ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021377 · 1972-01-26 00:00:00 — om införlivande av planeringsregion med det allmänna stödområdet. Den starkt negativa befolkningsutveckling som rått i och som har kunnat vändas först , med undantag för planeringsregion, kan till stor del förklaras av sysselsättningsminskningen inom länets industri. Anledningen till den fortsatta kraftiga folkminskingen i , omfattande och kommunblock, torde vara den industriella strukturen i området. Koncentrationen av tung industri med relativt stora företagsenheter och med ett föga differentierat näringsliv har medfört att nämnda region sysselsättningsmässigt drabbats särskilt hårt av den fortgående mekaniseringen och effektiviseringen inom den tunga industrin. Antalet industrisysselsatta i länet minskade med närmare 4 990 personer varav Avestaregionen svarade för hela 1 800. Men även inom den statliga sektorn har förändringar skett som starkt medverkat till den negativa utvecklingen. Inom post, tele och järnväg, där regionen haft en framträdande position, sker nu en koncentration av verksamheten till andra orter. Mer än 200 statliga anställningar har sålunda försvunnit och medverkat till att planeringsregion under ovannämnda period redovisar den största minskningen i hela länet, räknat i såväl absoluta som relativa tal, vilket i siffror innebär 3 124 personer enbart 1965september 1971. kan denna utflyttning naturligtvis också få allvarliga följder även för den befintliga industrins rekrytering. Det är uppenbart att ett sådant beroende av utvecklingen inom ett fåtal branscher och företag, som är aktuellt inom nämnda område, medför allvarliga konsekvenser för framtiden. Förutsättningarna och underlaget för en fortsatt expansion kan undergrävas. För att vidareutveckla näringslivet mot en större differentiering med ökad satsning på främst mindre konjunkturkänslig verkstadsindustri krävs kraftfulla åtgärder från samhällets sida, vilket säkerligen skulle underlättas om regionen hänfördes till allmänna stödområdet. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att planeringsregion skall ingå i det allmänna stödområdet.
mot · FV021378 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar och i Trobro om arbetslöshetsunderstöd åt fiskare i hamnar utanför . fiskares erkända arbetslöshetskassa bildades såsom den första arbetslöshetskassan för fria företagare. De ursprungliga bestämmelserna har efter hand kompletterats och kassan fyller ett mycket stort ändamål för landets yrkesfiskare. gick det ej att erhålla bidrag från arbetslöshetskassan i samband med oförvållat stillestånd i fisket i annat land. Därefter har emellertid möjlighet genom AMS försorg öppnats för fiskare som t. ex. genom storm tvingas anlita hamn i annat nordiskt land inklusive och att erhålla samma bidrag som i svensk hamn. Förhållandet gäller vissa namngivna hamnar där särskilda intygsgivare som regel hamnkaptenerna anlitas. utgår ej någon ersättning i hamnar i andra länder än ovan berörda. Starka önskemål om en ändring i detta avseende har framförts av yrkesfiskets organisationer, utan resultat. För till sjöfolksförbundet anslutna medlemmar i vederbörlig arbetslöshetskassa gäller inga principiella restriktioner i fråga om länder där arbetslöshetsunderstöd kan utgå i förekommande fall. De hamnar där arbetslöshetsunderstöd kan utgå är av praktiska skäl begränsade till särskilda centralhamnar i vissa länder. Det synes oss vara angeläget att också yrkesfiskarna i vårt land som fiskar på avlägsna fiskevatten skall kunna erhålla arbetslöshetsunderstöd även om de av storm eller andra omständigheter tvingas kvarligga i hamnar utanför . I första hand är det angeläget att skapa sådana möjligheter i och . Med stöd av vad vi här anfört hemställs att som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionen anförts om att arbetslöshetsunderstöd för fiskare liksom för övrigt sjöfolk bör utgå även i hamnar utanför . () N. ()
mot · FV02138 · 1972-01-13 00:00:00 — om utsträckt giltighet av det s. k. 67-kortet vid SJ. Pensionärsrabatt i form av SJ:s s. k. 67-kort infördes den . Syftet med åtgärden var att få till stånd en utjämning i resandefrekvensen mellan olika perioder av året. Det var sålunda ett kommersiellt intresse från SJ:s sida att införa det s. k. 67-kortet, men kan man inte bortse från att 67-kortet även kan betraktas som en social förmån. Ursprungligen kunde denna rabattform endast användas av personer som fyllt eller skulle uppnå den åldern. Från den utvidgades SJ:s 67-kortsrabatt för personer som enligt lagen om allmän försäkring åtnjuter förtidspension, sjukbidrag, invaliditetsersättning eller hustrutillägg. Till de nya kategorierna förmånstagare hörde bl. a. kvinna med hustrutillägg eftersom det ansågs rimligt att äldre äkta makar skulle kunna få resa tillsammans på lika villkor, när den ena maken automatiskt har rabattförmånen. Dock förlorar den kvinna sitt 67-kort, som inte har fyllt , när hennes make avlider. De nuvarande bestämmelserna medgiver inte rätt för den som innehar 67-kort att behålla detsamma när maken avlider, såvitt inte vederbörande har fyllt eller uppnår den åldern eller har förtidspension, sjukbidrag eller invaliditetsersättning. I svar på en enkel fråga i framhöll kommunikationsministern att en ytterligare utvidgning av rabatten skulle medföra svåra gränsdragningsproblem gentemot andra grupper av resenärer, varför en sådan bör undvikas. Något gränsdragningsproblem som skulle vålla svårigheter i dess praktiska tillämpning torde emellertid enligt min mening inte behöva förekomma. Det skulle kunna lösas på det sättet att kvinna med hustrutillägg, som haft 67-kort på grund av att maken är folkpensionär, får behålla sitt 67kort om maken avlider. Nuvarande förhållanden innebär för den efterlevande maken att en social förmån upphör att gälla med åtföljande ekonomiska konsekvenser. Det är från social rättvisesynpunkt motiverat att den änka som före sin makes bortgång haft 67-kort skall jämväl få behålla detsamma efter makens bortgång. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att kvinna med hustrutillägg, som haft 67-kort, också skall erhålla sådant kort om hon blir änka trots att hon icke är folkpensionär.
mot · FV021380 · 1972-01-01 00:00:00 — av m. fl. om slopande av statligt stöd till lagerökning. Den risk kapitalägarna tar i dagens är obetydlig. Staten försöker garantera en fast och genomsnittlig profitkvot. Den genomför olika åtgärder som avser lättnader i beskattningen eller direkta bidrag m. m. till de kapitalistiska företagen. Exemplen på detta är många. Salénrederierna kunde köpa med en båt som de själva åter kom att äga genom att de fick inflytandet över detta företag. Staten gav ett lån på 75 miljoner ränte- och amorteringsfritt som man borgade för 35 miljoner av företagets utlandskunders treårslån. Genom bokföringsmässiga transaktioner kan Salénrederierna också skriva bort rederivinster och kommer att tjäna ca 200 milj. kr. i lägre skatt . Vid fusionen mellan enskilda bank och Skandinaviska banken kunde aktieägarna komma ifrån såväl utskiftningsskatt som realisationsvinstbeskattning. Skattelättnader till de lönearbetande är man däremot mycket sparsam med. I årets statsverksproposition finns en råd punkter där skattebetalarna får ge direkta bidrag till det kapitalistiska näringslivet. Exempel på sådana punkter är: Särskilda investeringsavdrag vid taxering till statlig inkomstskatt för maskiner och andra inventarier. Avdraget infördes och höjdes från . beslöts att avdraget skulle gälla även . Nedsättning av den allmänna energiskatten i konjunkturstimulerande syfte. Sådan dispens från energiskatt skall gälla företag i branscher med relativ hög energiförbrukning. Statligt stöd för lageruppbyggnad vid bl. a. industriföretag med sysselsättningssvårigheter. Bidraget utgår av värdet av lagerökningen. Särskilt bidrag till personalutbildning i företag som överväger temporära driftinskränkningar. Bidraget utgår med per deltagare och timme. Bidrag till vatten- och luftvårdande åtgärder inom industrin. Bidraget har temporärt höjts från 25 till högst . Särskilda anslag till utbildningsåtgärder för textil- och konfektionsindustrierna samt för manuellt arbetande glasindustri. Anslag till exportfrämjande åtgärder för textil- och konfektionsindustrierna samt för manuellt arbetande glasindustri. Anslag till exportfrämjande m. m. till Kollegiet för Sverigeinformation i utlandet. Vi anser det vara principiellt oriktigt att skattebetalarna på detta sätt får ge gåvor och subventioner till kapitalisternas företag. De sysselsättningspolitiska effekterna av dessa bidrag torde vara ringa. Kampen mot detta system med gåvor och subventioner till kapitalisterna kommer vi att fortsätta. Det är av praktiska skäl vi här begränsar vårt direkta avslagsyrkande till två av punkterna. Med hänvisning till det anförda föreslås1 att måtte avslå i proposition 1972:1 bilaga 13 punkt B 3 upptaget förslag om i statligt bidrag till lagerökning. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 Se även motion nr 1455.
mot · FV021381 · 1972-01-26 00:00:00 — av i Holmgården m. fl. om sysselsättningsstöd åt hantverksmässig verksamhet. Sysselsättningsstöd utgår enligt kungörelse 1970:180. Där sägs att sysselsättningsstöd endast utgår till industriell verksamhet. Om man vid ett arbetsställe utövar flera olika verksamheter redovisas i ansökan om stöd endast den eller de delar som är industriell verksamhet. Dessa regler innebär i många fall svåra gränsdragningsproblem. Det är ofta svårt att uttala sig om en verksamhet är av industriell karaktär eller mer hantverksbetonad. Något principiellt eller praktiskt motiv för en uppdelning på dessa produktionssätt kan vi inte finna. Departementschefen har i årets statsverksproposition konstaterat att gränsen mellan vad som skall betraktas som industri respektive industriliknande verksamhet är flytande. Han förordar att Kungl. Maj:t skall få bemyndigande att bevilja sysselsättningsstöd till företag, vilkas verksamhet vid en snäv tolkning skulle kunna anses falla utanför det egentliga industribegreppet. Vägledande för Kungl. Maj:ts bedömningar skulle vara de aktuella sysselsättningsförhållandena. Vi finner det vara otillfredsställande att olika produktionssätt skall bli behandlade olika i stödhänseende. Det är angeläget att ta till vara varje sysselsättningstillfälle i det inre stödområdet. Någon särskild prövning av Kungl. Maj:t i enskilda fall torde därvidlag inte vara behövlig. Vi förordar alltså att sysselsättningsstöd skall utgå till verksamheter som är av såväl industriell som hantverksmässig natur. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att kungörelsen 1970:180 ändras så att sysselsättningsstöd utgår oavsett produktionssätt. () i Holmgården () PER ()
mot · FV021384 · 1972-01-26 00:00:00 — om lokalisering av till . I enlighet med beslut om utlokalisering av statliga verk pågår förberedelser för utflyttning från till vissa städer av institutioner och verk. I samtliga fall ror det sig om institutioner och verk som är väl etablerade i . Allmänt kan dock sägas att vissa svårigheter uppstår då delar eller hela verksamheter skall utflyttas. Avsikten med Beslutet om utflyttning av samhälleliga organ från var att få till stånd en dämpning av tillväxttakten i landets största region och en motsvarande stimulans i landet i övrigt. Trots denna goda avsikt torde det behövas betydligt radikalare grepp om en verklig dämpning skall komma till stånd. Det invanda mönstret att varje samhälleligt organ av riksintresse bör ligga i måste omprövas. Effekterna av tidigare beslutade och verkställda utflyttningar har inte blivit det som många hoppades på. Som exempel kan nämnas att , som skulle decentraliseras, nu avser att utvidga i för . Det är om man bortser från och dubbelt så mycket som man satsar inom i landet i övrigt. På var det 1966 2 700 anställda, varav cirka 300 ute i distrikten. 1970 hade antalet stigit med cirka 1 200 anställda, men endast drygt 150 hamnade på regionalnivå. Trots riksdagsbeslut om decentralisering har en fortsatt koncentration ägt rum. har beslut fattats att projektera ny byggnad för med förläggning i . Diskussionen om detta projekt har pågått , och har huvudparten av museets 150 000 föremål varit nedpackade i lådor spridda över många förvaringsställen. har fått i uppdrag att utarbeta program m. m. för nybyggnad åt museet. Till den förnämliga samling som har i sin ägo skall inte bara forskare vara välkomna utan även hus- och möbelarkitekter, modeskapare, konsthantverkare, medicinare, skolbarn och andra intresserade. kommer att fungera som arkiv eller bibliotek, där man kan beställa fram föremål, men också som centralmuseum för hela landet. Det skall även skicka ut materiel som beställts. Det behöver kontakt med universiteten som kan utnyttja museets resurser; men även under fältarbete insamlas föremål till museet. Som inledningsvis anförts finns det erfarenhet av att en delutflyttning ofta inte får önskad effekt när det gäller att bryta centraliseringen. Starka skäl talar därför för att när som i detta fall en hel institution kan flyttas en total utlokalisering företas. skulle med fördel kunna flyttas till . är härvid ett alternativ som tillgodoser flera av de lokaliseringsönskemål som kan finnas. ligger nära med dess universitet utan att själv vara storstad. Reseavståndet är inte större än vad som är vanligt för institutioner i . Enligt verkställda undersökningar har vidare ett av mest och bäst utbyggda kultur- och serviceutbud. Stambanans och E 3:s belägenhet i förhållande till kommunen gör att man har utomordentliga kommunikationer åt alla håll. Närheten till nya storflygfältet vid kommer att befästa det påståendet. Med anledning av det anförda och mot bakgrund av allmänna decentraliseringssträvan, föreslår jag att beslutar att skall lokaliseras till .
mot · FV021387 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående sammansättningen av den statliga delegationen vid kollektivavtalsförhandlingar. Ds senaste årens centrala förhandlingar på den statliga sektorn har blottat svagheter i organisationen av det statliga förhandlingsorganet på arbetsgivarsidan. har uppenbarligen haft svårigheter att fylla funktionen som beslutande förhandlingspart. Svårigheterna kan dock inte hänföras till brister i ledningen av SAV utan får tillskrivas den dualism som de facto råder mellan regeringen såsom arbetsgivare och förhandlingsorganet. Bristen har lett dels till betydande tidsutdräkt, dels till onödiga komplikationer i förhandlingsarbetet. Enligt vår mening är det nödvändigt att företa en förnyad översyn av statens avtalsverks funktion som förhandlingspart, i varje fall när det gäller centrala förhandlingar. Det bör därvid övervägas att låta ett statsråd fungera som ordförande i förhandlingsdelegationen med hänsyn till att beslutanderätten ytterst ligger hos regeringen. Ett sådant förhållande skulle säkerligen medföra att förhandlingarna kan förås mera effektivt och att förhandlingsförloppet blir mindre utdraget. Vid en sådan ordning skulle också regeringen komma i direkt kontakt med parterna, varigenom onödiga missförstånd kan undvikas och uppgörelse träffas mellan beslutsföra parter. De företagna ändringarna i ledningen av den statliga förhandlingsverksamheten (se prop. 1970: 63) har inte resulterat i nödvändiga förbättringar. En översyn i det angivna syftet bör därför komma till stånd och ske i samarbete med arbetsmarknadens parter. Arbetet bör slutföras i sådan tid att en ny organisation kan träda i kraft före nästkommande avtalsrörelse. Under hänvisning till det anförda yrkas att hos Kungl. Maj:t anhåller om en förnyad översyn rörande den statliga förhandlingsverksamhetens funktion i enlighet med vad som uttalats i motionen. () ()
mot · FV021389 · 1972-01-26 00:00:00 — om en omfördelning av anslagen till . Enligt ett under gårdagen publicerat meddelande från överväger regeringen statliga stödåtgärder av tidsbegränsad karaktär för fortsatt drift vid nedläggningshotade företag. Enligt en PM i ärendet fyller redan den nuvarande arbetsmarknadspolitiken höga anspråk, men i vissa lägen kan särskilda åtgärder vara nödvändiga med hänsyn till de anställdas skydd. En av de väsentliga orsakerna till att vi i måste satsa oerhörda belopp på arbetsmarknadspolitiska åtgärder, varav på omskolningsverksamhet, är att ständigt ökande sociala avgifter och höjda omkostnader har gjort många företag olönsamma, vilket resulterat i omfattande friställningar. I ett sådant läge borde det vara en självklarhet att slopa löneskatten helt eller delvis, regionalt eller i svaga branscher. Regeringen vägrar att diskutera lösningar som ens rymmer en tanke på att förbättra lönsamheten, även om därigenom på sysselsättningsnivån kunde höjas. Man föredrar att satsa på omskolningspolitik som förutsätter att de anställda, antingen de vill eller ej, skall byta yrke och bostadsort. Denna verksamhet bedrivs i fullt medvetande om att både LO och AMS anser en import av flera hundra tusen yrkesarbetare nödvändig under detta decennium. Åtgärder av det aviserade slaget har säkert en funktion att fylla. Men det vore väsentligt bättre om samhället försökte hjälpa företagen innan det är , så att de anställda kunde bli kvar i det gamla yrket och slippa bryta upp för att bosätta sig på en främmande ort. Det är anmärkningsvärt, att av hela AMS-budgeten är avsedda för lokaliseringsbidrag, medan omskolningsverksamheten beräknas kosta . Enligt min mening kunde åtskilligt göras för att stärka företag inom utsatta branscher genom att medge ekonomiskt engångsstöd från det för lokaliseringsbidrag avsedda anslaget, vilket borde höjas med förslagsvis . Räntefria stödlån, med amorteringsbefrielse under högst , skulle möjliggöra för etablerade företag att genomföra sanerings- och andra åtgärder till gagn för framtida lönsamhet. Samhällets besparingar skulle därigenom kunna bli betydande. Skattebortfallet bleve mycket mindre och omskolnings- och flyttningsbidragen likaså. Med åberopande av det anförda föreslås att beslutar att för ovan angivet ändamål dels reducera det för arbetsmarknadsservice beräknade anslaget med , dels höja anslaget till lokaliseringsbidrag med , att hos Kungl. Maj:t begär förslag till riksdag om införandet av räntefria stödlån i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FV021393 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående sysselsättningsplaneringen i Vindelälvsområdet. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 1278 föreslås 1. att uppdrager till Kungl. Maj:t att tillföra tillräckliga resurser för att med förtur planera området längs för rationellt utnyttjande, 2. att uppdrager till Kungl. Maj:t att låta genomföra sysselsättningsplanering i med ledning av gjorda erfarenheter av bedriven försöksverksamhet, samt 3. att uppdrager till Kungl. Maj:t att utse en arbetsgrupp inom Kungl. som i samverkan med Vindelälvskommunerna bereder frågor för , som har betydelse för infriande av gjorda utfästelser. () i ()
mot · FV021394 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om ökad satsning på industriella beredskapsarbeten. har under innevarande budgetår kunnat medverka i en betydande utveckling av beredskapsarbeten för svårplacerad arbetskraft. Värdet av denna form av temporär sysselsättning har omvittnats av såväl centrala vårdmyndigheter som och . En betydelsefull del i denna verksamhet har blivit de industriella beredskapsarbetena, som AMS strävat efter att utveckla . I sina petita för kommande budgetår har styrelsen erinrat om att många svårplacerade i dessa arbeten kan få en industriell träning som gör det avsevärt lättare för dem att få anställning på öppna marknaden. För /73 har AMS räknat med ett behov av utöver tilldelningen för innevarande budgetår. Departementschefen har i statsverkspropositionen, bilaga 13, s. 134, ansett sig kunna tillstyrka denna framställning endast i fråga om tillfälliga insatser i samband med företagsnedläggningar. En sådan begränsning skulle få allvarliga återverkningar i de delar av landet där man brottas med undersysselsättning, och där många svårplacerade just i industriellt beredskapsarbete skaffat sig den skolning för övergång till öppna marknaden som hjälpt dem ut i förvärvsarbete. Den begränsning som departementschefen föreslår skulle också medföra en låsning i utvecklingen av industriellt beredskapsarbete som vi finner olycklig. Vi anser att en utveckling av industriellt beredskapsarbete är synnerligen angelägen, speciellt i inland, där möjligheterna till industriell träning är starkt begränsad på grund av bristen på industri. I de områdena är också behovet av industriell träning för en lättare övergång till förvärvsarbete i öppna marknaden mycket stor. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att vid behandlingen av proposition 1972:1, bilaga 13, B 4 särskilda åtgärder för arbetsanpassning förordar en ökad satsning på industriella beredskapsarbeten inom befintlig budgetram, utan den begränsning som departementschefen uttalat på s. 134 i propositionen. () () i
mot · FV021395 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en informationskampanj angående förutsättningarna och villkoren för lokalisering till stödområdet. Det statliga lokaliseringsstödet har varit av stor betydelse för att stimulera en industri- och företagsutveckling i det s. k. stödområdet. De nya regionalpolitiska stödformer som beslutade och som tillämpats fr. o. m. har inneburit en ökad stimulans för företagen att utveckla verksamhet inom särskilt Norrlandslänen. /71 beviljades 227 företag statligt lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån. Men även med den ökade stimulans för norr-lokaliseringar som de nya stödformerna innebär är antalet nylokaliseringar mycket litet. För det senaste budgetåret uppgick dessa till cirka 40 av de 227 stödföretagen. En starkt bidragande orsak till detta torde vara att man i övriga delar av landet ser det s. k. stödområdet som ett negativt lokaliseringsområde. Enbart beteckningen stödområde inger en föreställning om att en satsning där innebär en uppoffrande åtgärd. Ett mera positivt namn exempelvis norra utvecklingsområdet vore mera i överensstämmelse med den av statsmaktema dokumenterade viljan. Kännedomen om den väl utvecklade samhällsservicen, de goda miljöförhållandena, den stabila arbetskraften och andra lokaliseringspolitiska attraktioner som de nordligaste länen kan erbjuda är mycket bristfällig bland såväl företagsledare som arbetstagare i Syd- och . Föreställningen om som ett område dit man inte vill flytta tycks vara gemensam för båda dessa grupper. I de enkäter som gjorts bland anställda i de statliga förvaltningar och företag i , som kan bli aktuella vid nästa utlokalisering från huvudstaden, har aktuella norrländska lokaliseringsorter haft mycket dålig attraktionskraft. Samma inställning till som lokaliseringsmål har också framkommit i kontakter med företagsledare i Syd- och . Man har en föreställning om att en förflyttning av utvecklingsenheter till skulle vara en alltför vågad satsning. förekommer endast en blygsam statsunderstödd informationsverksamhet om det s. k. stödområdet och lokaliseringspolitiken via bl. a. , kommerskollegium och företagarföreningarna. Viss informativ verksamhet har också bedrivits av , de norrländska landstingen och en del kommuner. Dessa insatser har varit alltför små och splittrade för att ge en tillräckligt rättvisande bild av de områden där samhället via regering och riksdag förklarat sig beredda att satsa på utveckling. En informationsverksamhet riktad till företagsledare, anställda, massmediafolk, marknadsföringsorgan m. fl. i särskilt Syd- och , måste sättas in om önskat resultat skall ernås. Med hänvisning till vad som anförts hemställes att begär att Kungl. Maj:t framlägger förslag om en långsiktig informationskampanj med syfte att klargöra de faktiska förutsättningarna och villkoren för lokalisering till och andra delar av det s. k. stödområdet. () () () () i () () () i