ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV021602 · 1972-04-06 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 61 med förslag till lag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961:159), m. m. Med tillfredsställelse konstaterar vi att regeringen föreslår att en åldersgräns införs vid utminutering av öl och att åldersgränsen för utskänkning av öl höjs till samt att särskilda medel anslås till upplysningsverksamhet rörande alkohol, narkotika m. m. Dessa åtgärder är emellertid inte tillräckliga. Med de problem och svårigheter som har uppstått till följd av den omfattande mellanölskonsumtionen bland ungdomar är det nödvändigt att det vidtas även andra åtgärder. Dit hör en socialisering eller mycket långtgående kontroll av ölhanteringen och ett förbud mot ölreklam. En annan åtgärd som bör prövas är att sänka alkoholhalten i mellanölet. Till en del torde de nuvarande svårigheterna bero på den berusningseffekt som den nuvarande alkoholhalten framkallar. Med en sänkning av alkoholhalten minskas möjligheterna till berusning och därmed de faror som följer med mellanölskonsumtionen. Var alkoholgränsen skall sättas bör närmare prövas. Riktpunkten bör vara att avsevärt minska berusningseffekten vid en mer omfattande konsumtion av mellanöl. Man bör undvika att lägga gränsen ovanför någon av de trösklar som finns i fråga om berusningseffekten. Självfallet bör vetenskaplig expertis utnyttjas vid denna prövning. Mot en sådan sänkning av alkoholhalten i mellanölet har tidigare invänts att ett sådant öl skulle sakna den fyllighet i smaken som konsumenten önskar. torde det dock finnas tekniska förutsättningar för en framställning av ett öl med fyllig smak och lägre alkoholhalt än det nuvarande mellanölet. Det kan i detta sammanhang räcka med att hänvisa till att bryggerierna lyckats framställa ett lättöl som fyller anspråken på fyllighet och god smak i övrigt. I samband med prövningen av en sänkning av alkoholhalten i mellanölet bör övervägas, om det inte räcker med tre olika alkoholhalter på ölet i , nämligen ett lättöl, ett mellanöl och ett starköl. Eftersom alkoholpolitiska utredningen utreder vår nykterhetspolitik i stort, ter det sig naturligt att den får pröva även frågan om sänkning av alkoholhalten i mellanölet. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos Kungl. anhåller att Kungl. uppdrar åt alkoholpolitiska utredningen att pröva frågan om sänkning av alkoholhalten i mellanölet.
mot · FV021610 · 1972-04-06 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 75 angående försvarets fortsatta inriktning m. m. I proposition 1972:75 har, angående försvarets fortsatta utveckling, departementschefen anslutit sig till försvarsutredningens förslag beträffande inriktning av åtgärder för civilbefolkningens skydd vari anförs att skydd i möjligaste mån skall beredas befolkningen i skyddsrum. En god tillgång på skyddsrum är förutsättningen för att stora utrymningar, som har negativa konsekvenser för samhället, inte behöver företas. Tillgången på skyddsrum utesluter inte behovet av andra alternativ för att i vissa situationer kunna skydda befolkningen. 1 civilförsvarets nuvarande anvisningar för inkvartering och utrymning anförs: För enskild inkvartering beräknas både permanenta bostäder och fritidsbebyggelse komma att utnyttjas. 1 permanenta bostäder beräknas den genomsnittliga inkvarteringskapaciteten uppgå till av den fredstida boendetätheten. 1 fritidsbebyggelse förutsättes endast självordnad inkvartering komma i fråga. Dessa normer torde bli föremål för översyn i anslutning till försvarets fortsatta inriktning. Möjligheten att kunna evakueras till platser utanför krigszonen torde även i fortsättningen vara en trygghetsfaktor för befolkningen. Det bör finnas god tillgång på reservbostäder som uppvärms med vedeldning. Sådana bostäder är ännu lätt att ordna i landet. Genom de nuvarande flyttningarna blir allt fler goda bostäder ödegårdar. En del hålls i gott skick av ägarna, som nyttjar gårdarna till semesterstugor. Många bostäder av god klass får dock förfalla, då de står obebodda året runt. Sådana gårdar bör kunna upprustas för civilförsvarets ändamål och hållas i stånd. Staten kanske får möjlighet att för en billig penning även köpa in en del hus som är lämpliga som utrymningsbostäder. 1 fredstid bör dessa gårdar för självkostnadspris få nyttjas som semesterbostäder av människor som av skilda skäl inte disponerar fritidshus. Det bör gå att underhandla med ägarna angående disposition av hus som aldrig annars kommer till användning. Arbetet med detta bör givetvis ske i samarbete med berörda kommuner. Frågan bör lämpligen bli föremål för utredning genom Kungl. Med stöd av ovanstaende hemställs att hos Kungl. begär att i motionen väckt fråga angående upprustning av ödegårdar för utrymning och evakuering av civilbefolkningen blir föremål för utredning.
mot · FV021614 · 1972-04-06 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majrts proposition nr 75 angående försvarets fortsatta inriktning m. m. Vårt land är i flera avseenden märkligt. Det är ett av jordens rikaste länder. Levnadsstandarden är genomsnittligt mycket hög. Utformningen och omfattningen av den sociala omvårdnaden anses ligga på toppnivå och vara ett eftersträvansvärt föredöme. I vissa avseenden är den personliga friheten på gott och ont större än någon annanstans i världen. Det nationella oberoendet, som i vårt land är mera utpräglat än i de flesta andra små länder, har bidragit till att göra allt detta möjligt liksom den långvariga period av frihet från krig, som det svenska folkets tidigare ådagalagda försvarsvilja garanterat. Natur, omväxlande klimat och låg befolkningstäthet ger i idealiska betingelser för mänskligt liv. Det är märkligt att det svenska folket synes ha svårt att numera inse att allt detta är värt att värna och att det behöver försvaras. Än mera märkligt är att de demokratiska politiska partierna tycks skygga för den självklara uppgiften att upplysa allmänheten om försvarets betydelse och nödvändighet och för att därigenom bidraga till att stärka försvarsviljan. Det borde vara självklart att ett förslag om genomgripande förändringar av det svenska försvaret föreläggs på ett sådant sätt att klarhet kan vinnas om målsättning och konsekvenser. Propositionen 1972:75 uppfyller trots sina 362 sidor text inte rimliga anspråk i dessa avseenden. Den präglas i ställer i många väsentliga stycken av diffusa formuleringar och brist på precisa besked. Den säkerhetspolitiska bakgrunden synes tecknad i alltför ljusa färger. Propositionen saknar en klar målsättning för försvaret. Läsaren får till exempel inte veta om målet är att varje del av vårt land skall kunna försvaras eller inte. Det framgår inte heller vilka mål ett försvar, som nedbantats så hårt som propositionen föreslår, kan uppfylla. Några sakliga skäl har inte förebragts för att vidtaga den betydande sänkning av det svenska försvarets effekt i förhållande till nuläget sorn föreslås i propositionen. Likaså saknas en konkret beskrivning av förslagets följder beträffande indragning av förband och andra militära enheter. föreslås också acceptera att beslut inte skall fattas om en bestämd utgiftsram för det militära försvaret . Utgiftsramarna föreslås i stället böra prövas . Enligt vad varit praktiskt taget enig om måste frånvaron av långsiktig planering innebära sämre möjligheter att på ekonomiskt bästa sätt planera materielanskaffningen. Det nya systemet har dock den fördelen att det ger möjlighet att bromsa den nedrustning som föreslås. Det är ett rimligt krav att i nästa års försvarsproposition erhåller precisa, konkreta och detaljerade uppgifter rörande bakgrunden till och konsekvenserna av nu framlagt förslag till försvarsordning. Med stöd av det anförda hemställes att hos Kungl. måtte begära att Kungl. måtte förelägga riksdag en fullständig redovisning av bakgrund till och konsekvenser av de förslag rörande försvarets utformning och organisation som då framlägges för . 72 1291 S 1972
mot · FV021615 · 1972-04-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 36 angående statligt filmstöd m. m. Filmreformen kan betraktas som ett kulturpolitiskt lappverk. Det tillkom mot bakgrunden av den hastigt sjunkande biografbesöksfrekvensen och motiverades med att kontinuiteten i biograffilmkonsten skulle räddas därför att biograffilmen skulle representera mera högtstående kulturella värden än t. ex. TV. Denna princip för filmpolitik bör omprövas. Det finns en rad andra media än biografer som svarar för distribution av film. Den ensidiga inriktningen på stöd åt biograf- och långfilmen missgynnar sådana andra distributionsformer. Genom filmavtalets och konstruktion och allmänna politik kommer den privatkapitalistiskt dominerade filmbranschen att tilldelas den avgörande delen av det statliga stödet inom filmområdet. Dessa centrala frågor i filmpolitiken dvs. distributionsformerna och filmbranschens struktur berörs emellertid inte alls i proposition 1972:36. I huvudsak trampas i samma gamla hjulspår som det tidigare avtalet, även om det kan noteras som positivt att en fond bildas för förhandsstöd. De medel som anslås till denna synes emellertid otillräckliga i förhållande till behovet. Filmarbetarnas möjligheter att påverka den statliga filmpolitiken måste ökas genom att de får ett inflytande över verksamhet. bör därför förändras så, att filmarbetarna blir en av parterna i detta avtal. Därigenom skulle det tillkomma en part, och avtalet skulle kunna få ett annat utseende med beaktande av filmarbetarnas intressen och ståndpunkter. Maj:t bör således inte godkänna det avtal som bilagts proposition 1972:36 utan i stället skyndsamt ta initiativet till förhandlingar om ett nytt filmavtal, där filmarbetarnas fackliga organisationer skall ingå som jämställd part. Med hänvisning till ovanstående föreslås att hos regeringen anhåller om att denna tar initiativet till förhandlingar syftande till ett nytt filmavtal, där filmarbetarnas fackliga organisationer ingår som jämställd part, samt att hos Kungl. begär förslag om ett starkare stöd till filmen utan koncentration till viss distributionsform. (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · FV021616 · 1972-04-07 00:00:00 — av herrar och i i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 36 angående statligt filmstöd m. m. Maj.ts proposition nr 36 föreslås ett statligt bidrag av ca 1,3 milj. kr. till under ett nytt anslag med benämningen Filmstöd. Den förda ekonomiska politiken gör att problem att finansiera utgifterna uppstår på allt fler områden. Familjerna får allt svårare att klara sina utgifter på det som blir över när skatterna betalts, och detta återverkar i sin tur på andra områden. Det torde också vara en orsak till de problem för filmen som redovisas i propositionen. I det läget finns två olika färdriktningar: antingen kapitulera för konsekvenserna av den förda politiken genom att täcka över konsekven serna så länge det går genom ständigt nya och högre bidrag på allt fler områden av samhällslivet och för att kunna klara bidragsgivningen ytterligare öka skatterna, vilket i sin tur skapar nya behov av bidrag. Det andra sättet är att begränsa bidragsgivningen till det allra nödvändigaste för att kunna sänka skatterna, varigenom bidragsbehoven ytterligare minskas och arbetslusten ökar, vilket ger nya skattetillskott utan skattestegringar. Propositionens förslag är ett exempel på att man valt bidragslinjen. Det är inget nödvändigt behov som här avses att tillgodoses. Som sagts kan kanske en del av filmens svårigheter kunna hänföras till familjernas ekonomi, och det gäller att stärka denna. Men den säkert största orsaken torde vara den usla kvalitet på de filmer som visas. Att filmproducenterna i allt större utsträckning frossar i sex och våld och inte får så stora publiksiffror som man trott och önskat torde inte vara skäl för att staten genom bidrag försöker upprätthålla sådan form av nedbrytande verksamhet. Därför bör förslaget om statligt stöd till filmen avslås av . Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställes att avslår Kungl. Maj:ts proposition nr 36 om statligt filmstöd.
mot · FV021618 · 1972-04-07 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr S5 med förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, m. m. Riksdagsbeslutet om vidgad rätt till förtidspension fick en sådan utformning att tillämpningen blev en annan än vad som allmänt förväntats. Uppenbarligen togs stor hänsyn till utskottsutlåtandets formuleringar, vari det bl. a. säges: Mot bakgrund av vad nu anförts finner utskottet det riktigt att man alltjämt i princip upprätthåller ett krav på medicinsk prövning för rätt att erhålla förtidspension, även om prövningen i vissa fall inte kan erbjudas. Det nu föreliggande förslaget om ändrade lagregler har utan tvivel på ett klarare sätt angivit att förtidspensionering skall kunna beviljas även på enbart arbetsmarknadspolitiska grunder, dvs. i fall då sysselsättning ej kunnat beredas. Det är emellertid en brist som vidlåder de föreslagna lagtextreglerna. Den föreslagna lydelsen av 1 § anger klart, att rätt till förtidspension tillkommer äldre försäkrad sorn i egenskap av medlem i erkänd arbetslöshetskassa uppburit ersättning från sådan kassa . kategoriska formuleringar kan leda till en sådan tillämpning att arbetslös som av skilda anledningar inte tillhör erkänd arbetslöshetskassa skulle gå miste om möjligheten att på samma grunder som en medlem av sådan kassa bli förtidspensionerad. Detta är enligt vår mening en orimlig konsekvens. En ändring i lagtexten för att kunna avlägsna denna konsekvens förefaller oss lämpligast kunna uppnås genom ett tillägg i 1 §. Med stöd av det anförda föreslås 1. att måtte besluta om följande tillägg till de i prop. 1972:55 Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring i 1 § föreslagna reglerna: Rätt till förtidspension kan anses varaktig. Sådan rätt tillkommer även person som utan att vara medlem av erkänd arbetslöshetskassa i övrigt uppfyller förutsättningarna för att bli förtidspensionerad. 2. att övriga ändringar i lagtexten, som följer av i punkt 1. ställt tilläggsyrkande, förutsättes utarbetade av vederbörande utskott. (vpk) (vpk)
mot · FV021621 · 1972-04-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Majits proposition nr 64 angående statligt stöd för tidsbegränsad fortsatt drift vid nedläggningshotade företag. Maj:ts proposition nr 64 föreslås godkänna visst statligt stöd åt nedläggningshotade företag. Syftet med förslaget är att bereda rådrum för omplacering av arbetskraft. Förslaget avser endast sådana företag som gått i konkurs eller trätt i likvidation. Emellertid kan läget för de anställda vara mycket besvärligt även i sådana fall då ett företag läggs ner efter att ha bytt ägare och då köparens verkliga motiv för förvärvet är att bli av med en konkurrent. Uppenbarligen kan man inte förmena en ägare av ett företag rätten att sälja sin egendom, men möjligen skulle verkningarna för de anställda kunna mildras om samhället finge befogenheter och resurser att träda i köparens ställe. Einligt min åsikt borde det i propositionen aktualiserade förslaget kompletteras med regler om någon form av hembudsskyldighet respektive samhällelig interventionsrätt i sådana fall som ovan antytts. Reglerna bör vara så utformade att säljarens rimliga intressen tillgodoses som de anställda kan skyddas mot konsekvenserna av även sådana företagsnedläggningar som inte är direkt avhängiga av en likvidation. att som sin mening ger Kungl. det anförda till känna.
mot · FV021626 · 1972-04-07 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 67 med förslag till vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m. m. Proposition nr 67 om åtgärder mot narkotikamissbruket spänner över så vida fält att det inte inom ramen för en kort motionstid är möjligt att utarbeta alternativa lösningar. Det finns t. ex. ingen möjlighet att snabbt skaffa en överblick över vårdfrågorna, inte den formella tillgången till vårdplatser etc. utan den praktiska möjligheten att bereda vård för narkotikamissbrukare. 1 propositionen förekommer två helt motstridiga tendenser, dels den hårda linjen med tonvikt på straff och tvång, dels den humanitära och enligt min mening enda rationella linje som innebär att vården i första hand bör bygga på frivillighet. Dessa linjer är i stort sett oförenliga. Den hårda linjen har för övrigt prövats med ett alltmer förödande resultat i . De erfarenheter som gjorts av denna politik i är ingalunda uppmuntrande. Ett undantag från den angivna oförenligheten är kriminaliseringen av grova narkotikabrott begångna av personer som själva inte är missbrukare. Att oskadliggöra dessa de mest hänsynslösa elementen i den illegala narkotikahandeln är självklart ett samhällsintresse av hög prioritet. En straffskärpning som innebär att övre gränsen höjs från sex till har dock knappast någon positiv betydelse. 1 den mån man önskar oskadliggöra de centrala personerna i den internationella narkotikahandeln kan man räkna med att redan existerande lagar är tillräckliga under förutsättning att förbrytarna någonsin åker fast. Dessa personer begår vanligen så många brott att den verkliga straffsatsen kan bli utan en skärpning av narkotikastrafflagen eller lagen om straff för varusmuggling. Båda lagförslagen är för övrigt så elastiska att de kan komma att drabba även personer som själva är narkotikamissbrukare och ingalunda hör till gangstersyndikaten. Den viktigaste olägenheten med en ytterligare straffskärpning är dock att den riktar uppmärksamheten, både bland allmänna opinionen och i de kretsar som har att arbeta med dessa problem, mot ett helt annat håll än i riktning mot en lösning av det mycket allvarliga problem som narkotikamissbruket och narkotikabrottsligheten utgör. Utan att gå närmare in på de ytterligare motiveringar som finns mot lagändringarna och förandra åtgärder hemställer jag att måtte avslå förslagen om ändring av narkotikastrafflagen och lagen om straff för varusmuggling. 72 1293 S 1972
mot · FV021627 · 1972-04-11 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 61 med förslag till lag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961:159), m. m. I proposition 1972:61 med förslag till lag om ändring i ölförsäljningsförordningen föreslås ett anslag på 5 milj. kr. för upplysningsverksamhet rörande alkohol, narkotika m. m. av . Saklig information i alkohol- och narkotikafrågan är viktig. Att negativ och osaklig information kan vålla skada har vi erfarit . Det är därför nödvändigt att informationen blir väl genomtänkt och initierad. I propositionen anges att upplysningen bör syfta till att dels sätta in alkohol- och narkotikaproblemen i deras sociala sammanhang, dels vidga medvetenheten om att människors sociala svårigheter måste mötas med öppenhet och vilja till solidariska insatser, dels medverka till en sådan förändring i synen på de alkohol- och narkotikaskadade att deras delaktighet i den samhälleliga gemenskapen tryggas. Användningen av medlen bör följa en sådan vidsträckt social målsättning. Jag vill inte förneka att problemen med det tilltagande missbruket av alkohol och narkotika hänger samman med sociala svårigheter. Missbruk kan självfallet vara ett symtom på social instabilitet. När missbruket övergår till beroende är det inte längre symtomet som är det primära, utan detta är att hjälpa vederbörande ur giftberoendet. Denna grundläggande synpunkt bör självfallet inrymmas i informationen. I propositionen föreslås att skall anförtros uppgiften att vara huvudman för informationsverksamheten med huvudsaklig uppgift att fördela tillgängliga medel. Den av statsanslaget stödda informationen skall tydligen kunna produceras av många olika icke specificerade organisationer. Enligt min mening är det nödvändigt att det sker en kontroll av informationen, speciellt avseende narkotikan, av experter på området. En vilseledande och felaktig information måste undvikas. En lämplig huvudman för handhavandet av informationen är enligt min mening . att fastställer som huvudman för reservationsanslaget på under sjunde huvudtiteln för /73 till Upplysning om alkohol- och narkotikaproblemen.
mot · FV021633 · 1972-04-14 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 23 angående skyldighet att anmäla yrkesmässig överlåtelse och uthyrning av TV-mottagare. I proposition 1972:23 föreslås en ändring i radiolagen varigenom den som i detaljhandelsskedet yrkesmässigt överlåter eller hyr ut TV-mottagare åläggs att till den myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer lämna uppgift om dem till vilka överlåtelse eller uthyrning skett. Enligt uppskattningar fanns ca 100 000-130 000 svart-vita TV-mottagare som inte anmälts till , eller av hela apparatbeståndet i landet, vilket åstadkommer ett inkomstbortfall av 22-29 milj. kr. Angeläget är att åtgärder vidtas för att minska inkomstbortfallet, men vi ifrågasätter om man av principiella och praktiska skäl kan ålägga en branschorganisation anmälningsskyldighet av detta slag, som av många måste framstå som en otillbörlig övervakning av de enskilda individernas handlande. Den föreslagna anmälningsskyldigheten kommer säkerligen att inverka menligt på branschen av den anledningen att skumraskhandeln med TV-apparater kommer att öka och detta blir till motsvarande nackdel för den legala handeln. Förfaringssättet gör att det blir svårt att kontrollera om reglerna efterföljs och dessutom svårt och dyrt att administrera, och det blir den hårt ansträngda polisens uppgift att kontrollera att TV-handlama registrerar sina kunder. Vidare kommer inte de föreslagna åtgärderna att direkt och påverka nuvarande avgiftsbortfall. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att avslår Kungl. Maj:ts proposition 1972:23. () ()
mot · FV021636 · 1972-04-18 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 23 angående skyldighet att anmäla yrkesmässig överlåtelse och uthyrning av TV-mottagare. lider ett avsevärt ekonomiskt avbräck därigenom att inköp av TV-mottagare inte anmäles i full utsträckning. Genom att förenkla förfarandet vid lösande av TV-licens torde man öka efterlevnaden av gällande bestämmelser. En åtgärd i denna riktning är att återinföra möjligheten att lösa radio- och TV-licens vid postverkets kontor. Med åberopande av ovanstående hemställes att uttalar att möjligheten att lösa radio- och TV-licens på postverkets kontor återinföres.
mot · FV021638 · 1972-04-18 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 44 med förslag till lag om ändring i vämpliktslagen (1941:967), m. m. Med anledning av Kungl. Maj:ts proposition 1972:44 med förslag till lag om ändring i värnpliktslagen (1941:967), m. m., vill vi anföra följande. Förslagen i propositionen är helt otillräckliga på en rad punkter. I lagen (1949:165) angående beslag å vissa skrifter föreslås reellt en viss förskjutning i bestämmandet av vem som äger rätt att i brådskande fall utföra dylika beslag. Reservunderofficerare och värnpliktiga officerare skall inte längre ha denna rätt. Men propositionen kringgår huvudfrågan: Skall militär befattningshavare ha annan rätt till beslag av vissa skrifter än vad som ankommer på civil myndighet? Vi anser det vara i grund felaktigt att värnpliktiga skall fråntas sina demokratiska rättigheter under militär tjänstgöring. Och officerarnas rätt till beslag av vissa skrifter är ett sådant fråntagande. De värnpliktiga ställs i särställning då det gäller rätten att inneha och läsa skrifter. Det enda rimliga är därför att avskaffa lagen 1949:165 angående beslag å vissa skrifter. Av formella skäl kan vi i detta sammanhang dock endast påyrka att ingen militär befattningshavare skall ha rätt att ta skrifter i beslag, vilket innebär att § 1 i nämnda lag upphäves. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi att upphäver § 1 i lagen (1949:165) angående beslag å vissa skrifter. (vpk) (vpk)