mot · FV021716 · 1972-10-18 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Majts proposition nr 99 med förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon. Det fordon som propositionen (nr 99 med förslag till lag om körning i terräng med motordrivet fordon) i huvudsak behandlar är snöskotern. Åtskilliga resonemang och motiveringar bygger ensidigt på detta fordon. Mer i förbigående framgår att propositionen avser alla slag av terränggående fordon, såväl banddrivna som hjuldrivna, t. ex. snövesslor, traktorer, motorcyklar och fyrhjulsdrivna terrängbilar. I den mån vanliga fordon kan framföras i terräng, t. ex. på alvarmarker, sandstränder, stigar m. m. gäller propositionen även sådana fordon. Vidare gäller den givetvis lika väl färd på barmark som snötäckt mark. får därför propositionen en mycket vidare innebörd än vad den givits både i sina allmänna resonemang och i den allmänna debatten. Därtill kommer att den snabba tekniska utvecklingen rörande terrängfordon säkerligen i hög grad kommer att öka omfattningen av olika slags terrängkörning och därmed konflikterna med andra intressen. Propositionen har formellt karaktären av en laglig möjlighet till vissa inskränkningar rörande motorfordonstrafik. Den föreslagna lagen skulle dock stadfästa en allmän rätt för envar att färdas med motordrivet fordon på all mark utom där lokala förbud råder. Denna allmänna rätt kommer att medföra betydande nackdelar av skilda slag både med hänsyn till det ökande innehavet av terrängfordon och med hänsyn till den tekniska utvecklingen rörande dessa. I lagförslaget talas om väg, som ej allmänt nyttjas för samfärdsel. Detta uttryck torde referera till vägtrafikförordningen och måste rimligtvis innefatta även t. ex. flertalet skogsbilvägar. Enligt vägtrafikförordningen 61 §, 2 morn., ankommer det på ägaren att avgöra huruvida sådana vägar skall hållas öppna för trafik. Det aktuella lagförslaget synes däremot innebära att det om inte lokalt förbud utfärdas - skulle bli fritt fram för allmän trafik även på vägar som inte har underhållsbidrag. De skilda lagrummen måste alltså samordnas. Om det däremot är meningen att markägare även i fortsättningen skall kunna stänga av bilvägar som ej har underhållsbidrag, följer av lagförslaget att man då ändå får rätt att ta sig fram med motorfordon (även terränggående bil, motorcykel, traktor eller band vagn) vid sidan av vägen eller på gamla körstigar inom ifrågavarande område. En sådan ordning förefaller stämma illa med syftet med lagstiftningen. Länsstyrelserna avses kunna utfärda förbud mot motordrivet fordon inom vissa områden. Med den tämligen restriktiva omfattning av sådana förbud som föreslås i SOU 1969:59 kan man bl. a. ej uppnå det önskvärda skyddet för mer störningskänsligt djurliv, inte minst för de Detta gäller både på grund av trafikstörningarna som sådana och på grund av de starkt ökade möjligheterna till olaga och olovlig jakt. Att på ett tillfredsställande sätt hålla efter sådan jakt vid ökande motorfordonstrafik i markerna, som kan förutses om lagförslaget går igenom, synes vara helt omöjligt. Observeras bör att även spårning med motorfordon är förbjuden men är ytterst svår att bevisa och beivra. Markskador och vegetationsskador av motordrivna fordon berördes ej alls i utredningen men har påpekats av flera remissinstanser och även av departementschefen. Redan med nuvarande snöskotertrafik har flerstädes uppstått påtagliga skador av dylikt slag, både genom direkt påverkan vid tunt eller obefintligt snötäcke och genom de sammanpackade isspår som ofta blir resultatet. Snöskoter används dessutom ej sällan även för att ta sig fram över myrar, inte minst vid hjortronplockning. Särskilda sommarskotrar för terrängkörning konstrueras . Myrarna hör till de naturtyper som tar mest skada av både vinter- och sommarkörning. Länge kvarstående snöskoterspår med mer eller mindre sargad växtlighet trasar i hög grad sönder landskapets prägel av natur. Ekonomiskt mera kännbara är skador på skogsföryngringar och odlade fält. Mycket få människor reflekterar på att ett hygge normalt även utgör en föryngringsyta som bör undvikas om inte snötäcket är synnerligen tjockt. I samband med markskadorna måste även framhållas att körningsproblemet inte enbart gäller snöskotrar utan motordrivna fordon i allmänhet. Lagförslaget innebär att det i fortsättningen skulle bli fritt fram för t. ex. bil- och motorcykelkörning på stränder, alvarmarker, åsar, hagar och ängar samt för terränggående hjulfordon även på normala skogsmarker, allt under förutsättning att områdena inte speciellt skyddas. Snöskoterproblemet är också ett nordiskt problem. I har införts vissa restriktioner, innebärande i stor utsträckning förbud mot snöskoterkörning på statens marker. Det händer dock att snöskoterförare från åker över gränsen och överträder de gällande bestämmelserna. Ett medlemsförslag i , väckt , går ut på en rekommendation till regeringarna i , och att medelst gemensamma bestämmelser begränsa användningen av terränggående fordon. Det är önskvärt med enhetliga bestämmelser i på detta område. Föreliggande förslag utgör enligt vår mening ej ett tillräckligt skydd mot det ökande bruket av snöskotrar och andra terränggående motorfordon. Skador på mark och växtlighet är redan nu betydande, djur- och fågellivet utsättes för allvarliga störningar, friluftsfolket jäktade storstadsbor och andra stressade människor som vill uppleva naturens stillhet blir utsatta för buller, risken för nedskräpning ökar och den motoriserade olaga jakten tilltar. Med den ökande användningen av terränggående fordon kommer dessa skador att ytterligare förvärras. Ett principiellt förbud för färd med terrängfordon, men med möjlighet till dispens för bl. a. vissa yrkeskategorier, för vissa slag av användning och för vissa områden eller leder, skulle enligt vår mening på ett effektivare sätt hindra ovan relaterade missförhållanden. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att måtte besluta att körning med snöskoter eller annat motordrivet fordon i terräng eller på väg, som ej allmänt utnyttjas för samfärdsel, med undantag för vissa yrkesgrupper i princip är förbjuden, att genom dispensgivning erforderliga områden och körleder kan upplåtas, att vederbörande utskott får utforma erforderlig lagtext, samt att hos Kungl. Maj:t hemställer om förbud mot transport av jaktvapen vid färd med terrängfordon. () ()