mot · FV02831 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av beskattningsreglerna för representationsutgifter. Genom lagstiftning infördes nu gällande bestämmelser om avdragsrätt för representationskostnader. I anvisningarna till 20 § kommunalskattelagen sägs att utgifter för representation och liknande ändamål är att hänföra till omkostnader i förvärvskälla endast om de har ett samband med verksamheten i förvärvskällan. Avdrag får inte åtnjutas med större belopp än som kan anses skäligt. Men trots att beslut har medfört en upprensning i den vildvuxna representationsfloran, är dagens situation långt ifrån tillfredsställande. Kritiken gäller framför allt följande sex punkter: Det föreligger en orättvis skillnad mellan löntagarnas möjligheter att få avdrag för sina levnadskostnader och företagarnas möjligheter att i samband med representation dra av för sina levnadskostnader. Det kan inte vara rimligt att skattebetalarna skall ge ett så stort ekonomiskt stöd åt den gästfrihet som förekommer i kommersiella sammanhang. Av ekonomiska skäl finns det anledning att nedbringa de totala representationsutgifterna. Representationsutgifter har till stor del karaktären av att höginkomsttagare ger varandra skattefria förmåner. Det förekommer ett inte obetydligt missbruk av rätten att göra avdrag för representationskostnader. Representationsutgifterna bereder samhället kostnader för kontroll, vilken ibland medför ganska dyrbara utredningar. I anvisningar sägs att med representation i allmänhet avses den gästfrihet, som på grund av sedvänja förekommer i kommersiella och liknande sammanhang. Denna kommersiella gästfrihet tar sig merendels uttryck i samma former som dem som förekommer i det privata livet personliga vänner emellan. Representationskostnaden är således ofta en kostnad för mat, dryck, betjäning, hotellrum, teaterbiljet ter och dylikt. Det bör i detta sammanhang nämnas att skattelagssakkunniga (SOU 1962:42) konstaterade följande: Det föreligger en uppenbar skillnad mellan sådana utgifter, vilkas omkostnadskaraktär framstår som självfallen, och de s. k. representationskostnaderna. Representationsutgifterna består nämligen i allmänhet av just sådana utgifter, som regelmässigt är att hänföra till levnadskostnader. Att representationskostnaderna till så stor del har karaktären av levnadskostnader ger anledning att särskilt noga granska skälen till att dessa kostnader är avdragsgilla. Avdragsfrågan bör speciellt bedömas mot bakgrund av de möjligheter andra grupper skattskyldiga har när det gäller att göra avdrag för utgifter som sammanhänger med förvärvsverksamheten. Man kan därvid konstatera att åtskilliga grupper skattskyldiga inte får avdrag för det som för dem framstår som nödvändiga kostnader för förvärvsverksamhetens bedrivande. Avdrag är således inte medgivet för arbetskläder, uniform, överdragskläder och liknande, inte heller för underhåll av kläder eller tvätt av kläder. Avdrag beviljas inte ens om man fått skattepliktig ersättning för sådana kostnader. Regeringsrätten har exempelvis vägrat godkänna avdrag som gjorts av svetsare, fiskare, fyrbiträde, polisman, militär, präst, hotellvaktmästare, hovmästare m. fl. Avdrag för kläder som förstörts av syra har inte heller medgetts, trots att den beklädnadsersättning som löntagaren uppburit för detta varit skattepliktig. Avdrag för arbetsrum har regeringsrätten vägrat översättare, kontraktsprost och professor. Taxeringsnämndsordförande har vägrats avdrag för merkostnader för uppvärmning och belysning av arbetsrum i egen fastighet. Har den skattskyldige arbete på annan ort än där han är bosatt, är huvudregeln att avdrag för fördyrade levnadskostnader inte medges. När det gäller fördyrade levnadskostnader på själva bostadsorten brukar man inte ens i undantagsfall medge avdrag. Tar man extra arbete och av den anledningen får merkostnader för måltider utom hemmet får man inte avdrag för dessa merkostnader, trots att de uppenbarligen varit nödvändiga för extrainkomstens förvärvande och att det varit naturligt för inkomsttagaren att ådra sig dem. Får man fördyrade levnadskostnader i samband med resor i tjänsten brukar man som regel inte få avdrag i de fall man kan nå hemmet. Om en person frivilligt söker ett nytt och bättre betalt arbete får han i regel inte göra avdrag för flyttningskostnader, trots att extrautgiften varit nödvändig för förvärvande av den högre inkomsten och alltså i och för sig varit affärsmässigt motiverad. Om en hemmavarande make vill söka sig ut i förvärvsarbete kan det bli fråga om betydande merkostnader för familjen: dryga merkostnader för barnpassning och en lång rad andra merutgifter. Det förvärvsavdrag som gäller års taxering ligger på högst , och det är bara en liten del av de merkostnader som familjen ådrar sig när den andra maken också går ut i förvärvslivet. Man kan jämföra detta med representationsavdragen. När det i dessa sammanhang talas om att avdrag bara skall beviljas för belopp som kan anses skäliga bör noteras att avdragen i regel ansluter sig rätt väl till de faktiska kostnaderna. När det gäller löntagarnas förvärvsavdrag ligger avdraget avsevärt under de faktiska merkostnaderna. Dessutom kan man alltså rada upp ett flertal exempel där löntagaren har levnadskostnader som är nödvändiga för inkomstens förvärvande men där han ändå inte får avdrag, inte ens om de till levnadskostnaderna hänförliga utgifterna är av avsevärd storlek och direkt föranledda av förvärvsverksamheten. Även om man i vissa fall vidgar löntagarnas möjligheter att få avdrag för sina levnadskostnader, kvarstår likväl en mycket stor skillnad om man jämför med företagarnas möjligheter att dra av för sina levnadskostnader. Skattebetalarnas stöd åt generös gästfrihet Det finns starka skäl att ifrågasätta det rimliga i att skattebetalarna ekonomiskt skall stödja den gästfrihet som förekommer i kommersiella och liknande sammanhang. Som exempel på den generositet som förekommer med bidrag från skattebetalarna kan nämnas följande: a) Ett mindre textilföretag ger varje jul ett 80-tal kunder (huvudsakligen damer, framhålls särskilt) gåvor i form av choklad, parfym, reservoarpennor, cigarretter, ljus, böcker och borddukar. Gåvorna har ett genomsnittspris på . (Jämför RR 1970). b) Ett svenskt varv överlämnar ett cigarrskrin för . till ett utländskt rederi med anledning av rederiets 100-årsjubileum (RR 30.1.69). c) För representationsmåltider har angett vissa väl tilltagna prisramar. Sålunda gäller för representation i form av middag att avdrag kan ske per person med ett belopp på plus mervärdeskatt. För lunch kan avdrag per person få ske med ett belopp på . d) När det gäller hotellkostnader har inte angett några prisramar. Det är dock inte ovanligt att avdrag medges för kostnader som överstiger normala traktamentsersättningar. e) Enligt uppgift från i får det numera inte anses oskäligt om avdrag för sjösättningssmycken yrkas med belopp . när det gäller större fartyg. Den dam som håller i champagneflaskan vid stora stapelavlöpningar erhåller skattefritt ett dyrbart smycke, för vilket företaget kan göra fullt avdrag. Det måste enligt vår mening anses stötande att skattebetalarna på detta sätt bidrar till de svenska redardrottningarnas lyxutrustning. Den skattesubventionerade gåvan kan uppgå till ett värde som överstiger vad en vanlig svensk arbetstagare erhåller som årslön före skatt. Man har anfört att kostnaden för sjösättningssmycken bör anses som avdragsgill med hänsyn till att överlämnandet av sådana smycken grundar sig på internationellt hävdvunnen sed och kostnaderna regelmässigt inräknas i de kalkylerade byggkostnaderna för fartygen. Detta kan möjligen vara ett argument för avdragsrätt då det gäller utländska fartyg. Men det kan knappast utgöra ett godtagbart skäl till att förmögna svenskor skall kunna erhålla dyrbara smycken med skattesubvention. För vanliga omkostnader i förvärvskälla gäller i allmänhet att det som kan dras av hos en skattskyldig som kostnad återkommer hos en annan som skattepliktig intäkt. Om en rörelseidkare exempelvis tillhandahåller fri lunch för de anställda och gör avdrag för detta, får de anställda i gengäld redovisa lunchen som en skattepliktig förmån. Helt annorlunda är det med representationsutgifterna. Även där dessa innebär en förmån som kan uppskattas till ett betydande värde förekommer ej beskattning av dem som blir bjudna eller får gåvor. Det är en allvarlig brist att det saknas uppgifter om den totala omfattningen av representationsutgifterna och hur stor del av dessa som dras av vid beskattningen. får man i huvudsak nöja sig med vissa utslag i regeringsrätten samt de uppgifter som SSU fått fram på en del bolagsstämmor. Ett utslag i regeringsrätten visar sålunda att bruk för yrkat avdrag med . Företaget fick i högsta instans en nedsättning med , och . kvarstod sedan som avdragsgillt inom ramen för nuvarande bestämmelser. Detta innebär att skattebetalarna till ett enda företag under ett enda år bidrar med . Från SSU kommer följande siffror : ca 1 670 000 Det är önskvärt att det svenska näringslivet bedriver försäljnings- och kontaktverksamhet i former som är samhällsekonomiskt rationella. Man kan ifrågasätta om det är förenligt med effektivitet och god hushållning att affärsförhandlingar och övriga kontakter i så hög grad som sker kombineras med uppvaktningar och gåvor, besök på restauranger, kabaréer, nattklubbar och teatrar, samt förströelse och sällskapsliv i andra sammanhang. Möjligheten att erhålla avdrag vid taxeringen stimulerar utan tvekan de skattskyldiga till ökad representation. Att man kan äta, dricka och roa sig delvis på samhällets bekostnad har lett till en utbredd och ömsesidig representation. Hårdare skattebestämmelser på detta område skulle göra det lättare för företagen att avvisa oblyga representationsanspråk från kundernas sida. Det vore värdefullt om man kunde förmå företagen till en hårdare prövning av sina representationsutgifter. Skattefria förmåner åt höginkomsttagare Representationskostnaderna har i mångt och mycket karaktären av att höginkomsttagare ger varandra skattefria förmåner. Det är betecknande att i samband med firmafester där hela personalen deltar representationskostnaden är avdragsgill endast för enklare former av traktering. Kostnaden per person bör därvid inte överstiga 2/3 av det högsta belopp som är avdragsgillt vid affärsförhandlingar eller liknande. Detta är egentligen endast en del av ett större problem, nämligen att höginkomsttagarna över huvud har bättre möjligheter än andra att skaffa sig skattefria förmåner av olika slag. Men det skulle naturligtvis innebära ett litet steg i riktning mot jämlikhet om man avskaffar eller i varje fall kraftigt beskär avdragsmöjligheterna för represen tationsutgifter. Enligt anvisningarna till kommunalskattelagen sägs att det skall vara fråga om viss affärsuppgörelse av större betydelse, att det kan anses av vikt för rörelsens bedrivande att representation äger rum vid tillfället. Det ligger i sakens natur att det ofta är mycket svårt för taxeringsmyndigheterna att i efterhand bedöma i vilken utsträckning den utövade representationen verkligen varit nödvändig för intäkternas förvärvande. Dessutom blir kontroll och prövning av hithörande avdragsposter aldrig fullständig utan måste ha karaktären av mer eller mindre omfattande stickprov. Nuvarande system stimulerar företagen att redovisa så mycket som möjligt av kostnaderna som avdragsgilla. Genom att taxeringsmyndigheterna i de flesta fall inte gör en detaljkontroll kommer stora kostnader att passera som egentligen inte är avdragsgilla. Så länge företaget kan anföra något enda litet godtagbart skäl för tveksamhet kan man pressa in kostnaderna som avdragsgilla utan att egentligen behöva riskera någon straffåtgärd. Det enda som kan hända är att företaget i efterhand får sina avdrag korrigerade. Avdragsrätten föreslås slopad i I har tidigare avdrag beviljats för representationskostnader, vilka varit tvingende nodvendige med hänsyn till den skattskyldiges förvärvsverksamhet eller tjänsteställning. I proposition till odeltinget den 1 föreslog emellertid den nya norska arbetarregeringen att avdragsrätten för representationskostnader helt slopas från och med . Denna reform beräknas tillföra den norska statskassan 2530 milj. kr. I propositionen framhålles att möjligheten till avdrag för representationsutgifter otvivelaktigt utnyttjas för utgifter av privat karaktär. Det förekommer allt oftare att personer i ledande ställning beviljas representationsersättningar som innebär dolda löneförmåner. En stark begränsning av avdragsrätten på detta område skulle kunna få avsevärd effekt både skattemässigt och när det gäller att begränsa representationens omfattning. Avdragsmöjligheterna har lett till en skevhet i skattetryckets fördelning som är ägnad att skapa missnöje bland andra grupper skattebetalare och att undergräva skattemoralen. Propositionen understryker vidare att det visat sig omöjligt att i praktiken kontrollera om representationsutgifterna verkligen varit absolut nödvändiga. Bland annat är det som regel vanskligt att kontrollera om det bland de belopp som redovisats som avdragsgilla även finns utgifter av rent privat karaktär. Det är också mycket svårt för taxeringsmyndigheten att göra gällande att ugiften inte varit absolut nödvändig om den skattskyldige hävdar motsatsen och vidhåller det berättigade i avdraget. Enligt uppfattning skulle en ytterligare åtstramning av avdragsrätten knappast resultera i några mera betydande resultat när det gäller utgifter av privat karaktär som förs in i de avdragsgilla kostnaderna. Den enda lösning som därför kan komma till rätta med de brister som finns i den rådande ordningen är därför att avdragsrätten för representationsutgifter i sin helhet avskaffas. I propositionen citeras också med gillande ett uttalande från Skatterevisorers : Vi mener at representasjonsutgifter i prinsippet skal betraktes som skattemessig ikke fradragsberettigete. Vi er klar över at dette vil bryte med det tillvante og at en slik regel vil vekke sterk protest, men mener det er den eneste endring som i praksis kan demme opp for det misbruk av fradragsretten som alle vet föregår. Att helt avskaffa avdragsrätten för representationskostnader skulle vara den enklaste lösningen på de problem som här diskuteras. visserligen representationskostnader som kan vara befogade, men å andra sidan behöver ett slopande av avdragsrätten inte innebära att sådan representation som ett företag bedömer som mycket angelägen kommer att upphöra. Däremot är det troligt att man inom företagen skulle göra en hårdare prövning av dylika utgifter, vilket på det hela taget måste anses vara önskvärt. Man kan dock tänka sig att ta en viss hänsyn till exportindustrin, så att man tillåter avdrag för representation som riktar sig mot utländska företag. Under alla omständigheter är tiden nu mogen för en ny översyn av beskattningsreglerna i samband med representation. Eftersom den nu arbetande företagsbeskattningsutredningen inte har till uppgift att behandla representationsutgifter från sådana synpunkter som anförts i denna motion, är ett särskilt initiativ påkallat. Med stöd av det som ovan anförts hemställes att hos Kungl. begär en översyn av beskattningsreglerna för representationsutgifter. () () HANS () i K L , 1972