mot · FV02872 · 1972-01-26 00:00:00 — av i Gäddvik m. fl. angående beskattningen av statens vattenfailsverks rörelseinkomst. Statens vattenfailsverks kommunala beskattning av rörelseinkomst från kraftverksrörelse har varit föremål för debatt och utredningar i . yrkades på särskilda anvisningar till kommunalskattelagen angående fördelningen av gäldränta. Särskilda utskottet ansåg det principiellt riktigt att blev skattskyldig! till respektive kommuner efter samma förutsättningar som gällde för de enskilda kraftföretagen och ansåg att dessa kommuner då skulle få ett betydande beskattningsföremål. Utskottet hemställde om utredning av berörda spörsmål och att förslag skulle föreläggas av Kungl. uttalades att detta förslag skulle framläggas . Något sådant förslag har inte framlagts. På grund av riksdagsbeslut tillkallades särskilda sakkunniga. Dessa framlade ett förslag, som överlämnades till kommunalskatteberedning. Något resultat följde icke från dessa sakkunniga, utan skattesakkunniga erhöll i uppdrag att fortsätta beredningens arbete. Dessa sakkunniga ansåg att man borde utgå från den skuldsättning som i allmänhet förekom beträffande privat förvärvsverksamhet och att statens ränteavdrag skulle avvägas mot en inom det enskilda näringslivet förekommande normal skuldbelastning. Skattelagssakkunniga ansåg det nödvändigt att staten inte fick åtnjuta ränteavdrag i större utsträckning än som motsvarade den inom privataföretag vanligen förekommande skuldsättningen. Frågan om skuldränteavdragen berördes även av i dess avgivna principbetänkande (SOU 1949: 1). Det tidigare omnämnda förslaget års skattesakkunniga om begränsning av statens ränteavdrag överlämnades till skattelagssakkunniga i samband med översyn av kommunalskattelagen. I ett överlämnat betänkande med förslag angående den kommunala beskattningen av kraftverk föreslog dessa sakkunniga viss begränsning av statens rätt till avdrag för ränta vid beräkning av statens inkomst från kraftverksrörelse. De skattelagssakkunnigas förslag har inte heller det föranlett några lagstiftningsåtgärder. Vid inkomsttaxering har vattenfallsverket, enligt egen uppgift till pressen i referat , företagit avskrivningar om totalt . I dessa ingår en extra avskrivning om för extra avsättning motsvarande penningvärdeförsämring. Något annat företag kan icke få företaga en skattemässig nedskrivning för penningvärdeförsämring. Till stor del har de norrländska inlandskommunerna fått stå för denna extra avskrivning i form av förlorade kommunalskatteintäkter. I bevillningsutskottets betänkande nr 1967, vilket betänkande antogs av , framhåller utskottet på s. 10: Som motionärerna framhållit torde staten såsom kraftverksföretagare ha ett försteg framför privata kraftverksföretagare på grund av sina bättre upplåningsmöjligheter. En undersökning av kapitalsammansättningen i vattenfallsverkets kraftverksrörelse ger vid handen att det gäldräntekrävande kapitalet kraftigt ökat, medan de medel som kan jämställas med eget kapital hos privata kraftverksföretag varit i stort sett oförändrade. Finansieringen av statens kraftverksrörelse torde i vart fall numera ske praktiskt taget helt med gäldräntekrävande kapital. Att detta inneburit och innebär vissa problem för de kommuner, inom vilka staten har mera betydande kraftverks- och kraftregleringsanläggningar, torde inte kunna bestridas. Med anledning av motioner till riksdag anför bevillningsutskottet i sitt betänkande nr 22: Staten är liksom andra skattskyldiga berättigad till avdrag för skuldränta i de fall staten är skyldig erlägga inkomstskatt. Denna rätt torde i mera allmän omfattning begagnas endast av . I verkets balansräkning upptas som skuld de medel, vilka genom verkets försorg investerats i dess kraftverksrörelse. Enligt deklaration uppgick skulden till . Avdragen för skuldränta, som beräknas efter den för beskattningsåret gällande medelräntefoten för den fonderade statsskulden, utgjorde enligt samma års deklaration ca . I de fall överskottet i vattenfallsverkets rörelse överstiger den för året beräknade räntan, nedskrivs inte skulden med skillnaden. Någon amortering förekommer således inte i räkenskaperna. Utskottet säger vidare: Som framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsen har frågan om vattenfallsverkets skuldränteavdrag varit föremål för diskussion vid skilda tillfällen, och konkreta förslag till begränsning av nämnda avdrag har framlagts av ett flertal utredningar. har affärsverksutredningen i ett avgivet betänkande (SOU 1968: 45) framlagt förslag i fråga om riktlinjerna för affärsverkens ekonomiska målsättning och handlande. Avsikten med förslaget har bl. a. varit att likställa de ekonomiska utgångspunkterna i affärsverken med dem som gäller för enskilda företag. En detalj i utredningens förslag som mer direkt berör de i motionerna aktualiserade problemen gäller vattenfallsverkets rätt till ränteavdrag vid beräkning av inkomst av kraftverks Utredningen har haft att överväga det förslag i frågan som framlades av en särskild sektion inom 1950 års skattelagssakkunniga. förslag innebär att vid framtida tillskott av statskapital en tredjedel skall anses vara »verkskapital» (eget kapital) och två tredjedelar statsverkslån. För redan investerat kapital skall en fördelning mellan de båda ske så, att en sjättedel av anläggningstillgångarnas anskaffningsvärde räknas som verkskapital och fem sjättedelar som statsverkslån. Från dessa förutsättningar föreslår utredningen att vattenfallsverket vid övergången till det nya redovisningssystemet får ett verkskapital om . Utredningen föreslår vidare att räntan på statsverkslånet anpassas till gällande statlig normalränta, f. n. , att vattenfallsverkets avskrivningar baseras på historiska anskaffningsvärden och inte som på återanskaffningsvärden samt att vattenfallsverket till staten skall inleverera ett belopp om av redovisat överskott, vilket skall motsvara aktiebolagens statliga inkomstskatt. Vidare är det enligt utskottets mening från konkurrenssynpunkt angeläget att vattenfallsverket och de enskilda kraftproducenterna så långt det är möjligt blir ekonomiskt jämställda. Med hänsyn till att ett förslag, som är ägnat att i icke oväsentlig mån tillgodose motionärernas önskemål, f. n. är föremål för Kungl. Maj:ts prövning anser utskottet sig böra avstyrka bifall till skrivelseyrkandet i motionerna. På grund av motioner till riksdag anförde bevillningsutskottet i sitt betänkande nr 32: Utskottet har tidigare uttalat och anser alltjämt att det inte minst från rättvisesynpunkt är angeläget att vattenfallsverket och de enskilda kraftproducenterna så långt det är möjligt blir jämställda i konkurrenshänseende. Utskottet anser det naturligt att landets ojämförligt största kraftleverantör skall bidra till kommunernas skatteintäkter i samma mån som de enskilda kraftföretagen. Detta åstadkommes, såvitt utskottet kan bedöma, enklast och bäst genom att likställa de skattemässiga förutsättningarna för vattenfallsverket med de som gäller för enskilda företag. Utskottet förutsätter således att förslag som är ägnade att tillgodose de i motionerna I: 20 och II: 67 framförda synpunkterna föreläggs men anser sig - med hänsyn till att frågan redan är föremål för Kungl. Maj:ts uppmärksamhet - inte kunna medverka till omedelbara ändringar av vattenfallsverkets redovisningsprinciper. Som framgått av ovanstående har affärsverksutredningens betänkande (SOU 1968: 45) remissbehandlats. Trots att remissbehandlingen var klar har Kungl. Maj:t ännu icke framlagt något förslag. Till viss del torde detta hänga samman med att ett flertal statliga verksamhetsgrenar inrymdes i affärsverksutredningens förslag och att ett flertal av dessa verks förändringar är mera komplicerade än vad förhållandet är med exempelvis vattenfallsverket. säger i sitt remissyttrande att affärsverksutredningens förslag innebär att får möjlighet till mycket stora avskrivningar som andelen verkskapital endast långsamt ökas genom tillskotten av nytt kapital. Enligt föreningens beräkningar, grundade på i betänkandet redovisad prognos för , skulle rörelseresultatet medge avskrivningar /1967-1970/1971 uppgående till ej mindre än av kapitalbehovet på (exkl. vad som erhålles i s. k. avskrivningsanslag), vilket innebär att finansiering med avskrivningsmedel kan ske i väsentligt högre grad än inom de flesta enskilda företag. Enligt föreningens mening föreligger således icke något behov att genom låg andel verkskapital bereda lättnader under en övergångstid. Det synes icke heller förenligt med kravet på likställdhet att genom låg andel verkskapital ge ökade avskrivningsmöjligheter på bekostnad av inleverans till statsverket av utdelning på eget kapital och skattemotsvarighet. har i sitt yttrande med anledning av affärsverksutredningen framhållit önskvärdheten av en ändring i den riktning utredningen föreslår för verkets del. har föreslagit ett verkskapital av . Flera remissorgan, bl. a. Samarbetsdelegationen för de fyra nordligaste länen har också uttalat sig för ett verkskapital av ca . Delegationen anser härvid att berörda kommuner har under åtskilliga år blivit »styvmoderligt behandlade» i skattehänseende och därför är det enligt delegationens mening helt enkelt en nödvändig gärd av rättvisa att nu ta steget fullt ut och även av det redan investerade statskapitalet räkna en tredjedel som verkskapital och två tredjedelar som statsverkslån. Därigenom skulle verkskapitalet för per den 30/6 1966 bli i runt tal i stället för av föreslagna , en höjning som med hänsyn till den kommunala beskattningen skulle innebära en avsevärd förbättring för de berörda kommunerna. Frågan om vattenfallsverkets ränteavdrag, avskrivningsprinciper och bidrag till kommunernas skatteintäkt av kraftverksrörelse har varit föremål för olika utredningar och förslag alltsedan år 1928, således . och har vidare uttalat att förslag förutsätts komma som skall tillgodose de berättigade kraven om ändringar i gällande förhållanden i kommunalt beskattningshänseende. Med hänsyn härtill bör affärsverksutredningens förslag rörande kunna genomföras med den förändringen att en tredjedel såväl av kommande kommunala tillskott av statskapital som av redan befintliga tillgångars värde skall räknas som verkskapital. Verkskapitalet skulle för per den 30.6.1966 härigenom bli i runt tal i stället för av affärsverksutredningen föreslagna . Med hänsyn till vad här anförts hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att Kungl. framlägga förslag om ändring av statens vattenfallsverks redovisningsprinciper i enlighet med affärsverksutredningens i ett avgivet betänkande (SOU 1968: 45) med den ändringen att vattenfallsverkets gäldränteavdrag begränsas till högst två tredjedelar av det bokförda värdet, innebärande att en tredjedel såväl av kommande tillskott av statskapital som av redan befintliga tillgångars värde skall räknas som verkskapital. PER () i Gäddvik () HANS () () i Agnäs