mot · FV021750 · 1972-11-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 100 med förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. I invandrarutredningens betänkande (SOU 1971:51) gällande invandrarnas utbildningssituation undervisning i svenska samt samhällsorientering föreslås att grundutbildning skall vara öppen för alla invandrare och inordnas i det allmänna skolväsendet. Utredningen föreslår vidare lagstiftning om skyldighet för arbetsgivare med minst fem anställda att ge utländsk arbetstagare som anställs efter lagens ikraftträdande ledighet för att delta i grundutbildningen och att betala honom lön . När det gäller icke anställda invandrare föreslår utredningen att social service anordnas i anslutning till grundutbildningen och att en premie utgår till dem som fullföljer utbildningen. betänkande ligger i huvudsak till grund för regeringens proposition nr 1972. I denna hävdar departementschefen att grundutbildning för alla vuxna invandrare skulle innebära sådana kostnadseffekter för det allmänna att han helt utesluter denna mycket viktiga fråga. Enligt departementschefen bör den behandlas i vidare budgetsammanhang. Propositionen gäller alltså endast frågan om skyldighet för arbetsgivare att ge ledighet för deltagande i svenskundervisning och betalning av lön för sådant deltagande. Vi noterar med tillfredsställelse att propositionen inte accepterar IU:s förslag att lagen endast skall gälla arbetsgivare med minst fem anställda utan i stället föreslår lagstadgad skyldighet för alla arbetsgivare med anställd utländsk arbetskraft oavsett antalet. Vi beklagar dock att departementschefen av kostnadsskäl utesluter de vuxna invandrare som inte direkt är i förvärvsarbete från den föreslagna utbildningen. Invandrarnas förhållanden i vårt land skulle säkerligen radikalt ha förbättrats därest departementschefen följt IU:s förslag. Situationen synes oss synnerligen allvarlig, då den undervisning det här är fråga om knyts till utbildning för endast dem vilka har direkt förvärvsarbete, särskilt med tanke på att timantalet för den svenskundervisning för invandrare som tidigare förekommit kraftigt nedskurits. Undervisning i svenska för invandrare hör enligt vår mening till de mer angelägna uppgifterna i utbildningsväsendet. Konsekvenserna för invandrare vilka inte ges möjligheter till den undervisning det här är fråga om kan bli ytterst allvarliga. Främst drabbas de icke yrkesarbetande kvinnorna, de arbetslösa och de utländska studenterna. Under lågkonjunkturen friställs många arbetare en stor del av dem är utlänningar. Vid rationaliseringar inom företagen får de gå först som haft de minst kvalificerade arbetena. I stor utsträckning gäller detta invandrare. Även från humanitär synpunkt borde dessa ges så goda förutsättningar som möjligt att kunna få nya arbeten. Svenskundervisningen spelar här en väsentlig roll. För hemmakvinnorna i invandrarfamiljerna, som har svårast att få arbete, kommer isoleringen att bli ännu kännbarare. Vi delar IU:s mening att icke anställda vuxna invandrare bör stimuleras till att deltaga i svenskundervisning genom att ställs till förfogande. Vi anser dock att, om inga formella invändningar kan resas, de förmåner som utgår vid arbetsmarknadsutbildning bör tillämpas i detta fall och delar därmed chefens för invandrarverket, generaldirektör , uppfattning så som den kommer till uttryck i det särskilda yttrande som är fogat till IU:s betänkande. Invandringen till av utländsk arbetskraft har varit omfattande. Den nordiska överenskommelsen att invandring borde ske över respektive länders officiella arbetsförmedlingar höll inte. Större svenska företag ordnade egna värvningscentraler, exempelvis i . Nödvändig information om förhållandet i det land dit de ämnade flytta undanhölls dem, exempelvis om sociala frågor, utbildning och bostäder. Illegal invandring skedde även från andra länder av folk som inte alls behärskade svenska språket. invandrare utnyttjade egna landsmän till det yttersta. En av förutsättningarna för att inte helt komma i klorna på ogina och hänsynslösa företagare var att vederbörande invandrare i varje fall fick en elementär introduktion i det svenska språket. Detta kunde endast beredas en liten del av invandrarna och då i stort sett av allmänna medel. De företagare som lockat hit invandrarna kände sig inte bundna av att ge de anställda invandrarna någon undervisning i svenska, såvida det inte gällde de mest elementära kunskaperna för att sköta ett verktyg eller tempojobbet vid det löpande bandet och därmed skapa de största möjliga profiterna för företagaren. Förslaget i propositionen nr 100 till lag om ledighet för invandrare på ordinarie arbetstid, avsedda som lektionstimmar i svenska språket samt samhällsundervisning, med lön från arbetsgivaren, kan enbart hälsas med tillfredsställelse, i synnerhet som det gäller alla företag och inte endast de med minst fem anställda, som var IU:s förslag. Alltför länge har företagarna sluppit undan något som borde ha varit deras solklara plikt. I 4 § heter det: Arbetsgivaren skall så snart det kan ske upplysa nyanställd arbetstagare om hans rättigheter enligt denna lag. Arbetsgivaren skall från anställningens början bereda arbetstagaren möjlighet till ledighet för att påbörja undervisningen, men detta är dock enligt vår mening inte till fyllest. Denna paragraf bör lagfästa skyldighet för arbetsgivare att vid anställandet meddela den nyanställde om dennes rättigheter. Att arbetsgivaren skall ha så som på sig för att bereda den nyanställde invandraren rätt till ledighet för att påbörja undervisningen anser vi vara omotiverat. föreligger nämligen att arbetsgivare anställer invandrare men avskedar denne och är då helt befriad från kostnaderna för den undervisning det här är fråga om. Invandraren är ovetande om sina rättigheter och skulle kunna slussas till en annan företagare som är benägen att förfara på samma sätt. Möjligheten föreligger således att vissa företagare kan byta arbetskraft kanske utan att bli upptäckta. Denna möjlighet bör uteslutas. Lagen skall enligt propositionen träda i kraft och tillämpas på arbetstagare, som börjat sin första anställning här i landet efter utgången av 1972. Många invandrare, som arbetat i vårt land i vissa fall och gjort sina insatser i svenskt näringsliv, ställs helt utanför. Lagstiftningen bör enligt vår mening gälla även dessa invandrare. Vi delar här helt de uppfattningar som i detta sammanhang framkommit från såväl LO som . Även om departementschefen ansluter sig till dessa synpunkter anser han att de inte bör bli föremål för lagstiftning nu utan hänvisar till utredningar som igångsatts. Undersökningarna angående anordnande av undervisning för anställda invandrare vilka redan medverkar i produktionen bör kunna vara klara innan lagen skall träda i kraft . Lagstiftningen bör därför enligt vår mening utformas så, att den omfattar även dessa invandrare. Lagen bör vara generell och omfatta alla anställda som är i behov av svenskundervisning. Detta innebär att rätten till ledighet och lön även skall föreligga för arbetstagare som börjat sin anställning före . Ikraftträdandebestämmelsen bör ändras i enlighet med det anförda. Med hänvisning till det anförda föreslås i anledning av propositionen 1972:100 1. att 4 § i förslag till lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare erhåller följande lydelse: 4 § Arbetsgivaren skall vid anställningen upplysa nyanställd arbetskraft om hans rättigheter enligt denna lag. Arbetsgivaren skall senast från anställningens början bereda arbetstagaren möjlighet till ledighet för att påbölja undervisningen., 2. att ikraftträdandebestämmelsen punkt 1 erhåller följande lydelse: Denna lag träder i kraft . Har arbetstagare böljat sin anställning innan lagen trätt i kraft, räknas arbetsgivarens skyldigheter enligt 4 § från ikraftträdandet., 3. att hos regeringen hemställa om skyndsamt förslag i enlighet med särskilt yttrande av experten , fogat till invandrarutredningen, om att deltagande i svenskundervisning skall omfatta även vuxna invandrare, som inte har anställning, och att därvid skall utgå förmåner motsvarande dem som utgår vid arbetsmarknadsutbildning. (vpk) (vpk) (vpk) i PER (vpk)