mot · FV021538 · 1972-04-04 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 29 angående . skall, enligt propositionen, koncentrera sina insatser på forskning som är inriktad på praktiska tillämpningar och på problem med direkt anknytning till social- och arbetsmarknadspolitiken. Föredraganden anför (s. 30) att sambandet mellan forskning och reformer på det sociala området varit begränsat och menar att institutet bör bidra till att resultat av den sociala forskningen omsätts i praktisk tillämpning. Var och en som deltagit i en sociologisk undersökning och svarat på en enkät vet att dess resultat alltid är en våldsam förenkling av verkligheten. Varje fråga kan nämligen tolkas på lika många olika sätt som det finns människor, var och en med sin speciella kombination av förutsättningar och erfarenheter. En mycket liten del av verkligheten låter sig fångas vid aldrig så invecklad statistisk och sociologisk analys av undersökningar. Ännu vanskligare är generaliseringar. Enligt min mening är vi inne på en farlig väg när vi gör människor till undersökningsobjekt. Vi reducerar människan till ett ting som vi tror vi kan kartlägga för att sedan styra i bästa fall för hennes eget bästa, ibland för ökad produktivitet. Människan skulle aldrig få vara ett medel. Hon är alltid ett mål i sig själv. Det är av grundläggande betydelse i en demokrati att människorna själva engageras i utformningen av sin situation. Den sociala forskningen får inte bli ett styrinstrument, som under vetenskapens täckmantel omstrukturerar människornas omgivning, arbete, boende, institutioner, i en riktning som de inte kan kontrollera. På s. 16 nämner organisationskommittén, som exempel på forskningsområden, undersökningar av olika särgruppers situation. Forskaren står alltså vid sidan om och betraktar en grupp, redovisar sedan fakta om denna grupp, vilka skall ligga till grund för åtgärder för att förbättra förhållandena för gruppen. Människorna i särgruppen är alltså passiva objekt som behandlas. Samhället delas upp i vårdare och vårdade. Vårt samhälle har ett stort behov av beteendevetenskapen i tillämpning. Men forskarna bör närma sig problemen på ett mer demokratiskt sätt. I stället för att som utanförstående experter studera människornas beteende kan forskaren gå in i den problemgrupp han skall studera som medlem och helt öppet redovisa sitt ärende. Därinne i gruppen kan han belysa problemen genom att sätta in dem i ett större sammanhang, engagera gruppmedlemmarna i formuleringen av problemen och deras orsaker, tillsammans med medlemmarna föreslå förändringar och prova dessa. Exempel på grupper där problem kan behöva studeras och lösningar prövas: ett bostadsområde med sociala störningar, ett företag, en skola, ett sjukhus, en kommunalförvaltning, en familj. Människorna är alltså inte försöksobjekt, utan alla aktivt engagerade subjekt. Genom att erfarenheterna från sådana experiment nedtecknas kan de eventuellt ge impulser till grupper i liknande situationer för lösandet av deras problem. Denna sorts aktions-forskning tycks bedrivas mer eller mindre medvetet som forskning på olika håll. 1 har man s. k. samhällsarbetare i nya bostadsområden. Settlement hemgårds- och communitydevelopment-rörelsen arbetar på liknande sätt, utan att göra anspråk på att bedriva vetenskap. Byalagens arkiv samtal, skulle kunna fungera på detta sätt. som byggs upp i , , verkar komma att arbeta efter dessa riktlinjer. Det faktum att samhället blir alltmer komplicerat och förändras allt snabbare borde betraktas som ett problem. Det ligger en fara i att vanliga människor har svårt att kontrollera utvecklingen, därför att sammanhangen är så invecklade och ändras så fort. Vi måste göra cost-benefit-analyser. Vad vinner vi och vad förlorar vi? En rationalisering som gör överblicken svårare kanske borde undvikas, även om vissa materiella fördelar kan nås på kort sikt. Det komplicerade har inget värde i sig, även om de som handskas med komplicerade sammanhang måste vara intelligenta, ha en lång skolning bakom sig och alltså, som blivit vanligt i vårt samhälle, åtnjuta hög avlöning och högt anseende. Vi är fångade i ett tillväxt-tänkande som hotar att bli förödande. Hela vår samhällsplanering går ut på att företag och orter skall växa till eller avta. Kommuner skall planera nya bostadsområden, nya industriområden, utvecklas. Materiellt stillastående anses vara tillbakagång. Dessa grundsatser bör omprövas i ljuset av den nya medvetenheten om jordens begränsade naturtillgångar och vådan av att bryta den ekologiska balansen. Det är viktigt att engageras i denna omprövning och inte förstärker den nuvarande olyckliga utvecklingen genom att utgå från tillväxt-ekonomin som ett axiom. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att vid behandlingen av proposition nr 29 uttalar 1.att skall bedriva aktions-forskning, 2. att hos Kungl. Maj:t begär att beslut om forskningsinriktningen vid skall underställas , samt 3. att forskningen skall bygga på en omprövning av tillväxtfilosofin som grundsats för samhällsutvecklingen i enlighet med vad i motionen anförts.