mot · FV021710 · 1972-10-17 00:00:00 — av m. fl. om konjunkturstimulerande åtgärder. I varje skede av den allt djupare arbetslöshetskrisen har talesmän för regeringen spritt illusionen att bättre tider snart skulle stå för dörren. Men så har inte varit fallet. Arbetslösheten har fortsatt att stiga. Regeringens analyser har varit bristfälliga. Den har inte kunnat se arbetslöshetens orsaker, och man har ständigt felbedömt vilken fas av krisen man befunnit sig i. Än mindre har man förstått vilka åtgärder som skulle ha varit nödvändiga för att driva ned arbetslösheten och trygga rätten till arbete. Man kan peka på att industrin fått fler order och att investeringarna ökar. Men den höga arbetslösheten inte bara består utan förvärras. Arbetslöshetssiffrorna 1972 översteg motsvarande siffror . Därefter tydde siffrorna ett tag påen svag minskning av de arbetslösa jämfört med föregående år. Men 1972 har arbetslöshetssiffrorna åter markant överskridit dem för motsvarande månader 1971. För redovisades i arbetskraftsundersökning 118 000 arbetslösa mot 107 000 . Septembersiffrorna 1972 visar 121 000 arbetslösa, vilket är 8 000 fler än . Kvinnor, ungdom och äldre arbetare drabbas hårdast av arbetslösheten. Det stora antalet arbetslösa kvinnor har av regeringen använts för att skyla över arbetslöshetens omfattning på så sätt att man hävdat att allt fler kvinnor, som inte ingått i arbetskraften, stimulerats att söka arbete. Flera fakta tyder på att detta argument är falskt. För det första är inte arbetslösheten ett mindre problem därför att en stor del av de arbetslösa är kvinnor. Kvinnorna skall ha samma rätt till arbete som männen. För det andra har ökningen av antalet personer i arbetskraften dvs. de som har eller söker arbete endast varit enligt en jämförelse mellan arbetskraftsundersökningarna för tiden januariaugusti 1971 och 1972. För det tredje visar en studie av arbetslöshetens sammansättning att av de arbetslösa inte tidigare haft arbete och att sökt arbete efter uppehåll. av de arbetslösa kvinnorna sökte arbete efter en tids uppehåll, men då hör till bilden att kvinnornas genomsnittliga arbetslöshetstid var avsevärt längre än för någon annan kategori och att detta framför allt gäller kvinnor som drabbats av personal- eller driftsinskränkningar. Det föreligger inga skäl att tro att denna sammansättning av kvinnoarbetslös heten skulle ha förändrats. De år som gått har präglats av en sådan arbetsmarknadssituation att många som skulle ha önskat ett arbete avstått från att söka enär det framstått som omöjligt att få något. Ungdomen svarar också för en betydande del av arbetslösheten, även om arbetslöshetssiffrorna för ungdom minskat något . Den stora ungdomsarbetslösheten är inget tillfälligt problem. Andelen arbetslösa bland ungdom har under en råd år varit högre än bland andra åldersgrupper. Undersökningen om arbetslösheten 1970 visar att av ungdomsarbetslösheten en mindre del är att hänföra till förstagångssökande än till sådana som mist sina jobb. Åldersgrupperna svarar för en vikande del av arbetskraften. har mellan 10 000 och 20 000 personer i dessa grupper stötts ut ur arbetskraften. med att arbetslösheten är större än under samma månad är antalet lediga platser 1 200 färre. Det är framför allt verkstadsindustrin som svarar för denna nedgång. Disproportionen mellan arbetslösa och antalet lediga arbeten är starkast i landets sju nordligaste län. Där fanns enligt AMS 4 183 lediga arbeten, medan de arbetslösas antal enligt AMS var 22 529. Detta skulle betyda 5 arbetslösa på varje ledig plats, men det verkliga läget torde vara än värre. kommunisternas analys av arbetslöshetskrisen vilken också presenterats för bekräftas av utvecklingen. Partiet har visat att periodiskt återkommande arbetslöshetskriser och en långsiktig ökning av reservarmén av arbetslösa hör till det kapitalistiska systemet. Den nuvarande krisen är således inte bara en konjunkturnedgång. Svårigheterna för ungdomen att få arbete, utstötningen av äldre arbetskraft, det växande antal som hänvisas till beredskapsarbeten och omskolning, tendensen mot allt längre arbetslöshetstid, det faktum att en viss ökad ekonomisk aktivitet i de kapitalistiska företagen inte förmår att minska arbetslösheten samt att den arbetslöshet som finns kvar under konjunkturuppgångarna allt entydigare tenderar att öka visar att det under den aktuella krisen ligger långsiktiga och djupgående förändringar och kristendenser i det kapitalistiska systemet. Arbetare stöts ut ur produktionen utan att ett tillskott av nya arbetsplatser skapas. Kapitalismens utveckling omöjliggör tryggad rätt till arbete. Kampen för rätten till arbete måste därför rikta sig mot det kapitalistiska systemet och dess anarkiska karaktär. De åtgärder som redan nu kan vidtas mot arbetslösheten måste läggas upp efter långsiktiga och medvetna riktlinjer. Den konjunkturpolitik med i första hand kortsiktiga insatser och direkt stöd till de kapitalistiska företagen som regeringen bedrivit erbjuder ingen lösning. Den motverkar inte orsakerna till arbetslösheten. Vissa delar av den underlättar tvärtom den kapitalkoncentration och snedlokalisering som ingår som orsaker till arbetslöshetens ökning. kommunisterna har redan tidigare påvisat vilka omedelbara åtgärder som måste vidtas för att nedbringa arbetslösheten. anläggande av statligt ägda basindustrier, finansierade med medel ur AP-fonderna, statligt finansierade arbeten på olika samhällsnyttiga områden såsom miljövård, utbyggnad av daghem och annan service samt insatser inom vårdsektorn. Dessa förslag är även i dagens läge de viktigaste. Insatserna måste sättas in efter en medveten planering. Målsättningen måste vara att göra slut på arbetslösheten. I det aktuella läget måste det också vara riktigt att den allmänna räntan sänks ytterligare. Detta skulle få gynnsamma följder såväl för hyres- och prisnivån som för sysselsättningen. Med hänvisning till ovanstående och med åberopande av RO § 55 föreslås 1. att uttalar sig för skyndsam projektering av statliga basindustrier, finansierade med medel ur AP-fonderna och med ett avgörande inflytande för de anställda, 2. att i skrivelse till regeringen begär skyndsamma förslag till samhällsnyttiga arbeten på framför allt följande områden: åtgärder för att rädda miljön, utbyggnad av barnstugor och annan service för hushållen, åtgärder för att bekämpa krisen inom vårdsektorn, åtgärder för att skapa ökad trafiksäkerhet, framför allt genom utbyggnad av den kollektiva trafiken, ökad inriktning på ombyggnad och reparationer av bostäder, byggande av lokaler för hantverk och småindustrier, ökad yrkesutbildning, särskilt av kvinnor och ungdom, samt att erforderliga förslagsanslag föreläggs , 3. att uttalar sig för en allmän räntesänkning med . (vpk) i (vpk) i 1 * 1972.