mot · FV021197 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om en plan för ökning av väganslagen, m. m. Vårt samhälle och vårt välstånd är i hög grad uppbyggt på succesivt förbättrade kommunikationer. Det gäller snart sagt alla kommunikationsvägar, men kännetecknande är att bilarna kommit att spela allt större roll för både gods- och persontransporter. Det har lett till en mycket hård belastning på ett vägnät, som i stora delar inte byggts för den trafik det kommit att utnyttjas för. Vägnätet har efter hand förbättrats men alltid varit underdimensionerat i förhållande till trafikmängden. har denna eftersläpning förvärrats. ökade väginvesteringarna ungefär i den takt som den gällande vägplanen angav. har emellertid anslagen för byggande av allmänna vägar sjunkit räknat i fasta priser. Det betyder att den väglängd som nybyggs minskar. byggdes , 1969 och 1970 . har i sina petita för kommande budgetår utförligt redovisat insatserna på vägområdet . I södra och har riksvägnätets standard och därmed också Europavägarnas standard försämrats. Inte mindre än en tredjedel av riksvägnätet är i behov av omedelbar ombyggnad. De genomgående länsvägarna har visserligen förbättrats något men är hälften av detta vägnät inte av godtagbar kvalitet. Enligt bedömning har därför en växande andel av trafiken på vägarna berörts av den otillräckliga vägstandarden. Försämringen hänger samman med att underhållet eftersatts. Resurserna för driften har enligt minskats med 280 milj. kr. Det har inneburit att vägbeläggningar som slitits ut inte förnyats, att snöröjning, sändning och annan halkbekämpning inte haft tillräckliga resurser, att trafikfällor inte kunnat byggas bort osv. Enligt beräkningar finns belagd väg och oljegrusad väg med utslitna och oreparerade slitlager. Om anslagen inte ökas skulle respektive ha en undermålig beläggningskvalitet. Att inte underhålla vägarna betyder en fortgående kapitalförstöring. Det ställer sig kostsammare att bygga om en väg som är helt nedsliten än att med mindre förbättringar upprätthålla vägens standard. Från denna utgångspunkt är givetvis ökningen med 88 milj. kr. för nästa budgetår till drift av statliga vägar välkommen. Man bör dock observera att det trots detta sker en minskning av resurserna för detta ändamål. Enligt petita skulle det nämligen behövts ytterligare minst 65 milj. kr. för att kompensera löner och prisstegringar. Departementschefen föreslår att anslaget för drift av kommunala vägar och gator skall ändras från förslagsanslag till reservationsanslag. Detta innebär att beloppet inte kan överskridas. Den av 1960 antagna förordningen (SFS 1960:374) är emellertid så konstruerad att sådant överskridande under vissa omständigheter kan ske. Departementschefens förslag strider mot den nuvarande kungörelsens intentioner, och han aviserar också sin avsikt att låta ändra kungörelsen. Kommunerna har f. n. sådana svårigheter i fråga om utgifterna för gator och vägar att enligt vår uppfattning bör avvisa detta förslag att beskära deras möjligheter att få statsbidrag. Vi föreslår därför att till Bidrag till drift av kommunala vägar och gator för /73 anvisas ett förslagsanslag av , att avräknas mot automobilskattemedlen. I den fortsatta vägplaneringen måste stor vikt läggas vid de regionalpolitiska aspekterna. Om vi med regionalpolitiska medel skall kunna stimulera den ekonomiska utvecklingen i områden som har brist på sysselsättning och därmed också dämpa storstadsregionernas tillväxt, är investeringar i transportapparaten ett av de effektivaste medlen. Närtransporterna i en region är till övervägande del hänvisade till vägarna. Särskild vikt måste därför läggas vid utbyggnaden av länsvägnätet. Investeringarna i infrastrukturen, t. ex. i vägnätet, är dessutom en förutsättning för en spontan utveckling av näringslivet. En utbyggnad av vägnätet kan därför i dessa regioner behöva föregå övriga investeringar, dvs. i byggnadsskedet vara något överdimensionerad i förhållande till trafikströmmarna. Att fördela investeringsmedlen efter de nuvarande trafikströmmarna eller enbart efter en framskrivning av den nuvarande trenden är därför inte acceptabelt. Genom de pågående kommunsammanläggningarna ökar t. ex. trafiken från de blivande storkommunernas ytterområden mot centralorten. Likaså måste beaktas de ökade krav som ställs på de kommuner, som angivits som storstadsaltemativ och som bl. a. har att planera för den expansion som utlokaliseringen av statliga verk från innebär. Vägnätet är även i glest bebodda trakter ofta hårt anlitat. Inte minst gäller det skogrika områden där bl. a. nedläggningen av flottleder har fört över virkestransporterna på landsväg. Även koncentrationen av hamnarna har inneburit en betydande ökning av landsvägstransporterna. För dessa viktiga transporter utnyttjas inte sällan enskilda vägar. En upprustning av de mindre vägarna inklusive de enskilda är därför angelägen för att skapa rimliga villkor såväl för den bofasta befolkningen på landsbygden som för ägare av fritidshus och för det rörliga friluftslivet. Bidrag till byggande och drift av enskilda vägar kan utgå av statsmedel när vägen är av väsentlig betydelse för en bygds befolkning. utgår bidrag till , vilket utgör ca en tredjedel av de enskilda vägarnas längd. För nästkommande budgetår anslås 60 milj. kr. för drift och 23,4 milj. kr. för byggande av enskilda vägar. Ökningen på driftanslaget med 5,5 milj. kr. motsvarar endast kompensation för höjda löner och priser. Anslaget för byggande av enskilda vägar har endast stigit med 3,4 milj. kr. Det täcker inte ens kostnadsstegringen . ra eftersläpningen av beviljade medel har alltså ökat. För åtgärder som bedöms nödvändiga från trafiksäkerhetssynpunkt kan ur anslaget för drift av enskilda vägar även s. k. iståndsättningsbidrag beviljas. I den pågående mekaniseringen och rationaliseringen av jordbruket är denna möjlighet av stor betydelse. Transporter av jordbruksförnödenheter sker ofta i samlastning mellan flera gårdar. Stora lastbilar måste därför leta sig fram på vägar som en gång byggts för hästskjutsar. Mjölktransporterna sker dessutom numera mestadels med tankbilar. Förflyttningar av lantbrukets egna maskiner kräver dessutom bredare vägar. Alla dessa förändringar måste mötas med förbättrade utfarter, förstärkta broar, breddade kurvor, vändplaner osv. Fr. o. m. 1966 kan bidrag vidare utgå till byggande av enskild väg som utgör utfartsväg till naturområde för rekreation och friluftsliv eller som har särskild betydelse för fritidsändamål. Det är angeläget att så sker. Det innebär emellertid att behovet av ökade anslag växt kraftigt för både byggande och drift. Om inte de redan för bidrag intagna vägarna skall undergå en försämring måste därför driftbidraget höjas i takt med den växande längden på driftbidragsberättigade vägar. Det förhållandet att det står begränsade medel till förfogande för byggande av vägar förstärker vikten av att det befintliga vägnätet underhålls. Det gäller såväl för enskilda vägar som för allmänna. De enskilda vägarna är inte sällan av sådan beskaffenhet att underhållet inte kan eftersättas om de alls skall vara farbara. Om inte effekten skall bli en än mer accelererad avfolkning av landsbygden måste därför de statliga bidragen successivt ökas för att vidmakthålla de redan intagna vägarnas standard. För bidrag till drift av enskilda vägar har uppkommit en osedvanligt stor eftersläpning. fanns inte mindre än 400 framställningar om statsbidrag inneliggande som på grund av brist på medel måst avslås eller förklaras vilande. Vid utgången av 1971 har beräknat den totala eftersläpningen av intagning av vägar till ca 600. ökades längden av de för statsbidrag intagna vägarna med . har emellertid medel saknats för att ta in några som helst nya underhållsvägar eller för att lämna bidrag till iståndsättningsarbeten. Härmed har de facto statsbidragskungörelsen satts ur kraft på denna punkt. För att avhjälpa den mest överhängande eftersläpningen föreslår vi att för bidrag till drift av enskilda vägar anslås 13 milj. kr. utöver statsverkspropositionens förslag. En förbättring av de enskilda vägarna skall ses som ett led i vår strävan att höja transportförsörjningens kvalitet på landsbygden. I många avseenden är den service som samhället erbjuder inte tillgänglig för befolkningen där utan långa resor. Att utnyttja de olika servicemöjlighetema ställer sig för befolkningen på landsbygden därför dyrare. För dem som därtill har att bära betydande kostnader för underhåll av en enskild väg för att komma till allmän väg blir orättvisan än mer påtaglig. Att sörja för bättre vägstandard på landsbygden är således i hög grad en fråga om social och ekonomisk utjämning. Kommunikationslederna har en styrande effekt på näringslivets expansion och lokalisering. Vägbyggandet måste självklart rätta sig efter var det finns förutsättningar för en sund utveckling av näringslivet, men med den begränsningen är fördelningen av väganslagen ett effektivt sätt att stimulera utvecklingen i viss riktning. Att på i motionen angivet sätt använda fördelningen av väganslagen för att skapa förutsättningar för en gynnsam utveckling av näringslivet i undersysselsatta regioner och därmed motverka koncentrationstendenserna får inte innebära att väg- och gatustandarden i våra storstadsområden medvetet försämras. Den befolkning som har sin utkomst i dessa områden har rätt att kräva en förbättring av vägstandarden. De svåra trafikförhållandena i storstädernas centrala delar kan i betydande utsträckning förbättras genom förbifartsleder. Inte minst av miljö- och trafiksäkerhetsskäl är detta angeläget. Under innevarande år kommer att revidera flerårsplanerna och fördelningsplanerna utifrån Kungl. Av det ovan sagda framgår att fördelningen av anslagen för vägändamål enligt vår mening måste vara väl samordnad med de regionalpolitiska intentionerna. Det är därför angeläget att de regionalpolitiska insatserna utgår från samma förutsättningar. I en med näringspolitiken, regionalpolitiken, miljöpolitiken etc. samordnad vägplanering bör med andra ord vägens funktion i ett integrerat transportsystem beaktas. Det måste gälla synen på såväl det statliga vägnätet som det kommunala och det enskilda. Departementschefen har inte föreslagit en detaljerad disposition av den medelsram som han föreslår för verksamheten för byggandet av statliga vägar. Vi anser det angeläget att de synpunkter som vi i denna motion anlagt på vägpolitiken blir vägledande vid fördelningen inom anslaget. Den eftersläpning av investeringarna i vägnätet som skett ställer stora krav på den offentliga ekonomin i ett läge då det mer än någonsin är angeläget att hushålla med skattemedlen. skriver därom i en skrift redovisar sin syn på den framtida vägpolitiken följande: Lägre kostnader för vägbyggandet innebär inte att kostnaderna för samhället totalt sett blir lägre. Resultatet blir bara att kostnader övervältras från väghållaren till andra delar av samhällsekonomin i form av ökade olycks- och socialutgifter för den offentliga sektorn samt försämrad effektivitet och lägre konkurrenskraft för näringslivet. För den enskilde betyder det höjda varupriser, förlängda restider samt ökade olycksrisker med allt vad det innebär. Från alla synpunkter inte minst den humanitära - måste det vara bättre att satsa på vägsektorn. Även med tanke på dagens mycket hårda konkurrens om budgetanslagen, är det motiverat att ge vägsektorn hög prioritet. Utöver de synpunkter som vägföreningen här angivit vill vi fästa uppmärksamheten på att i sina petita framhåller att den produktivitetsökning av som är beräknad på vägdriften inte kan uppnås, eftersom tillgängliga anslag inte möjliggör en rationell verksam Produktivitetsutvecklingen beräknas i stället bli negativ. De krav som regionalpolitiken kommer att ställa på vägväsendet kan inte uppfyllas inom ramen för anslag av nuvarande storleksordning. Även från samhällsekonomiska utgångspunkter är en ökning av väganslagen synnerligen välmotiverad. Vi föreslår därför att ett program för ökning av väganslagen utarbetas och förelägges . I det rådande läget med en fortgående försämring av vägstandarden och med ett visst kapacitetsöverskott på personalsidan hos föreslår i annan motion att 50 milj. kr. anslås till drift av statliga vägar på tilläggsstat för innevarande budgetår. Med hänvisning till ovanstående hemställes att hos Kungl. Maj:t begär att ett program för en ökning av väganslagen föreläggs ; att som sin mening ger Kungl. till känna att vid fördelningen av väganslagen mellan riks- och länsvägar stor hänsyn måtte tas till behovet av ett från närings- och regionalpolitiska synpunkter väl fungerande vägnät; att beslutar att till Bidrag till drift av enskilda vägar m. m. för /73 anvisa ett reservationsanslag av , att avräknas mot automobilskattemedlen; samt att beslutar att till Bidrag till drift av kommunala vägar och gator för /73 anvisa ett förslagsanslag av , att avräknas mot automobilskattemedlen.