mot · FV02857 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående beräkningen av mervärdeskatt på traktamente som utbetalats till anställd. Som bekant gäller särskilda schablonregler för beskattning av traktamente som utges till anställd i enskild tjänst. Om traktamentet under tjänsteresa utgår med ett runt belopp åtnjuter den anställde den förmånen att han slipper uppge beloppet till beskattning, om det inte överstiger visst tak. Arbetsgivaren får självfallet i vanlig ordning avdrag för det utgivna beloppet, och vissa arbetsgivare har under angivna förutsättning befriats från skyldigheten att lämna kontrolluppgift på vad som utgivits. Dessa bestämmelser har tillkommit för att underlätta deklarationsförfarandet för den anställde och för att minska arbetsgivarens besvär i fråga om uppgiftsplikten. Det är därför naturligt att flertalet arbetsgivare använder sig av systemet med traktamenten i runda belopp i stället för att ersätta den anställdes faktiska kostnader eller betala hans utgifter direkt till det hotell eller den restaurang som han utnyttjat under tjänsteresan. Arbetsgivare, som är skattskyldig till mervärdeskatt, äger i vanlig ordning göra avdrag för ingående skatt, som avser anställds uppehållskostnader under tjänsteresa. Emellertid krävs enligt förordningen om mervärdeskatt i princip att den ingående skatten redovisas särskilt på faktura, av vilken dessutom skall framgå bl. a. vederlaget, kundens namn och adress samt transaktionens art. Denna bestämmelse hindrar att arbetsgivaren får avdrag för den ingående mervärdeskatt som belastar den anställdes kostnader i de fall då arbetsgivaren utgivit traktamente i form av ett runt belopp. Detta har medfört att åtskilliga arbetsgivare inte minst sedan mervärdeskatteprocenten höjts fr. o. m. ingången av 1971 övergått till att tillämpa andra ersättningsnormer åt de anställda vid tjänsteresa. Detta vållar betydande praktiska problem i form av merarbete genom bokföring av en mängd småposter och genom att de anställda tvingas skriva specificerade reseräkningar. Vidare går arbetsgivaren därigenom förlustig föreliggande rätt att avge förenklade kontrolluppgifter. För hotell och restauranger uppkommer merarbete genom att fakturor måste utfärdas i ett ökat antal fall. Eftersom systemet för inkomstbeskattning av traktamenten utformats under hänsynstagande till förenklingsaspekterna är det uppenbart olämpligt att motarbeta dess användning genom ekonomiska nackdelar i mer För såväl rumsuthyrning som servering uppgår beskattningsvärdet till av vederlaget, inräknat skatt. Kostnader av denna art är de helt dominerande i traktamentena. För att vinna den förenklingseffekt som ansetts eftersträvansvärd i inkomstskattehänseende anser vi att avdrag för mervärdeskatt för utgivna traktamenten i form av runda belopp bör schablonmässigt medges av beloppet i fråga. Något krav på att faktura skall behöva föreligga till styrkande av avdragsrätten i dessa fall skulle alltså inte behöva ställas. Däremot bör schablonregeln få tillämpas endast i de fall då traktamentet utgår enligt anvisningar och håller sig inom normalbeloppen. Detta innefattar i och för sig ett avsteg från förordningens principer att avdragsrätt skall styrkas genom faktura. Det skulle emellertid innebära en högst avsevärd praktisk förenkling inte bara för hotell- och restaurangnäringen utan även och det synes vara det väsentliga för de anställda och för företagen över huvud utan att därigenom några kontrollsvårigheter eller någon risk för skatteflykt skulle uppstå. Med stöd av det anförda hemställs att måtte besluta om sådan ändring i anvisningarna till 17 § mervärdeskatteförordningen att skattskyldig, som till anställd utbetalat traktamente motsvarande av riksskattenämnden fastställt normalbelopp, äger i stället för att göra avdrag med å faktura eller motsvarande handling angiven mervärdeskatt beträffande kostnader som avses täckta genom traktamentet rätt till avdrag såsom för ingående skatt med ett belopp motsvarande av traktamentsbeloppet. HANS () ()