mot · FV021837 · 1972-11-17 00:00:00 — av herrar Åsling och i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Behovet av ett övergripande regionalpolitisk! handlingsprogram har varit framträdande. Bristen på regionalpolitiska handlingslinjer har självfallet kommit att uppfattas mest brännande i s. k. avfolkningsregioner, där den tidigare mer eller mindre spontana utvecklingen tillåtits gå så långt att det uppstått växande problem att upprätthålla en rimlig standard i skilda samhällsfunktioner. När det nu äntligen förefaller att finnas politiska förutsättningar till samling bakom ett övergripande regionalpolitisk! handlingsprogram, är det därför av särskild vikt att detta program till sina principer får en klar och otvetydig viljeinriktning och att de konkreta detaljförslag som framläggs till fullo beaktar de negativa effekterna av den s. k. spontana utvecklingen . Tyvärr företer de i propositionen 1972:111 framlagda förslagen till regionalpolitisk! handlingsprogram stora brister i dessa avseenden. Om man begränsar perspektivet till det norrländska inlandet och då i första hand till , vilket är avsikten med denna motion, framstår bristerna t. o. m. mycket anmärkningsvärda. Om de uppställda målen, t. ex. uttryckt i form av befolkningsramar för planeringen, skall uppfattas som ett konkret mål och en fast viljeyttring från och regeringen, måste enligt vår uppfattning målformuleringen ske på ett klarare sätt än som är fallet i propositionen lil. Redan i sättet att ange befolkningsramar med intervall måste väcka diskussion beträffande målsättningens reella innebörd. Departementschefens förklaring till intervallet måste för underlydande instanser och medborgarna understryka denna känsla av oklarhet i målformuleringen som präglar propositionen i detta avseende. I propositionen, 1972:1 11, bilaga 1, s. 473, framhåller departementschefen bl. a.: Med hänsyn till osäkerheten i planeringstalen bör, som jag har utvecklat i det föregående, på skilda nivåer finnas en planeringsberedskap för att möta de problem som uppstår om utvecklingen tar andra vägar än talen visar. Detta motiverar att planeringstalen anger det intervall, inom vilket den troliga utvecklingen kan väntas ligga och som alltså bör täckas in i planeringen. Den omständigheten att man på detta sätt söker undvika en jämförande analys med de målsättningsalternativ som framställts i Länsprogram måste också skapa osäkerhet beträffande viljeinriktningen. Alla kommuner och länsorgan och därutöver ett stort antal länsinnevånare har på skilda sätt aktivt varit engagerade i den målformulering som ligger i Länsprogram . Det är därför beklagligt att man i propositionen 111 inte söker möta upp till en saklig debatt och utvärdering av dessa mål, som måste betraktas som uttryck för en överväldigande lokal opinion. Den sänkning av ambitionsnivån som är en följd av det föreliggande förslaget beträffande bl. a. kan, som vi ser det, endast få två följder. Antingen kommer standarden i vad avser servicefunktioner av enskild och offentlig natur inte att få samma utveckling i som i län med större befolkningsunderlag. Alternativt torde den lägre ambitionsnivån tvinga fram en starkare koncentration av befolkningen inom länet för att upprätthålla en önskvärd servicenivå. Detta kommer i så fall att ytterligare försämra situationen för länets genuina glesbygder. Propositionens förslag beträffande den framtida ortsstrukturen i måste också av medborgarna uppfattas som en beklaglig sänkning av ambitionsnivån och som ett incitament till ökad koncentration av befolkningen i länet. Propositionens förslag beträffande befolkningsramarna och handläggningen av frågan om ortsstrukturen eller ortsklassificeringen kan alltså i omsorgen om och dess utveckling icke accepteras. De regionalpolitiska insatserna måste dimensioneras och inriktas med ledning av erfarenheterna . Utvecklingen i karakteriserades under detta årtionde av en stark befolkningsutflyttning och därför en kraftig nettominskning i befolkningsunderlaget. Befolkningsminskningen i över 15 000 personer visar att de lokaliseringspolitiska åtgärder som då insattes icke var tillräckligt effektiva, och befolkningstalet sjönk därför till en nivå där växande problem började uppstå för att upprätthålla en De lokaliseringspolitiska insatserna fick en begränsad effekt: dels därför att de icke var avpassade efter de reella förhållandena i ett län av karaktär, dels därför att andra samhällsinsatser icke i tillräcklig omfattning koordinerades med lokaliseringspolitiken. Det bästa exemplet på denna bristande samstämmighet mellan skilda samhällsinsatser är utvecklingen inom bostadsbyggandet. läns låga urbaniseringsgrad motiverar sannolikt i och för sig en relativt kraftig nyproduktion av bostäder. De lokaliseringspolitiska insatserna underströk detta krav. I den styrning av bostadsbyggandet genom främst den bostadskvotering som sker har emellertid icke dessa faktorer beaktats och första år. Denna politik fick en dubbel effekt. Dels hölls sysselsättningen inom byggnadsindustrin nere på en låg nivå i , dels har tillgången till bostäder varit en i hög grad begränsande faktor för att nå full effekt av de lokaliseringspolitiska insatserna. Detta förhållande illustreras av nedanstående tabell. I nedanstående tablå redovisas antalet nyproducerade lägenheter totalt och per 1 000 invånare i hela landet samt i , och åren 19601971. 1 000 inv. 1 000 inv. 1 000 inv. 1 000 inv. Den kraftiga styrning av samhällsutvecklingen som bostadskvoteringen innebär har alltså på ett beklagligt sätt motverkat andra åtgärder, syftande till en bättre regional balans. Detta förhållande kan sägas illustrera behovet av en övergripande regionalpolitisk målsättning. Det kan med fog ifrågasättas om denna övergripande regionalpolitiska målsättning kan konkretiseras utan en klarare och mera distinkt befolkningsmålsättning än den som lanseras i regeringens förslag. Enligt Länsprogram 1970 är den där uppställda befolkningsmålsättningen att betrakta som ett minimialternativ för . klara betoning av befolkningsmålsättningen i Länsprogram som ett minimialternativ får ses mot bakgrund av erfarenheterna t. ex. från styrningen av bostadsbyggandet . Denna kraftiga betoning av behovet av fasthet i målsättningen är för övrigt inget exklusivt för det jämtländska länsprogrammet. I länsprogrammet för betonas också kravet på fasta befolkningsmål som underlag för en målmedveten regionalpolitik. Den syn på den framtida utvecklingen som präglar proposition 1972:1 11 är alltför passiv för att kunna accepteras. Detta gäller inte bara ambitionsgraden sådan den kommer till uttryck i befolkningsramar och ortsstruktur utan även i diskussionen kring konkreta åtgärder. Synen på möjligheterna att låta industrins fortsatta och nödvändiga expansion till betydande del ske t. ex. inom stödområdet är klart pessimistisk. Bedömningen av lokaliseringspolitikens effekter i detta avseende är självfallet också ett uttryck för viljan att genom näringspolitiska åtgärder främja denna utveckling. Genom en allmänt positivare näringspolitik bör mera av expansiv kraft i näringslivet kunna nyttiggöras också för lokaliseringspolitiska uppgifter. Med hänsyn till att samhällsutvecklingen och möjligheterna att ta till vara expansionskraften hos befintlig industri i avgörande mån beror på kommunikationsstandarden, är det trafikpolitiken som måste komma i förgrunden för intresset. Det är mot denna bakgrund beklagligt att det tagit så att åstadkomma en rad av de åtgärder som är nödvändiga för att gynna utvecklingen i stödområdet. De åtgärder som redan genomförts, t. ex. transportstödet, och de som på ett eller annat sätt planeras och därför redovisas i proposition 1972:111 är inte samordnade och den regionalpolitiska effekten därför ännu rätt begränsad. Frågan om taxesättningen i persontrafiken har sålunda ännu inte prövats i ett regionalpolitisk! Transportstödet måste reformeras med hänsyn till vunna erfarenheter. Infrastrukturen, t. ex. i inre stödområdet på kommunikationssidan, måste bli föremål för en ingående uppmärksamhet, varvid det enligt vår uppfattning t. ex. gäller att garantier skapas för fortsatta utnyttjande. Tyvärr har den regionala trafikplaneringen startat alltför sent. Totalt sett pekar situationen inom kommunikationsväsendet har försuttits utan att kommunikations- och transportpolitiken inordnats under de regionalpolitiska kraven. Allvarlig risk föreligger nu att transportsektorn blir 1970-talets smala sektor på samma sätt som bostadsbyggandet var 1960-talets och med andra ord blir den faktor som begränsar effekten av nödvändiga regionalpolitiska insatser. Eftersom den spontana eller förväntade utvecklingen inte kan accepteras som arbetshypotes i län som och eftersom denna syn inte heller har stöd i Länsprogram 70 eller hos en samlad opinion bland länets befolkning och myndigheter, måste ett regionalpolitisk! handlingsprogram också innefatta åtgärder som är ägnade att samordna och förstärka de regionalpolitiska insatserna i inland. Enligt vad vi tidigare framhållit spelar transportpolitiken därvid en avgörande roll. Den omständigheten att skilda reformer där planeras och att en regional planering äger rum bör ge anledning till att en samordning av dessa insatser sker under ledning av en parlamentariskt sammansatt beredning. Denna beredning skulle lämpligen ha till uppgift att på ett så tidigt stadium som möjligt samordna den regionala trafikplaneringen med insatser från centrala organ och utredningar och att med högsta prioritet framlägga regionalpolitisk! avvägda förslag till trafikpolitiska reformer. Vi vill i detta sammanhang gärna exemplifiera med , vars utveckling berör fyra länsstyrelser som var för sig nu genomför en regional trafikplanering. framtid berör dessutom och dess taxepolitik och är med andra ord en i egentlig bemärkelse komplex fråga, vars snara lösning inte får bli beroende av bristande samordning mellan skilda instanser. Den satsning på industricentra som skall ske blir naturligtvis av särskild betydelse för den industriella utvecklingen i inland. Mot denna bakgrund kan det starkt ifrågasättas om försöksverksamheten fått rimliga dimensioner. Internationella erfarenheter pekar mot att systemet med industricentra inte får avsedd effekt med mindre än att man tar sikte på ett väsentligt antal arbetsplatser. I har man exempelvis tagit sikte på att industricentra skall ha minst 500 arbetsplatser. Eftersom man i de två svenska försöken, och , planerar att starta med 150 arbetsplatser vardera, kan med fog ifrågasättas om detta första försök med industricentra i vårt land kan bli representativt. Åtgärder måste enligt vår uppfattning vidtagas för att redan nu bygga ut dessa försök med sikte på större antal arbetsplatser. Vi föreslår därjämte att förberedelser redan nu vidtages för att förlägga industricentra också till och . Som vi tidigare framhållit är propositionens förslag beträffande ortsstrukturen i icke acceptabelt. Detta gäller bl. a. klassificering. är centralort inom Åre blivande storkommun, där turistnäringen genom förverkligandet av det s. k. kan antas stå inför en snabb utveckling. För att komplettera denna insats behövs ett allsidigt näringsliv och en målmedveten satsning på industri i området. Det är mot denna bakgrund angeläget att förberedelser vidtages också för ett industricentra i . Om den regionalpolitiska upprustningen skall ge avsedd effekt, måste självfallet även de möjligheter för expansion som följer av läns intima kontakter med Sör- och Nordtröndelags fylken i beaktas. Där kan nu till följd av oljefyndigheterna i och väntas en kraftig industriell expansion, som självfallet också måste få positiva effekter för . Det är därför enligt vår uppfattning angeläget att samråd kommer till stånd på regeringsplanet för att gemensamt finna lösningar på regionalpolitiska frågor. Därvid bör t. ex. möjligheterna att försörja inland med oljeprodukter från de norska fyndigheterna bli föremål för uppmärksamhet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att vid behandlingen av proposition 1972:1 1 1 om den regionala utvecklingen beslutar att hos Kungl. 1. att en parlamentariskt sammansatt beredning tillsätts med uppgift att skyndsamt samordna skilda planerade och angelägna transportpolitiska reformer inom stödområdet och att därvid angelägenheten av att trafiken längs bibehålls och utvecklas särskilt beaktas, 2. att en andra utvecklingsetapp beträffande industricentra förbereds, innebärande att redan planerade industricentra i och utbyggs och att förberedelser för inrättandet av nya industricentra i bl. a. och vidtas, 3. att initiativ tas till ett närmare regionalt samarbete med , varvid särskilt möjligheterna till ett närmare samarbete mellan och Tröndelagens fylken undersöks varjämte möjligheterna till olje- och drivmedelsförsörjning i inland från särskilt prövas i enlighet med vad i motionen anförts. . ÅSLING (c) PER ()