mot · FV021281 · 1972-01-25 00:00:00 — av i Åkersbergs m. fl. om en översyn av jordbrukspolitiken. Är det svenska jordbrukets enda uppgift att producera födoämnen? Svaret på den frågan är entydigt nej. Visserligen är födoämnesproduktion förstahandsuppgiften, men jordbruket har också en rad mycket betydelsefulla indirekta funktioner. Ändå är jordbrukspolitiken och jordbruksrationaliseringen i allt väsentligt inriktade på förstahandsuppgiften: födoämnesproduktion till lägsta möjliga kostnad. Har vi råd med det? Bland jordbrukets indirekta funktioner kan nämnas 1. att skapa huvudsysselsättning, ofta i områden där alternativ sysselsättning saknas, 2. att skapa bisysselsättning genom deltids- eller familjejordbruk, 3. att möjliggöra för människor att bo kvar i eller flytta till en bygd de känner samhörighet med eller längtan till, 4. att ge avkastning åt realkapital i byggnader, anläggningar och mark för vilka ingen alternativanvändning finns, 5. att bidra till underlaget för den service som är förutsättningen för en levande landsbygd, 6. att bibehålla odlingslandskap och kulturmiljöer, 7. att bidra till vidmakthållande och utveckling av rekreationsmiljöer, 8. att förbättra landets beredskap och handlingsfrihet i vissa utrikespolitiska krissituationer, t. ex. avspärrning, 9. att öka världens samlade livsmedelsproduktion. En strikt genomförd jordbruksrationalisering enligt den jordbrukspolitik som förs i vårt land, bortser från praktiskt taget alla dessa indirekta funktioner. Ändå torde ingen förneka deras betydelse i ett större sammanhang. De har ju alla en positiv innebörd. Jordbruksrationaliseringen är liksom så mycken annan rationalisering inriktad på verksamhetens förstahandsuppgift. De indirekta funktioner som därvid går förlorade är kanske sammantagna av större betydelse för samhället och för mänskligheten än att jordbruket är högrationellt. Jordbrukspolitiken leder alltså till ett resultat som ingen på kanske önskar! I ett långsiktigt och globalt perspektiv präglat av överbefolkning, miljöförstöring, brist på föda och naturresurser framstår vår kortsiktiga jordbrukspolitik som något av ett stickspår i mänsklighetens utveckling. finns en klar och inte alltid överromantisk önskan hos många människor att söka sig till en lugnare tillvaro närmare naturen och i en mindre förstörd miljö än t. ex. storstadens eller industrisamhällets. Många landsbygdsbor, både äldre och yngre, vill bo kvar i sin invanda miljö även om inkomstmöjligheterna inte kan mäta sig med storstadens. Alla dessa människor har reducerat sina anspråk på materiell standard till förmån för icke-materiell standard. För dem framstår skötseln av ett orationellt jordbruk ofta som en eftersträvansvärd uppgift. Sådana jordbruk måste enligt vår uppfattning rymmas i en framsynt jordbrukspolitik. Kravet på högeffektivitet tvingar fram en jordbruksdrift som kan bli miljöfarlig. Ensidig växtföljd utarmar jorden och öppnar vägen för skadeinsekter och sjukdomar. Konstgödning kan skada grundvatten och sjöar men den miljöriktigare naturgödseln är det ofta brist på. Icke arealbunden djuruppfödning ger i sin tur problem med gödselbehandlingen, djurfabrikernas många övriga negativa effekter icke att förglömma. Användningen av bekämpningsmedel medför stora ekologiska risker. Dessa exempel visar att vinsterna vid jordbruksrationalisering kanske är kortsiktiga, att de förlorade positiva bieffekterna ersätts av nytillkommande negativa effekter. Samma iakttagelse kan göras beträffande rationellt skogsbruk: skogsgödsling, högmekaniserad avverkning, kalhyggen, buskbekämpning, skogsodling är termer som rymmer utvecklad ekonomi men också ekologiska hot. Viltproduktion är också viktig för skogsmarkerna. Miljöhänsyn måste ges betryggande utrymme även i skogsbruket. Det går inte att dra en strikt gräns mellan jordbruk och miljövård, även om man försöker i jordbrukspolitiken. Att sätta in landskapsvård när jordbruket har upphört är . Jordbruket måste sättas in i landskapsvården i stället. Om ett litet jordbruk inte längre passar in i jordbrukspolitiken, så kanske det passar in i miljöpolitik, lokaliseringspolitik och arbetsmarknadspolitik. Och eftersom det är samma, kanske 60-årige jordbrukare, samma gård, samma kor och åkrar så borde en samordning av dessa fyra sektorer av samhällsverksamhet te sig naturlig. Sätter man människan i centrum framstår denna samordning som helt självklar. De kostnader på kort sikt, som en sådan samordning leder till, får givetvis inte slå igenom i prissättningen på jordbruksprodukter. I stället kan staten köpa en kollektivbiljett av jordbruket, på samma sätt som man gör för icke lönsamma järnvägar hos SJ. De samhällsekonomiska vinsterna torde ofta överstiga kostnaderna. I vissa attraktiva rekreationsområden, , inland och fjällbygd t. ex., är jordbruksenheterna av naturliga skäl så små att de vanligen är undandragna allt rationaliseringsstöd. Med den nu förda jordbrukspolitiken är de dömda till undergång trots att de har stora uppgifter att fylla i miljövården, som binäring och även för födoämnesproduktion. Den viktiga samhällsuppgiften att behålla en permanent befolkning, som är nödvändig för att rekreationsområdena skall fungera, motverkas därigenom. Turism i vidsträckt bemärkelse kan utvecklas i ett givande växelspel med småjordbruk. I de stora tätorternas närhet har jordbruket nästan helt försvunnit och ersatts med ingenting alls eller i bästa fall en mycket enkel markvård. Det betyder bl. a. att landskapet växer igen, att marken försumpas när diken inte hålles öppna och att man sällan kan se levande djur i odlingslandskap i dessa områden. Här kan speciellt inriktad jordbruksdrift ha en viktig funktion. Inte minst för barnens kontakter med levande djur kan detta ha betydelse. Vid en summering framstår jordbrukets indirekta funktioner som så väsentliga från samhällelig synpunkt att de måste ges kraftigt ökad tyngd i jordbrukspolitiken. De avgränsat jordbruksekonomiska bedömningarna måste vidgas till en samhällelig helhetssyn på jordbruket. Denna helhetssyn måste bli vägledande. Vi kräver att jordbrukspolitiken ses över med beaktande av jordbrukets indirekta funktioner, vilka för samhället är av sådan betydelse att de inte får bortrationaliseras. Vi har i denna motion varken berört nödvändigheten av eller fördelarna med jordbruksrationaliseringen, vilka vi är väl medvetna om. Vårt syfte är inte att rubba de positiva huvuddragen i den förda jordbrukspolitiken. 1 stället vill vi belysa de negativa bieffekterna av den. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos Kungl. Maj:t anhåller att jordbrukspolitiken ses över med starkt ökad hänsyn till jordbrukets betydelse för miljö, sysselsättning, bosättningsalternativ m. m. med beaktande av vad som anförts i motionen.