insatser i syfte att särskilt stimulera barnstugeutbyggnaden göras. Under hänvisning till vad som anförs i motionen hemställer vi att avslår den av Kungl. förordade ändringen i grunderna för bidrag till kommunala familjedaghem.