mot · FV021830 · 1972-11-17 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr lil angående regional utveckling och hushållning med mark och vatten. 1 proposition 1972: lil, bilaga 1, s. 443, anför departementschefen följande: Till regionalpolitiken hänföres nu sådana strävanden som har till syfte att förena ett effektivare resursutnyttjande på kortare och samt ökad ekonomisk tillväxt med förbättrad jämvikt i den näringsgeografiska utvecklingen. Härigenom skulle regionalpolitiken skapa ökad jämlikhet i ekonomiskt, socialt och kulturellt avseende mellan människor i skilda regioner. Denna övergripande målsättning ställer jag mig bakom, men jag kan inte helt ansluta mig till alla de detaljförslag som propositionen anger för att genomföra den regionalpolitiska målsättningen. Jag vill i det följande på ett antal punkter granska vilka praktiska verkningar propositionens förslag kan komma att få lokalt och regionalt. Det avgörande är vilka verkningar riktlinjerna i propositionen får på lokal och regional nivå samt för de människor som bor där. är beläget inom ett av de mera expansiva områdena inom . Detta sträcker sig från i norr över till i söder. Inom den s. k. Skandinavaxeln bor en fjärdedel av hela befolkning eller närmare bestämt över 5 miljoner människor. Om icke regionalpolitiska åtgärder vidtas kommer utvecklingen i denna del av landet att gå mot en allt kraftigare koncentration till de angivna regionerna. Särskilt markant torde utvecklingen bli inom den södra regionen efter tillkomsten av . Ett av de mål som anges i propositionen är att dämpa trycket på storstadsområdena till förmån för ett antal tätortsregioner inom landet, där tillväxt och utveckling har naturliga förutsättningar. Om man skall nå detta mål att dämpa tillväxten inom storstadsregionerna i måste regionalpolitiken utformas så att den skapar förutsättningar för mellanliggande orter på att utvecklas. Därigenom skapas regional balans inom detta område. Inom sydvästra finns ett antal orter som är väl lämpade för att åstadkomma en sådan balans mellan Göteborgs- och Öresundsregionerna. , och är platser med goda kommunikationer till såväl lands som sjöss och är väl lämpade för fortsatt utbyggnad till balansorter på . Hela regionen är väl belägen från näringslivssynpunkt och erbjuder en god närmiljö för bostäder, rekreation och fritid. Kungsbackablocket har enligt propositionen hänförts till storstadsområde. Blocket har varit starkt expansivt och haft en kraftig folkökning. Antalet arbetstillfällen i förhållande till befolkningstalet har dock minskat i betydande Det är därför synnerligen angeläget att den fysiska och ekonomiska planeringen bedrivs på sådant sätt att tillförs industrier för att åstadkomma bättre balans mellan bostäder, service och arbetstillfällen. Kungsbackaområdet har goda förutsättningar för att kunna utvecklas till en ekonomiskt bärkraftig, självständig region. Regionalpolitiken bör också enligt min mening utformas så att den ger möjligheter för självständiga regioner på gränsen till storstadsregionerna att utvecklas till självständiga enheter för att därigenom verka som en barriär mot sammanhängande storstadsbebyggelse. Genom en ring runt storstäderna av självständiga regioner och orter med väl utbyggd egen service och arbetsmarknad torde man kunna nå den dämpning av storstadsområdenas utveckling varom stor enighet råder. Denna regel gäller generellt inom hela landet, där en dämpning av storstadsregionernas influensfält är önskvärd. Jag anser att och lika belägna områden i utkanten av storstadsområde är väl lämpade att utvecklas till självständiga orter med ett väl utvecklat näringsliv. I fråga om Kungsbackaområdet så har detta en väl utbyggd service på såväl det kommunala som det landstingskommunala planet. Regional- och lokaliseringspolitik bör därför ta sikte på att orter och regioner av det slag som jag här ovan berört får förutsättningar för att utvecklas till självständiga, ekonomiskt bärkraftiga enheter. Jag anser att väl fyller de kriterier, som propositionen anger för regionala centra och vill därför föreslå att hänförs till kategorin regionala centra. Ofta framhålls att är ett län utan några större arbetsmarknadsproblem. Utan att göra problemen större än de är måste det konstateras att frånsett nyetableringen i så är utvecklingen på det industriella området i Hallandskommunerna av ringa omfattning. Detta är särskilt påtagligt inom mellersta och södra delarna av länet. Särskilt framträdande är detta förhållande inom Laholmsblocket som, på grund av jordbrukets rationalisering, har fått vidkännas befolkningsminskning. Departementschefen konstaterar i propositionen att näringslivets utveckling har avgörande betydelse för sysselsättningen och därmed också är grundläggande för välståndsutvecklingen. Jag instämmer helt i detta men måste konstatera att med det regionalpolitiska handlingsprogram som framgår av propositionen torde det vara svårt att uppnå denna målsättning. Jag syftar då främst på den strikta gränsdragning som propositionen även i fortsättningen förutsätter mellan stödområde och icke stödområde. Även om jag inte vill gå lika långt som flera remissinstanser har varit inne på, nämligen att helt slopa avgränsningen av ett särskilt stödområde, vill jag starkt understryka angelägenheten av en smidigare tillämpning av lokaliseringsstöd till företag utanför stödområdets gränser men belägna inom områden med svag industriell utveckling. I propositionen s. 505 Regionalpolitisk! handlingsprogram m. m. framhåller departementschefen: det allmänna stödområdet kan lokaliseringsstöd beviljas företag med industriell eller industriliknande verksamhet endast när starka regionalpolitiska skäl föreligger härför. Jag vill förorda att uttalar sig för en mer flexibel användning av lokaliseringsstödet till områden utanför allmänna stödområdet där starka behov av sådant stöd föreligger. Jag ansluter mig med flertalet remissinstanser till propositionens förslag att mark reserveras i för ytterligare utbyggnad av industri därstädes. Jag vill dock framhålla det angelägna i att allt görs för att införskaffa ytterligare kunskaper om vilka effekter en industrikoncentration av den omfattning som förutsätts i får på naturmiljön, ekonomi och sociala förhållanden. Sådana noggranna och ingående undersökningar bör göras inför en fortsatt lokalisering av tung industri till Väröområdet. som jag ansluter mig till en fortsatt utbyggnad i och till liknande områden inom landet i övrigt vill jag starkt understryka att en sådan utbyggnad inte får utgöra hinder för en normal näringslivsexpansion inom angränsande kommuner. Detta bör särskilt beaktas för kommuner, som inom sina gränser har betydande områden av s. k. riksintresse. En alltför restriktiv hållning i fråga om industrilokalisering till sådana kommuner kan skapa betydande ekonomiska problem för dessa. Definitionen av begreppet miljöförstörande industri torde vara ganska svår att med någon högre grad av säkerhet åstadkomma. Utvecklingen på reningsteknikens område går mycket snabbt. De bedömningar som görs i fråga om miljöfarlig industri kan mycket snart ha förlorat sin aktualitet. Planeringen mäste därför kontinuerligt följa den tekniska utvecklingen och smidigt anpassas till dagsaktuella krav. 1 propositionen framhålls på flera ställen behovet av långsiktig planering i fråga om landets samlade naturresurser och att landets produktiva tillgångar utnyttjas på ett från samhällssynpunkt rationellt sätt. Jag instämmer i detta krav men vill i sammanhanget starkt framhålla att detta icke får medföra att den kommunala självbestämmanderätten naggas i kanten. Den omfattande generalplanering som departementschefen föreslår för att tillgodose bl. a. naturvårdsintressena vill jag heller inte motsätta mig. Dock synes mig nuvarande lagar och förordningar för planering ge goda möjligheter att tillgodose såväl naturvårdsintressen som planering för industriell utveckling inom den egna kommunen. Jag anser att en alltför stark tro på central styrning och reglering kommer till uttryck i propositionen. Jag delar de farhågor som kommit fram från ett flertal remissinstanser att ett ökat statligt inflytande kommer att medföra ett åsidosättande av den kommunala självstyrelsen. bör enligt min uppfattning vid behandlingen av proposition 1972:1 1 1 starkt understryka den kommunala rättigheten att själv planera och besluta i frågor som angår den egna kommunens utveckling. Huvudansvaret för den kommunala planeringen och utvecklingen bör även i fortsättningen åvila kommunala organ och styrelser. Ett väl utbyggt kommunikationsnät är en förutsättning för en god närings- och regionalpolitisk utveckling. Detta framhålls i propositionen, och man hänvisar till riksdagsbeslutet i anledning av proposition 1972: 1 (bilaga 8). I denna framfördes bl. a. den meningen att man borde på ett bättre sätt än vad som tidigare skett väga in olika samhällsekonomiska Det underströks att behovet härav ökar med de vidgade regional- och näringspolitiska perspektiv som läggs på samhällets investeringar i olika hänseenden. Jag ansluter mig helt till denna uppfattning men tvingas tyvärr konstatera att planeringen då det gäller utbyggnaden av kommunikationerna inte alltid överensstämmer med denna redovisade målsättning. Sambandet mellan trafikpolitik och regionalpolitik framhålls ofta starkt då det gäller att tillgodose vissa områden inom landet men får inte samma framträdande roll då mera expansiva delar av landet diskuteras. Hela är, som här tidigare framhållits, på många sätt och på många olika områden en av de mest expansiva delarna av vårt land. Utbyggnaden av den genom hela regionen gående sker icke i takt med utvecklingen i övrigt. Arbetet med utbyggnaden släpar långt efter, och med den tidsplanering som redovisas för utbyggnaden kommer eftersläpningen att öka som går. Detta förhållande kan icke accepteras. bör i detta sammanhang med eftertryck understryka att utbyggnad av till motorväg måste planeras och genomföras i samklang med de krav den regionala utvecklingen ställer. Angående stöd till turistnäringen säger departementschefen: min mening bör lokaliseringsstödet liksom syfta till att främja sysselsättningen i första hand i områden där det inte finns förutsättningar för industriell expansion men väl för turism dvs. i mer utrpäglade glesbygdsområden. Jag kan icke dela den av departementschefen framförda åsikten. Inga säkra undersökningar har gjorts om turismens samhällsekonomiska eller sysselsättningsskapande effekter. De undersökningar som har gjorts här och var i landet tyder dock på att turismen ur sysselsättningssynpunkt är av ganska underordnad betydelse. Uppfattningen att turismen skulle vara ett alternativ till industriell utveckling har icke fog för sig. Endast en mindre del av den inom turistnäringen sysselsatta personalen kan rekryteras lokalt. Detta beror bl. a. på säsongvariationer och den bristande lokala överensstämmelsen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft. Vad jag däremot vill peka på är att många av kommunerna på , som har stor tillströmning av turister till sina fritidsområden, åsamkas betydande kostnader för underhåll av dessa utan att kompenseras med ökade kommunala intäkter. Som exempel på kommunala åligganden kan nämnas städning och renhållning av stränder och stora strandområden i anslutning till badplatser, fritids- och strövområden m. fl. Underhåll av vegetation på och vid stranden liksom underhåll av sanddyner är ytterligare uppgifter för kommunen. Dessa kostnader åvilar helt och hållet vederbörande kommun utan motsvarande inkomster. Jag anser det därför i hög grad berättigat att Västkustkommuner med stora och vidsträckta fritidsområden, där utnyttjandet är tillförsäkrat alla medborgare, borde kunna komma i åtnjutande av statligt stöd i likhet med vad som sker i andra delar av landet. Jag föreslår därför vid det fortsatta utredningsarbetet inom detta område en omprövning av fördelningsgrunderna för stödet till turismen. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att i hänförs till regionala centra, 2. att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om att fördelningsgrunderna för stöd till turismen utformas i enlighet med vad som angetts i motionen, 3. att som sin mening ger Kungl. a. att huvudansvaret för den kommunala planeringen och utvecklingen även åvilar kommunens beslutande organ och att dessa tillförsäkras största möjliga handlingsfrihet, b. att en mer flexibel tillämpning av gällande bestämmelser kommer till stånd då det gäller lokaliseringsstöd till industrier och industriell verksamhet inom områden utanför det allmänna stödområdet där starka behov av sådant stöd föreligger, c. att utbyggnaden av motorvägen i planeras och genomförs i en takt som överensstämmer med de krav som den regionala utvecklingen ställer.