mot · FV021065 · 1972-01-19 00:00:00 — av henr Rimås m. fl. om höjd pension till förre föreståndaren för , m. m. har betydande förändringar inträffat för det i verksamma och dess grundare, föreståndare och donator, . Från nämnda tidpunkt har tvingats att helt avstå sina lokaler i det för detsamma förvärvade huset till förmån för Svenska institutets kontor, varvid så kända och uppskattade verksamhet begränsats till att äga de huvudsakligen av skänkta, mycket värdefulla konst- och biblioteksamlingarna för att med desamma pryda . har avskedat donatorn mot dennes vilja och mot styrelsens för förslag med en obetydlig pension. Efter ingripande av riksdag har tillerkänts förmånen av att på livstid bebo en för ambassadpersonal inköpt bostadslägenhet i såsom ersättning för den fria bostad, som han haft inom men nödgats avstå till föreståndaren för Svenska institutets kontor . En i bosatt svensk en av våra främsta kännare av förhållandena i har skildrat bakgrunden till behandlingen av i följande artikel, som finns i arkiv: Fallet torde vid det här laget vara riksbekant. Med en energi och duglighet, som inte ifrågasätts ens av hans avundsmän har under byggt upp den svenska kulturinstitution i , som blivit känd och berömd under namnet . Vad det rör sig om är ett livsverk. Institutet, som på sitt sätt bildar en pendang till det , innehåller konstsamlingar värda miljoner och ett förmodligen oersättligt konsthistoriskt bibliotek på omkring 30.000 volymer. Decennium efter decennium har det fungerat som ett svenskt kulturcentrum och inte minst som en mötesplats för konstintresserade svenskar och fransmän, vilket lett till kontakter och vänskapsband. På grund av uppsägning nödgas det emellertid flytta. bär det av till ett nyrestaurerat och underbart privatpalats i Le , som heter och som själv spårat upp. I och med denna flyttning skulle hans livs stora dröm förverkligas: de oersättliga samlingarna skulle äntligen få en fullt värdig ram och komma långt bättre till sin rätt än i de hittillsvarande lokalerna. emellertid inte att ske. får maka åt sig och sammanbo med , vilket utgör en förklarlig besvikelse. Men det stannar inte med det. själv får maka åt sig så till den grad att han sedan flytten är färdig slängs ut ur sitt institut, där han också skulle få bostad och ombeds klara sig bäst han vill på en pension som ett kanslibiträde. Detta torde vara allmänt känt, åtminstone i stora drag. Men det finns även en annan aspekt på fallet än den som hänför sig till hans personliga problem, det vill säga till en cynisk och osympatisk behandling av en svensk kulturrepresentant, som ägnat sitt liv åt att göra tjänster. Vem är det som bör svara för bilden av i ? För våra styrande är svaret självfallet: ansikte tecknas av från utsända, centraldirigerade ombud, som i egenskap av disciplinerade tjänstemän målar den tavla man vill att de skall måla. Ingen kan klaga på deras energi, inte heller på de materiella möjligheter, som ställts till förfogande. Sverigepropagandan i är förbluffande och överröstar helt de övriga nordiska ländernas ansträngningar i detta sammanhang. Med en effektivitet och en företagsamhet, som borde utlösa beundran i blicken hos den mest hårdhudade amerikanske , sprider vi kunskap om vårt land. Men vad vi visar är inte som sådant utan ett visst . Vår propaganda bjuder på allt mindre av utdrag ur svensk historia, som kan ha intresse för fransmännen, av redogörelser för våra kulturtraditioner och av intressanta återblickar på gårdagens . Det ansikte, som vi tecknar, begränsar sig alltmera till socialdemokratiens Välfärdssverige. Vi matar fransmännen med tanke på frekvensen hos propagandan borde man egentligen begagna ett ord som korvstoppa med informationer om vår förträfflighet i alla tänkbara avseenden, frammanande bilden av ett drömland, där man vet hur saker och ting skall skötas. Vårt folk har ju alltid haft en viss läggning för överdrifter och skrytsamhet och en ringa känsla för psykologi. Detta präglar också utformningen av informationerna. Vi tycks aldrig tänka på, att även om fransmännen är för artiga för att öppet framföra en sådan synpunkt, är de väl medvetna om att som deras eget land invaderats under , har och längre dragit fördel av total fred. Men tonfall av blygsamhet lyser med sin frånvaro. Inte heller förefaller man reflektera över att en fransman måhända kan känna det förödmjukande att på detta sätt bombarderas med uppgifter om vår häpnadsväckande skicklighet på praktiskt taget alla områden som han sällan eller aldrig får höra, att hans eget land kan ha något att komma med. Sveriegpropagandan ger intryck av att vi önskar göra en tjänst genom att hjälpa det upp ur en supponerad efterblivenhet. Informationerna regnar som manna från himlen över en fransk öken. Uttrycket må synas drastiskt men det är knappast överdrivet: Vad vi numera består med är massproducerat skryt. Hur nödgas man inte känna sig generad på sitt gamla lands vägnar! Det saknar inte intresse att betrakta fallet mot denna bakgrund. Såväl mannen som hans verk saknar varje förutsättning att falla det svenska styret i smaken. Han är inte en utsänd, centraldirigerad tjänsteman utan utlandssvensk, vilket är ett dåligt betyg redan i och Enligt vad sorn sägs och skrivs på socialdemokratiskt håll är Parissvensken en möglig, reaktionär, som ingenting begriper av utvecklingen i sitt hemland. Utöver att vara utlandssvensk har även en annan belastning i form av en kritisk frispråkighet. Det är dåligt med disciplinen. angår, omsveps det av samma reaktionära atmosfär som dess chef. I inte ringa grad belyser tavlorna och böckerna en svunnen högreståndskultur. Ur Moderna Museets synpunkt är dess moderna måleri nattståndet och utan intresse. Fransmännen, som studerar samlingarna och bevistar institutets sammankomster, återfanns inte på barrikaderna . Där förekommer ingenting, som belyser social trygghet, trafiksäkerhet, biltäthet, levnadsstandard och teknisk fiffighet . Som statsrådet torde se saken, innehåller det ingenting annat än gammalt skräp, som man lika gärna kunde göra sig av med. Varför omhulda ett stycke , som inte är ? Inga nationer kan dra fördel av evig högkonjunktur, inte heller . eller senare konstaterar fransmännen vissa av dem gör det redan att den pretentiösa, parvenydoftande bilden av en perfekt, överbegåvad nation, som Försynen utsett som ett exempel för världen i övrigt, inte äger någon förankring i verkligheten. Då kan det vara bra, att det i finns en solid, välgrundad, övertygad goodwill för vårt land, som byggts upp med säkrare medel än beskäftiga PR-bombardemang. Det förekommer en Sverigepropaganda, som går på djupet. Det är det goda namnet hos de många svenska industrierna och företagen, som genom en föredömlig behandling av sina anställda sprider Sverigevänlighet i vida kretsar av folket. Det är , som byggt upp en fond av sympatier och intresse för vårt lands kulturarv. Ty fransmännen, vilka de än är det gäller till och med kommunistledama lägger i likhet med alla kulturfolk stor vikt vid kulturarv. har visat, att det även finns ett svenskt sådant. Men ett svenskt kulturarv förutsätter, att det skulle funnits ett värt att tala om även i gångna tider. Det är här han förbrutit sig. Han har hädat. Vad kan han annat vänta sig än att köras på porten? Från har man även avskedat maka från hennes befattning som sekreterare vid utan någon som helst pension tjänst. Det sätt på vilket och behandlat makarna hedrar ej och skadar vårt lands anseende i och i de internationella kretsar, där man förstår att uppskatta ett kulturellt storverk som . Det bör ligga i departementets intresse att se till att makarna får en pension som står i skälig, i varje fall vanlig, proportion till de arbetsinkomster de haft, det beundransvärda arbete de under bl. a. under vidriga krigs- och ockupationsförhållanden utfört för , den ställning de haft samt de betydande värden, som de dessutom skänkt till svenska staten. Den tillerkända pensionen understiger väsentligt vad han borde ha erhållit, ifall nämnda omständigheter beaktats. Förutom förmånen av fri bostad hade makarna arbetsinkomster, som sammanlagt i motsvarar en bruttoinkomst av . Den beviljade pensionen vid pensioneringen uppgående till ett bruttobelopp av motsvarar ej på långt när vanlig proportion mellan arbetsinkomst och pension i statlig tjänst. För bedömande av skäligt pensionsbelopp bör uppgifter skaffas om dels storleken av docentpension enligt styrelsens för förslag, dels ock inkomst- och pensionsförmånerna för föreståndaren för Svenska institutets kontor , som i viss mån efterträtt . Vidare framstår det som skäligt, att maka, tjänst som sekreterare tillerkännes full pension i vanlig proportion till hennes arbetsinkomst vid entledigandet. Man må därvid erinra sig, att offrat den förmögenhet hon en gång ägt för , som med sina samlingar för miljonvärden av makarna som en stiftelse överlämnats till svenska staten. Under åberopande av vad här ovan anförts hemställes att måtte dels höja pensionen å f. d. föreståndaren för till ett belopp, som står i vanlig proportion till hans arbetsinkomster vid entledigandet eller motsvarar det av institutets styrelse föreslagna beloppet, dels ock tillerkänna f. d. sekreterare () full pension med belopp, som står i vanlig proportion till hennes arbetsinkomster vid entledigandet. () ()