mot · FV02288 · 1972-01-21 00:00:00 — av m. fl. om obligatorisk lagrådsgranskning av lagförslag. beslöt majoriteten i att avskaffa lagrådet som obligatorisk instans för granskning av vissa lagar. Lagrådet skall numera höras endast när regeringen önskar det. , och motsatte sig denna försvagning av laggranskningen. Lagrådets arbete är värdefullt genom att det underlättar bedömningen av en lagtext. Det gör det lättare för att ta ställning och ökar kontrollen av lagstiftningsarbetet. Det kan fästa uppmärksamheten på från juridisk synpunkt olämpliga eller inkonsekventa lagparagrafer. Diskutabla inslag blir bättre genomlysta. Lagrådet kan kort sagt bidra till en ökad rättssäkerhet. behöver alltså regeringen inte längre låta sina lagförslag granskas av lagrådet utom när man själv önskar det. Flera remissinstanser bl. a. högsta domstolen och Föreningen och stadsdomare motsatte sig den här förändringen när den föreslogs. Naturligtvis kan man diskutera lagrådets former och organisation. Och visst kan man överväga att ge det ökade resurser. Skäl har också anförts för att förändra den tidigare gränsdragningen mellan å ena sidan civil- och kriminallag m. m. (där lagrådet tidigare alltid hördes) och å andra sidan skattelagar och sociallagstiftning (som inte granskades av lagrådet). Men det betyder inte att förra årets grundlagsförändring om att göra lagrådet fakultativt är rimligt. Regeringen har stora möjligheter att undgå lagrådet om man misstänker obekväma kommentarer, om man har bråttom, om man planerat arbetet i departementet illa och om man så mycket som möjligt vill begränsa debatten kring något lagkomplex. Det är ju regeringens produkt som lagrådet granskar. Då är det inte rimligt att låta regeringen bestämma när denna granskning skall sättas in. När regeringen föreslog denna förändring förde man ett principiellt resonemang. Det är inte förenligt med en fullt konsekvent parlamentarism att tillförsäkra ett organ som saknar parlamentarisk förankring en ovillkorlig rätt att yttra sig i vissa lagstiftningsärenden, skrev justitieministern i propositionen (1970:24). Det bör, sade han, ankomma på regeringen att ensam avgöra hur dess förslag lämpligen bör förberedas och utformas. Därmed visade statsrådet att han har en annan mening om vad parlamentarismen är än den vedertagna. Parlamentarism är ju att regeringen har förtroende, att inte hellre vill ha en annan regering. Däremot säger den parlamentariska principen i och för sig ingenting om det sätt på vilket man skall bereda ärenden som föreläggs . Det är sant att det är regering och riksdag som beslutar i frågor av det här slaget. Lagrådet har ingen beslutanderätt. Det skall bara höras för vissa typer av lagar. Regeringen kan sedan gå emot lagrådet eller följa dess råd, och kan göra detsamma. Att få den ytterligare juridiska bedömning av ett lagförslag som den här granskningen innebär har därför ingenting alls med parlamentarism att göra. I samband med grundlagsändringar års val bör därför lagrådet åter få en stärkt ställning och bli en obligatorisk instans för granskning av lagar. Regeringen bör också överväga reformer i förhållande till det tidigare läget som effektiviserar lagrådets arbete men inte försvagar dess ställning. att hos Kungl. Maj:t hemställer om förslag till förstärkning av lagrådets ställning genom att göra det till en obligatorisk instans för granskning av regeringens lagförslag.