mot · FV021564 · 1972-04-04 00:00:00 — av i m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 46 angående åtgärder för att påverka strukturomvandlingen inom vissa branscher. Ägande och kontroll av produktionsmedel är i varje samhälle själva den samhälleliga maktens kärna. Under kapitalismen koncentreras denna makt till ett allt mindre antal individer och grupper, en ringa minoritet av totalbefolkningen. Detta är en konstaterbar, objektiv och lagbunden process. Den bestämmer den tilltagande skärpan i motsättningen mellan den fåtaliga kapitalistklassen och folkflertalet. När staten träder i relation till privatkapitalet, måste det ur de lönearbetandes synpunkt alltid bedömas utifrån vems långsiktiga intressen som i den större samhälleliga processen och konflikten gynnas av den konkreta statliga åtgärden. Förstärks den kapitalistiska strukturen och därmed folkflertalets maktpolitiska underlägsenhet eller tvärtom? Gynnar åtgärden väsentligen storkapitalet eller småkapitalet? Ehuru statens allmänna uppgift är att garantera den bestående ekonomiska ordningens bestånd, kan dess åtgärder därvid ha olika utformning och politisk accent. De kan också innefatta ur statens synpunkt nödtvungna eftergifter för folkflertalets intressen. Speciellt viktiga blir de nyssnämnda synpunkterna i fall av det slag som aktualiseras i proposition 46. I växande grad har krisfenomen i den nationella och internationella kapitalismen framtvingat olika slag av statliga engagemang i det privatkapitalistiska näringslivet. I vissa länder har detta drivits mycket långt , och är kanske de mest typiska exemplen. Också i har statens engagemang i form av subventioner, organisatoriskt och skattepolitiskt stöd m. m. tagit fart. Utformningen av dessa statliga engagemang har medfört en växande kritik och detta ingalunda blott från kommunistisk sida mot att staten aktivt understödjer maktkoncentration, uppmuntrar företagsnedläggningar och allmänt gör sig till företrädare för ensidiga storkapitalistiska intressen utan att ens formellt göra sådana eftergifter åt de lönearbetande som i någon mån kunde ha en motverkande effekt. Proposition 46 torde kunna betecknas som ett ganska typiskt exempel på den här beskrivna statliga politiken. Att staten träder in med direkt ekonomiskt stöd och söker utforma ett organisatoriskt program för utvecklingen inom delar av näringslivet är i och för sig på intet sätt förvånande. Tvärtom är det ett tydligt tecken på att den privatkapitalistiska driftsformen och organisationen är i takt med produktivkrafternas utveckling och inte längre förmår lösa de problem den själv som system framskapar. Denna problematik har länge kunnat Det anmärkningsvärda är att staten här som i flertalet liknande fall fullständigt underkastar sig de storkapitalistiska intressena. Man nöjer sig inte med att begära stöd åt företagen i allmänhet. Man engagerar sig dessutom till förmån för de större gentemot de mindre genom ett principiellt motiverat gynnande av sammanslagningar. I praktiken betyder detta att de stora företagens möjligheter att uppsuga och slå ut de små aktivt skall understödjas med offentliga medel. Indirekt blir en av följderna, att den regionala koncentrationsprocessen ytterligare stimuleras. Staten föreslås i proposition 46 alltså ta programmatisk ställning mellan storkapital och småkapital till det förstnämndas förmån. Regeringen utgår här ensidigt från att stora enheter generellt är effektivare och produktivare än små, ehuru detta förhållande aldrig bevisats. Särskilt anmärkningsvärt är att regeringen vill gynna koncentration och monopolistiska tendenser utan att föreslå några motverkande åtgärder som kan öka de lönarbetandes inflytande eller åtminstone inte enbart döma dem till passiva offer för koncentration och företagsnedläggningar. Propositionen avvisar t. o. m. tanken på representation för fackorganisationerna i det föreslagna nya kreditinstitut som skall bevilja storföretagen kreditförmåner och erhålla insyn i de enskilda företagen under processens fortgång. De anställdas representanter skall skjutas undan till särskilda strukturråd med enbart rådgivande karaktär. De skall där med arbetsköparrepresentanter som behörig motvikt få deltaga i samarbete med dem som styr utvecklingsprocessen vilket givetvis bara kan bli på de maktägandes villkor. Detta är ur löntagarsynpunkt helt oacceptabelt. De lönarbetande måste beredas ett avgörande inflytande över de företag och branscher, där allmänna medel satsas under sådana omständigheter som de här föreliggande. Slutligen saknas vaije konkret koppling mellan de föreslagna koncentrationsåtgärderna och regionalpolitiken. Omstruktureringen av respektive branscher till storkapitalets förmån skall accentueras, men något aktivt program för att skapa sysselsättning i nedläggningsdrabbade orter framläggs inte. Ett minimikrav vore här att en utökad, aktiv statlig företagsetablering planerades med och på samma målmedvetna sätt som då staten går in för att främja privatekonomisk koncentration genom kontanta förmåner och organisatoriskt-politiskt stöd. Med stöd av det anförda föreslås att beslutar att avslå punkt 4 i propositionens hemställan, att i övrigt godkänna proposition 46 under förbehåll, att de anställda tillerkänns majoritetsrepresentation i de berörda företagens styrelser samt i de statliga organ som har att administrera de av riksdag och regering beslutade statliga insatserna. (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)