mot · FV021583 · 1972-04-06 00:00:00 — av m. fl. i anledning av Kungl. Maj:ts proposition nr 58 med förslag till förordning om skatt på annonser och reklam, m. m. I proposition 1972:58 framläggs förslag om en särskild punktskatt på reklam. Förslaget innebär att en skatt av samma typ som den nuvarande annonsskatten införs på vissa andra former av reklam såsom trycksaker, reklamfilm, ljusreklam m. m. Propositionen bygger på reklamutredningens betänkande men avviker i vissa viktiga hänseenden från utredningsförslaget. Annonsskatten bibehålls sålunda i oförändrad form. Införandet av en reklamskatt har aktualiserats av dels reklampolitiska, dels statsfinansiella skäl. har sålunda endast haft att ta ställning till frågan på grundval av sina undersökningar av reklamens allmänna roll och verkningar i samhället. Från denna utgångspunkt kan propositionen i första hand ses som ett försök att åstadkomma en begränsning eller åtminstone en dämpad tillväxt av den totala reklamvolymen. I propositionen läggs emellertid också vikt vid vissa statsfinansiella aspekter. Skatten motiveras sålunda främst med att man på detta sätt avser att finansiera en förstärkning av det statliga stödet till dagspressen. Förslag om ökat stöd till dagspressen har lagts fram i propositionen 1972:59. Reklamen måste, som framhålls i reklamutredningens betänkande, betraktas som ett legitimt och nödvändigt medel för att främja avsättningen av varor och tjänster. Särskild betydelse har reklamen när det gäller att introducera nya varor på marknaden. Den moderna reklamen har bl. a. i det avseendet medverkat till att skapa förutsättningar för en rationell distribution av varor. En förutsättning för att den marknadsekonomiska mekanismen skall fungera på avsett sätt är emellertid att köpare och säljare samt köpare resp. säljare inbördes kan uppträda som jämspelta parter, vilket långtifrån alltid är fallet. Många marknader domineras t. ex. av en liten grupp säljare. Reklamen har då i stor utsträckning visat sig fungera som ett medel i konkurrensen om marknadsandelar medan priskonkurrensen till stor del satts ur spel. Inte sällan gynnas därvid de kapitalstarka och väl etablerade säljarna på bekostnad av mindre och nyetablerade säljare. Reklamen kan på detta sätt förstärka utvecklingen mot stordrift och företagskoncentration med åtföljande risker för monopolsituationer, utslagning av mindre företag och högre priser för konsumenterna. En stark tillväxt av sådan reklam kan lätt leda till misshushållning med resurser. Som reklamutredningen visat svarar också reklamen för en mycket stor del av säljarnas totala kostnader i vissa branscher. Mestadels rör det sig i dessa fall om fåtalsmarknader där priskonkurrensen till stor del satts ur spel. Som exempel kan nämnas kosmetikabranschen och saluförandet av vissa mera varaktiga konsumtionsvaror. Företagen konkurrerar i stället främst genom mycket stora insatser i form av en suggestiv och överdriven men föga informativ reklam. Varupriserna påverkas givetvis i sådana fall mycket kraftigt av de höga reklamkostnaderna. Det är lätt att konstatera att den kommersiella reklamen ofta har ett mycket magert informativt innehåll sett från konsumentsynpunkt. Typiskt för reklamen är, som reklamutredningen framhåller, bl. a. att den som regel ensidigt betonar vissa fördelar hos den salubjudna varan eller tjänsten. Urvalet av fakta som presenteras i reklamen görs alltid med utgångspunkt i vad säljaren anser väsentligt. En annan allvarlig svaghet från konsumentsynpunkt är att den information som reklamen kan förmedla som regel inte är tillgänglig för konsumenten när han bäst behöver den. Olägenheterna härav blir så mycket mera framträdande då de flesta konsumenter har mycket begränsade möjligheter att skaffa erforderlig kompletterande information. Såsom reklamutredningen och ett flertal remissinstanser påtalat råder det en betydande brist på adekvat information i stora delar av den kommersiella reklamen. Detta förhindrar ofta att konsumenterna får det inflytande på produktionen som vår marknadsekonomi förutsätter. Det är en angelägen uppgift för samhället att på olika sätt verka för ökade möjligheter till konkurrens och över huvud taget en bättre fungerande marknadsekonomi. Det är enligt vår mening nödvändigt att väsentligt bättre instrument skapas till motverkande av undermålig och överdriven reklam. Med den utformning som reklamen nu har kan det också vara skäl att åtminstone på vissa områden dämpa reklamvolymen. En konsumentpolitik, som ger konsumenterna tillgång till en allsidig konsumentupplysning som motvikt och komplement till den kommersiella reklamen, måste i detta sammanhang tillmätas särskild vikt. Statsmakterna har inte minst vidtagit en rad åtgärder som har detta syfte. 1 första hand bör nämnas införandet av den nya marknadsföringslagen och inrättandet av en särskild konsumentombudsman. Förslag har också framlagts om en förstärkning av konsumentupplysningen och av samhällets konsumentpolitiska verksamhet i övrigt. Vi fäster stor vikt vid att verksamheten på detta område kan intensifieras ytterligare. Men utgår vi från nödvändigheten av att företagen måste påta sig en större del av informationsuppgifterna. Åtgärder måste sålunda vidtas som kan garantera en mer informativ reklam. har i sitt första delbetänkande diskuterat denna fråga och överväger den ytterligare i sitt fortsatta arbete. Såsom utredningen framhållit kan många olika medel stå till buds. har antytt möjligheten av att genom ett s. k. befrielseinstitut på utforma en reklamskatt så att den får styrande effekt med avseende på reklamens innehåll. Flertalet remissinstanser har ställt sig skeptiska till denna tanke. Även vi håller det för osannolikt att ett sådant institut kan vara en framkomlig väg. Men ståndpunkt till detta kan givetvis inte tas förrän reklamutredningen lagt fram ett definitivt förslag. Det anförda talar för att frågan om införande av en reklamskatt bör bedömas i ett vidare sammanhang än vad som är möjligt. Reklamskattens möjligheter att påverka utvecklingen på reklamområdet måste jämföras med andra tänkbara åtgärder som kan garantera att den kommersiella reklamen uppfyller angelägna informationskrav. En sådan jämförelse kan inte göras förrän reklamutredningen har slutfört sitt arbete. Det bör vara möjligt för utredningen att göra en analys av reklamens roll i samhället, vilken kan läggas till grund för överväganden om olika reklampolitiska åtgärder. 1 det delbetänkande, som ligger till grund för propositionen, har utredningen själv framhållit att det råder betydande osäkerhet om reklamens effekter. Utredningen har inte gjort några undersökningar av troliga reaktioner och effekter av en reklamskatt. Den framhåller själv t. ex. att den är medveten om att svårigheter föreligger att upprätthålla en beskattning av importerad reklam. I detta sammanhang bör också understrykas, att praktiskt taget en enhällig remissopinion avstyrkt - om än på delvis olika grunder - att en särskild reklamskatt införs . Bland remissinstans >r befinner sig även de konsumentpolitiska organen marknadsrådet, och konsumentombudsmannen. Det är också ställt utom allt tvivel att det aktuella skatteförslaget har så uppenbara svagheter i tekniskt avseende att det inte bör genomföras i detta skick. Stora betänkligheter mot skattens tekniska utformning har bl. a. uttalats av den centrala skattemyndigheten, . anser att de skattskyldiga kommer att stöta på mycket stora svårigheter då det gäller att tillämpa och lojalt följa de angivna bestämmelserna. Man framhåller också att verket självt kommer att få mycket stora problem då det gäller att åstadkomma en likformig beskattning. Den ökade arbetsbelastning som reklamskatten i föreslagen utformning kommer att medföra innebär att verket centralt och vid distriktskontoren behöver tillföras inte midre än 30 nya tjänster. I propositionen framhålls att en utbyggnad av annonsskatten till en allmän reklamskatt nu är den bästa möjligheten att finansiera ett förstärkt presstöd. Vi godtog vid fjolårets riksdag införandet av annonsskatten, därför att denna var den enda praktiska möjligheten att finansiera ett nödvändigt presstöd. Inom ramen för nuvarande skattesystem finns det inga särskilda skäl att utesluta reklamen som skatteobjekt. Det framgår bl. a. av reklamutredningens delbetänkande, att det inom vissa delar av den kommersiella reklamen finns en skattekraft som bör kunna utnyttjas. Det kan bli nödvändigt att ta denna möjlighet till vara. Det skall härvid uppmärksammas att reklamen i stort sett gynnar stora och kapitalstarka företag och sålunda kan förstärka tendenserna till företagskoncentration och monopolistisk utveckling. Det bör finnas möjligheter att utforma en reklamskatt som förbättrar konkurrensläget för mindre företag och sålunda främjar ett decentraliserat näringsliv. En reklamskatt som utformas som en omkostnadsavgift bör bli föremål för närmare övervägande. Denna bör dessutom kunna vara konjunkturvariabel. Därtill kommer att en mera allmän reklamskatt inte bör införas i nuvarande konjunkturläge. En annan faktor, som måste tillmätas stor betydelse i sammanhanget, är strukturproblemen inom den grafiska industrin. Vid beslutet om annonsskatten 1971 förutskickade att, om förslag om reklamskatt inte framlades eller om ett sådant förslag inte kunde godtas, frågan om annonsskatten skulle prövas. Naturligtvis kan inte en begränsad reklamskatt i form av annonsskatt kvarstå om inte en mera allmän reklamskatt införs. Något avgörande i denna fråga kan, såsom framgått av vad ovan anförts, inte träffas i nuvarande sammanhang. Det har i debatten från vissa håll hävdats att annonsskatten haft negativa konsekvenser främst för andratidningarna. Man kan inte bortse från att just andratidningarna drabbats av det största annonsbortfallet. Vi håller dock för sannolikt att den lågkonjunktur som varit rådande från annonsskattens införande varit den starkast bidragande orsaken. Alltför kort tidrymd har för övrigt förflutit för att man skall kunna göra någon utvärdering av annonsskattens verkan. Av stor betydelse i sammanhanget är också hur den framtida presstödspolitiken kommer att utformas. Detta leder till slutsatsen att annonsskatten nu bör kvarstå som ett provisorium. Härför talar också den finanspolitiska situationen. och departementschefens beräkningar beträffande avkastningen av en reklamskatt visar att inkomsttillskottet för staten under /73 kan beräknas till ca 35 milj. kr. utöver inkomsterna från annonsskatten. Någon hänsyn har emellertid då inte tagits till att större delen av de kostnader som läggs ner på kommersiell reklam utgör avdragsgill kostnad i rörelse eller annan verksamhet och således reducerar avkastningen på inkomstskatten från företag och fria företagare. Den reella inkomstökningen (inkl. skattebortfallet för kommunerna) kommer därmed att bli väsentligt mindre än den angivna summan. Den föreslagna reklamskatten har sålunda ganska begränsade ekonomiska verkningar från både samhällsekonomisk och statsfinansiell synpunkt. Det belopp som tillförs statskassan är ringa och måste vägas mot de relativt sett mycket stora administrationskostnader som skatten kommer att medföra. Om i enlighet med vår motion avslår förslaget till reklamskatt får givetvis hänsyn härtill tas vid behandlingen av den s. k. kompletteringspropositionen. Den ringa inkomstminskning, som vårt förslag föranleder, pekar nu knappast på att någon ny finansieringskälla skall behöva anlitas av denna anledning. Det måste enligt vår uppfattning också anses felaktigt att direkt koppla samman reklamskatten med frågan om en höjning av stödet till dagspressen. Det har länge varit en grundläggande princip i budgetarbetet att inte reservera vissa inkomster för bestämda utgiftsområden. När man gjort avsteg härifrån, har det i allmänhet rört sig om förmåner som helt eller delvis byggts upp på försäkringsmässig grund. En likartad avvägning gjordes visserligen också mellan å ena sidan inkomsterna från annonsskatten och å andra sidan kostnaderna för det då införda presstödet. Denna avvägning skedde emellertid mot bakgrund av att båda åtgärderna syftade till att utjämna konkurrensförhållandena inom dagspressen. Något sådant samband föreligger inte i det nu aktuella fallet. Inkomsterna från en reklamskatt borde i så fall med större rätt ha kunnat användas för t. ex. den föreslagna utbyggnaden av den konsumentpolitiska verksamheten. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställer vi att beslutar att avslå propositionen 1972:58. . () i Skegrie () i Luttra () () () i Glömminge () i Bäckmora 72 1281 S 1972