mot · FV02432 · 1972-01-24 00:00:00 — av m. fl. om utredning angående brottsförebyggande åtgärder. Den registerade brottsligheten har ökat starkt. Trots en snabb standardökning och sociala reformer har den negativa utvecklingen på detta område inte kunnat brytas. Tvärtom har vissa delar i utvecklingen, t. ex. den snabba befolkningstillväxten i de stora städerna, trafikens ökning och de allt större möjligheterna till nya typer av brott, medverkat till ökad brottslighet. Det räcker nu inte med att satsa på polisiära ingrepp och vård av dem som redan begått brott, även om ökade insatser också här i många fall är nödvändiga. Ett betydligt större intresse måste ägnas frågan hur man minskar rekryteringen till brottslighet över huvud taget. I motionen föreslås att en utredning skall tillsättas för att utarbeta förslag till brottsförebyggande åtgärder. Några väsentliga frågor som härvid bör behandlas diskuteras också. Uppfattningen att undanröjande av fattigdom och sociala missförhållanden leder till ett mera harmoniskt samhälle har varit en väsentlig drivkraft bakom flera politiska rörelsers sociala reformvilja. I takt med att levnadsstandarden stiger, de sociala villkoren förbättras, folkbildningen ökar och de enskilda människornas möjligheter till inflytande över angelägenheter som berör dem nära utvidgas borde också människornas anpassning bli bättre och därmed viljan och förmågan att acceptera de grundläggande normer för beteendet som varje samhälle måste ställa upp. Uppfattningen om den fundamentala betydelse en förbättring av de sociala och ekonomiska förhållandena har för att bl. a. anpassa människornas beteende till vad som i ett samhälle faller inom det tillåtnas ram kvarstår oförändrad. Besvärliga uppväxtförhållanden, svårigheter att tillgodose grundläggande materiella behov, avsaknad av arbete och bostad framstår alltfort som exempel på omständigheter som medverkar till en social missanpassning, som i sin tur lätt kan leda till brottsligt beteende. Sådana förhållanden måste föranleda politiskt agerande för radikala samhällsförändringar utifrån samma grundläggande syn på människans förmåga att utvecklas positivt under goda omständigheter som alltid har präglat liberalismens sociala reformarbete. Men den ohejdade utvecklingsoptimismen har fått vika för en mera mångfasetterad syn på utvecklingens innebörd. Standardutvecklingen har visat sig långtifrån automatiskt kunna lösa alla sociala missförhållanden, varav många tvärtom kvarstår olösta. Ett exempel utgör alkoholproblemen. Vidare har själva utvecklingsprocessen i vissa avseenden skapat faktorer som medverkar till ökad brottslighet: de snabba folkomflyttningarna med åtföljande social rotlöshet, familjens förändrade roll, de allt större enheterna inom bl. a. produktionslivet med åtföljande känslor av främlingskap, trafikens snabba utveckling, storstädernas tillväxt med åtföljande miljöbrister och de allt större möjligheterna till nya typer av brott. Att döma av tillgänglig brottsstatistik har de från brottsförebyggande synpunkt negativa dragen i utvecklingen tydligen övervägt under åtminstone . Detta kan också uttryckas så, att samhället inte har lyckats föra en tillräckligt effektiv politik för att motverka effekterna av dessa utvecklingsdrag. Antalet brottsbalksbrott som kommit till polisens kännedom har fördubblats . Även om den redovisade brottsutvecklingen i viss utsträckning påverkas av allmänhetens anmälningsbenägenhet och polisens resurser liksom av principerna för statistikredovisningen, torde det vara ostridigt att antalet brottsbalksbrott har ökat . De preliminära siffrorna tyder på en fortsatt ökning av brottsligheten. Antalet rapporterade brott enligt har 1971 ökat med i landet som helhet jämfört med . För hela 1970 var motsvarande ökning jämfört med . Enligt beräkningar gjorda av arbetsgruppen för kriminalitetsprognoser skulle brottsbalksbrotten komma att öka med , vilket innebär en genomsnittlig årlig ökning med . Den faktiska ökningen är betydligt större, vilket tyder på en fortsatt starkt stigande brottskurva. Samhället satsar betydande och växande resurser på polis- och domstolsväsendet och på olika former av vård och omhändertagande av personer som begått brott. Dessa insatser är nödvändiga. De behöver framför allt i fråga om frivården betydligt förstärkas och ytterligare förbättras till sitt innehåll. I den mån man genom sådana insatser kan minska den mycket stora benägenheten att begå nya brott spelar dessa insatser också en väsentligt brottsförebyggande roll. Vi vill dock mot den bakgrund som tidigare tecknats hävda nödvändigheten att i fortsättningen ägna större intresse åt åtgärder som kan minska rekryteringen till brottslig verksamhet över huvud taget. Det måste vara minst lika viktigt att förebygga som att beivra brott. Det blir härvid nödvändigt att arbeta med ett längre tidsperspektiv och med mer av olika allmänt förebyggande medel. Vi vill föreslå att en parlamentarisk utredning tillsätts för att få till stånd en genomgång och totalbedömning av samhällets brottsförebyggande åtgärder samt utforma förslag till förstärkning av dessa. En rad utredningar har arbetat med olika frågor inom kriminalvårdens område. Samtliga utredningar har dock gällt antingen påföljdssystemet, anstaltsvården eller frivården. Också den utredning om behovet av reformer på kriminalvårdens område som tillsattes har ett syfte som är begränsat till den direkta vården av dem som redan begått brott. Den av oss föreslagna utredningen skulle ha den väsentliga uppgiften att överväga åtgärder som gör att färre personer i stället för ett ständigt ökande antal begår brott. Låt oss peka på tre huvuduppgifter som borde tillkomma en brottsförebyggande beredning. Aktualisera nya väsentliga forskningsuppgifter Den forskning som bedrivs är i mycket stor utsträckning kriminologisk behandlingsforskning. Det är angeläget att stimulera också sådan forskning som kan belysa varför brott begås, vilken samhällsuppbyggnad som motverkar brott etc. Professor vid universitets kriminalvetenskapliga institut slog i början på 1972 larm om att forskningen på en rad angelägna områden ligger i träda på grund av att de personella resurserna enbart måste ägnas åt undervisning. Professor anger bl. a. följande väsentliga forskningsområden som försummade: ungdomsbrottsligheten, förhållandet ungdomsbrott och narkotika, de grövre våldsbrottens utbredning, hur kriminalvården och straffen fungerar, polisens och domstolarnas roller i samhället och hur dessa uppfattas av allmänheten, brottslighetens internationalisering samt flykten från landsbygden och den roll denna folkomflyttning spelar för brottsökningen i städerna. Samtliga dessa, försummade, forskningsuppgifter är av uppenbart intresse för utformningen av en effektiv brottsförebyggande politik. Andra intressanta frågor finns också. Hit hör frågan om livsåskådningarnas roll. Den brottsprofylaktiska beredningen skulle som en väsentlig uppgift kunna formulera och ytterligare konkretisera frågeställningar av här angivet slag, som vore av värde att få belysa med hjälp av forskning. Vidare borde åtgärder för att stimulera sådan forskning behandlas av beredningen. Ge brottsförebyggande aspekter på skilda samhällsområden I direktiven till den nytillsatta kriminalvårdsberedningen sägs det i en bakgrundsbeskrivning bl. a.: Om man skall komma till rätta med den brottslighet som beror på social missanpassning är det särskilt angeläget att åtgärder vidtas på ett så tidigt stadium som möjligt. Ett stort ansvar i fråga om den brottsförebyggande verksamheten kommer därför att ligga såväl på de organ i samhället, som har ansvaret för den sociala miljöns utformning som på skolan och barna- och ungdomsvården. Det är uppenbart att det här rör sig om mycket vida fält inom samhällsplanering m.m. Kriminalvårdsberedningen kommer inte att syssla med dessa frågor. Den av oss förordade brottsprofylaktiska beredningen bör däremot behandla de brottsförebyggande synpunkter som behöver läggas på samhällets utveckling och politik på en rad områden. En mängd andra aspekter måste givetvis också vara bestämmande för politiken på dessa områden, och det kan därför inte i detta sammanhang bli fråga om någon heltäckande utredning om famiijepolitik, fritidspolitik etc. Det bör ändå vara av ett betydande värde att de organ som skall besluta om och administrera politiken på dessa skilda områden får samlade synpunkter på vilka åtgärder som i ett brottsförebyggande perspektiv vore önskvärda. Låt oss i all korthet ge några exempel på områden och aspekter som borde tas upp. Om de olika polisdistrikten rangordnas med avseende på antalet brott per 1 000 invånare toppas listan av följande sex polisdistrikt: 1. 164,0 brott per 1 000 invånare, 118,4, 3. 115,6, 4. 112,1, 5. 104,8, 6. 100,4. Lägsta brottsfrekvens har följande fyra polisdistrikt: 30,1, 28,2, 27,8, 26,7. De stora städerna, men inte endast dessa, uppvisar en exceptionellt hög brottsfrekvens. De faktorer i storstadsmiljön som verkar brottsbefrämjande bör kunna analyseras och synpunkter anläggas på dels regionalpolitiken, dels den konkreta samhällsplaneringen i framför allt de stora städerna. En väsentlig aspekt är här hur olika typer av samhällsutbyggnad inverkar på den sociala anpassningen och brottsfrekvensen. En betydande del av de nya förorterna i framför allt har genom koncentrerade storutbyggnader blivit konstlade samhällsbildningar. Bostäder finns och i bästa fall kommunikationer. Däremot saknas ofta de möjligheter till fritidsaktiviteter och den blandade sociala struktur som existerar i självständiga städer av motsvarande storlek. Det finns anledning att instämma med barnavårdsdirektör när han i säger följande: Vad man skulle önska är att vi kunde lära oss bygga en miljö, som innehåller en naturlig blandning på olika åldrar och sysselsättningar, ett levande samhälle. Dä skulle nog många av dagens så kallade ungdomsproblem försvinna. Men tycks vi mest med upprepad monotoni på många platser nästan bygga för problem. Som framgår av ovan redovisad statistik är det inte enbart de största städerna som har hög brottslighet. När vi nu tar upp frågan om möjligheterna till fritidssysselsättning för framför allt ungdom så gäller det att vidga dessa möjligheter i alla slag av tätorter. Genom att radikalt vidga möjligheterna till fritidsaktivitet i olika delar av en kommun och skapa mer av självständigt fungerande samhällen bör dragningskraften från den centrala tätorten med dess speciella från brottsförebyggande synpunkt starkt negativa miljö kunna minskas. En betydande dragningskraft torde dock under alla omständigheter kvarstå. Det är därför väsentligt att också inne i citykärnan få fram lokaler som dock bör vara mindre och mer överblickbara än . kunna skapas där ungdomar ges ett betydande egenansvar. Positiva åtgärder av detta slag torde spela en väsentlig roll i en brottsförebyggande politik. Låt oss inom samhällsplaneringen här bara peka på en ytterligare väsentlig aspekt. Det moderna samhället skapar genom sin uppbyggnad en mängd nya möjligheter till brott. Trafikens expansion och alltmer omfattande lagreglering, självbetjäningen inom butiker och varuhus, tillkomsten och den ökade användningen av nya typer av betalningsmedel kan här tjäna som exempel. Det är en väsentlig, brottsförebyggande uppgift att söka minska frestelsetrycket att begå någon form av brott. Även om ett visst brott i sig själv är relativt obetydligt, kan det minska respekten för lagregler över huvud taget och därmed leda vidare till fortsatta lagöverträdelser. Utvidgad trafikövervakning, förändrad butiksplanering och minskad användning av vissa typer av betalningsmedel kan utgöra exempel på åtgärder med stor brottsförebyggande effekt. Uppväxtmiljö och skola. Åtskilliga undersökningar belyser uppväxtmiljöns avgörande betydelse för social anpassning. Det sociala arvet har genom avhandling blivit ett begrepp. Mycket återstår att göra för att förbättra uppväxtmiljön. För den yttre miljön har givetvis boendeplaneringen stor betydelse. Ett sådant ekonomiskt stöd måste vidare ges att barnfamiljer får råd med god boendemiljö och att materiella förutsättningar skapas för goda hemförhållanden. Lika väsentligt är dock att föräldrar får kunskap nog att klara den svåra uppgift uppfostran utgör och att barn också från mindre stimulerande miljöer får positiva sociala kontakter. Föräldrautbildning och förskola framstår här som angelägna samhällsinsatser. En central del i hemmiljön är givetvis också goda mänskliga relationer. Samhället kan här bidra till bättre förutsättningar för sådana relationer, särskilt genom boendepolitiska åtgärder. Av stort intresse från brottsförebyggande synpunkt är de forskningsresultat och senast i en . avhandling bygger på en undersökning av alla pojkar i en årskurs i en Örebroskola. Av 519 pojkar hade gjort sig skyldiga till brott mot strafflagen. gör följande kommentar i en intervju i : De flesta pojkar snattar, lånar cyklar och mopeder, vittjar automater osv. Det betraktas bara som pojkstreck, någonting som 'alla gör. Men om man blir upptäckt och polisanmäld kommer saken i ett annat läge då är man stämplad, då känner man sig som en avvikare och omgivningen förväntar sig att man ska bete sig brottsligt. Det är en långsam utveckling, där föräldrar, kamrater, skolan och samhället gradvis kan få en pojke att känna sig utstött. växer känslan av främlingskap inför samhället så att han inte längre känner solidaritet med dess regler och lagar. Dessa och liknande resultat bör få stor betydelse för utformningen av samhällets reaktion gentemot unga lagöverträdare liksom för de positiva åtgärder som vidtas av bl. a. skolan för att förebygga att normala barn utvecklas till problembarn. Det är inte minst från brottsförebyggande synpunkt viktigt att skolan förmår skapa en känsla av trivsel och social närkontakt. De stora skolorna utgör här ett problem. I , utgiven av , redovisas en lärarenkät, vars resultat är slående. Enkäten är gjord bland lärare i . av lärarna i skolor med mindre än 100 elever tror att det är möjligt att förverkliga sociala mål. av lärarna i skolor med mer än 800 elever har samma uppfattning. Det bör inom ramen för en ekonomiskt rationell organisation vara möjligt att skapa mindre, socialt självständiga enheter. Det finns på detta område många intressanta uppslag och tankar som det vore av värde att få övervägda också ur brottsförebyggande synvinkel. Alkohol och narkotika. Bruksgifternas nära samband med brottsligt beteende är klarlagt. Alkoholpolitiska utredningen bekräftar i en undersökning vad man vet, nämligen att alkoholmissbruk i hög grad förekommer parallellt med kriminalitet. Av narkomanvårdskommitténs material framgår att påfallande många narkotikamissbrukare har begått brottsliga handlingar. av inskrivningsskyldiga 18åringar som har använt narkotika mer än 10 gånger har varit i kontakt med polis och på grund av olaglig handling. Motsvarande andel bland dem som inte använt narkotika är . Det vore dock av värde att få ytterligare belyst hur sambandet mellan konsumtion av alkohol och narkotika samt brott fungerar, framför allt bland ungdom. Det bör också vara av värde att få redan existerande material om detta samband sammanställt. Om det visar sig, vilket allt talar för, att bruksgifternas starka ställning i vårt samhälle i fråga om många människor utgör en central orsak till brottsligt beteende är detta ytterligare ett starkt argument för en mera konsekvent och verkningsfull alkohol- och narkotikapolitik från samhällets sida. Ge förslag till mera direkt brottsförebyggande åtgärder På vissa områden torde mera direkt brottsförebyggande åtgärder kunna övervägas. Vi skall här bara peka på två sådana områden: Information och upplysning. Information bör ges i skolorna om påföljdssystem m. m. Det är här väsentligt att komplettera den i och för sig värdefulla upplysningsverksamhet polisen bedriver, enär denna lätt kan bli alltför begränsad i sitt perspektiv. Informationen får sannolikt den största effekten om den ges av lokalt verksamma personer inom t. ex. ungdomsvården. Det är också viktigt att utbilda lärare för att i den ordinarie undervisningen kunna föra in frågor av brottsförebyggande intresse. Utifrån kommande personer med direkt erfarenhet av de ifrågavarande problemen bör kunna fungera som inspiratörer även för lärarna. Beredningen bör överväga hur en systematisk informationsverksamhet i främst skolorna skulle kunna organiseras och vad den mera konkret borde innehålla. I takt med ökningen av brottsligheten och de alltmer otillräckliga polisresursema har en allt större del av polisens insatser kommit att bestå av brandkårsutryckningar. De allvarliga följderna av detta framhålls med skärpa i senaste petita: Tillgänglig personal på övervakningssektionerna har huvudsakligen måste utnyttjas för utryckningstjänst, varigenom den preventiva effekten av övervakningstjänsten i stort sett gått förlorad. Uppklaringsprocenten, som säkerligen har stor betydelse från brottsförebyggande synpunkt, är oförändrat låg. Som ett allmänt mål på polissidan i samhällets brottsbekämpande verksamhet borde man uppställa ett tillstånd då polisen har personella och därmed tidsmässigt rimliga möjligheter att rejält ägna sig åt olika former av förebyggande insatser. Polismakten borde främst fungera som den viktiga och helst även vänliga påminnaren om angelägenheten av hänsyn till medmänniskan och till det allmännas bästa. Det är beklagligt, att regeringen i årets statsverksproposition gjort mycket stora nedskärningar av begärda resursförstärkningar just inom de delar av polisens verksamhet som torde kunna fungera mest brottsförebyggande, nämligen den allmänna övervaknings- och trafikövervakningsverksamheten. avgivna direktiv om ökad fotpatrullering visar att det även inom ramen för tillgängliga resurser kan ske en viss omprioritering till förmån för den brottsförebyggande polisverksamheten. Tanken på ett system med kommundels- eller kvarterspolis får inte falla i glömska. Kommundelspolisen skulle bestå av en fast stationerad personalstyrka med erfarna - för denna typ av verksamhet särskilt kvalificerade poliser. Genom den fasta stationeringen skulle dessa få god lokalkännedom i kommundelen, goda och omfattande förbindelser med ungdomsgäng, nära kontakt med fritidsfolk på fritidsgårdar och i föreningar liksom med socialarbetare, fastighetsskötare, vaktpersonal, föräldrar, lärare m. fl. Den skulle härigenom ha goda förutsättningar att skapa ett gott förhållande mellan polis och allmänhet samt fullgöra en effektiv brottsförebyggande verksamhet. Själva existensen av en kommundelspolis av antytt slag borde kunna få en brottsförebyggande effekt. Den av oss föreslagna utredningen om brottsförebyggande åtgärder bör noga överväga hur en dylik polisorganisation lämpligen skulle kunna byggas upp, vilken tjänsteställning olika polismän inom denna polisverksamhet bör ha etc. Vi har här endast lämnat en del exempel på åtgärder som sannolikt skulle kunna förebygga brott och därmed medverka till att den allvarliga ökningen av brottsligheten på bryts. Säkerligen finns en rad andra åtgärder än de här nämnda, vilka är värda att överväga. 1 anledning av vad som ovan anförts hemställer vi att hos Kungl. begär tillsättande av en utredning för utarbetande av förslag till brottsförebyggande åtgärder. () ()