mot · FV021434 · 1972-01-01 00:00:00 — angående prissättningen på kommunernas markförvärv enligt förköpslagen, m. m. En grundläggande förutsättning för att kommunerna skall kunna genomföra en socialt inriktad bostadspolitik är att de på ett effektivt sätt kan disponera över marken. Detta förutsätter långsiktiga markförvärv till rimliga priser. Arbetarrörelsens efterkrigsprogram angav målsättningen att all mark skulle kommunaliseras och upplåtas mot tomträtt. , efter det att detta viktiga mål ställdes upp, kan vi konstatera att man inte kommit särskilt långt när det gäller att förverkliga det. Den starka koncentrationen inom byggbranschen med sammanflätning av privatbyggmästare, byggnadsmaterialproducenter och de stora affärsbankerna till konsortier, som köper upp stora markområden, har i stället lett till att många kommuner blivit mer beroende av stora privata markägare. Expansionskommunemas planering blir alltmer långsiktig. Dispositions-, grund- och regionplaner ger redan på planeringsstadiet anvisningar om vilken mark som skall användas för bostadsbyggande och serviceändamål. Där kommunerna saknar resurser för markköp träder de stora privata byggkonsortierna in som markköpare för att skaffa sig byggmonopol. Genom sitt markägande påverkar de vid planeringen också miljöutformning och sociala funktioner. Resultatet av den förda markpolitiken kan avläsas i bl. a. årets statsverksproposition bilaga 13, , s. 217. Där meddelas att de tre storstadsregionerna har den jämfört med övriga programkommuner lägsta andelen bostadsproduktion på kommunägd mark och att har den absolut lägsta andelen bostadsproduktion på kommunägd mark. Ju snabbare expansionen sker desto mer blir kommunerna beroende av privata markägare. Tilläggas bör att de två största städerna, och , dessutom torde ha de största svårigheterna när det gäller att hävda sig mot enskilda stora markägare vid ny- och ombyggnad inom stadskärnorna. De blygsamma åtgärder, som vidtagits i form av förköpsrätt samt möjligheter till mark- och tomträttslån för kommunerna, löser inte problemen. De av höstriksdag genomförda ändringarna av expropriationslagen är otillräckliga. De nya värderingsreglerna kan först få någon betydelse för att få ned markpriserna. Kommunernas möjligheter att på bred front bygga upp en långsiktig markreserv är beroende av att lånefonden för kommunala markförvärv tillförs kraftigt ökade resurser. Den kommunala förköpsrätten förblir i många fall illusorisk, då kommunerna får träda in som köpare på det orimliga villkoret att de betalar det pris som överenskommits emellan köpare och säljare. I tidigare vpk-motioner har föreslagits en rad åtgärder för att öka kommunernas markinnehav och deras möjligheter att tränga tillbaka markspekulationen. Ett av förslagen har varit ändring av förköpslagen, så att samhället ges rätt till prövning av det överenskomna markpriset vid övertagna köp genom särskilda markvärdenämnder i varje län. avvisade vid riksdag förslaget om komplettering av förköpslagen med hänvisning till att ändringar i expropriation slagstiftningen skulle ge kommunerna vidgade möjligheter till markförvärv. ansågs bli parallellorgan till expropriationsdomstolama och avstyrktes av detta skäl. Ändringarna i expropriationslagstiftningen ger inte kommunerna någon möjlighet att få markpriset vid övertagna köp prövat. Det är möjligt att markvärdesnämnden inte är den bästa lösningen. Markpriset vid övertagna köp kan prövas direkt av expropriationsdomstol. Vpk-gruppen har vid upprepade tillfällen föreslagit en utvidgning av det kommunala planmonopolet, så att samhälleligt ägande av marken göres till förutsättning för att stadsplaneläggning skall få ske. En sådan lagbestämmelse skulle på ett avgörande sätt dämpa privatbyggmästarnas strävan att lägga under sig stora markområden. Förslaget avvisades så sent som vid höstriksdag med motiveringen att man bör avvakta bygglagutredningens arbete. Det är verkligen den obotfärdiges förhinder. Höstriksdagen kunde genomföra förändringar av expropriationslagen och utvidgning av tätbebyggelsebegreppet utan att avvakta bygglagutredningens arbete. Men så fort man kom i kontakt med ett förslag som syftar till att verkligen hindra privatbyggmästarnas markköp, skyndar man sig att utan sakbehandling gömma frågan bakom bygglagutredningen. Arbetarrörelsens efterkrigsprogram ställde också upp målet att alla privata flerfamiljshus successivt skulle överföras i bostadskooperativ eller ägo. kommunisterna har vid åtskilliga tilllfällen senast vid årets riksdag aktualiserat detta krav. I konsekvens med målsättningen i arbetarrörelsens efterkrigsprogram bör rätten att uppföra flerfamiljshus endast tillkomma allmännyttiga och kooperativa bostadsföretag. Privatkapitalet har ett sådant inflytande över alla led i byggprocessen att man utan vidare kan beröva det rätten att göra vinster även som byggherrar och förvaltare av flerfamiljshus. Med stöd av det ovan anförda föreslår vi att beslutar att till byggnadslagen foga en bestämmelse om att endast samhällsägd mark får stadsplaneläggas; att uttalar sig för en utredning och framläggandet av förslag dels om ändring av förköpslagen, så att kommunerna ges rätt till prövning vid expropriationsdomstol av markpriset vid övertagna köp, dels om sådan lagstiftning som stadgar att endast allmännyttiga och kooperativa bostadsföretag godkänns som byggherrar och förvaltare av flerfamiljshus. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)