mot · FV02158 · 1972-01-17 00:00:00 — Enligt vår mening är grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning alltför blygsamt, inte minst vid en jämförelse med de ersättningar de arbetslösa kan erhålla från arbetslöshetskassorna. Dessutom är grundbidraget inte värdesäkrat utan föremål för en ständig urholkning genom den fortgående inflationen. Enligt vår mening bör därför grundbidraget värdesäkras genom en anknytning till basbeloppet. Regeringen är inte heller beredd att slopa den olyckliga prövningen mot makes inkomst vid utbildningsbidrag. En sådan prövning strider mot den modernare syn på mäns och kvinnors roll i familj och arbetsliv som t. ex. genomsyrar vår nuvarande skattepolitik. Vi upprepar därför vårt mångåriga krav att denna inkomstprövning slopas. Utbildningsbidrag kan inte utgå till sådan utbildning som är studiemedelsberättigad, dvs. i praktiken all eftergymnasial utbildning. Detta är enligt vår mening en olycklig ordning. Arbetsmarknadsutbildning bör kunna medges i alla utbildningsformer, efter en arbetsmarknadsmässig prövning i det enskilda fallet. Därför bör utbildningsbidrag kunna utgå även till utbildning som är studiemedelsberättigad. Även flyttningsbidragen urholkas av den fortgående inflationen. Vi anser att samhället bör bedriva en sådan regionalpolitik att sysselsättning kan erbjudas den enskilde på hans bostadsort. I de fall detta inte är möjligt och flyttning till annan ort blir nödvändig av arbetsmarknadsskäl, bör den flyttande hållas ekonomiskt skadelös genom allmänna bidrag. Av den anledningen bör även flyttningsbidragen värdesäkras genom en anknytning till basbeloppet. Så små begränsningar som möjligt bör göras i den krets av människor som är formellt berättigade till flyttningsbidrag. Därför bör flyttningsbidrag kunna utgå även till nyexaminerade, som inte kan få lämplig anställning på utbildnings- eller hemorten. Möjligheterna att använda arbetsmarknadsutbildning i arbetslöshetsförebyggande syfte är ganska små, eftersom arbetslöshet är ett krav för tillträde till arbetsmarknadsutbildning. De försök som gjorts med bristyrkesutbildning, där arbetslöshetsvillkoret tagits bort, har inte fatt någon större omfattning. Något annat hade knappast heller varit att vänta. Bristyrkesutbildningen förutsätter nämligen att den som genomgår utbildningen lämnar sin tidigare arbetsplats för att omskolas till ett annat yrke, ett s. k. bristyrke, utan att ha några absoluta garantier för lämplig anställning i det nya yrket. Den ekonomiska kompensationen, i form av utbildningsbidrag, är dessutom normalt betydligt lägre än lönen t. o. m. i ett låglöneyrke. Att genomgå bristyrkesutbildning medför alltså betydande ekonomiska uppoffringar, som de flesta inte vill underkasta sig. Trots de delvis nedslående erfarenheterna från bristyrkesutbildningen, finns det enligt vår mening anledning att pröva huruvida en ytterligare uppmjukning av arbetslöshetskriteriet vore möjlig. Det kan ske genom att man vidgar begreppet risk för arbetslöshet, så att även en arbetsmarknadsmässig prövning av arbetsförutsättningarna på skulle kunna läggas till grund för beslutet om arbetsmarknadsutbildning. Arbetsmarknadsutbildning borde kunna ges inte bara till den som befinner sig i en friställningssituation eller är nytillträdande på arbets marknaden utan även till den som avser och har möjlighet att återvända till sin gamla arbetsplats efter utbildningstidens slut. Detta betyder i och för sig inte att var och en skall kunna göra anspråk på rätt till utbildningsstöd inom arbetsmarknadsutbildningens ram. En arbetsmarknadsmässig prövning måste givetvis även i fortsättningen läggas till grund för arbetsmarknadsmyndigheternas beslut om arbetsmarknadsutbildning. En uppmjukning av arbetslöshetskriteriet på det sätt som här skisserats gör det också möjligt att mera generellt ge lågutbildade rätt till viss nivåhöjande utbildning med utbildningsstöd. Därigenom skulle man kunna få ett verksamt medel för att något minska de stora utbildningsklyftorna i samhället, inte minst mellan den äldre och den yngre generationen. Vid en arbetsmarknadsmässig prövning, i samråd mellan den enskilde, dennes fackliga organisation, arbetsförmedlingstjänstemän och arbetsgivare, borde man kunna komma fram till vilka arbetstagare som vid en långsiktig bedömning skall anses böra komma i åtnjutande av utbildning. Försöksverksamheten med anpassningslag bör kunna ge viss ledning i fråga om lämpligt tillvägagångssätt. Att många enskilda skulle vara betjänta av en sådan ordning är uppenbart. Även arbetsgivarna kan dra fördel av den. Därför bör man pröva arbetsgivarnas ansvar i sammanhanget ekonomiskt och på annat sätt. Skall man nå framgång med arbetsmarknadsutbildning även till icke arbetslösa måste emellertid arbetsmarknadsutbildning göras ekonomiskt mera attraktiv. Det kan endast ske genom en höjning av utbildningsbidragen. Även nya former av direkt arbetslöshetsförebyggande utbildning bör prövas. Nära till hands ligger då försöksverksamhet med bidrag till företagsutbildning, i första hand av sådan personal som genom produktionsändring löper risk för arbetslöshet. Volymen av sådan utbildning kan låta sig regleras så att den hålls på en relativt begränsad nivå när den totala sysselsättningen i landet är hög och expanderas när sysselsättningsläget försämras. Bidrag till företagsutbildning av antytt slag skulle medföra åtminstone två fördelar. För det första skulle nyanställning av icke yrkeskunnig personal underlättas och vissa friställningar kunna undvikas. För det andra skulle ytterligare en möjlighet skapas för arbetsmarknadsmyndigheterna och de fackliga organisationerna att på ett tidigt stadium stimulera uppkomsten av och delta i en långsiktig personalplanering inom företagen. Företagsutbildningen skulle i stort sett kunna handläggas på samma sätt som den förebyggande arbetsmarknadsutbildningen, dvs. utbildningsbehovet bedömas i samråd mellan berörda enskilda, fackliga organisationer, arbetsgivare och arbetsmarknadsmyndigheter. Med hänvisning till det anförda hemställer vi A. att hos Kungl. 1. en utredning i syfte att a. klarlägga den dolda arbetslöshetens omfattning samt föreslå åtgärder för dess bekämpande, b. inventera tillgången på lämpliga arbetstillfällen samt möjligheterna att i ökad utsträckning undanröja förekommande hinder för att bereda svårplacerade anställning på den öppna arbetsmarknaden, c. utvärdera den hittillsvarande försöksverksamheten med anpassningslag, 2. att arbetsförmedlingen förstärks med 50 nya tjänster som arbetsförmedlare och 50 biträdestjänster, 3. förslag till uppbyggnad av en organisation för interlokal arbetsförmedling, 4. förslag till ett system för användning av modern informationsbehandling inom arbetsförmedlingen, 5. förslag till regler för obligatorisk anmälan av lediga platser till arbetsförmedlingen för alla arbetsgivare med undantag för sådana som helt klarar sina rekryteringsfrågor utan förmedlingens medverkan samt arbetsgivare med mindre än tio anställda, 6. att grundbidraget vid arbetsmarknadsutbildning värdesäkras genom anknytning till basbeloppet, 7. att inkomstprövningen av utbildningsbidragen mot makes inkomst upphör, 8. att utbildningsbidrag även bör kunna utgå till sådan utbildning som är studiemedelsberättigad, 9. att flyttningsbidragen värdesäkras genom anknytning till basbeloppet, 10. att flyttningsbidrag bör kunna utgå även till nyexaminerade, 11. att en översyn görs av reglerna för arbetsmarknadsutbildning i syfte att uppmjuka det s. k. arbetslöshetsvillkoret samt göra arbetsmarknadsutbildningen ekonomiskt mera attraktiv, 12. försöksverksamhet med statsbidrag till företagsutbildning i enlighet med förslag, B. att till Arbetsmarknadsservice anvisar ett förslagsanslag av 1 . () ()