mot · FV021328 · 1972-01-26 00:00:00 — av i m. fl. angående anställdas, stats och kommuns inflytande vid ackords- och konkursförfarande. Ackordsförfarandet har varit föremål för översyn och regleras nu i en lag . Förfarandet vid konkurs är emellertid inte tidsenligt utformat . I konkurslagkommittén har en översyn av denna lagstiftning påböijats. 1 direktiven till kommittén har det framhållits att samhällsutvecklingen medfört ändrade förutsättningar för konkursförfarandet. Förvaltningen vid konkurs är i jämförelse med tidigare oftast mera komplicerad. Den kan pågå och föranleda betydande kostnader. Rådande system för betalning av skatter och avgifter till det allmänna innebär att staten vanligen är borgenär i konkurs, ofta med betydande fordringar. Ett rationellt konkursförfarande är således av stort intresse även från det allmännas synpunkt. I direktiven anförs vidare att reglerna om förvaltarval särskilt bör uppmärksammas. Kommittén skall också pröva om inte det allmänna bör få ett större inflytande än nu på valet av förvaltare. De aktuella reformerna inom ackords- och konkurslagstiftningen syftar i första hand till att åstadkomma ett rationellt avvecklingsförfarande med så små kostnader och så liten värdeförstöring som möjligt. Det allmännas intresse som skatteborgenär har också uppmärksammats. Däremot har behovet av information och inflytande för de anställda eller för staten eller kommunerna från annan synpunkt än som borgenärer inte uppmärksammats i ovan nämnt sammanhang. Detta informationsbehov avser främst försäljning och rekonstruktion samt liknande åtgärder inom företag med verkningar för anställda eller för det allmänna. Sådana åtgärder äger ofta rum i samband med ackord eller konkurs, men kan ofta aktualiseras utan samband med ackord eller konkurs. Frågan om uppföljning av stödföretag har uppmärksammats av lokaliseringsutredning. Den pekar bl. a. på ackordscentralerna som näringslivets kredit skydd sorgan och framhåller att det inte finns något motsvarande organ på den statliga sidan till vilket företagen kan vända sig. Inte heller finns det något organ som företräder de samlade statliga intressena i ett företag, med vilket de privata kreditskyddsorganen kan ta kontaKt för erforderlig samordning. Läget är att fordringar på skatter och allmänna avgifter tillsammans med fordringar på lokaliseringslån och/eller industrigarantilån ofta uppgår till så stora belopp att staten är den största borgenären. Staten svarar dessutom för toppkrediterna och har därjämte starka samhälleliga intressen att bevaka. Det finns därför ett starkt behov av en samlad statlig insats. Det gäller att kunna vidta åtgärder innan det gått så långt att betalningsinstäUelse måste ske. Det krävs vidare bl. a. att staten engagerar sig i ackordsuppgörelser och själv tar initiativ till ackord. Ett förbättrat samarbete med de privata kreditskyddsorganen bör ingå som ett led häri. föreslår att det inrättas en central förhandlingsmyndighet som i särskilda fall skall samordna uppföljningen och bevakningen av olika statliga ekonomiska engagemang. Detta organ skall ha till huvuduppgift att förhandla med olika intressenter i företagen, andra fordringsägare, de anställdas representanter m. fl. Myndigheten bör arbeta på samma sätt som banker och kreditskyddsorgan när den t. ex. försöker åstadkomma rekonstruktioner. Den skall vidare utgöra ett statligt samordningsorgan och skall därför samarbeta med regionala och centrala myndigheter. Det är enligt vår mening viktigt att behovet av information och inflytande för de anställda eller för staten och kommunerna uppmärksammas från annan synpunkt än som borgenär. Med åberopande av det anförda hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredning angående anställdas, stats och kommuns inflytande vid ackords- och konkursförfarande. HANS () i