mot · FV02922 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utvidgning av befogenheterna för revisorer i aktiebolag m. m. Det nuvarande systemet med företagsrevision fungerar på det hela taget rätt väl när det gäller att kontrollera att vissa formella bestämmelser efterlevs. I andra avseenden uppvisar det däremot stora brister. Revisorernas verksamhet förefaller på många sätt alltför snävt inriktad. Någon ordentlig förvaltningsrevision blir det som regel inte frågan om. Redan i motiven till den nuvarande aktiebolagslagen (SOU 1941:9) framhölls följande: Den ekonomiska lämpligheten av förvaltningsåtgärder tillkommer det icke revisorerna att kritisera, i vidare mån än då åtgärderna kunna tänkas föranleda dechargevägran och skadeståndsåtalan eller eljest framstå som pliktöverträdelser eller pliktförsummelser från bolagsledningens sida. Man har härigenom velat gardera sig mot att revisorerna skaffar sig direkt inflytande över själva förvaltningen av företaget. Men i verkligheten är problemet att revisorerna inte alltid har en så självständig ställning gentemot bolagsledningen som vore önskvärt. Således konstaterade samarbetsutredningen i sitt betänkande Företag och samhälle (SOU 1970:41): Med all respekt för det sätt på vilket åtskilliga revisorer utför sina uppdrag kan det dock sägas att revisorer inte har den oberoende ställning som krävs för att de skall kunna ge fullödig information om de reviderade bolagen. Ägarspridningen och bolagsstämmornas alltmer formella karaktär medför bl. a. att revisorerna om inte formellt så dock i praktiken utses av dem vilkas verksamhet de skall utöva tillsyn över, nämligen styrelsen och verkställande direktören. Detta förhållande kan enligt utredningens mening i tillspetsade situationer inte erbjuda tillräckliga garantier för opartisk och konstruktiv revision. Problemet med att revisorerna utses av dem som de skall kontrollera har ytterligare skärpts av den explosionsartade ökningen av antalet fåmansbolag. För revisorer gäller vidare tystnadsplikt. Han får inte yppa något sorn vid verkställd granskning kommer till hans kännedom, utan att det med nödvändighet fordras för fullgörande av hans uppdrag. För granskningen gäller att den skall ske frän företagsekonomiska utgångspunkter. Det borde stå mycket att vinna om man kunde vidga revisorernas uppgifter. För det första borde de sta helt fria fran dem som skall ulsättas för kontrollen. Detta talar för att ett annat.organ än bolagsstäm man utser revisor, t. ex. . För det andra borde granskningen inte sa starkt begränsas lill de företagsekonomiska synpunkterna, l ör närvarande är det aktieägarna' och fordringsägarnas intressen som star i förgrunden. med företagets verksamhet är dess betydelse för de anställda, för orten oell regionen samt för samhället i stort. Även om dessa större aspekter på företaget i huvudsak får anläggas av andra än revisorerna, skall man inte bortse ifrån att ett värdefullt bidrag här kunde komma från revisorernas sida. har exempelvis framfört önskemål om särskilda arbetstagarrevisorer, som skulle kunna bistå arbetstagarna med att granska den information som företagsledningen lämnar och medverka till att ge allsidig belysning av förhållanden som de anställda vill diskutera med företagsledningen. Inte minst när det gäller att övervaka hur skattelagstiftningen efterlevs borde revisorerna kunna göra ett effektivare arbete än . Vad som här är viktigt är inte bara att komma åt åtgärder som formellt ligger utanför lagens ram utan kanske lika mycket sådana arrangemang som far anses strida mot avsikterna bakom skattelagstiftningen. Skattefusk och skatteflykt utgör ett stort samhällsproblem. Skickliga skattejurister hjälper företagen att hitta luckor i lagen, och det dröjer vanligen länge innan samhället upptäcker och rättar till lagens ofullkomligheter. Vid det laget har experterna hittat nya vägar till skatteflykt, och samhället hamnar ohjälpligt på efterkälken. En väsentlig del av revisorernas uppgifter borde vara att bevaka hur skattelagstiftningen tillämpas och rapportera detta till . Antagligen kan samhället göra betydande vinster på en sådan ordning. föreslog bland annat ett nytt informationssystem mellan företag och offentliga organ samt en försöksverksamhet med offentliga revisorer i vissa aktiebolag och ekonomiska föreningar. Vidare förordades en särskild utredning av vissa revisionsfrågor, nämligen formerna för auktorisation av revisorer, förvaltningsrevisionen inom företagen samt revisorernas rapportering i revisionsberättelser och på annat sätt. Den första frågan har redan utretts av auktorisationsutredningen (H 1971:3), som föreslagit att huvudansvaret för aktorisationsreglerna skall tillkomma staten. Man har anledning utgå från att samarbetsutredningens övriga utredningsförslag prövas i samband med beredningen av detta ärende inom industridepartementet. Därtill kommer att aktiebolagsut red ningen (SOU 1971:15) och fondbörsutredningen (SOU 1971:9) föreslagit en del justeringar av reglerna för revision. En lång rad spörsmål som berör företagsrevision har således uppmärksammats i utredningar och kan delvis väntas bli behandlade i en del andra utredningar. Trots detta finns det starka skäl att nu aktualisera frågan om att i viss mån skapa helt nya förutsättningar för revisorernas arbete. Revisorernas befogenheter bör kraftigt utvidgas. Revisorerna bör få mera samhällsinriktade uppgifter, och de bör inta en helt självständig ställning gentemot företagsledningen. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om en utredning med sikte på att utvidga revisorernas befogenheter och att stärka deras ställning gentemot den företagsledning som de skall kontrollera.