mot · FV02930 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. om en översyn av utvecklingssamarbetets mai och inriktning m. m. Utrikesministern anger i årets statsverksproposition att det kan vara motiverat att undersöka hur det svenska biståndet skall utformas på och anmäler att sakkunniga kommer att tillkallas för att genomföra en sådan utredning. Utrikesministern anger också att utredningen skall göras på basis av gällande målsättningar. Såväl i årets statsverksproposition som i proposition 1968:101, som ligger till grund för det svenska utvecklingssamarbetets mål och inriktning, är enligt vår mening de ekonomiska och tekniska målen i alltför hög grad betonade. Från det att det moderna utvecklingssamarbetet startade i samband med FN:s beslut om ett fristående biståndsprogram, har ett traditionellt ekonomisk-tekniskt tänkande dominerat debatten om utvecklingssamarbetets mål och medel. Indelningen i industriländer och underutvecklade länder sker i många fall med utgångspunkt från beräknade ekonomiska värden. Det är bruttonationalprodukten (BNP) per capita som utgör måttstocken. Länder under ett visst genomsnittstal ofta nämns per capita räknas som . Målet för biståndsverksamheten det konkreta, mätbara målet har ofta beskrivits bl. a. som en positiv förändring i bruttonationalprodukten (BNP) per capita. Av naturliga skäl har därmed också metoderna blivit en satsning på åtgärder som leder till en snabb ekonomisk tillväxt. Erfarenheterna från industriländernas utveckling har legat till grund för utvecklingsplanerna i de underutvecklade länderna. Industrialisering och specialisering har varit kännetecknande för industriländernas utveckling. Samma metoder har i stor utsträckning överförts till . Erfarenheter från vårt eget land, styrkta av de undersökningar docent gjort, visar att den allmänna opinionens kunskap och intresse för , u-hjälp och närliggande frågor är låg. och deras problem uppfattas som avlägsna och endast i ringa utsträckning som en del av det som i djupare mening angår oss, detta trots deklarationer om moralisk plikt att hjälpa och om solidaritet mellan folken. Eftersläpningar i ekonomisk och social trygghet i vårt land har ofta anförts som argument mot en kraftig satsning på bistånd till underutvecklade länder och använts som skäl för en annan fördelning av skatteintäkterna. Erfarenheterna från de första två decennierna av biståndsverksamhet kan inte sägas vara odelat positiva. Strävandena att höja bruttonationalprodukten (BNP) med traditionella ekonomiska metoder har i många fall lett till förändringar i som varit av negativ natur. Industrialiseringen har inneburit koncentration till städerna. Följden har blivit att många fått ett flertal ekonomiska regioner, alltifrån byteshushållningen i avlägsna byar till de högkornmersialiserade större städerna. Inflyttningen till städerna har påskyndats, utan att det i stadsområdena funnits arbetstillfällen. Ett flertal kan uppvisa dessa symtom. I räknar man med att få ta emot 5 000 nya invånare. Överbetoningen av den ekonomiska utvecklingen har gett ett fåtal människor möjlighet att utnyttja de ekonomiska framstegen, medan folkflertalet fått fortsätta sitt liv under ekonomiskt svåra betingelser, som förvärrats i och med att man i högre grad blivit beroende av penninghushållning. Medvetenheten om de problem som skisserats har lett till att man mer och mer börjat inse att man varit låst i ett konventionellt ekonomiskt tänkande. Protester har kommit från själva. försök att finna sin egen väg är ett exempel. förre premiärminister har uttryckt sin syn på följande sätt: För det nya får inte mänskliga värden offras till fördel för dogmatiska hypoteser om ekonomisk effektivitet och Vi vill inte ha industrialisering som offrar människornas lycka till fördel för tung industri eller ett offer av en generation till fördel för en annan generation. 1 inledningen till strategi för det andra utvecklingsårtiondet sägs bl. a.: Nuvarande missräkningar och besvikelser får inte tillåtas skymma sikten eller stå i vägen för ambitiösa utvecklingsmål. Överallt stiger oron bland ungdomen, och måste markera ett steg framåt genom att tillförsäkra inte endast den nuvarande utan även kommande generationers välfärd och lycka. har det blivit alltmer uppenbart att ett framgångsrikt utvecklingsarbete kräver ett aktivt deltagande från befolkningens breda lager. Övergången till att använda uttrycket utvecklingssamarbete i stället för uttryck som u-hjälp och biståndsverksamhet är bl. a. tecken på detta. 1 konsekvens därmed mäste biståndsinsatserna utformas i högre grad efter vad befolkningen upplever som problem som bör lösas och i mindre grad vara ett resultat av bedömningar utifrån. har dessutom perspektivet vidgats till att omfatta hela den globala situationen. Därvid har inte minst rovdriften från i-ländernas sida när det gäller resurser och miljö betonats. Mot denna bakgrund framstår det som ännu mer angeläget att finna nya vägar i utvecklingssamarbetet för att därigenom förebygga upprepandet av i-ländernas misstag. Det är i den andan vi vill diskutera den framtida inriktningen av svensk biståndspolitik och hur vi skall kunna samla den svenska opinionen till ökade insatser för att utjämna klyftan mellan fattig och rik, undernärd och välnärd, analfabet och icke-analfabet. Uppdelningen i-land u-land missvisande I sin bok och glesbygden tar norrmannen upp likheten mellan de underutvecklade områdena i våra länder och de underutvecklade länderna. Han konstaterar: 1 båda fallen rör det sig i stor utsträckning om föga industrialiserade områden där folk i stort sett utnyttjar naturresurserna genom en hushållsekonomi, ofta med en viss produkt i tillägg som de säljer på marknaden. Hushållet är den viktigaste ekonomiska enheten. Man kan konstatera att även i de länder vi kallar finns områden som är relativt väl ekonomiskt utvecklade. Det gäller i första hand huvudstäderna och övriga större städer. Genom en fortsatt satsning i dessa områden skulle om inga speciella åtgärder vidtas BNP relativt snabbt kunna ökas märkbart. Man kan finna länder där så skett. Övriga områden i landet har ofta bibehållit sin låga ekonomiska utvecklingsnivå. Modern teknik och uråldriga metoder blandas om varandra. Det vi kallar underutvecklade länder är egentligen länder med omfattande underutvecklade områden. Ekonomiskt underutvecklade områden finns också i industriländerna. Vissa delar av dessa uppvisar exempelvis något av de stora standardklyftor som man möter i . Mot den bakgrunden anser vi det vara motiverat att avskaffa begreppen , underutvecklade länder etc. och i stället tala om underutvecklade områden eller regioner. Därigenom betonas att underutvecklingen är ett globalt problem och att något motsatsförhållande mellan inrikespolitik och en aktiv biståndspolitik till underutvecklade områden inte bör finnas. Talet om solidaritet med eftersatta grupper, kraven om jämlikhet etc. skall enligt vår mening inte stanna vid det egna landets gränser. Biståndets motiv och mål Redan i det tidigare avsnittet har i någon män berörts motiven för biståndsverksamheten. Att kraven om solidaritet, social rättvisa och jämlikhet skall gälla i ett globalt sammanhang menar vi är grunden för vårt bistånd. 1 de riktlinjer som antagit för biståndets mål (prop. 1962: 100 och prop. 1968:101) har målet för vårt bistånd beskrivits i allmänna formuleringar som höjning av de fattiga folkens levnadsnivå, social och ekonomisk utjämning och samhällsutveckling i demokratisk riktning. En målformulering av mera konkret slag är kanske svår att göra. Men en något precisare målangivelse är nödvändig. Det som vi vill beteckna som ett övergripande mål skall medverka till att åstadkomma en acceptabel grundtrygghet. När det gäller utbildning, hälsovård och sociala förhållanden skall vi hjälpa till att uppnå en viss miniminivå för hela befolkningen. Detta är en nödvändig förutsättning för att folkflertalet skall kunna delta i utvecklingsansträngningarna. Vår biståndssatsning skall alltså i första hand inriktas på att ge alla människor en grundtrygg Vidare skall biståndet leda till förbättringar för människorna inom regionen. Det låter som ett axiom, men det är i praktiken ingalunda självklart. Exemplens mångfald visar att industriländernas bistånd till underutvecklade områden ibland lett till en försämrad situation för en stor del av befolkningen. Av det resonemang som förts ovan följer att en satsning på att uppnå en grundtrygghet bör ske. I praktiken innebär det att vi måste definiera de områden som är viktiga för att en grundtrygghet skall kunna uppnås. Hälsovård, utbildning och en till regionen anpassad ekonomisk utveckling är exempel på detta. En stor del av vårt bistånd bör därför satsas på förebyggande hälsovård främst näringsförbättring och familjeplanering även om man säger att hälsovård är ekonomiskt olönsam. Det betyder vidare en satsning på en utbildning som har som främsta mål att ge grundutbildning anpassad till landets förutsättningar och behov. Eftersom de flesta underutvecklade regioner i , och länder domineras av jordbruk bör undervisningen inriktas på i första hand jordbruk, småföretagsamhet och hantverk. En satsning på landsbygdsutveckling måste få en sådan inriktning att inte nya sociala problem skapas. Genomförandet av ett lantbruksprojekt får t. ex. inte leda till att tusentals arrendatorer plötsligt står utan försörjning, även om projektet i och för sig kommer att ge en kraftig ekonomisk utveckling. Inom de områden som här skisserats måste satsningen ske med inriktning på att få lokalbefolkningen att aktivt delta. Ett sådant folkrörelseelement i utvecklingsarbetet är värdefullt. Erfarenheterna från det etiopiska skolbyggnadsprojektets första år, då projektet mycket starkt var förankrat i lokalbefolkningens initiativ och insatser, är av sådan art att denna form av biståndsverksamhet i större grad måste prövas. De värden som ligger i mobiliseringen av lokalbefolkningen är så viktiga att dessa strävanden måste prioriteras framför industriellt och institutionellt byggande. Biståndsarbetet får inte innebära att verksamheten alltid skall leda till genomgripande förändringar på alla områden. Det kan diskuteras om det t. ex. inte är bättre att bibehålla och förbättra djurskötarnomadismen i de delar av som bara kan utnyttjas på det sättet. Hjälper vi till att bryta ned det systemet ökar vi bara trycket på de redan hårt belastade städerna. Det är väsentligt att inriktningen av våra biståndsinsatser inte leder till att mottagarländerna blir kopior av de biståndsgivande länderna. Uppmärksamheten bör därför vara inriktad på att inte ensidigt överföra våra egna erfarenheter i en tro att dessa alltid gäller även för . 1 många byar i finns ett väl utvecklat jämlikhets- och fördelningssystem mellan invånarna. Jorden är t. ex. på sina håll byns De olika hushållen, oavsett om de består av en hel familj eller av en familj som splittrats genom död eller andra omständigheter, har rätt till lika stor del av byns jord. Det är angeläget, enligt vår mening, att inte u-landsexperter - i sin iver att uppnå ekonomisk tillväxt bryter ned de radikala jämlikhetsprinciper som dessa människor själva har utvecklat. Till skillnad från västerländska experter har de ofta varit tvingade att i sitt praktiska arbete lösa många komplicerade problem för bl. a. sin jordbruksdrift. I många fall har de prioriterat fördelningsfrågorna. Just därför får inte våra biståndsinsatser vara så ensidigt inriktade pä ökad ekonomisk tillväxt att såväl nya fördelningsproblem som sociala problem skapas. Bristande kunskaper om andra kulturer och en övertro på den västerländska kulturens överlägsenhet har lett till dåliga resultat. Det är därför viktigt att man som utgångspunkt har en identifiering av biståndsproblemet i sin helhet. För detta behövs en grundlig analys av hur människorna inom den underutvecklade regionen organiserat sitt liv och hur de traditionellt brukar lösa de problem som vi med vårt bistånd skall försöka hjälpa dem med. Biståndsarbetet uppfattas lätt som en enhetlig verksamhet som överallt kan bedrivas på samma sätt. Detta är en förenklad och farlig uppfattning. Biståndsplaneringen måste givetvis ha sin utgångspunkt i den situation som varje land eller varje region representerar. Det gäller sålunda att identifiera områden där vi kan göra insatser, som gör det möjligt för oss att bidra till en förbättring utan att komma i konflikt med våra önskemål när det gäller social och ekonomisk utjämning. Det är med utgångspunkt från sådana begränsningar vi skall söka definiera de specifika förutsättningar som varje land har. Därvid bör biståndet formas så att det stöder och förstärker de sidor i mottagarlandets system som överensstämmer med vår biståndspolitiks grundläggande värderingar och som är effektiva när det gäller att nå detta mål. Ländervalet bör ske genom att en sådan analys göres land för land och inte på grund av den politiska struktur som de för tillfället uppvisar. Ökade insatser när det gäller bistånd till underutvecklade regioner förutsätter att allmänheten motiveras för en sådan satsning. I den tidigare refererade undersökningen konstaterar docent att det är tonåringarna vid sidan om dem som är som har den lägsta kunskapen om och u-landsproblem. ifrågasätter skolans nuvarande effektivitet som kunskapsförmedlare i u-landsfrågor. Det är vår mening att en internationalisering av vår undervisning måste ske. Kontakter med elever vid t. ex. lärarhögskolorna visar, med några få undantag, att undervisningen om problem, andra kulturer etc. i det närmaste är obefintlig. Därmed är också förutsättningarna för en internationaliserad undervisning i våra skolor små. Vi tror att en ökad undervisning i syfte att skapa förståelse för andra kulturer och situationen i de underutvecklade regionerna inte enbart fyller en uppgift då det gäller att motivera ökad satsning på bistånd utan också är en förutsättning för ökad förståelse och tolerans mellan folken. Vi har i inledningen nämnt docent konstaterande att den allmänna opinionen uppfattar och deras problem som avlägsna och endast i ringa utsträckning som en del av det som djupare angår oss. Vi har sökt påvisa hur enligt vår mening underutvecklingen är ett globalt problem och hur kravet på jämlikhet och solidaritet inte får stanna vid den egna gränsen. Det är från de utgångspunkterna som information och utbildning enligt vår mening skall ske. Det bör noteras med tillfredsställelse att flera initiativ tagits för att stärka förståelsen hos opinionen för en mera aktiv internationell solidaritetspolitik. Men bör konstateras att vissa uttalanden och några enstaka kurser och konferenser har en mycket marginell positiv betydelse för detta stora problemkomplex. saknas tyvärr handlingslinjer som leder till en samordning och ett samlat grepp på den visserligen svårlösta men angelägna informationsverksamheten. En närmare undersökning och prövning av orsakerna till att uppställda mål inte uppnåtts borde sannolikt göra det lättare att formulera handlingslinjer som kan ge bättre resultat. För att på bästa sätt uppfylla det svenska utvecklingssamarbetets grundläggande målsättningar bör det praktiska biståndsarbetet bl. a. utformas enligt följande riktlinjer: Vårt utvecklingssamarbete skall inriktas på de fattiga länder och regioner som ger oss möjligheter att förverkliga vår biståndspolitiks grundläggande värderingar och målsättningar. En utökad forskning rörande underutvecklingens djupare orsaker bör stödjas. Forskningen bör utökas om samhällen och kulturella traditioner i de underutvecklade regionerna i syfte att stödja och bevara det som befolkningen anser värdefullt. Mera än bör forskningen inriktas på traditionella produktionsformer, vilka ekonomiskt möjligen kan anses svaga men som från andra synpunkter som t. ex. ekologisk anpassning och rationell resursanvändning äger kvalite'er som på kan vara värdefulla. Biståndsinsatserna bör ges en sådan inriktning att de får en bred förankring hos lokalbefolkningen. Förutsättningar bör skapas i syfte att stimulera befolkningens deltagande i ett folkrörelsearbete som kan ge människorna inflytande över sin regions och landets utveckling. Utvecklingssamarbetet med de fattiga länderna och regionerna mäste prioritera jämlikhets- och fördelningsfrågorna framför en inriktning på en ensidigt ökad ekonomisk tillväxt som kan skapa nya sociala problem i form av slum och fattigdom i några få storstadsregioner. Nya handlingslinjer bör prövas för en effektivare information och upplysning om andra kulturer och förhållanden i underutvecklade regioner i syfte att skapa ökad förståelse mellan folken och motivera den allmänna opinionen för en kraftfullare internationell solidaritetspolitik. Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställer vi att den utredning som aviserats av utrikesministern i statsverks propositionen får till uppgift att utreda utvecklingssamarbetet med de fattiga länderna i enlighet med de riktlinjer som här framförts. . () i . ÅSLING (c) () i Ulfsbyn