mot · FV021028 · 1972-01-26 00:00:00 — av m. fl. om införande av en allmän alkoholskadeförsäkring. Genomsnittsförbrukningen av alkohol per invånare har sedan kontrollsystemet slopades stigit från under ren alkohol till 1970. Den stora ökningen kan främst relateras till introduktionen av mellanölet 1965, en stegring av alkoholkonsumtionen mätt i ren alkohol /inv. 1964 till 1970 kan konstateras. Mellanölet blev således inte det alternativ till starkare drycker som man hade förutsett, utan i stället ett tillskott till en tidigare hög alkoholkonsumtion. Speciellt allvarligt i detta sammanhang är att alkoholdebuten numera sker i allt tidigare åldrar, och därmed ökar riskerna för missbruk och svåra alkoholskador. Eftersom man beräknar att det tar mellan innan vanemässigt bruk av alkohol i ungdomsåren leder till medicinska skador har vi anledning att förmoda att vi inom har en utbredd ungdomsalkoholism med allt vad det innebär av sociala och individuella tragedier. Mot bakgrund av den verklighet som här i korthet beskrivits och vars riktighet styrkes av tillgänglig statistik och utredningar på området, ser vi det angeläget att åtgärder vidtas för att dels bryta den starka trenden mot allt tidigare alkoholdebut bland ungdomen, dels stärka samhällets beredskap inför den kraftiga ökning av alkoholskadorna som alltså med visshet kan förutses . Detta innebär att nykterhetsvården måste ges ökade resurser. En större överensstämmelse måste skapas mellan de inkomster staten får av alkoholhanteringen över 3 miljarder och de utgifter staten måste ikläda sig för att lindra och bota de sociala och medicinska skadeverkningar som alkoholmissbruket leder till. En realistisk analys av de verkliga kostnader samhället åsamkas på grund av alkoholmissbruket måste göras, för att det skall vara möjligt att upprätta ett program där intäkter och kostnader kontra speciella åtgärder vägs mot varandra för att ett så långt möjligt alkoholskadefritt samhälle skall kunna skapas. Om man uppskattningsvis beräknar samhällets förluster på grund av alkoholskadorna till mellan 3 och 9 miljarder, kan man alltså konstatera att samhället subventionerar alkoholbruket. Motsvarande belopp skulle behöva tas ut för alkoholvaror utöver nuvarande priser för att alkoholkonsumenterna skall anses ha betalt varans verkliga pris. Den som använder alkohol betalar således egentligen inte vad det kostar. Detta kan inte vare sig från ekonomisk eller moralisk synpunkt vara en riktig ordning. I ett läge där kostnaderna för alkoholens medicinska och sociala skadeverkningar kommer att öka mycket kraftigt, måste man finna en ordning som innebär att alkoholkonsumenterna skaffar sig ett ordentligt försäkringsskydd. Dels måste ett samhälle som accepterar alkoholbruket av moraliska skäl ansvara för att den som drabbas av skada får hjälp, dels måste man försöka finna ekonomiskt utrymme för denna hjälp så att den inte alltför hårt belastar socialvården, som ju i första hand bör ha till uppgift att hjälpa övriga behövande. Det kan således enligt vår mening inte vara riktigt att staten uppbär stora inkomster av alkoholhanteringen och att dessa inkomster inte i första hand används för att hjälpa de personer som skadas och de familjer som indirekt blir lidande av alkoholmissbruk. I ett läge då samhället med alla medel försöker hjälpa barn som redan genom sin födelsemiljö riskerar att bli socialt handikappade, är det enligt vår mening märkligt, att man inte mera har observerat de risker som ett alkoholmissbruk i hemmen har för barnens möjligheter till en positiv utveckling. Vi är helt medvetna om att alkoholen inte till alla delar alltid kan isoleras som en klar orsaksfaktor till skador och att vissa av de kostnader som samhället nu har till följd av alkoholen inte kan byggas in i ett försäkringssystem av generell typ. Dessa dolda kostnader bör som , om än till större del, täckas av ett direkt skatteuttag på alkoholvaror. Men eftersom det i många fall råder ett direkt och påvisbart samband mellan alkohol och vissa skadeverkningar, t. ex. minskad arbetsförmåga, sjukdomar, trafikolyckor, borde förutsättningarna för införande av någon form av allmän alkoholskadeförsäkring prövas. Denna skulle kunna konstrueras så att försäkringspremien erlades som en del av varans pris vid köptillfället, i relation till varans alkoholhalt och därmed varierande risk för skada. Det är vår bestämda uppfattning att en allmän alkoholskadeförsäkring skulle bidra till en mera realistisk syn på riskerna med alkoholbruket och skapa ett effektivare skydd för dem som drabbas av dessa skadeverkningar. Från fördelningssynpunkt är det också otillfredsställande att inkomsterna av alkoholhanteringen uteslutande går till staten, medan kommuner och landsting får bära en tung börda av alkoholbrukets skadeverkningar i form av sjuk- och socialvård. För att komma till rätta med de problem av ekonomisk, social och medicinsk art som följer med alkoholmissbruk bör därför en förutsättninglös utredning av de kostnader samhället har på grund av alkoholen göras. På grundval av denna bör sedan sambandet mellan alkoholbruk, risker för alkoholmissbruk och av alkoholmissbruket framkallade skador analyseras i rent försäkringsmässiga termer. På grundval av dessa data bör ett förslag till ökad hjälp för den alkoholskadade kunna upprättas i form av en alkoholskadeförsäkring, som balans erhålls mellan samhällets utgifter och inkomster på grund av alkoholbruket. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att beslutar att uppdra åt Kungl. att låta utreda frågan om förutsättningarna för att införa en allmän alkoholskadeförsäkring i enlighet med de riktlinjer som anförts i motionen. () () ()