mot · FV021552 · 1972-04-04 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 33 med förslag till riktlinjer för och organisation av samhällets konsumentpolitik m. m. Det ständigt ökade utbudet av varor och tjänster inom såväl den privata som den offentliga sektorn gör det allt svårare för konsumenten att orientera sig och hitta det bästa alternativet. Strukturförändringar i såväl producent- som distributionsledet till större enheter har på flera sätt försämrat den enskilde konsumentens ställning. Konsumentens möjligheter att styra marknaden och hävda sin rätt har blivit allt mindre. Samhället har emellertid arbetat för att på olika vägar förbättra konsumentens ställning. Statliga organ med uppgift att upplysa och informera om varors kvaliteter och priser har inrättats, liksom konkurrensövervakande myndigheter. har också ett betydelsefullt lagstiftningsarbete ägt rum på det konsumentpolitiska området, vilket vi hälsar med tillfredsställelse. Utgångspunkten för den statliga konsumentpolitiken är, enligt proposition 1972:33, att konsumenterna i många sammanhang har en svag ställning i förhållande till producenter, distributörer och marknadsförare. Orsakerna till detta kan främst hänföras till strukturella olikheter. Hushållen är små i jämförelse med företagen, vilket medför att de saknar förutsättningar att använda sig av de tekniskt och ekonomiskt avancerade arbetsmetoder som tillämpas i de större enheterna. Resultatet av detta blir att hushållen har mindre möjligheter att agera effektivt på marknaden i förhållande till de egna intressena. Målsättningen för konsumentpolitiken måste därför bli att på olika sätt stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Konsumentpolitiska insatser bör i högre grad än f. n. inriktas på att tillvarata vissa resurssvaga gruppers intressen. Konsumentpolitiken måste, för att bli effektiv, bedrivas både centralt, regionalt och lokalt. Vi hälsar därför med tillfredsställelse förslaget om inrättande av ett konsumentverk. Att detta verk skall ledas av en liten, effektiv styrelse så sammansatt, att en majoritet sätter konsumentintresset i främsta rummet, finner vi också vara naturligt. Vi har inga invändningar mot de allmänna riktlinjer för verksamheten i som angivits i propositionen. Vi vill dock understryka att målsättningen för konsumentpolitiken måste vara att stödja och hjälpa konsumenterna. Därav följer, enligt vår mening, att om det samarbete med producenter i frivilliga och obundna former som förordas i propositionen inte leder till önskvärda resultat, då måste det komma till särskilda påtryckningsmedel för att påverka producenterna. I konsumentutredningen betonades värdet av hushållsekonomiska Utredningen ansåg att konsumentpolitiken måste utgå från en bred analys av konsumenternas hela situation och betonade vikten av grundläggande forskning om hushållens roll i samhällsekonomin. För en sådan grundläggande analys av hushållens situation behövs ett betydande metodutvecklingsarbete. Vi vill understryka departementschefens uttalande att det är ett konsumentpolitiskt liksom ett allmänpolitiskt intresse att forskning för att få fram dylika metoder kommer till stånd. Många konsumentproblem är av den arten att de kan och bör lösas lokalt och inte centralt. Att ett behov av lokal konsumentverksamhet verkligen också föreligger har den pågående försöksverksamheten med lokala konsumentkommittéer klart visat. Försöksverksamheten, som startades , har bedrivits i sex städer: . Huvudmän för verksamheten har varit LO, TCO, ABF, TBV, samt och samhälle. Företrädare för dessa organisationer har ingått i Centrala rådet för lokala konsumentkommittéer som haft att leda verksamheten centralt. Ledningsuppgifterna har därefter handhafts av konsumentrådet och Centrala rådet i samarbete. Försöksverksamheten har bl. a. givit följande erfarenheter: 1) Med lokal verksamhet har man i högre grad än tidigare nått ut till konsumenter som bäst behöver hjälp men som i ringa utsträckning nåtts av traditionell konsumentverksamhet. 2) Verksamheten har givit en klar insikt i de problem som olika konsumentgrupper har. Den lokala verksamheten har helt enkelt fungerat som en problemuppfångare. 3) En glädjande erfarenhet som försöksverksamheten har givit är att konsumenter i de allra flesta fall har fått rättelse. Just denna erfarenhet visar att konsumenter genom den lokala konsumentverksamheten kan påverka sin situation. I flera fall har också verksamheten resulterat i generella produktförbättringar. 4) De lokala konsumentkommittéerna har genom sin omfattande projektverksamhet visat på möjligheterna att lokalt utföra undersökningar av intresse för stora konsumentgrupper. 5) Genom information i lokalpress, lokalradio och vid offentliga möten och debatter har man kunnat informera och sprida kunskap om väsentliga konsumentproblem. Listan på vunna erfarenheter skulle kunna göras betydligt längre, men redan de uppräknade räcker enligt vår mening för att motivera en lokal konsumentverksamhet. Ett annat skäl, som också talar för en sådan verksamhet, är det faktum att det centrala arbetet måste baseras på lokal problemuppfångning. En lokal verksamhet kan ge nyttiga impulser för det centrala arbetet och även motverka en byråkratisering av verksamheten. Utan lokal förankring kommer knappast arbetet i det föreslagna att lyckas. föreslog inrättandet av frivilliga kommunala Det stora flertalet remissinstanser var också positiva till förslaget att inrätta kommunala konsumentnämnder. I propositionen uttalas att det vore värdefullt med ett kommunalt engagemang i konsumentpolitiska frågor. Formuleringarna i propositionen är dock mycket allmänt hållna, och vi kan inte finna att behandlingen av denna väsentliga del av den nya konsumentpolitiken är tillfredsställande. Vad vi främst vänder oss emot i detta avsnitt är diskussionerna om den kommunala kompetensen och därav dragna slutsatser. Enligt vår mening bottnar åtskilligt av propositionens tveksamhet i oklarheter om vad de lokala konsumentkommittéerna egentligen sysslar med och vad de skall syssla med . Kommittéernas arbete med reklam ationsfrågor har i propositionen betonats på ett sätt som ej stämmer överens med verkligheten. framhöll, att kommunerna av rättvise- och likställighetshänsyn är förhindrade att gynna särskilda partsintressen, och denna åsikt får stöd i propositionen. Principiellt anser vi att tesen om samhällets neutralitet i partskonflikter inte kan tillämpas i konsumentpolitiska sammanhang. Samhällets neutralitet mellan så ojämna storheter som konsument och producent skapar inte jämlikhet eller rättvisa i någon mening mellan parterna utan kan i realiteten innebära ett stöd för der. Neutraliteten skulle således i dylika fall leda till effekter som är oförenliga med den konsumentpolitiska målsättningen att hjälpa den svagare parten! Kostnadsfrågorna är också bristfälligt belysta i propositionen. Där talas enbart om vikten av att göra denna verksamhet så billig som möjligt för kommunen. Vad som enligt vår mening måste betonas är naturligtvis den ekonomiska betydelsen av en lokal verksamhet för konsumenten. Det synes angeläget att det sker en vidare prövning av de konsumentpolitiska frågornas kommunala anknytning. Samverkan är därvid naturlig med konsumentrådet som ansvarig för försöksverksamheten med lokala kommittéer och med . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begären snar utredning om lokal konsumentverksamhet inom i samverkan med såväl konsumentrådet som , varvid särskilt bör prövas a) om en ändring av kommunallagarna är nödvändig för att en konsumentnämnd skulle kunna agera på samma sätt som de fungerande lokala konsumentkommittéerna, b) hur avgränsningen skall göras mellan en konsumentnämnds och andra kommunala nämnders verksamhetsfält, c) hur informationskanalerna mellan lokala, regionala och centrala organ skall utformas, d) om möjlighet finns att medelst statsmedel stimulera kommunerna att inrätta konsumentnämnder. () KARL-ER1K HÄLL (s) () () ()