mot · FV021465 · 1972-02-01 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 4 med förslag till rättshjälpslag m. m. Vid riksdag väcktes i motionerna 1:400 och 11:499 förslag om att hos Kungl. Maj:t begära prövning av förfarandet vid tvångsskifte i anledning av hem- eller äktenskapsskillnad. Motionerna behandlades av första lagutskottet som ställde sig positivt till motionernas syfte och ansåg att kraven kunde tillgodoses genom en utvidgning av möjligheterna för mindre bemedlade att erhålla fri rättshjälp vid bodelningen. Utskottet ansåg emellertid att åtgärder på området måste ses i det större sammanhang som hela rättshjälpsfrågan utgjorde. beslutade i enlighet med utskottets förslag, och motionerna kom därför icke att leda till någon åtgärd. I föreliggande proposition har framlagts förslag om rättshjälpslag. Såvitt avser frågan om rättshjälp vid bodelning har departementschefen anfört följande: En särskild fråga är i vad mån rättshjälp som beviljas för hem- eller äktenskapsskillnad bör omfatta också åtgärder för att få till stånd bodelning. Det kan anmärkas att biträde enligt LFR enligt domstolspraxis i viss utsträckning anses berättigad till ersättning för sitt sysslande med bodelning. Det rör sig om sådana fall då en lösning av bodelningsfrågan haft betydelse för målet i övrigt. Enligt min mening bör denna ordning behållas när rättshjälpslagen ersätter LFR (jfr vad som anförs i anslutning till 18 kap. 8 § RB). I och för sig bör vidare hinder inte föreligga att rättshjälp meddelas enbart i en bodelningsfråga. I allmänhet torde emellertid något behov av särskild biträdeshjälp vid bodelning inte föreligga. Vad beträffar frågan om rättshjälp som beviljats för rättegång bör omfatta också biträde vid bodelning som företas efter rättegången anser jag att tillräckliga skäl inte föreligger för en sådan ordning. Något behov av biträdeshjälp torde som nämnts i regel inte föreligga. Däremot kan behov föreligga av att låta rättshjälpen omfatta ersättning till skiftesman, som utsetts av rätten för att verkställa bodelning. Om makarna inte kan enas om hur bodelningen skall genomföras, kan vardera maken begära hos rätten att skiftesman förordnas. Skiftesmannen skall själv bestämma om bodelningen, om inte enighet nås mellan makarna. Make, som är missnöjd med den av skiftesmannen verkställda bodelningen, kan klandra den genom att väcka talan mot andra maken . I annat fall står bodelningen fast. De remissinstanser som har berört frågan om skiftesman har förordat att rättshjälpen skall omfatta även ersättning till skiftesman. gäller en sådan ordning på de områden som täcks av jämtlandssystemet. Om endast ena maken är berättigad till rättshjälp enligt systemet, betalar emellertid vederbörande landsting endast halva kostnaden för bodelningsförrättaren. Rättshjälpsanstalterna torde i regel inte åta sig uppdrag som skiftesman eftersom anstalterna i regel redan har biträtt en av makarna i rättegången. Utan tvivel kan vissa skäl anföras för att på ett eller annat 3 sami Nr 1465-1467 sätt tillgodose de vid remissbehandlingen framställda önskemålen. För de mindre bemedlade kan det vara betungande att ersätta skiftesmannen för hans arbete. Å andra sidan bör behovet av ekonomiskt stöd inte överskattas. I de fall där makarna har endast obetydliga tillgångar torde förhållandena vid bodelningen i regel vara ganska okomplicerade. En förrättning torde därför inte behöva bli särskilt kostsam. Om rättshjälp skulle lämnas utan särskilda begränsningar skulle resultatet kunna bli att en hel del onödigt arbete och kostnader läggs ned på bodelningar som av i enkla former. De finansiella konsekvenserna av en sådan ordning är svåra att förutse. På grund av det anförda ersätts inte kostnad för särskilt utsedd skiftesman enligt departementsförslaget. Som framkommit vid remissbehandlingen är många av de problem som uppkommer vid bodelning av så komplicerad natur att de kräver juridiskt utbildade skiftesmän och stundom även juridiskt biträde åt parterna vid förrättningen. Bodelningen intager en central ställning i samband med skillnad. Stundom är därvid bodelningsfrågan det helt dominerande problemet. Bodelningen kan sålunda ofta vara både komplicerad och tidskrävande medan enighet råder mellan makarna i skillnadsfrågan. Vid bodelning kan sålunda tvist råda såväl om vilka tillgångar och skulder som föreligger som om värdet på vissa tillgångar. Om förutom giftorättsgods enskild egendom finnes uppstår i bland svårlösta fördelningsproblem beträffande både tillgångar och skulder. Tvist i fråga om rätt till vederlag enligt GB 13:6 samt vederlagets storlek skall prövas av bodelningsförrättaren. Dessa och flera andra bodelningsfrågor av svårbemästrad och kontroversiell natur kräver med nödvändighet en bodelningsförrättares medverkan. Det kan här även förtjäna att nämnas att den ökade inflyttningen till landet av utländska medborgare medför att frågor om tillämpning av utländsk lag blir allt vanligare. Genomföres familjerättskommitténs förslag angående bodelningsinstitutet i oförändrat skick kommer vidare följden att bli en ytterligare komplicering av bodelningsärendena. I de fall där makarnas tillgångar är av ringa omfattning är, som departementschefen anfört, förhållandena vid bodelningen som regel ganska enkla. Även i dessa fall är det emellertid ofta icke möjligt för makarna att i godo lösa bodelningsfrågan. Om godvillig överenskommelse ej kan komma till stånd mellan makarna skall vidare genom bodelning bestämmas vilken av makarna som skall tilläggas hyres- eller bostadsrätten till makarnas gemensamma bostad. Den enes eller den andres större behov av bostad skall därvid vara avgörande. Även om det är uppenbart att exempelvis ena maken som vårdnadshavare för barnen i äktenskapet har det största behovet av bostaden är det ofta icke möjligt att få andra maken som innehavare av hyres- eller bostadsrätten att överföra sin rätt. Enär makarna sålunda ofta icke kan uppnå enighet om vem som skall tilläggas bostaden blir ett tvångsskifte nödvändigt för att erhålla ett avgörande i denna fråga. Har den make, som är angelägen om bodelning, inte ekonomiska förutsättningar för att begära skiftesman och bära de kostnader detta innebär, kommer någon skiftesman icke att utses med därav följande rättsförlust för den underlägsne parten. Av den mindre bemedlade, som önskar tvångsskifte, kräves vidare ofta att han till skiftesmannen lämnar deposition till säkerhet för hela beloppet avseende skiftesmannens kostnader även om halva kostnaden slutgiltigt skall falla på den andra maken, vilken måhända aldrig kan förmås fullgöra sin betalningsskyldighet härutinnan. Kostnaden för den ekonomiskt svagare parten kan bli så betungande att han icke har möjlighet att erhålla någon lösning av bodelningsfrågan. kan mindre bemedlade i viss omfattning få kostnadsfritt biträde med bodelning genom jurist, som är anställd vid rättshjälpsanstalt, eller genom anlitande av advokat eller biträdande jurist hos advokat i den mån denne enligt det s. k. Jämtlandssystemet kan erhålla ersättning av landsting för att vara skiftesman eller partsbiträde inför skiftesman. Det i propositionen framlagda förslaget innebär därför en allvarlig försämring för de mindre bemedlade. En annan konsekvens av nämnda förslag är att vissa utländska medborgare framgent skulle kunna erhålla rättshjälp i vidare omfattning än svenska medborgare. Sålunda kan en , bosatt i , få bodelningen handlagd som tvistemål vid domstol med rättshjälp eftersom jugoslavisk rätt, som skall tillämpas, ej känner giftorättsinstitutet. Vid den genomgripande utbyggnad av samhällets rättshjälp som förestår är det angeläget att bodelningen såsom ett av de väsentligare instituten inom familjerätten icke lämnas utanför reformen. Som i propositionen anförts skall visserligen rättshjälpen omfatta sådan lösning av bodelningsfrågan som haft betydelse för målet i övrigt. Det kan emellertid icke på grund av det anförda anses rimligt att enbart begränsa rättshjälpen till sådana bodelningsfrågor. För begränsning av kostnaderna bör dock rättshjälp för bodelning endast erhållas när särskilda skäl föreligger, innebärande att från rättshjälp bör undantagas bodelning som med hänsyn till boets omfattning eller eljest är av enkel beskaffenhet. Även, såvitt avser bodelningar av enkel art, bör emellertid alltid rättshjälp kunna erhållas för slitande av mellan makarna uppkommen tvist om vem av dem som skall tilläggas hyres- eller bostadsrätten till den gemensamma bostaden, allt under förutsättning att boet är av ringa omfattning. Beviljad rättshjälp bör omfatta jämte skiftesmannens kostnader samtliga i 9 § i förslaget till rättshjälpslag angivna förmåner. Enligt propositionen skall rättshjälp utgå för alla slag av rättsliga angelägenheter om behov av bistånd föreligger, innebärande bland annat att tvister som tillhör skiljemäns prövning icke har undantagits från rättshjälpen. Enligt propositionen bör dock rättshjälpen icke omfatta kostnaderna för skiljemännen. Icke enbart kostnader för partsbiträde m. m. inför skiljemännen utan jämväl kostnaderna för skiljemännen bör emellertid omfattas av rättshjälpen, när särskilda skäl därtill föranleder, såsom när kostnaderna för skiljemännen uppgår till ett i förhållande till parternas ekonomiska förhållanden oskäligt belopp. Med anledning av vad som anförts får vi hemställa A. att beslutar att den föreslagna rättshjälpslagen ges ett sådant innehåll att möjlighet erhålles för part att erhålla allmän rättshjälp i den omfattning som ovan angivits och B. att beslutar att 9 § lagförslaget erhåller följande lydelse: Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga angelägenhet som rättshjälpen avser. Bestämmelser om att den rättssökande har att själv helt eller delvis betala kostnad för rättshjälp finns i 16 § andra stycket och 27 § första stycket andra punkten. Såsom kostnad för rättshjälpen anses den rättssökandes kostnad för 1. biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rättssökandes rätt, 2. skiftesman vid bodelning samt skiljemän, 3. bevisning vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen samt nödvändig utredning i angelägenhet, som kan komma under sådan domstols prövning eller som skall prövas av skiljemän och som ej är förvaltningsärende eller av beskaffenhet att kunna komma under förvaltningsmyndighets prövning, 4. resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för vårdare eller annan, som måste anlitas, i samband med inställelse inför domstol eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, eller i samband med inställelse för blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller faderskapet till barn utom äktenskap, 5. avgift som enligt expeditionskungörelsen (1964:618) utgår för ansökan och expedition vid domstol som anges i 3, dock ej i fråga om sådan rättens expedition som utfärdas endast på särskild begäran om icke expeditionen begäres innan tiden för fullföljd av talan gått till ända,samt avgift som utgår enligt exekutionsavgiftskungörelsen (1971:1027), 6. kungörelse i mål eller ärende vid domstol som anges i 3, 7. vad av allmänna medel utgått i ersättning till tolk eller stenograf eller i ersättning enligt 4 eller 5 § lagen (1958:642) angående blodundersökning m. m. i mål om äktenskaplig börd eller vid utredning av faderskapet till barn utom äktenskap eller enligt föreskift i eller 3 § första stycket nämnda lag för bevisning som rätten självmant föranstaltat om. Såsom kostnad för bevisning enligt andra stycket 3 anses ej den rättssökandes kostnad för blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller faderskapet till barn utom äktenskap.