mot · FV021488 · 1972-03-07 00:00:00 — i anledning av proposition nr 5 med förslag till skadeståndslag m. m. I förslaget till skadeståndslag föreslås bl. a. att staten eller kommun skall ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommunen svarar. Ersättningsskyldighet föreligger dock endast om de krav har blivit åsidosatta som med hänsyn till verksamhetens art och ändamål skäligen kan ställas på dess utövning. Departementschefen anför vidare (s. 325): I fråga om de grundläggande förutsättningarna för skadeståndsansvaret enligt den huvudregel om ansvar för skada vid utövning av offentlig myndighet som jag föreslår kan jag i viss mån instämma i kritiken mot kommitténs uttalande om att ansvaret förutsätter culpa hos den felande befattningshavaren, om nämligen därmed menas, att samtliga förutsättningar för att ålägga denne personligt skadeståndsansvar skall vara uppfyllda. En sådan ståndpunkt är knappast förenlig med tanken att ansvar skall kunna inträda också vid anonyma och kumulerade fel, en tanke som jag i sak vill ansluta mig till. Jag kan därför i princip biträda besvärssakkunnigas uppfattning att frågan huruvida skadeståndsansvar föreligger bör avgöras på grundval av en mer objektiv bedömning av det förfarande som har orsakat skadan. Det är enligt min uppfattning av central betydelse att skadestånd i enlighet med departementschefens ovan citerade uttalande skall kunna utgå också i de fall en medborgare har drabbats av en myndighets åtgärd utan att den direkt kan hänföras till fel eller försummelse hos en enskild tjänsteman. Denna grundprincip är av särskild betydelse på ett centralt område, som tyvärr inte diskuteras i propositionen, nämligen ADB-området. I partimotion till årets riksdag, 1972:392, har utförligt diskuterat vilka risker datateknikens snabba utveckling för med sig och vilka lagstiftningsbehov denna utveckling ställer för att den enskildes integritet skall bevaras som rätten till insyn i myndigheternas handlande upprätthålls. I avsnittet om datalagar framhålls bl. a. följande: Den nya ADB-tekniken i allmän och enskild tjänst har inte bara i oerhörd grad utökat möjligheterna att skaffa, lagra och sprida information, med alla de konsekvenser för maktfördelningen i samhället som därav följer. Den har också i motsvarande grad ökat möjligheterna att avsiktligt eller oavsiktligt tillfoga andra människor ekonomisk och ideell skada. Lagstiftningen har inte på något sätt kommit i kapp dessa möjligheter. Först och främst har ADB-tekniken medfört, att resultat av slarvfel och administrativa misstag förstoras i osedd grad och kan åstadkomma oproportionerligt stora skador hos enskilda eller organisationer som råkar ut för dem. Möjligheten att utkräva skadestånd respektive att pålägga tjänstemannaansvar, när en stor del av det felaktigt utförda arbetet kan skyllas på datorn eller systemet, kan bli minskad i en grad som lagstiftaren icke har förutsett. ADB-tekniken ändrar i grunden alla administrativa rutiner och även i viss mån ansvarsfördelningen, när den genomförs konsekvent. Våra lagar är i vissa fall inte längre tillämpliga på dessa nya förhållanden och måste omarbetas. Vidare finns de rent brottsliga förehavanden, som ADB-tekniken möjliggör: nya former av rån, förfalskning och bedrägeri, stöld av ekonomiskt eller på annat sätt värdefull information och rent sabotage mot datorer och dataminnen. Vidare kommer i många fall frågor om upphovsmannarätt, patenträtt och ideell äganderätt (t. ex. till ett sätt att programmera en databank) i ett helt nytt läge och är inte reglerade genom nu existerande lagar. begär mot denna bakgrund och med hänsyn till att sittande utredningar inte täcker alla de i motionen berörda frågeställningarna en översyn av de konsekvenser för nuvarande lagars tillämpning som ADB-tekniken medför och behovet av lagändringar. När nu står i begrepp att anta en skadeståndslag, måste det uttryckligen framgå att ansvar bör kunna utkrävas av offentliga myndigheter för åtgärder som drabbar den enskilde även i de fall myndigheten i fråga kan skylla på datorn. Ansvaret bör t. ex. kunna innnefatta: skador som åstadkommits av att felaktiga uppgifter lämnats av en myndighet till en annan eller till utomstående. Exempelvis finns mycket dåliga garantier för att de uppgifter som finns i riksdatasystemet för exekutionsväsendet är riktiga indata är behäftade med en hel del fel på grund av myndigheters eller arbetsgivares försummelser, skador som åstadkoms av att felräkningar, feltryck o. d., som beror på den mänskliga faktorn, får starkt förstorade följder på grund av ADB-tekniken, skador som beror på att det fysiska dataskyddet är dåligt eller obefintligt, så att obehöriga personer har kunnat kopiera band eller på annat sätt manipulera uppgifterna i datorerna, skador som beror på att datorerna varit fel eller illa programmerade, så att t. ex. felmarkering av någon art inte kunnat rättas eller över huvud taget inte kan rättas annat än med orimliga kostnader och besvär, skador som beror på att sekretessbestämmelserna myndigheterna emellan eller mellan myndigheterna och utomstående inte varit tillräckligt exakt definierade för att kunna tillämpas av datorerna. Ovanstående exempel på dataskador är att betrakta som en icke uttömmande uppräkning, men den bör kunna räcka för att ange vilka typer av skador, och hur allvarliga, som kan uppstå i samband med användning av ADB-teknik och där det kan ligga nära till hands att hänvisa till datorn. Det bör i skadeståndslagens motiv klart framgå att skadestånd skall kunna utgå också för skador av ovan angivet slag i samband med användning av ADB-tekniken. Under hänvisning till det anförda hemställer jag att vid behandling av proposition nr 5 angående skadeståndslag m. m. beslutar att skadestånd skall kunna utgå för skador av i motionen angivet slag i samband med användning av ADB-teknik i offentlig verksamhet och hos Kungl. Maj:t begär förslag till motivskrivning i enlighet härmed.