mot · FV021327 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående skogsindustrins langsiktiga produktionsutbyggnad och kapitalbehov. Utvecklingen i massa- och pappersindustrin kännetecknas av betydande ojämnhet i sysselsättningen på grund av skarpa växlingar i produktionen och framför allt investeringarna. Denna ojämnhet har varit större än inom de flesta andra branscher, och den tar sig uttryck bl. a. i ofta återkommande produktionsbegränsningar. Skogsföretagen räknar med nya produktionsinskränkningar . Begränsningen torde komma att omfatta åtta å tio veckors driftstopp. I det läget har arbetsgivarna gjort en framställning till som går ut på att arbetstidsförkortning skall tas ut i samband med detta driftstopp. Detta har arbetstagarparten avvisat. Dess grundinställning är nämligen liksom hela LO:s att sysselsättningen i görligaste mån skall tryggas för dem som arbetar inom branschen. Det anses viktigare att dessa arbetar heltid än att ett något större medlemsantal har inskränkt arbetstid. Man vill alltså inte tolerera en dold arbetslöshet. Det anses vara företagens skyldighet att hålla arbetsstyrkan i arbete och undvika permitteringar. För att utjämna sysselsättningen kan det synas ligga nära till hands att helt enkelt förbjuda permitteringar under lågkonjunktur, då inte kan bereda nya arbetstillfällen. Företagen skulle då bli försiktigare med kapacitetsutvidgningar och nyanställningar. Ett sådant ingrepp skulle sannolikt få konsekvenser långt utöver ramen för arbetsmarknadspolitiken. Företagens vilja att investera i skulle då antagligen minska, vilket skulle framtvinga en skärpt valutakontroll. En sådan politik kan knappast anses realistisk, och man är därför tvungen att söka en lösning på andra vägar. Syftet med produktionsbegränsningar är ovedersägligen att försöka hålla priserna på en högre nivå än som annars vore möjligt. Inom den internationella massa- och pappersindustrin torde man rentav hävda att den nuvarande prisnivån inte bara måste bibehållas utan också höjas avsevärt för att man skall uppnå tillfredsställande avkastning på investeringar i nya produktionsanläggningar. (Se tidskriften 1971/15.) Önskvärdheten av prissänkningar på massa och papper i stället för produktionsbegränsningar har emellertid ofta framhävts från ekonomiskt liberalt håll. I en debatt som fördes i ett liknande läge i i (se föreningens Förhandlingar /4) framhöll t. ex. komjunkturinstitutets dåvarande chef, professor , i sitt föredrag Löner och priser att produktionsin skränkningar leder till minskad försäljning och sysselsättning. medför detta åtminstone risk för att tillväxttakten i samhället blir lägre än eljest genom att en del av massa- och pappersindustrins anställda förs över till andra näringsgrenar med lägre produktivitet. Även om man inte vet mycket om hur prissänkningar påverkar efterfrågan på massa och papper i olika konjunkturlägen, är det dock antagligt att de på kort sikt stimulerar efterfrågan i varje fall något. I dagens situation skulle sålunda sysselsättningsläget lättas om en prissänkning kunde förmå köparna i att sluta med att skära ned sina lager. Produktionsbegränsningar i vidtas nämligen i lägen då köparna i främmande länder har minskat sin efterfrågan i förhoppning om att kunna köpa mera till lägre priser längre fram. genom sådana inskränkningar vill massaindustrin söka göra klart för köparna att de inte skall räkna med ett kommande prisfall. Erfarenheten är visserligen att priserna ändå faller , men prissänkningen kan ju då vara mindre än den skulle blivit utan produktionsnedskärningen. Om i stället säljarna avstod från att begränsa sin produktion, skulle deras lager stiga än snabbare och ett prisfall skulle komma till stånd fortare. Därmed skulle också efterfrågan, produktion och sysselsättning börja öka tidigare än eljest. Man skulle troligen få en viss tendens till konjunkturutjämning. Å andra sidan skulle sannolikt ändå under den följande högkonjunkturen en viss knapphet på massa åter uppkomma, och säljarna skulle då begagna tillfället för att höja priserna. Köparna skulle i så fall åter öka sin efterfrågan och sina lager innan priserna hunnit stiga ännu mer och därigenom driva fram den ytterligare prisstegring som de fruktar. Och när denna kommit skulle köparna minska sin efterfrågan och sina lager i avvaktan på en kommande prissänkning. Denna kan i ett sådant läge bara uppskjutas ett tag och begränsas av en eventuell ny produktionsinskränkning. En sådan kretsgång torde ligga i de kapitalistiska konjunkturväxlingarnas natur utan en vidgad samhällelig styrning. Slutsatsen blir alltså att i den mån man lyckas utjämna prisutvecklingen så utjämnas också lager, produktion och sysselsättning. Medlet härför vore att köpare och säljare skulle komma överens om långtid skontrakt där priset för avtalade leveranser fastställdes som medeltalet av noteringarna under t. ex. den senaste konjunkturcykeln. Ändringar av detta långtidspris skulle man senare förhandla om. En förutsättning för en samverkan mellan de svenska företagen i fråga om priser och leveranser torde emellertid vara att de utvidgar sitt samarbete också på andra områden. Detta har bortsett från allmänt samråd och erfarenhetsutbyte inskränkts till en kartellartad samverkad i krislägen. Man skulle sålunda kunna tänka sig ett långtgående samarbete mellan företagen t. ex. på försäljningssidan. framstår här som ett föredöme. Ett stort framsteg skulle det vidare vara om företagen i vårt land och än hellre i hela kunde förmås att samverka i fråga om investeringsplaneringen. Detta framstår som angeläget inte minst mot bakgrund av den senaste tidens krig om utbyggnadsmöjligheterna i . En samverkan mellan företagen i fråga om investeringar kan lockas eller tvingas fram på många olika vägar, t. ex. via etableringskontroll eller selektiv kontroll av obligationsemissioner. En första utväg förefaller vara att Investeringsbanken som villkor för att bidra till skogsindustrins fortsatta kapacitetsutvidgningar sätter dels en gemensam investeringsplan för branschen, dels förhandlingar med köparna om långsiktiga leveransoch prisavtal. Det är då lämpligt att banken härvid också tar i betraktande regionala aspekter. På fackligt håll anser man alltså att en lösning av produktionsbegränsningarnas problem bör sökas efter sådana linjer som innebär en ökad samhällelig styrning av massa- och pappersindustrin. Alternativet måste logiskt sett vara att lösningen i stället söks i åtgärder för att framtvinga en friare konkurrens. Samhället bör ej tolerera ingrepp som syftar till att manipulera priserna genom på olika sätt överenskomna produktionsbegränsningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos Kungl. begära att frågan om skogsindustrins långsiktiga produktionsutbyggnad och kapitalbehov blir föremål för utredning.