mot · FV021864 · 1972-11-21 00:00:00 — i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 120 med förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), m. m. a. ett stort antal jordbruksfastigheter. 1 samband med att gården försåldes, avstyckades vanligen på jordbrukarens önskan en tomt med bostad och ekonomibyggnader, vilken alltså undantogs från försäljningen. Efter ingripande från taxeringsintendenterna har dessa tomter med byggnader vid de senaste fastighetstaxeringarna taxerats såsom annan fastighet. Åker- och betesmarkerna, som ägs utav kommunen eller i vissa fall av byggmästarkonsortier, arrenderas emellertid fortfarande i många fall av den gamla ägaren, som alltså bor på och äger tidigare nämnda annan fastighet. Trots att alla för jordbruksdriften erforderliga byggnader ligger på denna, som annan fastighet taxerad tomt, så har under inkomståren 1965-1968 taxeringsintendenten hävdat att fastigheterna i fråga skulle taxeras såsom schablontaxerad annan fastighet, dvs. såsom en vanlig villa. För ägarna av dessa tomter med ekonomibyggnader och bostäder, vilka såsom arrendatorer bedriver jordbruk med i många fall omsättning på , var detta ställningstagande givetvis oacceptabelt, eftersom det innebar att de ej fick göra avdrag för byggnads- och inventarieunderhåil, energiförbrukning etc. Efter överklaganden fastställdes också genom ett regeringsrättsutslag 1969 att ifrågavarande fastigheter icke skulle schablontaxeras. Nettointäkten av fastigheten skulle i stället beräknas med tillämpning av bestämmelserna i 24 § 1 mom. samt 25 § 1 och 2 mom. kommunalskattelagen, dvs. med redovisning av naturaförmåner, intäkter och utgifter efter regler, som motsvarar vad som gäller för taxering av intäkter m. m. från jordbruksfastighet. Med stöd av detta utslag har sedermera inkomsterna av de arrenderade jordbruksfastigheterna samt den egna annan fastighet upptagits på en jordbruksbilaga, något som godtagits av respektive taxeringsinstanser. Främsta anledningen till att taxeringsmyndigheterna i vid fastighetstaxering så hårt drev linjen, att här aktuella fastigheter skulle taxeras såsom annan fastighet, torde ha varit svårigheten att bedöma varaktigheten av det jordbruk som bedrevs på basis av dessa arrenden. Man ville uppenbarligen undvika, att fastigheten, även sedan ägaren på grund av samhällets expansion eller av åldersskäl upphört med jordbruk, skulle bli inkomstbeskattad enligt för jordbruksfastighet gällande regler. Eftersom ägarna hade förståelse för denna synpunkt och då de genom nyssnämnda regeringsrättsutslag ansåg sig garanterade att så länge de bedrev sitt arrendejordbruk bli inkomsttaxerade såsom övriga jordbrukare, mötte dessa fastighetstaxeringar som regel inga gensagor från ägarna, trots att det synes tveksamt om den åsätta fastighetstaxeringen har stöd i gällande kommunalskattelag. Ifrågavarande ägare har i samband med framläggandet av proposition 1972:120 beträffande jordbruksbeskattningen frågat sig om någon ny situation nu inträder för deras vidkommande. Det är av naturliga skäl ytterst väsentligt för dessa jordbrukare att de när det gäller avskrivningar på fastighet, inventarier, lager m. m. får deklarera efter samma princip som gäller för övriga jordbrukare som äger fastighet taxerad såsom jordbruksfastighet. Flertalet av dem har exempelvis lagt ner betydande belopp på sina ekonomibyggnader för foderlagring och spannmålstorkning, liksom på djurstallar m. m. Av såväl skattetekniska som praktiska skäl synes lämpligt att de även i fortsättningen får möjlighet att redovisa sina intäkter av arrendet och den egna fastigheten med användande av en jordbruksbilaga. Då man inte av föreliggande lagförslag synes klart kunna utläsa att detta blir möjligt, har jag velat bringa förhållandet till kännedom, för den åtgärd kan finna påkallad. Jag utgår från att det måste vara av intresse även för vederbörande taxeringsinstanser, att rättsläget blir klarlagt samt att man får så enkla och praktiska deklarationsprinciper som möjligt även vid dessa speciella ägande- och brukningsförhållanden. Under hänvisning till vad jag ovan anfört hemställes att vid behandling av proposition 1972:120 måtte föreslå eventuellt erforderliga åtgärder för att tillgodose de önskemål jag i föreliggande motion framfört.