ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV0220 · 1972-01-10 00:00:00 — angående besvärsrätten i mål om utmätning. Klagan över utmätningsmans förfarande skall ske hos överexekutor. Tillämpningen av de bestämmelser som reglerar denna besvärsrätt har lett fram till helt orimliga konsekvenser i vissa fall, vilket bäst torde belysas av ett exempel av allmängiltigt slag. Sedan för en gäldbunden gift man egendom utmätts i makarnas hem visar det sig sedermera att egendomen tillhör hustrun. Mannen avlåter därför en klagoskrift till överexekutor. Besvären avslås av denne enär mannen icke äger anföra besvär eftersom han inte lidit någon skada. Därpå klagar hustrun hos hovrätten över överexekutors utslag. Hovrätten förklarar då - formellt otadligt - att hustrun inte äger anföra besvär över ett utslag som avser annan person. Varken överexekutor eller hovrätten ägnar något som helst intresse åt hur det verkligen förhåller sig i själva rättssaken. Den formella rättvisan har triumferat över den materiella, byråkratin har besegrat det sunda förnuftet. Det borde vara en självklar regel att syftet med alla bestämmelser som avser att göra det möjligt att påtala felaktigheter i myndigheternas handlande skall vara att skapa rättvisa. Det syftet bör inte få urholkas av den överdimensionerade respekten för rena formalia. I det aktuella fallet bör sålunda en felaktig utmätningsförrättning förklaras hävd, oavsett vem som har fäst den överordnade instansens uppmärksamhet på det oriktiga förfarandet. Lagtexten bör utformas så att de dömande instanserna bereds full frihet att i ordens egentliga mening skipa rättvisa. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Åberopande det anförda hemställer jag att måtte besluta att klagan över verkställd utmätning skall upptagas till prövning oavsett av vem besvär anföres.
mot · FV02202 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. om anslag ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Det har i motioner hemställts att skulle uttala sig för ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbundLandsbygdens jägare. Det enorma arbete som frivilligt läggs ner av nämnda förbunds medlemmar tycks inte ha uppmärksammats av ledamöter. Detta torde bero på att man inte känner till förbundets verksamhet. Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare bedriver en intensiv upplysningsverksamhet i jakt- och viltvårdsfrågor på möten och sammanträden samt genom kursverksamhet på Karl-Ersgården m. m. Den är belägen i Sånghyttan utanför . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägares strävan är att ytterligare bygga ut denna verksamhet för att engagera så många som möjligt av jägarna i jakt- och viltvårdsarbetet. Förbundets strävan är att förmedla både teoretiska och praktiska kunskaper i jakt- och viltvård och därigenom fostra de jaktintresserade till ansvarsfulla jägare. Vi måste ställa stora krav på jägarna. har genom att godkänna uttalandet i proposition nr 189 till riksdag uttalat sig för att bidrag kan utgå även till annan organisation än , således även till Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägares medlemmar betalar även jaktvårdsavgifter, och dessa går till jaktvårdsfonden. Dessa avgifter uppgår till . Eftersom denna fond bildas genom avgifter från Svenska jägareförbundets och Jägarnas riksförbundLandsbygdens jägares medlemmar borde båda förbunden få anslag ur jaktvårdsfonden för sin verksamhet. Det är ett rättvisekrav som man bör fordra i vårt demokratiska land med parollen »jämlikhet och rättvisa». Enligt redovisning för /69 erhöll i anslag ur jaktvårdsfonden , övriga läns jaktvårdssammanslutningar och . Det måste uppfattas som synnerligen orättvist att icke bidrag till jaktvårdande verksamhet utgår ur jaktvårdsfonden till Jägarnas riksförbundLandsbygdens jägare. Ett sådant förhållande kan uppfattas och uppfattas ofta som om myndigheterna anser att jakt- och viltvårdsåtgär der utförda inom Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare vore mindre värda än motsvarande insatser inom . Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare är representerat i nästan alla län. Medlemsantalet är ca 14 000 och starkt stigande. Vi anser det mycket viktigt att så många jägare som möjligt kan bli organiserade och att varje jägare skall ha den självklara rätten att välja den jägarorganisation han själv vill tillhöra. Det gagnar inte den svenska jakten att det finns endast ett förbund som ensamt erhåller anslag enligt beslut. Förbundet har en egen tidskrift, Jakt och Jägare Kring Lägerelden. Vi anser det väl motiverat med ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden på . Med hänvisning till vad här anförts hemställer vi att beslutar att uttala sig för att ett årligt anslag ur jaktvårdsfonden på tillerkännes Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. () ()
mot · FV02205 · 1972-01-19 00:00:00 — av m. fl. om byggande och underhåll av skogsbilvägar som beredskapsarbete. Konsumtionen av förädlade skogsprodukter stiger på oavbrutet. Utsikterna bedömes av de flesta marknadsförare inom träförädlingsindustrin som ljusa inför framtiden- Fluktuationer kommer naturligtvis att förekomma beroende på olika konjunkturer, men ser man tjugo fram i tiden, kommer med stor sannolikhet all vår skogsproduktion att få avsättning till jämförelsevis skäliga priser; detta till stor del beroende på ett allt större behov i bl. ett behov, som ingalunda kommer att kunna täckas av sådana stora exportländer såsom och m. fl. Man förmodar att troligtvis kommer det läget att kunna uppstå, att efterfrågan kommer att väl balansera allt utbud av förädlade skogsråvaror från alla »skogsproducerande» länder. Denna framtidsprognos är mycket glädjande för vår svenska skogsindustri och dess anställda samt helt naturligt också för de svenska skogsägarna oavsett kategori. Med delvis dessa perspektiv för ögonen har stora skogsförädlingsindustrier byggts upp och fler nya är under projektering. Emellertid finns vissa begränsande faktorer. En är om vår nuvarande producerande skogsmark i längden är kapabel att i full utsträckning underhålla förädlingsindustrin med råvara. En annan faktor av begränsande natur är svårigheten att få fram råvaror till befintliga förädlingsindustrier. Lokalt utgör detta ett mycket stort problem. Bristen på lämpliga skogsbilvägar borde dock kunna rättas till bl. a. genom att AMS fick i uppgift att planera in sådana vägbyggnadsprojekt i sina beredskapsarbeten i betydligt större omfattning än som är fallet. Trots att statsbidrag utgått för byggandet av skogsvägar »återstår» ännu mycket att göra. Enligt den pågående vägnätsplanläggningen ligger icke mindre än ca 5 miljoner ha skogsmarksareal utanför befintliga vägars verkningsområde. Vid en så låg beräkning som 70 skogskbm per ha skulle detta i så fall betyda att i dagens läge ca 350 miljoner skogskbm icke kan komma till utnyttjande inom industrin. Till detta bör sedan läggas att man inom vissa områden inte kan bedriva rationella virkestransporter på grund av ett undermåligt vägnät, vilket innebär en ej oväsentlig fördyring av råvaran. Både nationalekonomiskt och arbetsmarknadsmässigt sett borde det sålunda vara ett primärt intresse att denna virkesreserv så långt möjligt ekonomiskt utnyttjas. statliga bidraget till byggande och underhåll av skogsbilvägar bör anses vara så viktigt att det »» inte får »urholkas» av inflation och höjda kostnader. äskande om ett tilläggsanslag på för att säkerställa det totala rambeloppets »köpkraft» kan på grund av dagens svåra ekonomiska läge kanske inte bifallas. Därför är det angeläget att en del av arbetsmarknadsmiljonerna kan disponeras för samma ändamål. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl. Maj:t framhåller att byggande och un derhåll av skogsbilvägar bör anses vara angelägna och lämpliga projekt för beredskapsarbete. N. () i Trobro
mot · FV02206 · 1972-01-20 00:00:00 — Motioner nr 206 1972 av i m. fl. angående produktionsbidraget till dagstidningar. Den ekonomiska kris som särskilt under drabbat de mindre tidningarna i vårt land - liksom i andra visar inga tecken att avtaga. Trots att ett stort antal tidningar omstrukturerats eller nedlagts och trots de betydande statliga stödåtgärder som vidtagits för att vidmakthålla en rimlig fulltonighet i den offentliga debatten och därmed den allmänna opinionen, har läsarkoncentrationen till vad man brukar kalla förstatidningarna inom olika tidningsspridningsområden med motsvarande försvagning av övriga tidningar blivit ännu mer markerad. Av allt att döma kommer denna utveckling att fortsätta. Mot denna bakgrund vill vi utan att närmare ingå på vare sig orsaker till eller verkningar av denna utveckling fästa uppmärksamheten på några gränsdragningseffekter, vilka inträtt vid bidragstilldelningen utan att ha varit avsedda då produktionsbidragen infördes. En sådan effekt har genom att upplagegränsen satts till 2 000 exemplar medfört, att tidning med en upplaga på t. ex. 1 990 ex. inte kan beviljas stöd, medan däremot ytterligare 10 ex. medför ett årligt bidrag på . Sådana gränsdragningar torde emellertid vara oundvikliga och får därför accepteras. En annan sådan tillämpningseffekt synes vara viktigare och därför i behov av närmare omprövning. Enligt § 13 i Kungl. Maj ds kungörelse om statligt stöd till dagstidningar definieras innebörden i upplaga såsom dagstidnings medelnettoupplaga för vardagar av varje kalenderår. har för sin del beslutat, att för att bidrag skall utgå för ett visst år upplagan under närmast föregående kalenderår skall ha uppgått till minst 2 000 ex., vilket innebär att för bidrag för ett visst år krävs att upplagan kalenderåret uppgått till minst 2 000 ex., medan däremot upplagan av bidragsåret icke har samma betydelse. Att denna gränsdragning av nämnden själv befunnits tveksam framgår av att en majoritet i nämnden i ett fall beslutat om bidrag till tidning på grundval av upplagan av bidragsåret. hade nämligen föregående år icke börjat utkomma. Även från mer allmänna synpunkter framstår som tveksamt huruvida det inte är minst lika starkt motiverat att lägga tyngdpunkten på den upplaga som redovisas för bidragsåret som på den upplaga som kunnat redovisas , vilket enligt nuvarande praxis är ensamt utslagsgivande. I varje fall synes upplagan under bidragsåret vara av minst lika stor betydelse som upplagan . En ändring av praxis till överensstämmelse med denna tankegång kräver ingen ändring av gällande författning då det här gäller ett beslut av nämnden. 3 sami Nr 206-214 tillräckligt med ett uttalande av av innebörd att upplagan av bidragsåret bör tillmätas samma vikt som upplagan närmast föregående kalenderår. Med stöd av det anförda får vi hemställa att beträffande produktionsstöd åt tidning måtte uttala att som förutsättning för bidrag ett visst år skall gälla att upplagan under närmast föregående kalenderår eller som bidragsåret uppgått till minst 2 000 ex., dvs. att för bidrag för skall gälla att den abonnerade upplagan eller 1972 uppgått till minst 2 000 ex. BO () () ENSKOG (fp) ()
mot · FV02207 · 1972-01-20 00:00:00 — av m. fl. om större samhälleligt inflytande över ölhanteringen. har den totala alkoholkonsumtionen, omräknad i liter alkohol per invånare , ökat med . Det mest framträdande draget i denna utveckling är att konsumtionen av mellanöl ökat mycket kraftigt. Detta har skett utan att en motsvarande minskning inträtt beträffande konsumtionen av starksprit och vin. Den senare drycken konsumeras tvärtom i ständigt stigande omfattning. Mellanölet har med andra ord icke förmått att åstadkomma vad som avsågs vid dess införande 1965, nämligen att omstrukturera konsumtionen från starkare till svagare drycker. Från principiell synpunkt inger den nuvarande ordningen med ett enskilt vinstintresse som främsta drivkraft bakom ölhanteringen starka betänkligheter. Denna ordning strider mot den grundläggande principen i svensk nykterhetslagstiftning, och därtill kommer, vilket också framhölls i bevillningsutskottets betänkande 1968:56, att den ökande företagskoncentrationen inom näringen och tillkomsten av mellanölet ändrat förutsättningarna för de bedömningar som tidigare gjorts, t. ex. av bryggeriutredning. Grunden för detta ställningstagande, nämligen att ölet svarar för en växande andel av den totala alkoholkonsumtionen, har på intet sätt försvagats sedan bevillningsutskottets betänkande skrevs. utgör ölets marknadsandel av den totala alkoholkonsumtionen, vilket kan jämföras 1960. Och är att märka att denna ökning av marknadsandelen skett som konsumtionen även av andra alkoholdrycker, främst vinet, också stigit. Resultatet av behandling av frågan blev att de då väckta motionerna överlämnades till alkoholpolitiska utredningen för övervägande. Det är uppenbart att bryggeriintressena, ytterligare markerat efter mellanölets införande, icke svarar mot de krav på socialt ansvar som samhället har anledning ställa på alla som kommer i beröring med tillverkning och försäljning av alkoholdrycker. Den exempellösa framgången för mellanölet torde i väsentlig grad kunna tillskrivas bryggerinäringens, men även detaljhandelns och pubväsendets, exploatering av främst ungdomsgenerationen. Utvecklingen efter 1965 visar med all tydlighet att samhället måste gripa in med kraftfulla åtgärder mot i första hand producentintressena. Frågan om åtgärder i detaljhandelsledet kommer att bli föremål för särskild behandling då alkoholpolitiska utredningens betänkande i mellanölsfrågan prövas av . För samhället är det angeläget att all hantering av alkoholdrycker sker i den passiva form som präglar Vin- § Spritcentralens och, med något undantag, Systembolagets verksamhet. Så kommer emellertid inte att bli fallet förrän samhället får ett avgörande inflytande över ölhanteringen. Med hänvisning till vad som sålunda anförts hemställer vi att i princip uttalar sig för ett avgörande samhälleligt inflytande över ölhanteringen. () ()
mot · FV02209 · 1972-01-20 00:00:00 — av herrar och i om förbud mot försäljning av mellanöl. När 1971 på skatteutskottets förslag uppmanade alkoholpolitiska utredningen att inkomma med delförslag rörande mellanölsfrågan var detta orsakat av mellanölets användning som berusningsmedel av framför allt ungdomar. När 1965 biföll finansministerns förslag om att s. k. mellanöl på 3,6 viktprocent alkohol skulle få försäljas utan åldersgräns i våra då omkring 20 000 livsmedelsbutiker, uttalades farhågor för att ett så alkoholstarkt öl skulle orsaka skadeverkningar. Tyvärr har dessa farhågor besannats. Mellanölet har inte blivit som det var avsett att vara, nämligen enbart en måltidsdryck med hög kvalitet. Mellanölet har i stor utsträckning blivit ett berusningsmedel för framför allt de yngre åldersgrupperna. Risken för bestående alkoholskador är givetvis större bland ungdomar än bland äldre personer. Om mellanölet skulle helt försvinna ur marknaden skulle detta innebära att den som legalt använder drycken skulle få avstå en måltidsdryck av tämligen hög kvalitet. Mot detta står de fördelar som vinns genom att detta förhållandevis alkoholstarka öl helt undandras dem som använder drycken i berusningssyfte. Då det gäller att skydda framför allt ungdomarna från att grundlägga osunda alkoholvanor, bör de nackdelar som uppstår för den legale brukaren av denne kunna accepteras. Svårigheten att framställa ett alkoholsvagare öl med hög kvalitet har i de diskussioner som förts när det gäller alkoholhalten i mellanölet ofta åberopats, men bryggerinäringen har lyckats framställa mycket höga kvaliteter även med låg alkoholhalt. Om man tillåter en låg alkoholhalt motsvarande den nuvarande pilsnern, bör detta kunna vara fullt tillräckligt, och en sådan dryck utgör inte samma lockelse till förtäring i berusningssyfte. Erfarenheterna av pilsnermissbruket upphörde nästan helt när alkoholprocenten sänktes från till . De skadeverkningar, som mellanölet åstadkommit, är så pass allvarliga att drastiska åtgärder måste vidtagas för att komma till rätta med problemen. De olika förslag som alkoholpolitiska utredningen föreslagit anser vi inte till fyllest då de kommer att medge en betydande smyghandel med mellanölet. Ett förbud för försäljning av mellanöl är den enda framkomliga vägen om man verkligen vill komma till rätta med problemen som mellanölet förorsakat bland de yngre åldersklasserna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att måtte besluta om förbud för försäljning av mellanöl.
mot · FV0221 · 1972-01-11 00:00:00 — av m. fl. om diplomatiskt erkännande av . Efter en serie händelser - ett fritt val , de västpakistanska ledarnas angrepp på Östbengalen , därefter omfattande massakrer på östbengaler, 10 miljoner flyktingar till , en växande gerillarörelse mot de västpakistanska trupperna och krig mellan och Västpakistan - bildades den nya nationen . Den blir världens åttonde stat i storlek. Östbengalerna har starka skäl att känna förbittring över omvärldens likgiltighet inför deras öde. När Västpakistan ockuperade landet och terroriserade dess befolkning var reaktionen svag från de flesta länder; några stödde t. o. m. Västpakistan. Biståndet till miljoner flyktingar i var helt otillräckligt. Det diplomatiska och politiska stödet åt var från de flesta länder mycket litet. I stället kom en majoritet av FN:s stater, däribland , att i rösta på en resolution som var starkt kritisk till stöd åt östbengalerna. Trots omvärldens svek har en ny nation bildats i Östbengalen. Det är viktigt, att denna stat så snabbt som möjligt får känna andra länders stöd. Diplomatiskt erkännande av är en sådan möjlighet. De villkor som brukar ställa för att erkänna ett land och en regim att landet har en regering med kontroll över territoriet - är uppfyllda. Genom ett snabbt erkännande kan vi nu uttrycka vår solidaritet med östbengalerna. Det vore värdefullt om många demokratier snabbt erkände . Risken är annars att utöver det främst blir kommuniststaterna som kommer att ge denna typ av stöd. Det finns därför starka skäl för att upprätta diplomatiska förbindelser med . kan ta ett sådant initiativ genom att utrikesutskottet så snabbt som möjligt behandlar motionär) med detta krav. Vi yrkar mot bakgrund av motiveringen ovan att så snabbt som möjligt ger Kungl. till känna som sin mening att nu bör diplomatiskt erkänna . () () () i KU () () ()
mot · FV02211 · 1972-01-19 00:00:00 — av i Skärstad m. fl. om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet. Enligt gällande bestämmelser skall värdet av fritt bränsle från egen fastighet upptas som naturaförmån vid taxeringen. , tidigare prövningsnämnderna, meddelar anvisningar till taxeringsnämnderna om vilka värden som bör tillämpas i normalfallen. Om bränslet däremot har inköpts eller erhållits utan ersättning från t. ex. en grannfastighet beskattas inte bränslevärdet. Samma förhållande gäller när rivningsved används för uppvärmning. De här åsyftade bestämmelserna har tillkommit , då vedbränsle hade ett betydligt större värde än nu och då förhållandena även i andra avseenden var helt annorlunda. pågår en omställning när det gäller bränsleförsörjningen. Även skogsägarna har i betydande utsträckning övergått till att värma upp bostadsfastigheterna med olja eller elkraft. Redan utgifterna för upphuggning och hemtransporten av vedbränslet överstiger ofta kostnaderna för andra bränslen. När det egna bränslet blir beskattat, utgör detta ett starkt motiv för att gå över till andra bränslen. Från nationalekonomisk synpunkt borde man snarare stimulera användningen av vedbränsle än beskatta det. Inte minst med hänsyn till valutasituationen är det angeläget att så långt som möjligt ta till vara de inhemska bränsletillgångarna. Även från skogsvårdssynpunkt är detta förhållande olyckligt. För en rationell skogsskötsel är det nödvändigt att skadade och sjuka träd tas bort och att gallring företas i de yngre bestånden. Som regel är det också sådant virke som skogsägarna använder till bränsle. Användningsområdet för detta virke är i övrigt mycket begränsat, och det finns därför risk för att skogsvården blir eftersatt, om det virke som bör rensas ut inte kan nyttiggöras. har uttalat att viss försiktighet kan vara motiverad, när man fastställer normer för bränslevärden. De värden som upptagits i taxeringsanvisningarna tyder enligt vår uppfattning på att uttalanden haft liten effekt. taxering har fastställt normer, som innebär att bränsleförmånen skall upptas till . för en normal bostadsfastighet. Av dessa skäl finner vi det angeläget att de nuvarande skattereglerna omprövas, så att vedbränsle från egen fastighet inte längre behöver tas upp till beskattning. Skogsägarna själva betraktar inte längre vedbränsle som en naturaförmån. Den snabba övergången till uppvärmning med inköpta bränslen visar också att det bränsle som erhålles från egen fastighet numera saknar värde. Följaktligen bör det inte heller i skattehänseende betraktas som en naturaförmån. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos Kungl. anhåller om utredning och förslag om sådan ändring i skattelagstiftningen att fritt bränsle från egen fastighet inte blir beskattat. () i Skärstad () ()
mot · FV02213 · 1972-01-20 00:00:00 — lagen om personundersökning i brottmål) verkställa personundersökningar, varvid icke obetydliga medel skulle sparas för det allmänna. Dessutom skulle möjlighet öppnas att från storstadsregionerna utplacera mera svårbehandlade fall till en miljö, där förutsättningar för deras resocialisering ofta skulle vara betydligt bättre än i de mer tätbefolkade områdena. Härjämte kan anföras att en indragning av skyddskonsulenten från skulle innebära att ett område, som i annat sammanhang får samhällets stöd för lokalisering, utsätts för en sådan utarmning, som förlust av en förvaltning medför. På grund av ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att skyddskonsulentdistrikt behålles och att medel anslås så att en skyddsassistent vid Karlstadsdistriktet i viss utsträckning kan tjänstgöra i . om skärpta permissionsregler för narkotikabrottslingar. Med hänvisning till vad som anförts i motion nr 229 hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om skärpta permissionsregler för narkotikabrottslingar. () () () () ()