mot · FV02823 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att främja hushållssparande!. Det enskilda sparandet, hushållssparande!, fyller en mycket väsentlig roll i vår moderna blandekonomi från både den enskilde medborgarens och samhällets synpunkt. För den enskilde individen är det alltid angeläget med en sparreserv den utgör en buffert, som ger honom både större trygghet och en högre grad av handlingsfrihet. För samhällets utveckling är ett högt hushållssparande också önskvärt, eftersom det skapar kreditresurser för investeringar i bostäder, vägar, olika kommunala anläggningar, handel och näringsliv Speciellt värdefullt är att detta sparande med nuvarande kreditmarknadsstruktur i stor utsträckning slussas till industrin, bl. a. exportindustrin, vilket är särskilt angeläget av inte minst tillväxt- och valutaskäl. Ett högt hushållssparande skapar ökat utrymme för utveckling och investeringar, minskar behovet av utländsk upplåning och bidrar till att hålla inflationstrycket nere. Det är ett viktigt komplement till det offentliga sparandet, emedan det bidrar till en jämnare samhällsekonomisk utveckling. Hushållssparandets andel av de disponibla inkomsterna sjönk enligt finansplanen från till 1969. och i hög grad steg sparkvoten kraftigt, för att nå . Finansministern räknar i finansplanen med att orsakerna var exceptionella: de utdragna och konfliktfyllda avtalsförhandlingarna , den snabbt ökande arbetslösheten och rekyleffekter av momshöjningarna . Finansplanen räknar därför med att sparkvoten åter kommer att gå ned . beräkningar förutser också en successiv återgång till en lägre sparkvot. Utslagsgivande måste givetvis vara utvecklingen på . Även den långsiktiga trenden för det enskilda sparandet måste vändas uppåt. I den ekonomiska politiken är det därför angeläget att beakta det enskilda sparandets, och speciellt hushållssparandets, rättvisa villkor. Starkare direkta stimulansåtgärder från samhällets sida till förmån för småspararna är därför nödvändiga. har den reala räntan på i bank inlånade medel varit i genomsnitt ett pär procent. Under vissa år har den redan före skatt varit negativ. Småspararen har missgynnats, medan den som kunnat låna dessa sparmedel och placera dem i realtillgångar har gynnats med både värdestegring och låg real Småspararna måste i stället ges tillräckliga både psykologiska och materiella incitament att öka sitt sparande. Utan sådana åtgärder kommer inte möjligheterna att engagera de stora löntagargrupperna i ett aktivt hushållssparande att fullt ut kunna utnyttjas. Speciellt vill vi betona den diskriminerande effekt för småspararen som inflationen har. Som ovan påpekats har räntan på inlånade medel t. o. m. ibland varit negativ. Tag som exempel en enskild person med ett sparkapital på . innestående på bank . Låt oss anta att de inlånade medlen gav högsta ränta, IVi %, och att kapitalet därför hade nominellt vuxit till . vid slutet av året. Tar man emellertid hänsyn till att konsumentprisindex höjts från 225 till 273 betyder det att behållningen i det penningvärde som existerade vid årets början sjunkit till . Trots att spararen nu realt sett har ett mindre sparande måste han ändå betala skatt på . i ränta minus kapitalskatteavdrag på 400 kr.=l ). Utan att sålunda spararens reala förmögenhet ökats genom sparandet har denne varit tvungen att betala skatt. I detta fall är det alltså en fiktiv vinst på det personliga sparandet som beskattats. För att undvika detta måste sådana ändringar i beskattningen vidtas att endast de ränteinkomster på inlåningsmedel som i jämförelse med konsumentprisindexutvecklingen motsvarar en reell vinst beskattas. I botten på skatteberäkningen av ränteinkomsterna på de i kreditinstitutionerna inlånade medlen borde alltså ligga en indexreglering. Därigenom skulle endast den del av räntan på dylika personliga sparmedel, som överstiger samma års utveckling av konsumentprisindex beskattas. En annan åtgärd, som ej skulle lösa ovanstående problem men som skulle bidra till att stimulera småsparandet, vore att höja det extra avdraget vid kapitalbeskattningen. Denna reform är också tekniskt lättare att genomföra. Sedan avdraget infördes har det förblivit oförändrat . för ensamstående och . När det infördes möjliggjorde det en skattefri avkastning av ett kapital på ca 8 500 respektive , medan kapitalet med dagens högsta inlåningsränta penningvärde skulle utgöra ca 4 650 respektive . En höjning av avdragen framstår därför som en ytterst angelägen åtgärd. Avdragets storlek får naturligtvis göras beroende av om ovanstående förslag till indexreglering genomföres. Vi finner det därför angeläget att båda dessa förslag utredes av den av begärda skatteutredningen och förutsätter därvid att utredningen även beaktar att kapitalbeskattningen utformas i enlighet med den individuella princip som genom skattebeslut fastslogs gälla för A-inkomster ; den direkta inkomstbeskattningen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställes att i skrivelse till Kungl. begär att de i motionen framförda förslagen syftande till att främja hushållssparande! belyses och beaktas i den av beslutade skatteutredningen. () ()