bet · FV01SfU27 · 1972-12-31 00:00:00 — a. uttalat att det behov av hjälp som kan finnas blir alltmindre genom de efter hand ökande förmånerna från tilläggspensioneringen.Kommittén har också hänvisat tUl siffermaterial, utvisande att under 1965begravningshjälpen i utgjort en relativt obetydlig andel avsocialhjälpsverksamheten, räknat såväl i antal hjälptillfällen som i belopp,och till statistik över förmögenheter vilka redovisats i bouppteckningarinregistrerade . Slutligen har kommittén pekat på att kostnadenför en allmän begravningsförsäkring vid ett försäkringsbelopp om . kanberäknas uppgå till omkring 80 milj. kr. riksdag har på förslag avsocialförsäkringsutskottet (SfU 1971:20) avvisat ett motionsyrkande av ihuvudsak samma innebörd som det i motionen 1972:23. Utskottet har därvid i alltväsentligt anslutit sig till den bedömning av frågan som redovisats avpensionsförsäkringskommittén. Enligt utskottets mening sal':nar anledning atti år frånträda den mening intagit 1971. Utskottet vill inte bestridaatt begravningskostnader i vissa fall kan vara betungande för de efterlevande.En inom statens pris- och kartellnämnd verkställd undersökning avseendebegravningsbyråernas fakturor utvisar sålunda att genomsnittsprisetför ett begravningsuppdrag är omkring I . exklusive kostnader förgravplats, gravsten, gravvård och förtäring i samband med begravningen. En avde stora utgifterna är enligt undersökningen kostnaden för inköp av kista,beroende bl. a. på att begravningsbyråernas procentuella pålägg på kistorgenomsnittligt ligger på av inköpspriset. 1 undersökningen konstaterasdock att tillkomsten av begravningsföreningarna - även om dessas existens ännuinte är särskilt känd - på ett gynnsamt sätt påverkat prissättningen ibranschen, till viss del beroende på att dessa föreningar ofta tillhandahållermindre kostsamma modeller av kistor. Med hänsyn till det anförda och då enligt utskottetsuppfattning andra reformer inom den allmänna försäkringen måste ansesangelägnare än införandet av en allmän begravningsförsäkring avstyrkerutskottet bifall till motionen 1972:23. Enligt kungörelsen angåendeersättning för sjukvård utom riket enligt lagen om allmän försäkring kan densom är omfattad av sjukförsäkringen enligt nämnda lag och bosatt i fåviss ersättning för kostnader för läkarvård och sjukhusvård om han undertillfällig utlandsvistelse blir i behov av sådan vård. Däremot ersätts iallmänhet inte kostnader för resor i samband med vården. Motionärerna i motionen 1972:969 framhåller att den ökadefrekvensen av turistresor till länder utom medfört att allt flerpersoner insjuknar eller avlider utanför landets gränser. Med hänsyn till attkostnaderna för hemtransporlen för den insjuknades eller den avlidnesanförvanter i många fall kan bli orimligt höga anser motionärerna att frågan omsådana kostnader bör utredas. En tänkbar lösning skulle enligt motionärernasuppfattning vara att man införde en obligatorisk försäk- ring som täckte kostnaderna i samband med hemtransportfrån länder utom av sjuka eller avlidna, en annan skulle vara att mankompletterade sjukförsäkringen så att denna omfattade ersättning för resa ellerhemtransport i samband med sjukdom eller dödsfall. Av de remissinstanser som yttrat sig över motionenifrågasätter såväl som Svenska resebyråföreningenlämpligheten av att lösa frågan om kostnader för hemtransport av sjuka elleravlidna inom ramen för den allmänna försäkringen. Riksförsäkringsverketkonstaterar att en sådan lösning skulle innebära att alla de som inte reserutomlands skulle tvingas att delta i finansieringen av försäkringen, medanresebyråföreningen hänvisar tUl de möjligheter resenärerna redan nu har att påfrivillig väg skydda sig mot kostnader av den art motionerna avser. Föreningenunderstryker också att införandet av en obligatorisk försäkring skulleinnebära att många blev dubbelförsäkrade och att priset för resan höjdes,vilket skulle innebära en klar orättvisa mot de resenärer som ordnat sitt skyddgenom frivillig försäkring. anser i sitt remissvar enförsäkringsform där avgiften inkluderas i priset för en charterresa mindretillfredsställande, eftersom en sådan försäkring innebär skydd endast för endel resenärer. Försäkringen bör i stället - menar förbundet - utformas i likhetmed den danska reseförsäkringen, som är allmän och inkluderar ersättning förmerkostnader vid hemtransport i samband med sjukdom eller dödsfall. Utskottet delar den av och vilken f. ö. också kommer tilluttryck sjukförsäkringsutrednings slutbetänkande "Ersättning vidvissa sjukvårdande åtgärder och sjukresor" (SOU 1970:56) att detknappast kan anses motiverat att låta den allmänna försäkringen omfattaersättning för kostnader för transport av sjuka eller avlidna från utlandet. Ensådan ordning skulle otvivelaktigt innebära en orättvisa mot dem som normaltinte reser utomlands. Frågan om en obligatorisk reseförsäkring har behandlats avstatens konsumentråds sällskapsreseutredning i dess betänkande"Sällskapsresor" (SOU 1966:25) och av resegarantiutredningen("Ny resegarantilag"; stencil H 1972:1). Båda utredningarna tar klartavstånd från en sådan försäkringsform. , som diskuterarmöjligheten att för varje företag som anordnar sällskapsresor införa enobligatorisk skyldighet att försäkra resedeltagarna mot den ekonomiska skada dekan drabbas av genom att företaget inte fullgör sina åtaganden, framhåller atten obligatorisk försäkring skulle kräva en besvärlig administration ochövervakning och erbjuda svårigheter vid beräkningen av premiernas storiek förolika företag. Utredningen konstaterar också att en överslagsberäkning gettvid handen att en obligatorisk försäkring skulle ställa sig förhållandevis dyrfrån konsumentsynpunkt jämfört med det nu tillämpade resegarantisystemet. Utskottet kan instämma i den av Svenska resebyråföreningenframförda uppfattningen att en obligatorisk försäkring, om den begränsas till charterresor och liknande, skulle medföra många fall avonödig dubbelförsäkring och självfallet också leda till en höjning av resanspris till förfång för dem som redan ordnat sitt skydd genom frivilligförsäkring. Utskottet anser således att de kostnader som avses imotionen f. n. inte motiverar ett skydd inom vare sig den allmännaförsäkringens eller någon annan obligatorisk försäkrings ram. Av uppgiftervilka utskottet under hand inhämtat framgår att en av svenska försäkringsbolagsamägd alarmorganisation i ombesörjt hemtransport av 246sjuka och skadade och av 82 döda. Även om dessa siffror i och för sig är högaframstår de mot bakgrunden av den svenska resandeströmmen till utlandet somrelativt sett mindre betydande. Avslutningsvis vill utskottet erinra om att Nordiska rådeti en rekommendation antagen vid rådets 20:e session iHelsingfors rekommenderat att undersöka möjligheternaatt införa en enhetlig nordisk ordning för sjukhjälp vid tillfällig vistelse iländer utom . Enligt det medlemsförslag som legat till grund förrekommendationen är det önskvärt att en resande i händelse av sjukdom i landutom kan påräkna full täckning för sina sjukkostnader liksom även föreventuell hemtransport med anledning av sjukdomen. Utskottetavstyrker således bifall till motionen 1972:969. Med hänvisning till det anfördahemställer utskottet att avslår 1. motionen1972:23, 2. motionen1972:969, Närvarande: herrar (). iVikmanshyttan* (c), Limdberg (s), i (fp), fröken (),herrar Ringaby (m), i * (s), i Nennesholm (c),i (s), (), fröken (), herrar (), * (vpk), fröken () och iLjung (m). Ej närvarande vid betänkandets justering. 72 1731 S Slockholm 1972