mot · FV021805 · 1972-11-17 00:00:00 — Motioner nr 1805 1972 av herrar i och Källstad i anledning av Kungl. Majds proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I gällande läroplan för förekommer exkursioner (fältarbete) som huvudmoment i flera undervisningsämnen. Sålunda föreskrivs att exkursioner skall utföras på lågstadiet i ämnet hembygdskunskap, på mellanstadiet i ämnena geografi och naturkunskap samt på högstadiet i ämnena geografi och biologi (Läroplan för , s. 204284). Exkursionernas betydelse för undervisningen och deras roll i skolans sociala fostran betonas i flera sammanhang i läroplanen: Exkursioner, studiebesök och fortlöpande naturiakttagelser ger eleverna inte bara tillfälle att iaktta, uppleva och studera verkligheten. De ger dem också värdefulla möjligheter till samarbete och samvaro av annat slag än det som arbetet i klassrummet kan bjuda (s. 50). Väl planerade exkursioner synes vara den värdefullaste formen av undervisning i allmän biologi (s. 282). Om undervisningen i biologi skall kunna väcka ansvarskänsla för naturen och respekt för allt levande, om den skall kunna stimulera lusten till naturstudier och hjälpa eleverna att uppleva naturens skönhet, måste den föra dem i kontakt med naturen själv (s. 279). Vid den nu pågående översynen av läroplan har exkursionernas betydelse ytterligare framhävts i samband med en förstärkning av undervisningen i miljövård. Även i läroplanerna för och gymnasiet framhålls exkursionernas betydelse. Skolornas exkursionsverksamhet har under innevarande läsår speciellt uppmärksammats av SÖ:s utredning om skolans miljövårdsfostran. Genom en av utredningen genomförd enkätundersökning bland lärare på högstadium har klarlagts att avsevärda hinder föreligger för skolorna att genomföra de i läroplanerna föreskrivna exkursionerna. Av enkätresultaten framgår att tidskrävande resor till exkursionsområdena samt otillräckliga ekonomiska medel för sådana resor vid sidan av schematekniska svårigheter utgör väsentliga orsaker till att exkursioner vid många skolor över huvud taget inte förekommer. (Aktuellt från 1968/69:69.) Med hänvisning till vad som i det föregående sagts beträffande exkursionsverksamhetens formella underlag i läroplanerna och dess betydelse för undervisningen på skolans alla stadier samt till de faktiska förhållanden, som klarlagts genom utredningen, har SÖ framhållit angelägenheten av att skolornas behov av närbelägna och för undervisningen lämpliga naturområden beaktas vid den kommunala markplaneringen. Mot bakgrunden av den i läroplanerna angivna metodiska målsättningen för exkursionsverksamheten kan allmänt sägas att exkursionsområdena i möjligaste mån bör innehålla genuin natur samt vara av sådan storlek och beskaffenhet i övrigt att de lämpar sig för elevernas fältstudier. Exkursionsområdenas belägenhet i förhållande till de enskilda skolorna blir vidare avgörande för skolornas möjligheter att effektivt utnyttja områdena. I åtskilliga fall torde skolans och friluftslivets intressen kunna samordnas och gemensamt motivera att vid den kommunala markplaneringen vissa områden undantas från exploatering. Vid beredningen av sådana planärenden torde det vara lämpligt att såväl pedagogisk expertis som naturvårdsexpertis anlitas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger till känna att kommunerna låter verkställa en översyn av tillgångar på markområden som är lämpliga för skolornas exkursionsverksamhet och i samband därmed verkar för att välbelägna och tillräckligt stora naturområden kommer att bevaras för framtiden med hänsyn till skolornas behov.