mot · FV02822 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en effektivitetsundersökning av den statliga förvaltningen, m. m. Den statliga administrationens tillväxt under det senaste årtiondet har varit snabb och omfattande. Förut befintliga verk har vuxit i betydande utsträckning och ett stort antal nya har tillkommit. Antalet anställda i den statliga förvaltningen ökade från 234 844 till 364 633 eller , och steg de direkta lönekostnaderna i löpande penningvärde för de statsanställda från 8 . Till den direkta lönekostnaden kommer övriga driftkostnader för den statliga förvaltningen, vilka exklusive anslagen till folkpensioner, socialvård, barnbidrag m. m. kan beräknas utgöra av de direkta lönekostnaderna. var alltså den totala kostnaden för den statliga förvaltningen . Den stora tillväxten av den statliga förvaltningsapparaten är desto mera anmärkningsvärd som en av de personellt sett största förvaltningarna minskade sin personal med 16 457 personer och den statliga administrationen utnyttjat den nya datatekniken i mycket stor utsträckning. Med denna oroande utveckling och med belopp av denna storleksordning för ögonen har man anledning att fråga sig om effektiviteten i verksamheten är tillfredsställande. Om den inte är det, måste man fråga sig dels hur stor del av totalkostnaden som hänför sig till ineffektivt, irrationellt eller onödigt arbete, dels och det är det mest väsentliga i sammanhanget hur många procents besparing som därför skulle kunna göras utan att verksamheten bleve lidande. Frågeställningarna är i hög grad motiverade, eftersom ju varje procents minskning av kostnaderna för den statliga byråkratin nu ger en lägre kostnad för statsverket om lågt räknat ungefär 150 milj. kr. Orsakerna till att den statliga förvaltningens kostnader ökat i långt högre grad än den offentliga sektorns tillväxt motiverat kan vara flera. Behovet av sparsamhet med allmänna medel torde inte vara tillräckligt klart uttalat på alla nivåer. Det drabbar ingen fattig staten betalar är uttryck för en inte ovanlig mentalitet. Därför har kraven på god hushållning, rationalitet och effektivitet i många fall kommit i andra hand. synes det vara alltför lätt att finna mer eller mindre onödig sysselsättning för övertalig personal. Att den ekonomiska effekten av rationaliseringen då blir mager är självklart. har ett och annat tecken på nytänkande inom vissa grenar av statsförvaltningen dykt upp. ledning fann t. ex. plötsligt att 200 tjänstemän var onödiga och hade modet att offentliggöra upptäckten. Ett norskt konsultföretag har sett på organisation i och funnit att omkring 1 500 man där, eller nästan varannan tjänsteman, blir obehövlig om arbetsrutinerna ändras, pappersflöden minskas och mängder av arbetsuppgifter delegeras ut till de lokala teleområdena. En stramt systematisk genomgång av många andra statliga förvaltningsområden skulle med visshet kunna ge liknande resultat. Slentrian, byråkratiskt formskäreri, perfektionistisk kontroll av oväsentliga detaljer, brist på känsla för rimligt samband mellan resultat och kostnader är några orsaker, vilka ofta kan visas leda till dålig hushållning och därmed till den statliga förvaltningsapparatens orimliga tillväxt. Naturligtvis måste vissa grenar av administrationen tid efter annan tillföras mera personal på grund av ökade arbetsuppgifter. Lika uppenbart är dock att inom andra områden personalstyrkan skulle kunna minskas som en följd av möjlig rationalisering eller redan genomförd sådan. Det synes då naturligt att staten-arbetsgivaren flyttar över övertalig personal från ett verk, som fått minskat personalbehov, till ett annat, där utökning är reellt motiverad. Så sker f. n. i mycket blygsam omfattning. En konsekvent tillämpning av en sådan metodik skulle emellertid resultera i en betydligt mindre ökning av antalet statsanställda än de ungefär 3 400, som föreslås i statsverkspropositionen för /73. a. till uppgift att fortlöpande granska den statliga förvaltningens organisation och föreslå rationaliseringar. Det är väl känt att denna granskning stundom blottat märkliga exempel på dålig hushållning med allmänna medel. Men det är mera sällan detta kommit till allmän kännedom. Denna diskreta hänsynsfullhet är naturligtvis inte ägnad att skärpa kraven på god hushållning i statsförvaltningen som helhet. är dessutom ett ämbetsverk lydande under Kungl. och i sin granskningsverksamhet i stor utsträckning bundet. Verket kan alltså inte förutsättningslöst pröva, huruvida en viss uppgift ålagd ett statligt förvaltningsorgan bättre och mera rationellt skulle kunna utövas i annan form än den statsmakterna beslutat. Det synes därför vara i hög grad angeläget, att en parlamentarisk utredning med tillgång till kvalificerad expertis får tillfälle att se över hela den statliga förvaltningen med uppgift att föreslå åtgärder ägnade att åstadkomma optimal effekt av inom varje verksamhetsgren använda personella och tekniska resurser. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos Kungl. Maj:t begära att en parlamentarisk utredning får i uppdrag att verkställa en effektivitetsundersökning av den statliga förvaltningen och föreslå erforderliga organisatoriska och andra rationaliseringsåtgärder. () () HANS () ()