mot · FV021700 · 1972-05-15 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj Is proposition nr 90 angående komplettering av riksstatsförslaget för /73, m. m. Konjunkturer och ekonomisk politik 1972/73 Bedömningen i finansplanen av konjunkturutsikterna för /73 präglades av stor tvekan och försiktighet. Utvecklingen antogs dock komma att bli uppåtriktad . Det antogs vidare att det internationella konjunkturuppsvinget skulle bli mera markerat . Det finns skäl att på nytt understryka att vårt lands ekonomi i hög grad är beroende av den internationella konjunkturen. Därför måste varje konjunkturbedömning för vår egen del ta det internationella läget som utgångspunkt. Viktigast härvid är givetvis att studera läget i våra viktigaste köparländer såsom , , , de nordiska grannländerna, och . Hur världshandeln utvecklar sig har också stor betydelse. Den svenska exporten uppgick till ca , varav ca 17 miljarder gick till EFTA-länderna och mer än 10 miljarder till EEC-länderna. Även i den reviderade finansplanen antas att konjunkturläget i kommer att gynnsamt påverkas av den internationella konjunkturen. Den väntade uppgången i i förening med en positivare utveckling i och andra delar av OECD-området lägger grunden för denna optimism. Tendenserna beträffande den internationella konjunkturutvecklingen är emellertid inte entydiga och säkra. En betydande osäkerhet måste därför fortfarande anses råda beträffande tidpunkten närden internationella konjunkturuppgången får påtagliga effekter på vår ekonomi. Finansministern återkommer i den reviderade finansplanen på nytt till kravet på extern balans. Det finns också skäl att understryka att förmågan att upprätthålla yttre balans kommer att ha en grundläggande betydelse för den ekonomiska utvecklingen. Farhågor framförs för att fjolårets överskott i bytesbalansen skall förvandlas till ett betydande underskott. Valutaproblemen kvarstår i all sin kraft på . underskott som det innevarande med svag konjunktur inger oro. Investeringar och tillväxt måste stimuleras, i stället för att hållas tillbaka, om vi skall kunna undvika svåra valutasituationer , som antingen leder till valutakris eller till en av valutaskäl hemmagjord konjunkturnedgång. Balans med utlandet kan uppenbarligen endast nås via överskott i handelsbalansen, eftersom bl. a. u-hjälpen och turismen innebär stora valutautgifter. Det är därför oroande att handelsbalansen nu förutses komma att försvagas med 750 milj. kr. i förhållande till föregående år. Den svenska industrin måste ges goda möjligheter att utvecklas. Åtgärder som stärker exportindustrins slagkraft på de internationella marknaderna måste anses ha hög prioritet, t. ex. ökade exportkrediter. Efterfrågeutvecklingen inom landet är alltjämt svag, även om vissa tecken nu pekar mot en viss ökning. Den svaga interna efterfrågan sammanhänger bl. a. med att den kommunala verksamheten inte expanderar lika snabbt som tidigare, liksom inte heller bostadsbyggandet. I förening med att det fortfarande råder osäkerhet om såväl styrkan som tidpunkten för ett mera påtagligt internationellt konjunkturuppsving, talar detta enligt vår uppfattning för att den konjunkturbedömning som görs i den reviderade finansplanen är för optimistisk beträffande den närmaste framtiden. I den senaste konjunkturbarometern vill man inte sträcka sig längre i sin bedömning än till att botten kan vara nådd. Däremot anser man sig inte kunna tala om någon vändning uppåt. Därtill har den mot industrin riktade efterfrågan varit alltför svag, heter det. Man konstaterar vidare att produktionstillväxten åtminstone under de två närmaste kvartalen inte beräknas föranleda någon ökning av arbetsstyrkorna. På tjänstemannasidan kan tvärtom en fortsatt nedtrappning påräknas. Sysselsättningsläget inger därför stark oro för hela /73. Den ökade arbetskraftsefterfrågan, som man tidigare antagit skulle uppkomma genom arbetstidsförkortningen, synes inte ha inträffat. Företagen, kommunerna och landstingen har tydligen utnyttjat befintlig överkapacitet eller ökat rationaliseringstakten. Ökade arbetsgivaravgifter skulle i ett sådant läge leda till nya kostnadsökningar ovanpå de kostnad sstegringar som uppstår av andra skäl. Detta kan försena konjunkturuppgången, vilket vi bedömer som mycket allvarligt. All modern konjunkturpolitik måste bygga på att statsmakterna har god handlingsberedskap. Utmärkande för den konjunkturpolitik har varit att de insatta åtgärderna varit för svaga och för sent insatta. Sammantaget innehåller den aktuella konjunkturbilden både positiva och negativa inslag, även om de positiva har tilltagande styrka. Bland de negativa inslagen märks kvarstående arbetslöshet, osäkerhet beträffande industrins kapacitet att möta en väntad exportefterfrågeökning och osäkerheten om industrins investeringsvilja. Vi vill också poängtera att vändpunkten för olika ekonomiska storheter kan inträffa . Det kan t. ex. dröja innan en ökning i orderingången får effekter på sysselsättningen, eftersom företagen kan ta varor från lager. Konjunkturbilden blir därför sällan entydig. Den senaste visar också att man inom bedömer att den svenska konjunkturuppgången kommer senare än vad finansplanen antar. När ett konjunkturuppsving väl kommer till stånd, kommer de problem som hänger samman med en fortsatt inflation i samhällsekonomin på nytt att öka. Regeringen har ett stort ansvar för att kampen mot inflationen förs på alla fronter. Varje möjlighet att undvika kostnadsökningar inom den tillverkande industrin måste sålunda tillvaratas. Den svenska exportindustrin måste redan nu konkurrera med ett högt kostnadsläge som barlast. Nya kostnader skulle leda till ökade svårigheter på den internationella marknaden, även om efterfrågan skulle öka. Nya kostnadsökningar för varor och tjänster kommer också att snabbt slå igenom i prisbildningen på hemmamarknaden. Detta kommer i sin tur att leda till krav på kompensation, vilka i sin tur leder till nya kostnadsökningar. Skattesystemet späder sedan ytterligare på inflationen, och den välkända pris- och kostnadsspiralen sätts i snabbare rörelse uppåt. Den svenska produktionsökningen blir mycket låg. Uppgången på sammanlagt motsvarar vad vi hade . var produktionsökningen , dvs. den lägsta inom ram och mindre än en tiondel av den genomsnittliga. Detta är beklagligt både med hänsyn till de enskilda människornas standard och möjligheterna till fortsatta nödvändiga förbättringar i samhället. Det är därför allvarligt om ökningstakten i varuframställningen åter skulle tendera att hämmas av kraftiga pris- och kostnadsstegringar. Därför ställer vi oss avvisande till att i detta konjunkturläge införa sådana nya pålagor som driver upp kostnaderna för framställning av varor och tjänster. Den föreslagna skatteomläggningen kommer otvivelaktigt att få sådana verkningar. Såväl höjd mervärdeskattt och höjd löneskatt som höjd drivmedelsskatt har direkta verkningar på konsumentpriser och prod uktionskostnader. Den nu något ökande efterfrågan i landet beror på konsumtionen och inte nämnvärt på investeringarna. En höjd löneskatt skulle direkt minska de redan svaga investeringarna och därmed på den möjliga förbättringen av sysselsättningen. Höjd löneskatt innebär för det första ett vinstbortfall, som bl. a. inverkar negativt på den redan förut låga självfinansieringsgraden, inte minst bland de mindre och medelstora företagen. Den medför vidare ett likviditetsbortfall som också minskar möjligheterna att investera. För det tredje kommer sannolikt de investeringar som vidtas att i ökad utsträckning läggas utom landet. Dessutom verkar löneskatten så, att den särskilt drabbar arbetskraftsintensiva företag. Med den snabba strukturomvandling som redan pågår inte minst i blir en pålaga av denna speciella typ därmed också ett hot mot en riktig regionalpolitik. Förslaget om höjd löneskatt svär direkt mot regeringens uttalanden om nödvändigheten av en snabb expansion inom näringslivet. Den svaga ekonomiska aktiviteten och den förflutna delen av 1972 har särskilt gjort sig gällande på arbetsmarknaden. Trots de sysselsättningspolitiska insatser som vidtogs har antalet anmälda arbetslösa uppgått till 80 000-85 000. Till detta kommer att beredskapsarbeten, omskolning och andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder haft betydligt större omfattning än tidigare. Efterfrågan på ny arbetskraft har legat kvar på en låg nivå. De säsongrensade siffrorna för arbetslösheten minskade något litet på båda sidor om . Senaste uppgiften visar någon uppgång. är dock arbetslösheten mer än dubbelt så stor som . Som mätare på konjunkturen visar sysselsättningssiffran att svensk ekonomi alltjämt kämpar i motvind. En viss stabilisering av arbetsmarknadsläget synes dock ha skett . För att uppnå detta har dock kraftiga arbetsmarknadspolitiska insatser utöver vad som beslöts under höstriksdagen blivit nödvändiga. De väntade effekterna av arbetstidsförkortningen har däremot, som redan nämnts, i stort sett uteblivit. Den utdragna sysselsättningskrisen och den fortsatta stagnationen i investeringar och konsumtion visar att den ekonomiska politik som vi förordade med bl. a. ett tillfälligt borttagande av löneskatten och en tillfällig sänkning av mervärdeskatten skulle ha varit riktig. En ytterligare stimulans av den direkta efterfrågan skulle ha påverkat sysselsättningen i väsentlig grad. Som regeringens ekonomiska politik utformats har den senaste konjunkturnedgången i stället medfört skadeverkningar långt in , bl. a. genom att utbyggnaden och moderniseringen av produktionsapparaten har försummats och strävandena till regional balans motverkats. När en uppgång i konjunkturen kommer till stånd bör detta givetvis få en positiv effekt på arbetsmarknadsförhållandena. Man måste dock tyvärr räkna med en betydande eftersläpning i vad gäller effekterna på sysselsättningen. Mycket tyder därför på att ökningen i efterfrågan på arbetskraft inte heller och kommer att bli tillfredsställande. Risk föreligger därför för en kvarstående mycket hög arbetslöshet, särskilt bland äldre och bland personer med otillräcklig yrkesutbildning. Särskilda svårigheter kan också väntas för kvinnor och ungdom samt andra nytillträdande grupper på arbetsmarknaden. Fortsatta arbetsmarknads- och lokaliseringspolitiska åtgärder ter sig därför nödvändiga för att trygga sysselsättningen . Vi hälsar därför med tillfredsställelse att arbetsmarknadsverket nu lägger upp planer för att kunna genomföra sådana insatser. Avgörande för arbetsmarknadsläget som helhet blir dock av allt att döma investeringsutvecklingen och orderingången inom industri och andra varuproducerande näringar. Den fortsatta kostnadsutvecklingen kommer här som nämnts att spela en stor roll. Som framhålls i den reviderade finansplanen kommer ökningen av arbetskraftsefterfrågan troligen att växla mellan olika branscher och näringsgrenar. Liksom kommer den sannolika efterfrågan att vara relativt sett störst när det gäller yrkesutbildad arbetskraft inom industrin. Mot bakgrund härav är fortsatta insatser nödvändiga för att stärka yrkesutbildningen och för att på olika sätt stimulera de arbetssökande att i ökad utsträckning söka sig till praktiskt inriktade arbetsuppgifter. I detta syfte behövs insatser bl. a. när det gäller att förbättra arbetsmiljön, pröva nya löneformer och stärka de anställdas inflytande i arbetslivet. Inte minst byggarbetslösheten är ett bevis på regeringens ryckiga politik. Byggarbetslösheten har under den senaste konjunkturnedgången varit mycket omfattande, särskilt om man tar hänsyn till att de arbetsmarknadspolitiska insatserna i hög grad varit inriktade på att möta sysselsättningssvårigheterna inom denna sektor. I viss utsträckning har den höga arbetslösheten inom byggfacket karaktär av strukturarbetslöshet. Detta sammanhänger bl. a. med den snabba rationalisering och industrialisering som ägt rum inom byggnadsverksamheten. Den här angivna utvecklingen på arbetsmarknaden kan väntas leda till ökade regionala spänningar. För skogsbruket, som har en avgörande betydelse för arbetsmarknadsläget i de sysselsättningssvaga områdena, förutser t. o. m. minskade sysselsättningsmöjligheter för den personal som inte är fast anställd. En målmedveten strävan att stärka sysselsättningsmöjligheterna i de sysselsättningssvaga regionerna är därför nödvändig. Möjligheterna att lösa dessa sysselsättningsproblem är enligt vår uppfattning nära förbundna med möjligheterna att vidta de nödvändiga omställningarna inom respektive regioner. Vi har tidigare vid årets riksdag (motion 1972:812) hemställt om ett uttalande från sida som stöd för den tidigare fastställda målsättningen att regional balans skall utgöra ett övergripande mål i den ekonomiska politiken. Detta har emellertid avvisats av riksdagsmajoriteten. Uttalandena i den nu föreliggande reviderade finansplanen styrker uppfattningen att inte heller regeringen nu är beredd att hålla fast vid den redovisning av den ekonomiska politikens centrala mål som skedde och som då enhälligt stödde. Ökade insatser för att stödja omflyttningen förordas nu i stället för stöd och stimulans åt utvecklingen i områden med vikande sysselsättning. Det i statsverkspropositionen framlagda budgetförslaget för /73 innebär en förskjutning av finanspolitiken i åtstramande riktning. En åtstramning får också anses motiverad som en beredskapsåtgärd. Upplåningsbehovet reduceras i förhållande till innevarande budgetår med 700 milj. kr. Enligt de kalkyler som läggs fram i den reviderade finansplanen kommer emellertid underskottet i totalbudgeten trots detta att uppgå till . Det måste också anses angeläget att staten inte genom en lika stor upplåning som försvårar för näringslivet att förstärka sina finansiella resurser eller omintetgör kommunernas berättigade och i överenskommelsen med regeringen utlovade ökade anspråk på kapitalmarknaden. Många företag har utnyttjat de förbättrade lånemöjligheter som funnits enbart till att stärka sin likviditet och inte för omedelbara investeringar. Detta är naturligt med hänsyn till erfarenheterna av tidigare kreditåtstramningar. Det är angeläget att åtgärder vidtas som kan tillförsäkra näringslivet ett jämnare kapitaltillflöde och hindra en upprepning av de tidigare kraftiga kreditåtstramningarna. Vi vill också starkt understryka angelägenheten av att statsmakterna nu söker bevara en viss finanspolitisk handlingsfrihet. Genomförs den föreslagna skatteomläggningen enligt förslaget i propositionen, begränsas möjligheterna att bedriva en aktiv finanspolitik under det närmaste året. De konjunkturpolitiska åtgärder som vi föreslog skulle å andra sidan nu ha gett ett betydligt vidare finanspolitiskt handlingsutrymme än vad som faktiskt står till förfogande. och har i motioner till årets riksdag lagt fram förslag som i förhållande till regeringens förslag innebär vissa förändringar i vad gäller statens inkomster och utgifter. En viss inkomstförstärkning uppnås om höjningen av vin- och spritskatten, maltdrycksskatten och tobaksskatten tidigareläggs i enlighet med vad vi föreslagit i motion 1972:1696. Det får anses olämpligt att lägga sådana höjningar i omedelbar anslutning , och de föreslagna höjningarna bör därför träda i kraft . Sparsamhet och rationalisering inom den offentliga sektorn Ansträngningar har gjorts för att hålla tillbaka statens och kommunernas investeringar och konsumtion i syfte att skapa ökat utrymme för industrin och andra sektorer. Den offentliga utgiftsexpansionen har emellertid trots detta fortsatt. Den överenskommelse som träffats om en begränsning av de kommunala utdebiteringshöjningarna får ses som ett försök att begränsa de kommunala utgiftsökningarna. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt att staten ålägger sig en motsvarande restriktivitet när det gäller nya utgifter. Den långtidsbudget som har lagts fram i anslutning till den reviderade finansplanen visar att utgiftskonsekvenserna av tidigare fattade beslut är stora. Nya behov och resursanspråk måste i första hand prövas vid den årliga budgetbehandlingen. Det är emellertid angeläget att denna prövning kombineras med en mera övergripande översyn av de offentliga resursernas användning, särskilt i ett längre perspektiv. Det är naturligt att en sådan uppgift anförtros åt en särskild parlamentarisk beredning. Vi har i andra motioner till årets riksdag (motionerna 1972:295 och 1972:401 samt 1972:812) angett riktlinjer för en sådan översyn. Denna bör omfatta både en kartläggning av möjligheterna till omedelbara besparingar och en analys av resursanvändningen på samt åtgärder för att få till stånd en snabbare rationalisering och en förbättrad planering i den offentliga verksamheten. Vi har där lagt fram förslag om bl. a. rambudget, arbetskraftsbudget, utbyggd regionalplanering, alternativ planering och stabiliseringskonferenser. huvuduppgift är att tjäna som ett forum för överläggningar mellan regeringen och berörda parter om det samhällsekonomiska läget och de aktuella fördelningspolitiska problemen. För att stå fri från själva förhandlingsarbetet bör en stabiliseringspolitisk konferens inkallas innan förhandlingarna börjar. Det är vår uppfattning att motiven för en stabiliseringskonferens har blivit än klarare i det ekonomiska och politiska läge som råder och som kan förutses råda den närmaste framtiden. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att vid behandlingen av proposition nr 1972:90 beslutar 1. att de i propositionen 1972:95 föreslagna höjningarna av vinoch spritskatten, skatten på maltdrycker och tobaksskatten skall träda i kraft , 2. att hos Kungl. Maj:t anhålla om utredning i syfte att uppnå såväl omedelbara besparingar som en på ökad effektivitet och bättre resursanvändning inom den statliga förvaltningen i enlighet med vad som har anförts i motionen, 3. att som sin mening ge Kungl. Maj:t till känna vad som anförts i denna motion beträffande prisstabiliserande och sysselsättningsfrämjande åtgärder samt beträffande riktlinjer i övrigt för den ekonomiska politiken. () ()