mot · FV021635 · 1972-04-18 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj ås proposition nr 23 angående skyldighet att anmäla yrkesmässig överlåtelse och uthyrning av TV-mottagare. Det är helt självklart att ett inkomstbortfall i storleksordningen för inte kan accepteras och att åtgärder måste vidtas för att komma till rätta med detta missförhållande. Det kan inte anses rimligt att de TV-innehavare som följer gällande bestämmelser och fullgör sina förpliktelser blir lidande av att andra inte gör det. Man kan emellertid ifrågasätta om det kan anses principiellt riktigt att statsmakterna på ett så övergripande sätt som föreslås i proposition 23 ingriper i relationerna mellan ett affärsdrivande verk och dess kunder. Mest önskvärt vore givetvis om de rådande missförhållandena kunde rättas till utan direkta ingripanden från statsmakterna. Ett underlättande av möjligheterna att anmäla TV-innehav och lösa licens skulle vara ett effektivt sätt att minska underlåtenheten inom detta område. har tidigare brustit i detta avseende. Så har exempelvis radiohandlarna funnit anledning att klaga över ineffektivitet beträffande de anmälningsblanketter, som fackhandeln tillhandahåller sina kunder vid radio och TV-inköp. Dessa blanketter har ofta inte tillhandahållits och har, när de levererats, ofta visat sig vara föråldrade och oanvändbara. Vidare kan man i detta sammanhang peka på det faktum att möjligheten att direkt lösa TV- eller radiolicens på postverkets kontor togs bort 1969. Vi anser att det borde vara självklart att andra utvägar prövas och utvärderas innan man fattar beslut om så långtgående åtgärder som de i proposition 23 föreslagna. Vi efterlyser därför en redogörelse från för vad som gjorts för att komma till rätta med det utbredda licensskolket och för hur detta utfallit. Vi ifrågasätter även de föreslagna åtgärdernas effektivitet. I av de svenska hushållen finns TV-apparater, varför åtgärder som insättes vid själva anskaffandet/förhyrandet av TV-mottagare kommer att få eftersträvad effekt först efter mycket . Genom att TV-handlarna i propositionen inte föreslås få någon möjlighet till effektiv identitetskontroll av sina kunder, kommer de nya bestämmelserna, om de antas, att bli mycket lätta att kringgå, vilket självfallet reducerar deras effekt. Vi vill även påpeka att den i proposition 23 föreslagna anmälningsskyldigheten kommer att medföra att ökade krav ställs på administrativa organisaion. Med detta avser vi dels de resurser som kommer att krävas för rutinhandläggning av de ovannämnda anmälningarna, dels också den kontrollapparat som torde bli nödvändig. Vi anser det slutligen vara synnerligen otillfredsställande att försäljare och uthyrare av TV-mottagare åläggs anmälningsskyldighet utan att de på något sätt kompenseras för det merarbete detta medför. I den mån anmälningsskyldighet åläggs TV-handlarna måste således frågan om ersättning åt dessa först lösas. Detta kan exempelvis ske genom att de erhåller en viss fast ersättning för varje anmälan. En bättre lösning för att komma till rätta med de aktuella problemen är att införa krav på uppvisande av gällande TV-licens vid inköp eller hyrande av TV-mottagare. Ett sådant förfarande innebär väsentligt större smidighet för såväl , TV-handlarna som för kunder än vad införandet av anmälningsskyldighet skulle göra. För att det ovanstående förslaget verkligen skall få eftersträvad effekt fordras att man i största möjliga utsträckning underlättar och förenklar anskaffandet av TV-licenser. För att lösa detta problem vill vi föreslå dels att TV-handlarna göres till kommissionärer för radio- och TV-licenser, dels att man återinför möjligheten att lösa licenser hos postverket. Åberopande det anförda hemställes att avslår propositionen nr 23, samt att uttalar att de i motionen framförda förslagen närmare prövas. () ()