mot · FV021418 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. om lån för förvärv av bostad. Bostaden har en central betydelse i varje människas liv. Allmän enighet råder också om att samhället skall satsa på bostadssektorns utveckling. Målet är att alla skall få möjlighet att skaffa en bra bostad. Statens anslag till bostadssektorn via lånefonden för bostadsbyggande uppgår till enligt årets statsverksproposition föreslås anslaget för /73 bli . En strävan inom bostadspolitiken är att åstadkomma trygga bostadsförhållanden. Den största tryggheten för den boende uppnås, när han äger sin bostad. Med äganderätt till bostad kan i stort sett jämställas bostäder som innehas med bostadsrätt. Om varje svensk får möjlighet att äga sin bostad, skulle angelägna bostadspolitiska syften kunna förverkligas. Den som bor bör också få möjlighet att bruka bostaden som sin egen. I dagens är denna målsättning ingalunda orealistisk. Ett eget hem eller en insatslägenhet behöver inte vara dyrare än andra bostäder. Det statliga anslaget till bostadsbyggandet är också så stort, att det skulle räcka till cirka 100 000 lån om . Långivningen skulle med andra ord förslå till gott och väl 100 000 insatser av en storlek, som täcker de varierande insatser för anskaffning av eget hem eller bostadsrätt som är vanliga . Enklaste sättet att i stor skala övergå till att låta konsumenterna få äga eller inneha sina bostäder med bostadsrätt vore en omläggning av det statliga lånesystemet. För att främja äganderätts- och bostadsrättsboende skulle den statliga långivningen nämligen kunna förbehållas bostäder, som ägs eller innehas med bostadsrätt av de boende. I normalfallet skulle det statliga lånet täcka hela kontantinsatsen. En förändring av bostadsmarknaden i riktning mot en äganderättsoch bostadsrättsmarknad bör ge både sociala och ekonomiska fördelar. Tryggheten i boendet ökar. De boendes personliga intresse för bostaden främjas. Erfarenheterna från den nuvarande egnahems- och bostadsrättsmarknaden talar för att bostäderna i dessa grupper kan skötas på ett tillfredsställande sätt till lägre kostnader än hyreslägenheter. De boende uppnår ett eget sparande genom sina amorteringar på bostads lånen till den egna bostaden. Förmögenhetsspridningen bland medborgarna blir på så sätt bättre. Förändringen medför också en större rättvisa mellan konsumenterna. Många har stora svårigheter att prestera en insats som behövs för att skaffa en egen bostad. Detta inverkar på valet av boendeform. Får konsumenterna likvärdiga möjligheter att skaffa egen bostad, skulle alla boende som så önskar också kunna utnyttja de fördelar som skattesystemet innehåller för egnahemsägande. Efter en omläggning av den statliga långivningen på föreslaget sätt, borde t. ex. bostadsrätter som anskaffas med de nya bostadslånen kunna få komma i åtnjutande av samma avdragsrätt för skuldräntor som medges äganderättsbostäder. Bostadsbeskattningen skulle därmed successivt anpassas till en avdragsrätt för bostadsrättslägenheter, så att inte övergångssvårigheter uppstod på bostadsmarknaden. Det är egentligen förvånande, att vi inte redan tidigare utnyttjat denna möjlighet att öka tryggheten i boendet som det föreslagna systemet syftar till. Den statliga långivningen tilldelas bostadsföretag och bostadsproducenter och går inte direkt till konsumenten. Att långivningen på detta sätt blivit ett renodlat företagsstöd har åtskilliga nackdelar. Systemet innebär, som tidigare nämnts, att konsumenterna inte får den frihet som vore önskvärt i valet av boendeform. Att företagen tilldelas lån i stället för konsumenterna innebär vidare, att de boende får betydligt sämre möjligheter att påverka bostadsproduktionen och bostädernas utformning. Om konsumenterna själva får förfoga över insatserna, kan de på ett helt annat sätt bestämma vilka bostäder de egentligen vill ha. De boende kan själva uppträda som beställare. Systemet skulle således ge konsumenterna ett betydligt ökat inflytande över bostadsproduktionen. En sådan utveckling är önskvärd. Självfallet bör konsumenternas egen uppfattning ha en avgörande betydelse för bostadsvalet då det gäller både bostadskostnad och bostädernas standard och miljö. Förändringen skulle minska de svårigheter, som uppstått i den kommunala styrningen av bostadsproduktionen. Vi riskerar att få en växande klyfta mellan kommunernas ledning av bostadsproduktionen och konsumenternas verkliga önskemål. En utbredd kritik har uppstått mot ett alltför ensidigt flerfamiljshusbyggande och trista bostadsmiljöer. Förändras lånesystemet så att konsumenterna direkt kan beställa sina bostäder, kan de kommunala bostadsprogrammen på ett helt annat sätt anpassas till konsumenternas verkliga önskemål. Vilka villkor, som skall gälla för de nya bostadsanskaffningslånen, får naturligtvis utredas ytterligare. 1 princip bör emellertid lånen på samma sätt som nuvarande bostadslån gå till nyproduktionen av bostäder. Sannolikt bör det räcka, att gällande bestämmelser i byggnadslagen, byggnadsstadgan och svensk byggnorm läggs till grund för de krav, som från samhällets sida bör ställas på de bostäder som konsumenterna får skaffa med hjälp av de statliga lånen. Systemet bör vidare innehålla vissa garantier för konsumenterna som beställare och för staten i dess egenskap av långivare. Inom bostadsrättssektorn fungerar ett garantisystem som byggts upp av organisationer och konsumenter inom ramen för bostadsrättslagstiftningen. Systemet syftar till att garantera att insatserna inte går förlorade för konsumenterna och att de boende erhåller bostäder av den standard och kvalitet som de beställt. Ett likartat garantisystem torde utan större svårigheter kunna byggas upp också inom småhussektorn. Mycket talar för att de föreslagna bostadslånen även bör kunna utnyttjas för nyförvärv av äldre bostäder, som rustas upp och moderniseras. Långivningen skulle på så sätt kunna bidra till en önskvärd sanering av det äldre bostadsbeståndet. Villkoren för en sådan långivning bör således också övervägas närmare. Det nuvarande bostadspolitiska stödet har också konjunkturpolitiska och regionalpolitiska syften. En omläggning av lånesystemet i nya former kan mycket väl förenas med sådana syften. Utan nämnvärd detaljreglering kan en styrning av rimlig omfattning uppnås t. ex. genom att variera antalet bidrag inom olika regioner. Även lånens storlek kan varieras i detta syfte om så önskas. Det behövs vidare bestämmelser om hur bostadslånen enligt det nya lånesystemet skall fördelas. Intresset för att skaffa en egen bostad med stöd av statligt lån till insatsen kommer antagligen att bli stort. Självfallet behövs då bestämmelser om hur prioriteringen mellan olika lånesökande skall ske. Att acceptera ett kösystem med fördelning efter bostadssociala behov synes å andra sidan betydligt lättare att acceptera, då kösystemet gäller lån från samhällets sida än då det gäller själva bostäderna. Bostadslånen bör således kunna fördelas i första hand efter bostadssociala behov. Behövande grupper bör erhålla förtur, bl. a. barnfamiljer. Förmånen att få bostadsanskaffningslån bör i princip bara gälla bostad som bebos av lånesökanden. Lånesystemet bör med andra ord inte få utnyttjas för bostadsspekulation. Det kan knappast bereda några större svårigheter att utforma lånevillkoren så att detta syfte tillgodoses. Sannolikt bör den nya låneformen kunna bli ganska enkel att administrera. Erfarenheterna av de statliga bosättningslånen, som har en likartad uppläggning, talar också för att lånen kommer att bli väl skötta av allmänheten. Inte minst kreditinstitutens erfarenheter vid långivning till egnahem och bostadsrätter styrker, att låntagarna som regel visar en stor omsorg om skötseln av sina bostadslån. kan säkerligen påräknas också då det gäller det här föreslagna systemet med bostadsanskaffningslån. Det får förutsättas, att det här beskrivna lånestödet till bostadsanskaffning kompletteras med andra bostadspolitiska insatser på samma sätt som sker . Speciellt behövande grupper skall alltså kunna påräkna bostadsbidrag. Hushåll, vars inkomster inte förslår till att bära normala kostnader för en godtagbar bostad, bör således kunna påräkna ett särskilt konsumtionsstöd i samma utsträckning som för betalning av sina boendekostnader. Kommunernas nuvarande ansvar för bostadsförsörjningen påverkas inte heller av övergången till det nya systemet. Kommunala bostadsförsörjningsprogram bör t. ex. upprättas på samma sätt som . Kommunerna bibehåller vidare ett ansvar för att bostäder finns tillgängliga för alla som inte vill utnyttja det nya lånesystemets möjligheter eller som övergångsvis inte kan göra detta. Detta torde utan svårigheter kunna lösas bl. a. genom de nuvarande kommunala bostadsföretagen. Dessa företags stora resurser på bostadsmarknaden är en tillräcklig garanti för att erforderliga bostäder kommer att finnas på bostadsmarknaden till rimliga priser. De kommunala företagen förutsätts vara verksamma i konkurrens med privata fastighetsförvaltare. Några särskilda regleringar behövs således inte för att den nuvarande hyresmarknaden för bostäder skall fungera på ett ändamålsenligt sätt. Efter hand kommer den nuvarande hyresmarknaden att successivt anpassas till det ändrade läge som uppstår på bostadsmarknaden när samhället övergår till att med sin långivning främja uppkomsten av en äganderätts- och bostadsrättsmarknad. En omläggning av det statliga lånesystemet torde kunna genomföras relativt snart och utan större svårigheter. En omläggning torde inte behöva leda till nämnvärda förändringar av anspråken på staten som långivare. Som tidigare påpekats är redan nu utgående anslag tillräckliga för att långivningen skall kunna få en tillräcklig omfattning från bostadspolitisk synpunkt. En omläggning av de kommunala bostadsförsörjningsprogrammen möter heller inte några större övergångssvårigheter. Bindningarna till bostadsföretag och bostadsproducenter är inte särskilt långsiktiga i de kommunala bostadsprogrammen, vilket gör det möjligt att relativt snart övergå till det nya lånesystemet. Den föreslagna inriktningen av bostadsbyggandet bör vidare underlättas genom en översyn av de regler som gäller för gemensamt ägande i syfte att få nya samverkansformer. Det får förutsättas med hänsyn till frågornas vikt att vederbörande utskott föranstaltar om yttranden över vad i motionen anförts från berörda myndigheter och organisationer på bostadssektorn. Under hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att motionen överlämnas till boendeutredningen för beaktande. () HANS () () () () ()