mot · FV021663 · 1972-04-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 66 med förslag till ändring i regeringsformen, m. m. I propositionen föreslås ett system med gruppersättare som bygger på att ersättare för riksdagsledamot skall utses från samma valkrets och från samma listtyp som ledamoten. För ett sådant system talar givetvis det förhållandet att ersättaren härigenom kommer att företräda samma väljare som den ordinarie ledamoten. Mot det förslagna systemet och till förmån för ett system med riksersättare där de riksdagskandidater som, utan att ha blivit valda, fått högsta jämförelsetalet i hela landet inom ett visst parti utses till ersättare i tur och ordning talar dock minst fyra starka skäl: Antalet ersättare kan begränsas om ett system med riksersättare införs. Enligt grundlagberedningens betänkande har en vägledande synpunkt för beredningen varit att uppdragen att tjänstgöra som ersättare bör förbehållas en mindre grupp personer som genom återkommande tjänstgöring förvärvar erfarenhet av riksdagsarbetet. Såsom framhålls av valtekniska utredningen i dess remissyttrande över beredningens förslag kan det ifrågasättas, om den föreslagna metoden, som i princip överensstämmer med den som används för att utse efterträdare till avgången ledamot och suppleanter för landstingsmän och kommunfullmäktige, tillgodoser den synpunkten. 1 de fall ledamöter väljs in från olika vallistor inom samma parti kommer antalet ersättare att bli oproportionerligt stort. Enligt valtekniska utredningens beräkningar skulle 526 ersättare ha utsetts om de föreslagna reglerna tillämpats vid val. Ersättarna måste rimligtvis ges någon form av fortlöpande service i form av bl. a. riksdagstryck. Det föreslagna ersättarsystemet blir således praktiskt svårhanterligt. Ersättarna får betydligt större möjligheter att sätta sig in i arbetet om ett begränsat antal riksersättare utses. Dessa kan då förses med en mera omfattande service i form av riksdagstryck m. m. och de får möjlighet att fungera i stället för ordinarie ledamöter. En ersättare som bara vid ett enda tillfälle inkallas för att fungera under t. ex. en månad får av uppenbara skäl stora svårigheter att uträtta någonting. Den geografiska allsidigheten blir större om ett system med riksersättare införs. Ett sådant system ger möjlighet också för partier som inte lyckats erhålla något mandat i en valkrets att åtminstone få en ersättare. Det system som föreslås i propositionen utesluter däremot denna möjlighet även i de fall där kandidaten i fråga har ett högre jämförelsetal än ersättare i andra valkretsar. Det är av stort värde att de partier sorn är representerade i har en relativt allsidig geografisk representation. Ett system med riksersättare enligt valtekniska utredningens förslag är här klart att föredra. Det förhållandet att, med ett riksersättarsystem, en ersättare kan få komma att ersätta olika ledamöter spelar i praktiken mindre roll. Ett riksersättarsystem tvingar inte partierna att förändra sitt valtekniska agerande. Det av Kungl. Maj:t föreslagna systemet innebär att ersättare utses från samma lista som den ordinarie ledamoten. Om således ett parti går till val med två listor som toppas av två huvudkandidater och endast kandidaten på den ena listan blir invald kommer den andre huvudkandidaten heller inte att bli ersättare. Sådana effekter tvingar partierna att agera på ett annat sätt än de egentligen skulle önska, t. ex. så att man bara går till val med en lista eller har samma toppnamn på olika listor. Det är tveksamt om man bör styra partiernas agerande på detta sätt, om partierna av andra skäl, t. ex. för att ge större utrymme för personval, vill ha mer än en vallista. Enligt min uppfattning har således ett system med riksersättare, som i tur och ordning utses bland de kandidater inom ett visst parti som utan att ha blivit invalda fått det högsta jämförelsetalet i hela landet, klara fördelar jämfört med det av Kungl. Jag vill därför hemställa att ett riksersättarsystem införs. Det bör praktiskt kunna få ungefär den utformning som förordats av valtekniska utredningen, dvs. att ett parti får ett antal riksersättare som uppgår till 1/5 av partiets ordinarie ledamöter, dock minst fem. Möjlighet att i särskilda fall utse s. k. särskild ersättare bör också finnas. Systemet bör således kompletteras med regler av innebörden att till ersättare kan utses den kandidat som enligt valreglerna skall inträda som efterträdare på mandatet. För talman och statsråd bör alltid utses särskild ersättare. För att särskild ersättare skall kallas in för annan ledamot bör krävas att ett visst antal av partiets ledamöter i , förslagsvis hälften, begär det. Under hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att beslutar om ett system med riksersättare med den utformning som föreslagits i motionen, 2. att framlägger förslag till erforderliga lagändringar i enlighet härmed.