ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021771 · 1972-11-14 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 118 med förslag till lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse, m. m. Maj:ts proposition 1972:118 framläggs förslag till ändringar i lagen om bankrörelse, lagen om sparbanker, lagen om jordbrukskasserörelse och lagen om postbanken. Propositionens innebörd är främst en sänkning av täckningskraven för bostadsfinansierande kreditaktiebolag från samt en vidgning av sparbankernas och centralkassornas för jordbrukskredit rätt att göra kapitaltillskott till bostadsfinansierande kreditaktiebolag. Mot dessa ändringar, som torde vara att beskriva som en liberalisering av nu gällande lagstiftning, har vi inte anledning att göra invändningar. Bakgrunden till propositionen 118 är emellertid inte i främsta rummet en önskan att liberalisera de bestämmelser som gäller bostadsfinansierande kreditaktiebolag. Den är i stället att tillförsäkra ett nytt, halvstatligt kreditaktiebolag samma kapitaltäckningskrav som i det fall där aktierna ägs direkt av staten. Bolaget, som till skall ägas av postbanken och kreditbank och till av övriga, icke statliga bankinstitut, skall enligt en överenskommelse mellan ifrågavarande banker träda i stället för de bostadsfinansierande kreditaktiebolag som finns. Överenskommelsen, som i sig är av rent privaträttslig natur men som tillkommit på initiativ från , innebär en centralisering och monopolisering på marknaden för bostadsfinansiering. Vid sidan av det nya halvstatliga bolaget kommer endast att finnas den bostadsfinansieringsverksamhet som bedrivs av sparbankerna och hypoteksinstituten. Enligt vår uppfattning är den minskade konkurrens, som blir följden av denna fusion på bostadsfinansieringsmarknaden, att beklaga. Minskad konkurrens är aldrig till fördel för kunder och samhällsekonomi. Det är därför nödvändigt att redan existerande finansinstitut på fastighetskreditmarknaden kan fortsätta sin verksamhet. Om finansieringsaktiebolagsfusionen leder till en försämring för låntagarna bör åtgärder vidtagas för att åstadkomma en effektivare konkurrens. Med anledning av det anförda hemställes att måtte uttala att konkurrensen på fastighetskreditmarknaden bibehålies genom att redan existerande institut på detta område beredes möjlighet att fortsätta sin verksamhet. () HANS ()
mot · FV021773 · 1972-11-15 00:00:00 — av herrar Hellmark och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Sydöstra är ett avfolkningsområde, främst beroende på en fortgående strukturrationalisering inom jordbruket och sammanläggning av brukningsdelar men också på grund av vissa företagsnedläggelser och dragningskraften från de attraktivare sydvästra och västra delarna av provinsen. Den hittillsvarande expansionen av är alltså mycket ojämnt fördelad. Det finns allvarliga balansproblem mellan å ena sidan överhettade regioner och å andra sidan utflyttningsregioner, varav sydöstra är den värst drabbade. Från denna region har rått en utflyttning, och uppgjorda befolkningsprognoser pekar på att utflyttningen kommer att fortsätta. Antalet förvärvsarbetande sysselsatta inom jordbruk 1965 och 1980 (procent) Ovanstående tabell visar att andelen sysselsatta inom jordbruket är mycket hög och inom några kommunblock extremt hög. Prognosen, som är hämtad från de båda länsprogram 1970, visar att en stor del av de människor som är yrkesverksamma inom jordbrukssektorn beklagligtvis kommer att bortrationaliseras. Det innebär att många tvingas flytta från den berörda regionen, då övriga näringsgrenar ej har möjlighet att suga upp denna arbetskraft. Flyttningsströmmen torde i huvudsak gå mot den redan överhettade storstadsregionen . Sydöstra befolkningsutveckling framgår av nedanstående tabell. Åtgärder som sannolikt har bidragit till den negativa trenden i befolkningsutvecklingen är dels att järnvägskommunikationerna nedlagts eller utglesats, dels att utbildningsmöjligheterna icke utvecklats i önskvärd omfattning och riktning. Så saknar L-länsdelen helt gymnasial utbildning lokaliserad till sitt område. Genom den senaste gymnasiereformen har även yrkesutbildningen förlorat sitt fäste utanför . Det är uppenbart att kraftiga åtgärder måste till för att sydöstra skall kunna erbjuda tillräcklig och om möjligt ökad sysselsättning. Området har stora naturliga förutsättningar ur turist- och fritidssynpunkter och har också uppmärksammats av dessa skäl. är ju ett begrepp ur turistsynpunkt. Det vikande befolkningsunderlaget gör emellertid att förutsättningarna för serviceverksamhet av utsträckning året-runt-karaktär minskar. En plan för effektiv upprustning av sydöstra resurser bör ta sikte på ett hävande av den nuvarande obalansen mellan utflyttningsregioner och överhettade regioner. En förutsättning för detta är då att man inom sydöstra skapar ett stort antal nya arbetstillfällen. Genom ekonomiska insatser i form av regionalpolitisk! stöd torde det vara möjligt att få befintliga företag att expandera och dessutom få andra företag att lokalisera sig till denna region. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att måtte besluta att det allmänna stödområdet skall inom och omfatta , , Ystads, Sjöbos och kommuner. () HANS ()
mot · FV021779 · 1972-11-15 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Maj:ts proposition nr 111 läggs bl. a. fram förslag om ett regionalpolitisk! handlingsprogram för hela landet. Detta grundas på Länsprogram 1970, som länsstyrelserna har upprättat i samverkan med kommunerna. I vad propositionen gäller kan vi konstatera att den till övervägande del bygger på vad som framkommit i Länsprogram . Att kommer att utgöra ett s. k. primärcentrum och att kommunerna får bli s. k. regionalcentra är enligt Länsprogram 1970 fullt acceptabelt, men vad vi saknar i propositionen är att man ej tagit med som ett regionalt centrum. I propositionen sägs att dessa centra får betydelse för sysselsättning och service inte bara för den egna kommunen utan också för de omgivande kommunerna. Mot den bakgrunden ser vi det som en nödvändighet att även får bli ett s. k. regionalcentrum, eftersom vi annars kommer att få obalans mellan länets olika regioner. Med anledning av det ovan anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t hemställer om att upptas som s. k. regionalcentrum. () () 72 1839 S 1972
mot · FV021780 · 1972-11-15 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I proposition 1972:1 1 1 föreslår Kungl. Maj:t att anta vissa planer för utveckling av den regionala strukturen i landet. Olika orter i landet klassificeras därvid som storstadsområden, primära centra, regionala centra och kommuncentra. Mot tankegången att regionalpolitiken bör inriktas på vissa bestämda centralorter, som skall utgöra kärnpunkter i utvecklingsbara regioner, har vi ingen erinran. Det kan däremot ifrågasättas riktigheten av att statsmakterna på central nivå skall fatta det slutliga beslutet om vilka orter som i de olika regionerna skall klassificeras som centra av olika slag. Detta gäller särskilt de två huvudgrupper av centra som innehåller det stora antalet orter. Vi utgår emellertid från att kommer att fatta beslut om den plan i fråga om ortsstrukturen vilken upptas i proposition 1972:111. I vad gäller bl. a. har departementschefen gjort vissa justeringar av de förslag som föreligger i länsprogrammen. Beträffande har såväl i det preliminära som i det slutliga förslaget till ortsklassificering föreslagit att orten skulle betecknas som regionalt tillväxtcentrum. Propositionen upptar den emellertid som kommuncentrum. Med hänsyn till den speciella karaktär som kommun med dess läge i Västjämtland kan sägas ha, dess avstånd till det i länet föreslagna primära centrumet, förutsättningarna för näringslivets utveckling, där inte minst turistnäringens betydelse (bl. a. ) måste uppmärksammas, ävensom med hänsyn till dess servicefunktioner, bör enligt vår mening klassificeras som regionalt centrum. Med hänvisning till det anförda hemställes att vid sin behandling av proposition 1972:1 1 1 uttalar att i skall hänföras till s. k. regionalt centrum. () HANS ()
mot · FV021781 · 1972-11-15 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Maj:ts proposition nr lil föreslås i det regionalpolitiska handlingsprogrammet att för läns del blir primärcentrum. Till detta centrum föres bl. som därvid betecknas enbart som kommuncentrum. I sitt remissyttrande till i framhöll kommunstyrelsen i , att genom att vara en mångsidigt uppbyggd ort av typisk centrumkaraktär för ett ej ringa fyller förutsättningarna för att räknas som regionalt tillväxtcentrum. Framhållas bör att genom de många dit förlagda institutionerna och funktionerna uppvisar en karaktär som avgjort skiljer sig från genomsnittet av mindre städer. Förutom att vara stiftsstad med därtill hörande verksamhetsformer äger en rad för jordbruksnäringen viktiga inrättningar: lantbruksnämnden, hushållningssällskapet, statens frökontrollanstalt, lantbrukskemiska stationen och den ytterst verksamma veterinärinrättningen samt Uddetorps lantmannaskola. är förlagd till staden. fyller till gagnet funktionen av länsmuseum. Stifts- och landsbiblioteket utgör likaledes en central institution i bygden. Bland expansiva företag kan nämnas läns slakteri (med 700 anställda), Västgöta ägg och . Staden ligger vid den trafikstarka E 3, och i den aktuella diskussionen om ett länsflygfält står valet mellan platser i Skaras närhet. Befolkningsutvecklingen är enligt den senaste statistiken påtagligt gynnsam för Skaras del. Många faktorer talar enligt min uppfattning för att bör klassificeras i rang med exempelvis , och . Dessa städer i bör kunna utgöra en god illustration till att man kan skapa en väl avvägd jämvikt mellan flera mindre städer kring det primärcentrum otvivelaktigt utgör. Jag får med stöd av det anförda föreslå att måtte uttala sig för att även klassificeras som regionalt centrum. 72 1840 S 1972
mot · FV021785 · 1972-11-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 111 angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Maj:ts proposition nr 111 bil. 1 behandlas och lägges förslag till riktlinjer för den framtida regionalpolitiken i landet. Enligt min mening är det angeläget att sådana riktlinjer dras upp av . Jag anser det emellertid mindre välbetänkt, att, som sker i propositionen, olika områden pekas ut som mer eller mindre utvecklingsbara. Så uppfattas nämligen med all rätt den av tidigare gjorda ortsklassificeringen vilken nu återkommer i propositionen, låt vara i en något annorlunda skepnad men till sin effekt densamma. För vidkommande innebär förslaget att och klassas som kommuncentra, vilka enligt propositionen är orter, vilkas funktioner är begränsade huvudsakligen till invånarna i den egna kommunen. Bägge dessa kommuner är utomordentliga exempel på hur fel det är att indela kommunerna i olika klasser. Bägge har nämligen i högsta grad en arbetsmarknad som spänner långt utanför kommungränsen och därmed en funktion som är av intresse för andra än den egna befolkningen. Inom kommun finns t. ex. en av läns största arbetsgivare. I Länsprogram 70 uttrycktes från i att man såg länet som en enhet, förmenande att man på länsnivå borde få möjligheter att planera de aktiviteter och fördela de resurser som ryms inom ramen för regionpolitiken. Detta borde kunna ske utan att någon ort sklassificering behöver tillgripas. Det är självklart att residensstaden skall rymma servicefunktioner av olika slag och därmed vara intressant för lokalisering och företagsetablering. Men det är lika självklart, enligt min mening, att ett läns övriga kommuner måste få en rejäl möjlighet att utvecklas. Denna möjlighet försvåras väsentligt om som regeringen nu föreslår en klassificering av orter skall ske. Man kan inte bortse från att det för många kommuner blir en negativ stämpel, som utgör ett hinder för en annars i många fall naturlig positiv utveckling. Det måste således ankomma på länen själva att bestämma den regionala utvecklingen. Ingen annan instans känner bättre till förhållandena. Under hänvisning till det anförda hemställes att vid behandlingen av Kungl. Maj:ts proposition nr lil 1. beslutar avslå propositionen ivad gäller förslaget att statsmakterna centralt skall fastställa en klassificering av orterna inom länen; 2. beslutar att planeringen inom länen och fördelningen av tillgängliga samhällsresurser mellan olika delar inom länen skall göras av länsmyndigheter. 72 1879 S 1972
mot · FV021787 · 1972-11-17 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Den starkt negativa befolkningsutveckling som rått i och som har kunnat vändas först , med undantag för planeringsregion, kan till stor del förklaras av sysselsättningsminskningen inom länets industri. Anledningen till den fortsatta kraftiga folkminskningen i , omfattande och Hedermora kommunblock, torde vara den industriella strukturen i området. Koncentrationen av tung industri med relativt stora företagsenheter och med ett föga differentierat näringsliv har medfört att nämnda region sysselsättningsmässigt drabbats särskilt hårt av den fortgående mekaniseringen och effektiviseringen inom den tunga industrin. Antalet industrisysselsatta i länet minskade med närmare 4 990 personer, varav Avestaregionen svarade för hela 1 800. Men även inom den statliga sektorn har förändringar skett som starkt medverkat till den negativa utvecklingen. Inom post, tele och järnväg, där regionen haft en framträdande position, sker nu en koncentration av verksamheten till andra orter. Mer än 200 statliga anställningar har sålunda försvunnit och medverkat till att planeringsregion under ovannämnda period redovisar den största minskningen i hela länet, räknat i såväl absoluta som relativa tal, vilket i siffror innebär 4 051 personer enbart 1964-september 1972. kan denna utflyttning naturligtvis också få allvarliga följder även för den befintliga industrins rekrytering. Det är uppenbart att ett sådant beroende av utvecklingen inom ett fåtal branscher och företag, som är aktuella inom nämnda område, medför allvarliga konsekvenser för framtiden. Förutsättningarna och underlaget för en fortsatt expansion kan undergrävas. För att vidareutveckla näringslivet mot en större differentiering med ökad satsning på främst mindre konjunkturkänslig verkstadsindustri krävs kraftfulla åtgärder från samhällets sida, vilket säkerligen skulle underlättas om regionen hänfördes till allmänna stödområdet. Den återstående regionen i länet, som i så fall skulle ligga utanför det allmänna stödområdet, dvs. , har fått vidkännas en kraftig befolkningsminskning. har dock en viss stabilisering inträtt, men eftersom näringslivets struktur i regionen är jämförbar med Avestaregionens inger sysselsättningsfrågorna dock vissa bekymmer. Av länsplaneringsskäl kan det varken vara praktiskt eller rimligt att vid en justering av gränsen utelämna en så liten del av ett län som Ludvikaregionen i detta fall utgör. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta att hela skall ingå i det allmänna stödområdet.
mot · FV021788 · 1972-11-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj ds proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. I propositionen anges överväganden om hushållning med mark och vatten, innefattande vissa allmänna riktlinjer för lokal och regional planering i sådana fall då markanvändningen från olika verksamheters sida står i konflikt med varandra. De verksamheter som behandlas är bl. a. fritidsliv, fritidsbebyggelse, vetenskaplig naturvård och sådan industri som förorsakar betydande miljöstörningar. Genom vissa riktlinjer avgränsas områden med vetenskapliga och rekreativa värden, vilka bedöms vara sådana att miljöstörande industri icke bör förläggas dit. Riktlinjerna skall detaljeras och preciseras i ett fortsatt planeringsarbete inom län och kommuner. Det är ofrånkomligt att vissa län och kommuner berörs i större utsträckning än andra av dessa restriktioner. En säregen kust med orörd skärgård eller ett landskap med säregen miljö och stora vetenskapliga värden måste självklart bevaras intakt i största möjliga utsträckning. Till de län som begåvats med stora och i många fall omistliga sådana värden hör län. Sålunda har betänkandet Hushållning med mark och vatten med rätta framhållit kusten i norra län och hela som områden dit miljöstörande industri icke bör förläggas. Följden blir emellertid då att ett flertal kommuner i sin helhet blir undantagna från möjligheten att mottaga industrier av större format. Om de tänkta riktlinjerna inte avser att bädda för en ny kommunreform med ännu större kommuner än vad den senaste ännu icke helt genomförda kommunreformen åstadkommit, vilket enligt min uppfattning vore olyckligt, måste det klart sägas ifrån att de berörda kommunerna i stället måste prioriteras då det gäller lokalisering av icke miljöstörande industrier av större eller mindre format. Detta är en förutsättning då det gäller för dessa att i fortsättningen kunna bestå såsom egna kommuner med samma möjligheter som andra att erbjuda sina innevånare arbetstillfällen och vanlig service på olika områden. En kommun kan inte enbart bestå såsom ett naturskönt område som icke får förstöras. Med anledning av det anförda hemställer jag att måtte besluta att vid utarbetandet av riktlinjer för det fortsatta planeringsarbetet inom län och kommuner i anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1972:111 hänsyn skall tagas till i motionen framförda synpunkter rörande lokalisering av icke miljöstörande industri.
mot · FV021791 · 1972-11-16 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. Maj:ts beslut ingår i det s. k. inre stödområdet ivad det avser , och kommunblock, varav och kommunblock sedan kommunsammanläggningen 1971 är färdigbildade kommuner. Detta område utgör den större delen av planeringsregion. kommun, som hör till denna region, ingår emellertid icke i det inre stödområdet. Det har från denna kommun vid skilda tillfällen framförts starka krav på att gränserna för det inre stödområdet skulle ändras så att kommun också innefattades. Ett skäl för detta är att företag då skulle kunna komma i åtnjutande av det s. k. sysselsättningsstödet, och det bör här framhållas att har samma svåra sysselsättningsproblem som de kommuner som förts till det inre stödområdet. i säger också i Länsplan 70: Det är därför överraskande att inte även förts till det området. betraktar detta ställningstagande som grundlöst. Samma sysselsättningsförhållanden är också rådande i kommun, och liknande motiv kan anföras för att också denna kommun bör höra till det inre stödområdet. är av den bestämda uppfattningen att och kommuner bör införlivas med det inre stödområdet. Jag kan helt instämma i dessa synpunkter. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att och kommuner i införlivas med det inre stödområdet.
mot · FV021794 · 1972-11-16 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj.ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. De förslag till reformer i relationerna mellan samhället och det privata näringslivet som skisseras i Kungl. Maj:ts proposition 1972:111 innebär bl. a. nya uppgifter och ökade befogenheter för stat och kommun. En förstärkning av demokratiska samhälleliga organ anges som den enda framkomliga vägen för att ge näringslivet i alla delar av landet utvecklingsmöjligheter och för att utjämna regionala skillnader i människornas levnadsvillkor. Som ett av många förslag till stöd åt näringslivet aviseras att förslag till ökat statligt stöd åt företagarföreningarna kommer att föreläggas riksdag. Med hänvisning till ovanstående bör det därför vara naturligt att överväga på vilket sätt den samhälleliga representationen i företagarföreningarnas ledning och då främst i deras lånedelegationer eller -utskott kan stärkas. I andra förslag till har möjligheterna till insyn och inflytande för de i företagen anställda breddats. I samband med nedläggning och omkonstruktion av mindre företag har ofta påpekats att de anställdas uppfattningar och kunnande om företag i alltför liten utsträckning fått berika diskussionerna om ekonomiskt stöd och rådgivning till företagets ledning. Redan nu bidrar stat och kommuner (landsting) till företagarföreningarnas verksamhet med stora summor, och de lånemedel och garantier som ställs till företagens förfogande genom förmedling av företagarföreningarna är mestadels samhälleliga medel. Eftersom företagarföreningarna till sin konstruktion är ekonomiska föreningar, där enskilda företag, myndigheter och hantverksorganisationer är delägare, kan lagstiftning om delägarskap för fackliga organisationer ej ske. En frivillig anslutning till företagarföreningarna av fackliga organisationer är däremot fullt möjlig. Men vi anser att staten som förutsättning för ökad medelstilldelning till företagarföreningarna kunde framställa önskemål om att fackliga organisationer får ett berättigat inflytande på låneverksamheten, antingen genom representation i föreningarnas styrelser eller genom att vara remissorgan i samband med behandling av låneansökningar. Med stöd av det anförda får vi hemställa att i skrivelse till Kungl. Maj:t måtte tillkännage att det i samband med behandlingen av det aviserade förslaget om ökat stöd till företagarföreningarna måtte tas under övervägande på vilket sätt samhället och representanter för de anställda i företagen kan beredas större inflytande över behandlingen av låneansökningar samt rådgivning och service åt de mindre och medelstora företagen.