mot · FV021008 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. angående behandlingen av narkotikamissbrukare, m. tn. Man behöver bara gå några steg från detta hus för att iaktta hur unga människor genom narkotikamissbruk håller på att förstöra sina liv. Detta förhållande borde i hög grad bidra till att det allvarliga problem som narkotikamissbruket utgör ständigt hålls aktuellt för oss riksdagsmän som skall arbeta och fatta beslut i frågor som bl. a. rör dessa ungdomars situation. Den riksdagsdebatt vi hade i denna fråga visade också att representanter för alla partier var helt överens om frågans allvar och att åtgärder borde vidtas för att komma till rätta med narkotikamissbruket. Särskilt mycket görs dock inte. I årets statsverksproposition och listan över propositioner som blir framlagda för finns inget som tyder på att regeringen avser att ta några initiativ för att förbättra situationen för narkotikamissbrukarna eller för att förhindra att nya ungdomar dras ner i narkotikaträsket. Det konstateras i statsverkspropositionen att vården av narkotikamissbrukare erbjuder flera svåra problem och hänvisas till att håller på med att utarbeta en vägledande information beträffande narkomanvårdens utformning. Detta måste anses vara en blygsam åtgärd om man ställer den i relation till inte bara det stora vårdbehovet utan också till de problem som sammanhänger med att narkomanerna ofta saknar sjukdomsinsikt och därför inte söker den vård de i realiteten skulle behöva för att inte helt gå under. Narkotikaproblemet är stort och det är svårt att finna bra lösningar som ger effekt inom rimlig tid. Vi kan dock inte fortsätta att skjuta problemet framför oss såsom först skedde i avvaktan på att narkomanvårdskommitténs arbete skulle slutföras och som av allt att döma fortfarande sker under förevändning att socialutredningens förslag skall inväntas. Narkotikamissbruket har under dessa år ständigt ökat, och om en fortsatt ökning skall kunna undvikas måste åtgärder, även om de bara är av provisoriskt slag, sättas in snabbt. Det är anmärkningsvärt att det inom ramen för nuvarande lagstiftning, eller åtminstone dennas tillämpning, knappast finns några möjligheter att ingripa mot ungdomar som genom sitt narkotikamissbruk håller på att förstöra sin framtid. I själva verket leder bristen på ingripanden på ett tidigt stadium till att många inte ens har någon framtid att förstöra; de dör ofta vid unga år. Den lagstiftning som står till förfogande är bamavårdslagen och i vissa fall lagen om sluten psykiatrisk vård. Barnavårdslagen syftar till aktiva och utvecklingsfrämjande stödåt gärder åt de unga. 1 det sammanhanget kan 33 § samma lag ses som ett instrument av största sociala betydelse. Polisens uppgift i sammanhanget är att utöva tillsyn på platser, där ungdomar lätt kan förfalla till kriminalitet och djupare asocialitet. Det kan gälla både välanpassad ungdom och ungdomar som för tillfället lever på gränsen till brottslig verksamhet och därför snabbt nog behöver en hjälpande hand. Syftet med ett omhändertagande jämlikt 33 § Bvl är av skyddande karaktär. Den första och nödvändiga hjälpen att snabbt och effektivt få bort en ung pojke eller flicka från riskzonen för asocialitet och kriminalitet kan vara av stor betydelse för den enskilda pojkens eller flickans fortsatta leverne. Lika nödvändigt måste det därför vara med omedelbara stödåtgärder för de omhändertagna ungdomar, som lever i sådana svårigheter och miljöer, att de lätt kan ledas in i ett ohederligt levnadssätt. Deras hjälpproblem kan även i övrigt vara mycket stort. Olika utredningar ger vid handen att brottsligheten i en människas liv är störst i åldern . Det är således mot denna grupp polisen och andra myndigheter skulle rikta sina blickar för att komma till rätta med problemet. Inom olika myndigheter har interna överläggningar skett liksom det även förekommit överläggningar mellan av detta ämne berörda myndigheter, varvid det framstått som synnerligen önskvärt med ett fördjupat samarbete mellan , skola och polis. har utgivit Råd och anvisningar angående intensifierat samarbete mellan , skola och polis. I dessa anvisningar ges olika exempel på hur samarbetet kan ske. Eftersom polisen ofta har god kännedom om i vilka miljöer som riskerna att dras in i narkotikamissbruk och kriminalitet är särskilt stora, borde man i större utsträckning dra nytta av detta i den förebyggande och uppsökande verksamheten. Trots att samarbete och samordning av olika myndigheters resurser i kampen mot narkotikan rekommenderats tycks detta inte fungera särskilt bra. Polisen anser att dess möjligheter att ingripa för att ta bort ungdomen ur skadliga miljöer och på det sättet arbeta förebyggande är mycket små. Detta på grund av barnavårdslagens utformning och tillämpning. I 33 § barnavårdslagen finns återgivet när polisen skall kunna ingripa, och i de efterföljande paragraferna ges olika exempel på vad lagstiftaren anser vara asocialt levnadssätt och där skyldighet föreligger för polisen att ingripa. Av lagtexten får man intrycket att polisen har alla möjligheter att ingripa mot ungdomsasocialitet, oavsett om det gäller brottslighet eller narkotikamissbruk. 33 § innehåller dock ett annat stycke lagtext, nämligen: Föreligga, utan att fara som avses i första stycket är för handen, sannolika skäl för ingripande med stöd av 25 § mot någon, som kan antagas vara under , och kan hans namn eller bostad icke utrönas, må han tills utredning i nämnda hänseende vunnits tagas i förvar av polismyndighet eller i avbidan på dess beslut av polisman. Har polisman sålunda tagit någon i förvar, skall anmälan skyndsamt göras hos polismyndigheten. För att kunna ingripa mot ungdomsasocialitet måste man på sannolika skäl kunna förvänta sig att barnavårdsnämnden kommer att vidtaga ett omhändertagande enligt 25 § samma lag. Barnavårdsnämnderna anser dock icke att i lagen angivna exempel är tillräckliga skäl för omhändertagande enligt 25 §, och detta medför att polisen anser sig förhindrad att ingripa. Enligt torde det finnas skäl, med hänsyn till de utomordentligt stora tillvänjningsriskerna m. m. som är förbundna med bruk av narkotiska medel - i vart fall beträffande underåriga , att anse i det närmaste allt bruk, som inte är av enstaka natur, såsom missbruk. Denna uppfattning delas säkert av de flesta. Ett intensivare samarbete mellan polis, , skola och föräldrar skulle kunna leda till att man med gemensamma ansträngningar kunde hålla ungdomen borta från de miljöer där riskerna att hamna i narkotikamissbruk och kriminalitet är särskilt stora. Detta samarbete måste då fungera inte bara på papperet utan också i den praktiska tillämpningen. För personer som är är inte längre barnavårdslagen tillämplig och möjligheterna till ingripanden således ytterligare begränsade. Det finns egentligen bara lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård som är tillämpbar på denna grupp. Denna lag tillämpas, och bör endast tillämpas, i mycket svåra fall. Det behövs därför en kompletterande lagstiftning som gör det möjligt att få bort även dessa narkomaner ur deras miljö och ge vård medan det finns någon möjlighet att vårdåtgärder skall lyckas. Man får hoppas att socialutredningen kommer att framlägga förslag till lagstiftning i vilken även narkomanerna innefattas. Läget är dock så allvarligt att något måste göras . Vi föreslår därför att nykterhetsvårdslagen, intill dess att annat lagförslag föreligger, tillämpas även för narkomaner. Det kan säkert göras invändningar mot att på detta sätt överföra giltigheten av nykterhetsvårdslagen även på narkomaner, men inför perspektivet att ytterligare vänta på annan lagstiftning och helt maktlöst vara åskådare till hur många människor går under på grund av narkotikamissbruk är en bristfällig lag att föredra framför ingen lag alls. Med hänvisning till det anförda hemställes att beslutar att nykterhetsvårdslagen, intill dess att annan lagstiftning föreligger, tillämpas även för narkotikamissbrukare, samt att uppdrar åt Kungl. Maj:t att undersöka om ändring av barnavårdslagen, eller tillämpningsföreskrifter, bör göras för att möjliggöra att polis- och barnavårdsmyndigheter kan ingripa på ett tidigt stadium för att förebygga en utveckling i asocial riktning. () i Holmeården MAJ () () () i Skärstad