mot · FV021591 · 1972-04-06 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 58 med förslag till förordning om skatt på annonser och reklam, m. m. Den i Kungl. Maj:ts proposition nr 58 föreslagna reklamskatten har utformats på ett sådant sätt att den kommer att ställa stora krav på de skattskyldiga. I särskilt hög grad gäller detta sådana skattskyldiga som skall avgöra om ett framställt tryck är en reklamtrycksak eller ej. Det är inte nog med att de grundläggande definitionerna i förordningen är utomordentligt vaga, utan dessutom kommer genom en rad undantagsbestämmelser principerna att genombrytas på ett oöverskådligt sätt. Den som arbetar med framställning av en reklamtrycksak skall först avgöra om det är han eller någon annan som är den skattskyldige framställaren. Redan detta vållar svårigheter eftersom ingenting sagts om vilka rekvisit som därvid skall vara avgörande. Han skall vidare avgöra om trycksaken innehåller reklam. Vad som skall anses vara reklam är mycket oklart uttryckt både i förarbetena och i författningstexten, något som bl. a. påpekats i remissyttrande utan att departementschefen med ett ord bemött eller belyst problematiken. Han skall vidare avgöra om reklamtrycksaken har sådant innehåll att den kan vara undantagen från skatteplikt. I en rad situationer skall han träffa avgörandet om trycksaken i fråga innehåller säljargumentering eller inte, ännu ett utomordentligt vagt begrepp. Hur mycket säljargumentering som krävs för att trycksaken skall förvandlas från skattefri till skattepliktig måste framställaren själv söka avgöra. I flera fall måste tryckeriföretagen med ledning av uppgifter från beställaren om den framtida användningen göra en gränsdragning mellan skattepliktig och icke skattepliktig reklam. Vidare har de skattskyldiga tryckeriföretagen ålagts ovanligt stora skyldigheter då det gäller skatteuppbörden. Det är inte nog med att den som framställer reklamtrycksaken skall ta ut skatt på sina egna och underleverantörers prestationer, utan han skall också inleverera och svara för skatten på prestationer som utförts av sidoentreprenörer som beställaren anlitat direkt. Detta skall tryckeriföretaget göra alldeles oavsett om denna sidoentreprenör ännu har gjort sin leverans eller om den ligger senare i tiden än den då tryckeriföretagets skattskyldighet inträder. På detta sätt får tryckeriföretaget fungera som uppbördsman och ta ut skatt för prestationer med vilka det inte har det minsta att skaffa. Det får också stå den ekonomiska risken för att denna skatt inte betalas eller försenas vid betalning. Dessutom kommer tryckeriföretaget att i många fall bli tvunget att ligga ute med skattemedel. Det är sålunda en mycket besvärlig hantering som enligt förordningen skall åvila framför allt tryckeriföretag. Med de grundmotiveringar som används för införandet av reklamskatten - att man därigenom skall skaffa medel för presstödet och att man bör begränsa reklamvolymen är det orimligt att begära att tryckeriföretagen skall utsättas för denna ökade arbetsbörda utan ersättning. Arbetet med fakturering, uppbörd och indrivning av skatt, i vissa fall för andra näringsidkare, kommer att öka tryckeriföretagens kostnader och därigenom göra dem mindre konkurrenskraftiga. Detta är så mycket mera anmärkningsvärt som framställarna av reklamtrycksaker inte kommit i åtnjutande av de förmåner i form av presstöd och skattebefrielse som dagspressen, dvs. en av de stora konkurrenterna, får enligt regeringens förslag. Det är därför inte mer än skäligt att ersättning utgår till tryckeriföretag för den hantering dessa har med reklamskatten. Det är knappast en underskattning då man utgår ifrån att ett tryckeriföretags totala kostnader på grund av reklamskatten kommer att öka med åtminstone en procent av omsättningen. Vi föreslår därför att ersättningen bestäms till en procent. Någon anledning att göra en differentiering mellan olika stora företag synes inte föreligga. Under åberopande av det anförda hemställer vi att, om skulle anta Kungl. Maj:ts förslag till förordning om skatt på annonser och reklam, vidtar den ändringen av 23 § i förslaget att däri införs ett nytt tredje stycke av följande lydelse: Skattskyldig får från det sammanlagda beskattningsvärdet av reklamtrycksaker såsom kostnadsersättning avdraga ett belopp motsvarande en procent av beskattningsvärdet. HANS () ()