mot · FV02203 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. I denna motion lägger fram synpunkter på den regionplanering, som regeringen under budgetåret kommer att presentera i proposition om regionalpolitiska handlingsprogram. Om statsmakterna tidigare hade uttalat sina avsikter i regionalpolitiken skulle mycket av den osäkerhet eliminerats, som bidragit till en snabb avfolkning av stora delar av landet. Det är synnerligen viktigt att de principiella uttalanden som regering och riksdag gör stämmer med de konkreta insatser som olika statliga myndigheter utför. Om skillnader finns mellan vad statsmakterna säger sig vilja uträtta och vad människorna upplever av förändringar i den vardagliga miljön kommer bristande förtroende för regionalpolitiken att leda till fortsatt tillbakagång för avfolkningsbygderna. Regionalpolitiken skall omfatta hela landet. Det innebär att ansträngningarna att skapa sysselsättning i undersysselsatta regioner också skall ses som ett medel att avlasta de starkt expansiva storstadsområdena. För att skapa underlag för en positiv spontan utveckling i utflyttningsorterna bör regeringen ange vilken grad av offentlig service som kommer att garanteras i respektive orter och i övrigt generellt förbättra näringslivets villkor. Utan att föregripa den långsiktiga regionala planeringen kan näringslivet inom stödområdet stimuleras genom t. ex. lindring av energiskatten och transportskatter samt genom snabbare avskrivningar etc. Den närmare utformningen av skattesystemet i detta syfte bör anförtros företagsbeskattningsutredningen. En särskild löneskatt som den allmänna arbetsgivaravgiften verkar hämmande på arbetsgivarnas vilja att utöka antalet anställda. Sysselsättningen inom stödområdet bör därför stimuleras genom att där uttages en lägre arbetsgivaravgift än i övriga landet. Investeringsfonderna bör i större utsträckning än användas i regionalpolitisk! Inom det inre stödområdet bör de utan vidare prövning ställas till företagens disposition. Samrådsförfarandet, som tillkommit för att söka dämpa storstädernas tillväxt, bör nu kunna utvärderas. Det är ett lämpligt sätt att informera företagare om alternativa lokaliseringar. Om samråden inte leder till avsedd effekt skall därför orsakerna i första hand sökas i den brist fälliga samordningen mellan olika regionalpolitiska medel. Ett sätt att dämpa tillväxt är att genom decentralisering av arbetsuppgifter och befogenheter avsevärt minska den centrala statliga förvaltningen. Det utvecklas utförligare i separat motion. Regeringen bör låta utarbeta ett program för en reducering av telesåväl som tåg- och flygtaxorna. I propositionen angående de regionalpolitiska handlingsprogrammen bör dessutom ingå ett förslag till utvidgning av transportstödet. För att förbättra betingelserna för mindre och medelstora företag bör industricentra med statlig och medverkan på försök inrättas. I det underlag på vilket lokaliseringsbidrag baseras bör även kunna inräknas initialkostnader för marknadsföringsåtgärder. har i riksdagsmotioner framhållit, att en samordnad regional planering är en nödvändighet för att den statliga regionala politiken skall få avsedd effekt. Vi har krävt en näringspolitisk plan baserad på klart angivna målsättningar för i första hand de områden som har brist på sysselsättning och som har undermålig offentlig service. Kravet på sådan planering har ställts i övertygelsen om att inte enbart ovissheten om statsmakternas avsikter att stödja orter med sviktande sysselsättning bidragit till att avfolkningen påskyndats. Enskilda människor, som står i valet att flytta från sin nuvarande bosättningsort såväl som företagare som planerar att etablera eller utvidga på en ort med vikande befolkningsunderlag, frågar sig hur orten kommer att utvecklas. Kommer det att finnas arbetstillfällen eller kommer avflyttning att fortgå? Kommer den offentliga servicen att upprätthållas eller blir orten offer för rationaliseringar även inom den offentliga sektorns service. Det svar som krävs är inga detaljerade beskrivningar och försäkringar om att allt kommer att bli vid det gamla. Det svar som söks och som alla har rätt att få är klara uttalanden från regering och riksdag om vilken omfattning av den offentliga servicen som garanteras och om stöd kan påräknas för att skapa sysselsättning. Det är viktigt att enskilda individer och företagare får förtroende för de svar som ges. Det räcker inte med att stödja vissa företagsetableringar om transportförsörjningen försämras t. ex. genom nedläggning av järnvägstrafiken. Det räcker inte heller med att stimulera den industriella expansionen om kommunen inte ges möjlighet att tillhandahålla bostäder i tillräcklig omfattning. De uttalanden som statsmakterna gör och de konkreta insatser som utförs av olika statliga myndigheter måste därför vara samstämmiga. Om skillnader finns mellan vad statsmakterna säger sig vilja uträtta och vad människorna upplever av förändringar i den vardagliga miljön, kommer bristande förtroende att leda till fortsatt kräftgång för avfolkningsbygderna. Den offentliga servicen och de statliga stödåtgärderna måste vara samordnade och baserade på långsiktiga och realistiska planer för landets alla regioner. Dessa planer kan sedan ligga till grund för enskilda individers och företagares framtidsplanering. Det är därför mycket tillfredsställande att en länsvis planering som täcker hela landet nu kommer till stånd. De negativa verkningarna av den alltför hastiga befolkningsomflyttningen hade med säkerhet i betydande utsträckning kunnat undvikas om denna planering satts i gång tidigare. Ansvaret faller tungt på regeringen som undervärderat behovet av sådan planering vi här efterlyst. Vi utgår ifrån att de länsprogram som färdigställts skyndsamt behandlas i departementet och sammanställs till en ambitiös näringspolitisk plan för hela landet. Det är i det sammanhanget betydelsefullt att en skiss till fysisk riksplanering också föreligger. Även om den ännu inte fastställts av statsmakterna är det nödvändigt att se marknadsanvändningsplanen och den näringsgeografiska planen i ett sammanhang. Vi utgår vidare ifrån att när länsprogrammen sammanställs, regeringen tar ställning till den ortsklassificering som tidigare utarbetats inom . Det vore djupt otillfredsställande om de statliga stödinsatserna om inte formellt så de facto skulle komma att baseras på en ortsklassificering som inte givits tillfälle att yttra sig över. Beslut om prioriteringsorter i stödområdet kommer av naturliga skäl att upplevas som ett negativt beslut i de orter som inte blir utsedda som prioriteringsorter. Men alternativet är att låta alla orter med avfolknings- och sysselsättningsproblem leva i ovisshet. Ett negativt besked måste mot den bakgrunden vara bättre än inget besked alls. Att inte bli utsedd som prioriteringsort får emellertid inte innebära, att orten blir utan statligt stöd. I klassificeringstanken måste ligga att staten garanterar att upprätthålla olika grader av offentlig service som bas för den befintliga befolkningen och verksamheten och som grogrund för en spontan expansion. Ett stort antal orter måste komma i fråga för sådan garanti såväl i inland som i övriga bygder med liten eller gles befolkning. Regionalpolitik för hela landet Den fortgående koncentrationen av arbetstillfällen och människor till ett fåtal platser i landet är knappast önskad av någon och medför negativa konsekvenser både i avfolkningsbygder och i stockningsområden. Detta bör leda till slutsatsen att regionalpolitiken skall omfatta hela landet. Avsikten skall vara inte endast att skapa sysselsättning i undersysselsatta regioner utan också att undvika stockningstendenser i de starkt expanderande regionerna. Regionalpolitiken gäller därför inte enbart skogslänen eller avfolkningsområdena. Såväl problemen med för starkt expanderande tätortsregioner som svagheterna i områden med vikande befolkningsunderlag utanför stödområdet måste behandlas inom regionalpolitiken. Ett av målen för denna politik är utjämning mellan regionerna, vilket bl. a. måste innebära att de växande storstädernas problem i fråga om bostäder, trafikförsörjning etc. skall dämpas genom att stimulera tillväxten i andra regioner. Att på det sättet balansera utvecklingen mellan regionerna är till gagn både för storstädernas och för avfolkningsbygdernas invånare. Alltför snabb befolkningsomflyttning har visat sig innebära ogynnsamma konsekvenser både mänskligt och ekonomiskt. Regionalpolitiken måste därför inriktas på att leda in omstruktureringen av näringslivet och därav följande flyttningsrörelser i lugnare banor utan att därför hämma välfärdstillväxten. Vi har med de återkommande kraven på målsättning för regionalpolitiken och utarbetande av långsiktiga förutseende näringspolitiska planer velat skapa sådana betingelser för befolkning och näringsliv som dämpar befolkningsomflyttningen och leder till både högre välfärd och bättre utnyttjande av enskilt och samhällsägt realkapital. Den proposition som regeringen ställt i utsikt baserad på de länsvis framtagna programmen för de närmaste årens utveckling måste tillmötesgå dessa krav på klart angivna mål och medel i regionalpolitiken. Den planering vi här efterlyst är det grundläggande och kanske viktigaste medlet i regionalpolitiken. I avvaktan på denna planering kan emellertid mycket göras från statens sida för att skapa arbetstillfällen i sysselsättningssvaga regioner utan att därför förekomma resultatet av planeringsarbetet. Ett sådant medel är att generellt förbättra näringslivets betingelser i regioner som är i behov av stöd. Generella åtgärder föregriper inte kommande beslut att koncentrera ytterligare statliga insatser på vissa särskilt lämpade orter. Det minskar tvärtom riskerna för rubbade konkurrensförhållanden och felsatsningar. Ett företagsvänligt klimat skapar goda förutsättningar för att näringslivet kommer att få en utvecklingsfrämjande utformning. Vi vill i det följande ta upp några av de medel som vi menat bör komma i fråga för att skapa sådant företagsvänligt klimat. I flera utpräglade industriländer används vissa skattelättnader för att främja de regionalpolitiska målsättningarna. Skattelättnaderna kan beröra företagsbeskattningen av vinster eller fastigheter, speciella avskrivningsregler, lindring av energi- och transportskatter etc. borde också i vårt land i större utsträckning användas i regionalpolitisk! För företag som lokaliserar filialföretag till inland borde särskilda skatteförmåner enligt vår mening kunna komma i fråga. Andra former av skattelindringar, som bör prövas för att skapa ett näringsvänligt klimat i stödområdet, är snabbare avskrivningar av industribyggnader. Investeringar i stödområdet är i vissa avseenden förenade med större risker. Det är då rimligt, att dessa kompenseras genom förbättrade avskrivningsmöjligheter. Skogs-, järn- och stålindustrierna svarar för omkring hälften av energiskatten. Dessa industriers betydelse för gör att denna skatt i särskilt hög grad drabbar regionen. Befrielse från eller lindring av energiskatten bör därför komma i fråga som ytterligare en åtgärd för att mildra konkurrensnackdelarna inom stödområdet. bör genom tilläggsdirektiv ges i uppdrag att genomföra en allsidig utredning om skattesystemets användning som regionalpolitisk! har tidigare i flera sammanhang framfört tanken på att använda arbetsgivaravgiften som medel för regional utjämning. Senast i motion angående sysselsättningsstimulerande åtgärder föreslog vi att arbetsgivaravgiften skulle sänkas mera i stödområdet än i övriga och att en sådan skillnad sedan skulle vara bestående. Syftet med regionalpolitiken är ju att skapa arbetstillfällen i regioner där det finns överskott på arbetskraft. Att i det syftet subventionera kapitalkostnaderna kan i vissa fall innebära att premiera kapitalanvändning på arbetskraftens bekostnad. Att ta ut en särskild löneskatt är i varje fall att hämma användningen av den produktionsfaktor som det finns överskott på. När arbetsgivaravgiften höjdes till var motivet att dämpa sådan överefterfrågan på arbetskraft som kan verka löneglidande. Detta motiv fanns lika litet då som inte inom stora delar av stödområdet. Regeringen har avvisat tanken på differentierad arbetsgivaravgift med motiveringen att det skulle vara administrativt besvärligt att dra geografiska gränser. Motiveringen är inte övertygande. I den samlade bedömningen av skattesystemet, som enligt mening i uttalande års riksdag skall ske, bör därför ett förslag arbetas fram om en sådan differentiering av den allmänna arbetsgivaravgiften. Syftet med investeringsfonderna är att utjämna skillnader i konjunkturerna från tid till annan för landet som helhet. I de delar av landet där sysselsättningen även i tider av högkonjunktur är låg borde emellertid investeringsfonderna flitigare komma till användning. sida har påtalats behovet av att frisläppa investeringsfonderna för investeringar utanför storstadsområden. En generös tillståndsgivning för investeringar i sysselsättningssvaga områden vill vi åter förorda. Inom det inre stödområdet, där arbetslöshet kan sägas råda kontinuerligt, bör enligt vår mening investeringsfonderna stå till företagens disposition utan särskild prövning. För den företagsinterna planeringen har värdet av fonderna varit begränsat på grund av osäkerhet angående dispositionsrätten. Det är ytterligare ett skäl varför investeringsfonderna borde inrangeras mer planmässigt bland de regionalpolitiska medlen. Dämpning av storstädernas tillväxt För det fortsatta regionalpolitiska arbetet är det av stor betydelse att effekterna av det samrådsförfarande, som varit ett obligatorium mellan myndighet och företagare som velat expandera i storstadsregionerna, noggrant utvärderas. Som medel i regionalpolitiken kan det inte ses isolerat från övriga insatser. inte leder till den dämpning av storstädernas tillväxt som motiverade dess tillkomst, måste anledningarna i första hand sökas i den bristfälliga samordning mellan olika regionalpolitiska medel som berott på avsaknaden av regionalpolitisk målsättning. De verksamheter i som expanderar är offentlig förvaltning och övriga tjänster. Till stor del är det fråga om utbyggnad av den kommunala servicen för medborgarna i området samt kontaktintensiv verksamhet, medan antalet i industri sysselsatta minskar. Ett stort antal större industriföretag har flyttat från , och någon etablering av större industrier förekommer knappast. För att nå syftet med en dämpning av tillväxten i framför allt måste tillväxten av den statliga förvaltningen i området ytterligare minskas. En icke oväsentlig utflyttning av statliga myndigheter beslöts av riksdag vilket emellertid inte innebar någon dämpning av tillväxten av de kvarvarande myndigheterna. Det syftet kan nås genom att statliga förvaltningsuppgifter i större utsträckning decentraliseras till regional och lokal nivå. I särskild motion föreslår vi därför att alla verk som inte berördes av beslut om utflyttning ges i uppdrag att undersöka möjligheterna för en avsevärd minskning av den centrala förvaltningen genom decentralisering av arbetsuppgifter och befogenheter. Förbättring av transportförsörjningen är ytterligare ett viktigt generellt medel i regionalpolitiken. I en bred samhällsekonomisk bedömning måste de regionalpolitiska effekterna av trafikpolitiken tillmätas stor be Både 1969 och riksdagar har uttalat sig för att större vikt skall läggas vid de regionalpolitiska aspekterna i den konkreta utformningen av trafikpolitiken. Det uppsatta målet om en tillfredsställande transportförsörjning har snarare blivit mer avlägset än kommit närmare för stora delar av de sysselsättningssvaga regionerna. Dessa problem tas upp till utförligare behandling i motion om transportpolitiken. Transportstödet för gods från stödområdet har såvitt man kan bedöma redan varit av stor betydelse för näringslivet i norr. Stödets utformning kan emellertid förbättras i första hand genom att låta det utgå också för transporter av råvaror, halvfabrikat och jordbruksförnödenheter i riktning mot stödområdet. Begränsningar i fråga om transportsträcka och vikt motverkar också att stödet får avsedd effekt. Ett förslag till utvidgning av transportstödet bör därför föreläggas i samband med propositionen om de regionalpolitiska handlingsprogrammen. Utvidgning av transportstödet till och från är också angeläget och behandlas därför i separat motion. Även persontaxoma på tåg och flyg har betydande lokaliseringspolitiska effekter. Taxorna på de längre avstånden måste reduceras för att minska nackdelarna med bosättning och lokalisering i stödområdet. Vilken lösning som skall väljas för att reducera persontransportkostnaderna måste närmare övervägas. Bland de spörsmål som vi menar bör prövas är frågan om maximitariffer, en taxemässig samordning mellan buss- och järnvägsresor samt speciella taxor för resor inom stödområdet. Telekommunikationerna spelar en mycket stor roll för företagens möjligheter att framgångsrikt konkurrera med företag närmare de stora marknaderna. Det är därför angeläget att också dessa kostnader tas med i den samlade bedömning av kommunikationerna inom de regioner som behöver fler arbetstillfällen. Vi anser det vara ett rättvisekrav att genom reducering av tele- och transporttaxor söka eliminera vissa nackdelar för befolkning och näringsliv inom stödområdet. Värdet av lägre priser på kollektivresor och teleförbindelser kan inte överskattas. Det hör enligt vår mening till de viktigaste åtgärder som kan sättas in för att överbrygga de långa avstånden och föra människorna närmare varandra dvs. skapa »ett rundare ». Vi föreslår därför att ett samlat program för sänkta taxor föreläggs i syfte att minska kommunikationsproblemen inom stödområdet. Industricentra, i vilket ett antal företag koncentreras till samma område och får tillgång till viss service, kan medföra nya utvecklingsmöjligheter. Staten bör ge kommunerna ekonomiska förutsättningar för att i samarbete med företagare i bolagsform kunna förvalta och utveckla sådana industricentra. Företagen skulle därigenom få tillgång till lämp liga lokaler i industriell miljö utan att behöva binda knappa resurser i anläggningar och byggnader. Även kostnaderna för delar av driften skulle sannolikt kunna hållas nere genom gemensamt utnyttjande av t. ex. telefonväxel, verktygscentral, kopieringsanläggning osv. Samverkan i denna form kan ge även mindre företag stordriftsfördelar. Erfarenheterna av gemensamma företag för marknadsföring och utställningsverksamhet i enskild regi synes ha varit goda. De industricentra som vi menar bör komma till stånd för att förbättra de mindre företagens utvecklingsmöjligheter torde i betydande grad kunna baseras på erfarenheterna från dessa företag. Lokaliseringsbidragen baseras på beräkningen av företagens investeringskostnader. För att investeringar skall ge rimlig avkastning och leda till sysselsättningsökning krävs särskilt i inledningsskedet en betydande satsning på marknadsföring. Det är därför enligt vår mening rimligt att initialkostnaderna för marknadsföringsåtgärder inräknas i det underlag på vilket lokaliseringsbidraget beräknas. Av statsverkspropositionen framgår att en betydande eftersläpning av ianspråkstagandet av lokaliseringsbidragen har uppkommit. Departementschefen anvisar därför endast 65 milj. i stället för de 75 milj. kr. som återstår inom ramen för de 200 milj. kr. som fastställde 1970. Vi utgår ifrån att resterande 10 milj. kr. reserveras för regionalpolitiken nästföljande budgetår och att nedskärningen av det önskade anslaget inte påverkar bidragstilldelningen. En mängd andra stödåtgärder utöver de av mer generell natur vi här anvisat kommer att vara nödvändiga i regionalpolitiken. Det stöd som utgår för det inre stödområdet, direkt inriktat på ökningar av antalet anställda, har såvitt vi kan bedöma givit så goda resultat att en betydande utvidgning är motiverad. De speciella svårigheter som kännetecknar glesbygden måste också bli föremål för mera intensifierad behandling. Insatserna för att förbättra kommunikationerna liksom utbyggt stöd till turistnäringen är också av stor betydelse för sysselsättningssvaga regioner i landet. De senare problemen behandlas i separata motioner från . Vi har med denna motion velat fästa uppmärksamheten på de krav som måste ställas på en regionalpolitisk planering samt föreslå vissa utvidgningar av stödåtgärderna som kan företas utan att föregripa innehållet i regeringens kommande proposition om den fortsatta regionalpolitiska verksamheten. Vi återkommer i det här sammanhanget utförligare till vår syn på regionalpolitiken. Med hänvisning till ovanstående hemställes1 att hos Kungl. 1. att de i motionen framförda riktlinjerna för en landsomfattande regional planering beaktas i den proposition med anledning av länsprogram 1970 som under nästa budgetår föreläggs ; 2. att stödåtgärderna i större utsträckning ges en generell utformning som främjar ett företagsvänligt klimat i enlighet med i motionen angivna riktlinjer; 3. att statligt stöd bör utgå till kommunerna för att i samarbete med företagare i bolagsform möjliggöra etablering av industricentra; 4. att initialkostnader för marknadsföringsåtgärder inräknas i det underlag på vilket statligt lokaliseringsstöd beräknas. 1 (Se även motionerna 1972:172 och 1972:196)