mot · FV02565 · 1972-01-25 00:00:00 — av m. fl. angående disposition av anslaget för landskapsvårdande åtgärder i odlingsbygder, m. m. Jordbrukets strukturförändring och andra utvecklingstendenser i samhället har till följd att en stor del av den uppodlade arealen hotas av igenväxning, förbuskning eller skogsplantering. Det öppna kulturlandskapet med dess hagar, ängar och skogsbryn är emellertid en stor miljötillgång, som inte får förstöras när odlingen upphör. Delar av detta landskap måste bevaras och underhållas. Det kan gälla friluftsområden, utsiktspunkter, vackra sträckor längs vägar och järnvägar och andra kultur- eller naturhistoriskt intressanta och värdefulla områden. Områdenas skönhets- och rekreationsvärden upplevs av de flesta människor som nödvändiga. Åtgärder från samhällets sida för att bevara dessa värden har aktualiserats på många sätt. En genomgång av problemen har gjorts av en arbetsgrupp inom , lantbruksstyrelsen, RLF och . Av gruppens , som presenterades , framgår att inemot 200 000 ha ej bestående jordbruksmark äger sådan betydelse från naturvårdssynpunkt att den bör bli föremål för landskapsvårdande åtgärder. Enligt utredningens mening borde staten ha ansvaret för skötseln av riksobjekt och länsobjekt av mer allmänt intresse, medan skötseln av områden av utpräglad regional eller lokal betydelse borde handhas av landsting, kommun eller särskild stiftelse. Arbetsgruppen anvisade också förslag till hur skötseln skulle bedrivas med hjälp av åkerbruk, betesdrift etc. och föreslog att försöksverksamhet med denna form av landskapsvård skulle påbörjas. 1 en motion från folkpartihåll till riksdag föreslogs att skulle anslås för denna försöksverksamhet. Detta förslag avslogs dock av . I årets statsverksproposition anvisas under anslaget Vård av naturvårdsområden för viss försöksverksamhet med landskapsvård. Uppläggningen av försöksverksamheten är dock enligt vår mening inte helt ändamålsenlig. Det föreslås att denna skall bedrivas på kommunalt initiativ och under kommunalt huvudmannaskap eller av stiftelser. Statsbidrag föreslås utgå med högst av kostnaderna för skötseln. Förutsättningen är alltså att kommunerna skall söka statsbidrag för en verksamhet som i övrigt skall betalas med kommunala medel. Med hänsyn till kommunernas svåra ekonomiska situation och den återhållsamhet med utgifter som rekommenderats är det tveksamt om kommunerna i tillräcklig utsträckning kommer att utnyttja bidragsmöjligheterna. Det är också troligt att de projekt kommunerna engagerar sig i kommer att vara sådana av extremt kommunalt intresse. Man kan befara att projekt av stort allmänt intresse riksobjekt etc. enligt utredningens benämning inte kommer till stånd, särskilt som dessa ofta finns i glesbygd, i kommuner med begränsade ekonomiska resurser. Detta vore givetvis olyckligt. Enligt vår mening bör , som skall förmedla bidragen, ha möjlighet att i vissa fall lämna en högre bidragsprocent än de som föreslås. skulle då ha möjlighet att prioritera särskilt angelägna projekt. Härigenom skulle försöksverksamheten få en mer representativ prägel. Detta kan ordnas genom att en del av anslaget, förslagsvis , av kan utnyttjas och förmedlas utan hänsyn till den föreslagna statsbidragsgränsen, max. I proposiitionen anges vidare att den arbetskraft som krävs för de statsbidragsberättigade arbetena bör anvisas av länsarbetsnämnderna. Endast då länsarbetsnämnden inte kan förmedla arbetskraft skall markägaren kunna anlitas för arbetet. Detta stadgande är enligt vår mening olämpligt. Markvård bedrivs i AMS:s regi, och en förutsättning är givetvis att AMS-insatser för landskapsvård i annan ordning inte beskärs. Möjligheterna till samarbete med markägaren för detta arbete bör dock vidgas. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att av anslaget för landskapsvårdande åtgärder inom odlingslandskapet måtte stå till eget förfogande att utnyttjas på i motionen föreslaget sätt, 2. att där så befinns lämpligt markägaren skall kunna anlitas för landskapsvårdande arbete. () () i () ()