ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · FV02811 · 1972-01-01 00:00:00 — av i m. fl. om en översyn av den centrala administrationen inom statsförvaltningen. Under en lång följd av år har antalet anställda inom den statliga förvaltningen ökat i snabb takt. har ofta denna expansion lett till en betydande centralisering främst till . Enligt vår mening är detta en allvarlig utveckling. En alltför stor del av samhällets resurser förbrukas i administrationen, och utrymmet för angelägna investeringar eller reformer i samhället minskar. En snabbt växande administration i centralförvaltningen innebär också en risk för att intentionerna i syfte att minska trycket på förfelas. Inom pågår en genomgående översyn av centralförvaltningen. Ett uppdrag har givits åt ett konsultföretag att föreslå åtgärder som kan leda till en effektivisering av verkets administrativa och ekonomiska funktioner. Detta arbete har inriktats på en detaljanalys av varje avdelning inom centralförvaltningen med avseende på organisation, bemanning, rutiner, arbetsuppgifter och arbetsmängd. Gruppen har också analyserat problem som berör arbetsfördelningen dels inom och mellan avdelningarna i centralförvaltningen, dels mellan denna och regionala och lokala förvaltningsenheter. Detta arbete är så långt framskridet att förslag om förenklade arbetsrutiner och enklare samarbetsformer kommer att läggas fram. En betydande decentralisering av vissa arbetsuppgifter kommer sannolikt också att genomföras. Enligt preliminära uppgifter beräknas att antalet tjänster vid centralförvaltningen skall minskas från 3 000 till 1 500. Ett förverkligande av intentionerna i den här undersökningen kommer att leda till en kraftig minskning av kostnader. Enligt vår mening bör det finnas lika starka skäl för att genomföra liknande översyner av den centrala förvaltningen inom övriga statliga verk och inom statsförvaltningen. Det är troligt att liknande effektivitetsinitiativ skulle leda till en betydande utlokalisering av olika funktioner även inom olika andra förvaltningar. För ledningen av statliga verk och olika förvaltningsenheter kan det vara svårt att framgångsrikt analysera det system som man själv arbetar i. Därför kan det sannolikt vara en bättre lösning som gjort att anlita utomstående experthjälp som mera förutsättningslöst kan pröva olika funktioner. Det bör vara speciellt motiverat om det finns tillgång till konsulter som kan förete mycket goda rekommendationer och som har erfarenheter på den offentliga sektorn. Vi vill starkt understryka betydelsen av att s. k. interna effektivitetsundersökningar görs i en nära samverkan med personalen. De bör också genomföras , så att den naturliga personalavgången kan utnyttjas så att uppsägningar av befintlig personal kan undvikas. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar som sin mening att Kungl. till att översyn företas i linje med av de statliga verkens och statsförvaltningens centrala administrationer. den 26 jannuari 1972
mot · FV02813 · 1972-01-26 00:00:00 — om ett ekonomiskt-socialt råd, m. m. Med hänvisning till den motivering, som har anförts i motionen 1972: 812, hemställer vi att beslutar att hos Kungl. 1. anhålla om inrättande av ett ekonomiskt-socialt råd med företrädare för regering och riksdag, arbetsmarknadens parter och näringslivets organisationer samt ekonomisk expertis med uppgift att belysa de samhällsekonomiska problemen samt att förbereda stabiliseringspolitiska konferenser, i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. anhålla att en stabiliseringspolitisk konferens sammankallas med representanter för regering och riksdag, organisationerna på arbetsmarknaden och övriga berörda parter i enlighet med vad som anförts i nämnda motion, samt 3. hemställa att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att utarbeta riktlinjer för en ekonomisk planering i enlighet med vad som anförts i nämnda motion. () ()
mot · FV02815 · 1972-01-26 00:00:00 — angående de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken . Regionalpolitikens ökade betydelse har även kommit till uttryck i regeringens finansplaner. En utförlig diskussion om regionalpolitiska problemställningar ingick t. ex. i finansplanen 1970. Finansministern uttalade då bl. a.: Regionalpolitiken bör ha till syfte att förbättra jämvikten i den näringsgeografiska utvecklingen så att förutsättningar skapas för ökad jämlikhet i ekonomiskt och socialt avseende mellan de människor som bor i olika regioner. Man kan säga, att regional balans därmed infördes som ett av de centrala målen för den ekonomiska politiken. I begreppet kan naturligtvis läggas olika innebörd. Men formuleringarna i övrigt i finansplanen gav dock otvivelaktigt besked om den politiska riktning som avsågs nämligen en regionalpolitik som bromsade utflyttningen från de s. k. skogslänen och dämpade storstadsexpansionen. finansplan, som var den första som med den nya ordningen ställdes direkt under beslut med avseende på den ekonomiska politikens huvudlinjer, intogs bättre regional balans uttryckligen som ett av de centrala målen för den ekonomiska politiken. Detta fastställdes sedan av . I årets finansplan har den regionala balansen tagits bort från de centrala mål, som angivits för den ekonomiska politiken. Man kan över huvud taget inte säga, att de regionalpolitiska problemställningarna ägnats någon uppmärksamhet i den nya finansplanen. Detta måste betecknas som i hög grad anmärkningsvärt. pågår arbete inom regeringens kansli med förslag till ett regionalpolitisk! riksprogram, som torde föreläggas höstriksdagen. En översyn sker också av de regionalpolitiska medlen. Bakom detta ligger under alla förhållanden att regionalpolitiken måste tillmätas ökad betydelse. Då finansplanen numera utmynnar i bl. a. förslag till allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken, vilka underställs för beslut, har den i detta avseende fått väsentligt ökad betydelse. fattar alltså beslut om allmänna riktlinjer eller centrala mål för den ekonomiska politiken i anledning av finansplanen. Då den regionala balansen nu inte intagits i finansplanen som ett centralt mål, skulle den alltså lämnas utanför de riktlinjer, som fastställer för den ekonomiska politiken. Med den betydelse som den regionala balansen och politiken för densamma har är detta enligt min mening en orimlighet. Jag föreslår därför, att inför regional balans som ett centralt mål för den ekonomiska politiken. Med stöd av vad ovan anförts från jag hemställa att vid sin behandling av finansplan måtte besluta, att regional balans skall ingå i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.
mot · FV0282 · 1972-01-13 00:00:00 — av herrar i och i om stödundervisning i simning. Enligt Svenska livräddningssällskapets statistik drunknade 284 personer genom olyckshändelser , därav 63 personer och 44 . Uppgifterna grundar sig på tidningsklipp och rapporter från olika länsförbund. Det provisoriska insamlingssättet har emellertid till följd att i genomsnitt ca 5 av samtliga olycksfall ej registrerats. Den officiella dödsorsaksstatistiken kommer alltså att visa motsvarande högre värden. Som jämförelse kan nämnas att preliminära statistik över antalet vägtrafikolyckor med personskada visar att antalet döda vid trafikolyckor var 97 och 99. I kommunerna har bedrivts en förtjänstfull simundervisning. Läroplan för (Lgr 69) har också uppsatt som mål att varje elev skall bli fullt simkunnig, såvida det inte föreligger fysiskt eller psykiskt handikapp, som förhindrar eleven att deltaga i simundervisningen. För gäller enligt Lgr 69 följande mål för simkunnigheten: Årskurs 3 25 m simning grunt vatten Årskurs 4 25 m simning helst djupt vatten Årskurs 5 50 m simning Årskurs 6 100 m simning varav 25 m ryggsim Årskurs 7 150 m simning varav 50 m ryggsim Årskurs 8 200 m simning varav 100 m ryggsim Årskurs 9 Ilandföring 10 m med endera a) enhandsbröstfattning, b) armfattning, c) huvudfattning eller 200 m simning - varav 100 m ryggsim. Många av elever uppnår ej de uppsatta målen med följd att de i en kritisk situation ej kan klara sig. Statistiken över drunkningsolyckorna visar att simundervisningen ej varit och ej är helt tillfredsställande, med många onödiga dödsfall som resultat. Det innebär att många elever ej deltager alls i undervisningen, andra upphör efter kanske en kurs, då de ej uppnår lika snabba resultat som kamraterna, på grund av sämre förutsättningar. Erfarenhetsmässigt torde man också kunna påstå, att de elever som inte kan simma när de lämnar mellanstadiet av egna initiativ alltför sällan uppnår tillräcklig simkunnighet. Det måste vara synnerligen angeläget för samhället att radikalt nedbringa drunkningsolyckoma. Det mest aktuella torde då vara att merparten av elever åtminstone bibringas de färdigheter, som undervisningsplanen ställer upp som mål. Då det nu visar sig att friska elever av olika anledningar inte kan simma, bör man sätta in olika åtgärder för att förbättra simkunnigheten. I flera av ämnen kan elev som av skilda anledningar har svårigheter erhålla stödundervisning. En liknande undervisning i simning skulle kunna bidraga till att läroplanens mål bättre förverkligas och att antalet drunkningsolyckor reduceras. Ifrågavarande undervisning bör ske redan på mellanstadiet och förläggas till gymnastiktimmarna. Kommuner som saknar badanläggningar bör kunna ta skolornas friluftsdagar i anspråk. Då simundervisningen redan i nuvarande form är en betydande kostnad för kommunerna, bör statsbidrag utgå till stödundervisning i simning liksom till annan undervisning. Bidrag för resekostnader bör utgå till kommuner som saknar egna badanläggningar. Åberopande det anförda hemställer vi att som sin mening ger Kungl. till känna vad i motionen anförts om stödundervisning i simning. HANS () i . () i
mot · FV02820 · 1972-01-26 00:00:00 — av om en översyn av valutaregleringen. Utrikeshandelns snabba tillväxt ställer ökade krav inte bara på exportoch importföretagens organisation utan också på bankerna. Att bankservicen blir alltmer betydelsefull beror både på det ökade varu- och tjänsteutbytet med andra länder och på att betalningsvillkor och krediter blir ett allt viktigare konkurrensmedel vid sidan av pris och kvalitet. De svenska bankerna kan i viss utsträckning bara ge begränsad service på det område det här är fråga om. Det sammanhänger främst med valutaregleringen som jämförd med motsvarande lagstiftning i flertalet andra jämförbara länder på många punkter innehåller tämligen stränga inskränkningar för de svenska bankernas verksamhet. Det allmänna syftet med valutaregleringen är att trygga en lugn utveckling på valutaområdet. Den är på så sätt av grundläggande betydelse för möjligheterna att föra en fast ekonomisk politik. Denna funktion måste fortfarande tillmätas stor betydelse liksom de möjligheter valutaregleringen ger till kontroll av olika former av internationella kapitalplaceringar och investeringar. Om den snabba internationaliseringen av handeln och det ekonomiska livet i övrigt skall kunna fortsätta, får valutaregleringen emellertid å andra sidan inte vara så stel att den lägger hinder i vägen för en sund utveckling. Det är särskilt viktigt att de löpande transaktionerna kan fortgå smidigt och lätt. Behovet av liberalisering är enligt min mening störst beträffande den s. k. terminshandeln med valutor. Bankernas handlingsfrihet begränsas här av flera olika regler. Det är önskvärt att både hindren för multilaterala terminsaffärer mjukas upp och att de tidsgränser som gäller för bilaterala affärer omprövas. Svenska företag betraktar mer och mer den ökade säkerhet som man kan uppnå genom en terminsaffär som ett normalt inslag i affärstransaktioner på internationell bas. Den genomförda provisoriska internationella valutareformen kommer med säkerhet att öka detta intresse. Med nuvarande valutabestämmelser stimuleras svenska företag att utnyttja utländska banker för sådana tjänster. I praktiken är det emellertid bara de allra största företagen som på detta sätt kan göra sig mindre beroende av de svenska valutareglerna. Medelstora och mindre företag är under alla förhållanden hänvisade till att anlita de svenska bankerna. Att de svenska bankerna är bundna av hårda inskränkningar i valutahandeln innebär givetvis också att de har svårt att konkurrera med utländska finansinstitut och att utlandsaffärerna fördyras för svenska företag. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer jag att hos Kungl. Maj:t anhåller om en översyn av valutaregleringen i syfte att underlätta terminshandeln med valutor i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · FV02824 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för lön till make. En väsentlig skillnad mellan företag som drivs som aktiebolag och de som drivs som enskild firma är att de förra medges avdrag för kostnaderna för två makars gemensamma arbete i rörelsen. De flesta företag inom småindustri, handel, hantverk och jordbruk drivs emellertid som enskild firma, varför dylika avdrag inte får göras. Deras antal torde uppgå till drygt en kvarts miljon. Den ena maken beskattas således för bådas arbete, vilket med progressiviteten i gällande skattesystem ger ett oförmånligare resultat än särbeskattning. Skattebelastningen blir således högre för företag som är enskild firma. Dessutom är firman en skattemässigt missgynnad företagsform vid avveckling och ombildning. Till detta bör också nämnas att maken/ makan i den enskilda firman inte får rätt till sjuklön eller pension i förhållande till utfört arbete, eftersom vederbörande hänförs till kategorin hemmamake. Det jämförelsevis oförmånliga resultatet efter skatt i den enskilda firman torde ha en dämpande effekt på nyföretagandet och därigenom en allmänt negativ inverkan på samhällsekonomin i dess helhet. Härutöver bör tilläggas att många av våra företag vuxit sig stora och ofta startats som enskild firma. Enligt motionärernas mening bör enskilda firmor jämställas med övriga företag, varvid avdrag för lön medges för den make eller maka som arbetar i rörelsen. För den medhjälpande makan motsvarar den avdragna lönen skattepliktig intäkt av tjänst. Detta bör så utformas att den som yrkar avdrag för lön till medhjälpande make bör i deklarationen ange dennas arbetsuppgifter till den del de grundar avdragsrätt och den tid som i stort sett gått åt för arbetet. Avdrag bör därvid göras för lön till den medhjälpande maken med belopp som högst uppgår till avtalsenlig lön för motsvarande prestation. bör få i uppdrag att utforma vissa schabloner inom vilka avdragsrätt bör medges för de skattskyldiga det här är fråga om. Med stöd av det ovanstående hemställes att hos Kungl. anhåller att förslag framlägges till innevarande års höstriksdag, innebärande att makar syssel satta i enskild firma skall få avdrag för makelön och därigenom, liksom övriga skattskyldiga, erhålla rätt till individuell beskattning.
mot · FV02826 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar i och Josefson i Arrie angående rätten till förvärvsavdrag vid inkomsttaxeringen. Systemet med förvärvsavdrag tar sikte på att underlätta för personer med barn att ha förvärvsarbete i form av anställning eller arbete i eget företag. Avdraget har konstruerats med tanke på att kostnaderna för bl. a. barntillsyn blir särskilt stora när bägge makarna förvärvsarbetar eller då det är fråga om en ensamstående förälder. Ensamstående kan f. n. åtnjuta förvärvsavdrag med . Maximibeloppet för äkta makar är i allmänhet också , men i vissa fall endast . Det lägre avdraget gäller för personer med inkomst av jordbruksfastighet och då s. k. faktisk sambeskattning föreligger även för personer med inkomst av rörelse. Enligt de skatteregler som tillämpas sedan i fiol skall förvärvsavdrag för äkta makar med barn i första hand åtnjutas av den make som har den lägsta inkomsten. Skillnaderna mellan olika förvärvskällor när det gäller avdragets storlek leder därvid till att avdraget bestäms på ett slumpartat sätt när den ene av makarna har inkomst av jordbruk och den andre av tjänst eller rörelse. Om den make som har jordbruksinkomst har den lägsta inkomsten, blir avdraget högst . 1 annat fall kan avdrag utgå med . Detta förhållande är enligt vår uppfattning inte tillfredsställande. Bestämmelserna bör därför ändras så, att förvärvsavdrag alltid utgår med om bägge makarna har arbetsinkomst (s. k. A-inkomst). Med hänvisning till det som anförts i motionen hemställer vi att beslutar att 46 § 3 mom. kommunalskattelagen (1928: 370) skall ha följande lydelse: 3 mom. Ha makar med hemmavarande barn båda haft A-inkomst enligt 9 §3 mom. förordningen (1947:576) om statlig inkomstskatt, må den make som haft den lägsta inkomsten av sådant slag åtnjuta förvärvsavdrag. Ha makarna haft lika stora A-inkomster, åtnjutes avdraget av den yngsta maken. Avdraget är i fråga om inkomst av jordbruksfastighet och rörelse av nettointäkten och i fråga om inkomst av tjänst av inkomsten, i samtliga fall dock högst . Har gift sagda kommun. () ()
mot · FV02828 · 1972-01-26 00:00:00 — av herrar Annerås och om en höjning av försäkringsavdraget vid inkomsttaxeringen. Livförsäkringens betydelse som skyddsfaktor för den enskilde individen och för grupper av individer har på ett alldeles speciellt sätt stått i bliekpunkten under de tre och detta helt naturligt beroende på den väldiga utökningen av det sociala basskyddet. Inför folkpensioneringens utökade förmåner och tilläggspensioneringens tillkomst räknade många med att tecknandet av privata livförsäkringar skulle vidkännas en tillbakagång. Så har inte skett utan i stället har det skapat en bättre förståelse för och vidgade möjligheter till att teckna kompletteringsförsäkringar. Livförsäkringen har fortsatt sin utveckling som individuell försäkringsform och detta framför allt i form av grupplivförsäkring, dvs. kollektiv kapitalförsäkring för dödsfall, där tillväxten har varit mycket stor. Sedermera har gruppsjukförsäkringen och gruppolycksfallsförsäkringen också visat en betydande omfattning. Livförsäkringen fordrar en anpassning till varje individs särskilda ekonomiska förhållanden med avseende på sparmöjligheter och behov av riskskydd, och därför föreligger ingen anledning att staten övertar den privata individuella livförsäkringen. Även i fråga om grupplivförsäkringarna ligger förmånen i en tävlan i olika avseenden mellan olika företag. Försäkringssparandet är av stort värde därför att det är en form av organiserat sparande, och det är angeläget att åstadkomma ett skattestimulerande sparande. finns ett skattestimulerande sparande i försäkringsavdraget, som har höjts i grannländerna medan det i stått oförändrat . Betydelsen av ett ökat försäkringssparande räder det ingen tvekan om, och det är därför viktigt att åstadkomma en höjning av försäkringsavdraget, exempelvis med en anknytning till förändringar av basbeloppet inom ATP för att därigenom anpassa avdragen till penningvärdets förändringar och för att erhålla ett ökat sparande. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att hos Kungl. anhåller om förslag till höjning av försäkringsavdrage t. () ()
mot · FV0283 · 1972-01-13 00:00:00 — av herrar i och i om utrustande av lastbil och släpvagn med anordning som förhindrar I arbetet för en höjning av trafiksäkerheten i landsvägstrafiken kräves bl. a. fortgående överväganden huruvida nu gällande föreskrifter rörande fordons beskaffenhet och utrustning kan anses svara mot dagens behov och om ändringar eller tillägg är påkallade. Sådana överväganden torde i första hand fås genom studier och undersökningar rörande trafikolyckornas orsaker. Ett inte obetydligt antal olyckor har inträffat genom att mindre bilar i första hand personbilar bakifrån kört på större lastbilar eller släpvagnar som stannat på körbanan. I de fall det påkörda fordonet har ett lastflak som skjuter ut en avsevärd längd bakom bakaxeln - en vanlig konstruktion på större lastbilar - har det hänt att det påkörande fordonets övre del blivit svårt deformerat eller helt avskalat innan fordonet hejdats mot bakaxeln. Följden blir som regel svåra personskador eller dödsolyckor. Skadeverkningarna vid olyckor av här beskrivet slag kan begränsas om lastbilar och släpvagnar baktill förses med anordning som förhindrar inkörning under flaket. En sådan anordning kan bestå av en tvärgående balk på viss höjd över vägbanan som är stadigt fastgjord vid fordonsramens bakre del. Dylika föreskrifter om underkörningsskydd finns i vissa andra länder, bl. a. i , och förberedes i och . Vidare har den under ekonomiska kommission för lydande underkommittén för vägtransporter (SCI) antagit ett uttalande i vilket regeringarna rekommenderas att i sin lagstiftning rörande fordons yttre beskaffenhet införa lämpliga bestämmelser för att minska risken för underkörningar. Risk för underkörning föreligger emellertid inte endast för fordon kommande bakifrån utan också för sådana som kommer från sidan, exempelvis i en vägkorsning. Riskerna är särskilt stora i vårt land med de mycket långa fordon med stort avstånd mellan axlarna som blir allt vanligare. För cyklister och mopedister uppstår det ofta kritiska situationer på trånga gator vid omkörning av lastbilar med släpvagn, eftersom de kanske inte uppfattar att en släpvagn är kopplad till lastbilen utan svänger ut i vägbanan efter lastbilen och blir påkörda av släpvagnen. Flera dödsolyckor har inträffat på detta sätt. Det föreligger därför ett starkt behov av anordningar på fordon, särskilt stora och tunga fordon, för att förebygga olyckor av ovan nämnda slag. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställes att hos Kungl Maj:t begär att en allmän föreskrift intages i vägtrafikförordningen att lastbil och släpvagn skall vara utrustade med anordning som förhindrar underkörning. . () HANS ()
mot · FV02833 · 1972-01-26 00:00:00 — om upphävande av annonsskatten. Vid riksdag fattades beslut om införande av annonsskatt. Annonsskatten har drabbat framför allt de s. k. andra- och tredjetidningarna. Andratidningarna i storstäderna fick juli en nedgång i sina annonsinkomster jämfört med föregående år . Skatten har således fått följder som utifrån presspolitisk synpunkt är att betrakta som synnerligen oönskade. Annonsskatten infördes som ett provisorium, vilket bl. a. framgår av vad skatteutskottet anförde i anslutning till frågans behandling, nämligen att riksdag kunde väntas få ta ställning till förslag om en allmän reklamskatt samt att om ett förslag inte framläggs eller om ett sådant förslag inte kan godtagas frågan om annonsskatten bör omprövas. För samhällsekonomin och sysselsättningsläget vore det olyckligt att utöka annonsskatten med en allmän reklamskatt. Reklamen spelar en viktig roll i marknadsföringsprocessen och är en form av mekaniserad försäljning som tar en relativt liten andel av samhällsresurserna i anspråk. Den fullgör ur såväl konsumentens som näringslivets synvinkel en viktig funktion. Det har således visat sig att reklamintensiva varor, dvs. varor för vilka försäljningskostnaderna till en jämförelsevis stor del utgörs av reklamkostnader, haft en lägre prisutveckling än andra varor. Åren 19601970 ökade konsumentprisindex , men för varor med hög reklamintensitet var ökningen . Det finns enligt vår uppfattning inte anledning att förelägga förslag om införande av reklamskatt och eftersom annonsskatt haft för pressen uppenbart negativa effekter hemställer vi att beslutar upphäva annonsskatten från och med ingången av /73. () ()
mot · FV02838 · 1972-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om rätt till avdrag för skyddskläder vid inkomsttaxeringen. Enligt nu gällande bestämmelser medger ej kommunalskattelagen avdragsrätt för skyddskläder för den enskilde arbetstagaren. Detta måste anses otillfredsställande och orättvist olika kategorier löntagare emellan. Vissa arbetsgivare tillhandahåller sina anställda skyddskläder. Inom andra områden får arbetstagarna bekosta dessa själva. För många grupper av anställda, liksom för jordbrukare, är dock behovet av skyddskläder nödvändigt och slitaget stort. Utgiften för skyddskläder är således en kostnad för intäkternas förvärvande och borde vara avdragsgill. Skatteavdragen bör dock göras så enkla som möjligt. Ett sätt att lösa problemet synes vara att ett extra avdrag om införs för dem som i sitt arbete måste använda skyddskläder. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att ett extra avdrag med medges vid taxeringen för personer som i sitt arbete måste använda skyddskläder och själva får bekosta dessa. () ()