bet · FV01JoU60 · 1972-12-31 00:00:00 — a. av resultatet från 197 1 årsaktion mot vissa äggsamlare, i vilken var mycket nära engagerad. Till dettayttrande bifogas särtryck av artikel i 1972 nr Is. 32-44, som behandlar aktionen och ingående redovisar bl. a, äggsamlarnasarbetssätt. Enligt 1 § naturvårdslagen utgör naturen "en nationelltillgång som skaU skyddas och vårdas." Från denna utgångspunkt kan detinte anses oriktigt att betrakta ett olovligt tillägnande av ägg och fågelungarsom ett olovligt tillgrepp från naturen. Detta leder i sin tur till att i varjefall tillgrepp ,av ägg och ungar av våra sällsyntaste rovfåglar och ugglorborde föranleda samma påföljd som stöld. En straffskärpning som den nu föreslagna skulle ocksåmedföra en längre preskriptionstid för den typ av brottslighet man helst villstoppa. F. n. är preskriptionstiden lika lång () för tillgrepp av ettenda ägg av den vanligaste, fridlysta fågel som för systematisk plundring av t.ex, rovfåglars och ugglors bon. Detta är otillfredsställande. Endifferentiering av också preskriptionstiderna är i hög grad angelägen. Även om det ligger utanför motionens yrkande, vill SOFinte underlåta att här kort ange vissa ytterligare åtgärder som är i högstagrad angelägna för bevarande av vår fauna: 1. ökad bevakningav känsliga områden genom statligt avlönad kär av kunniga tillsyningsmän, somarbetar på heltid och som också kan vägleda t. ex. skolklasser och ahmänhet idessa områden 2. regelbundenkontroll av konservatorernas verksamhet (jr tredje lagutskottets utlåtande 1970i ämnet) 3. ökad utbildningi faunavård för pohs och åklagare 4. stopp förnöjesåkande med snöskoter och barmarksgående "månbilar". Yttranden över motionen 1972:363 Hovrätten för övre (27.4.1972) Hovrätten uttalar som sin åsikt,att motionen bör kunna tillstyrkas. Hovrätten hänvisar därvid till följande. Inledningsvis kan erinras om dekritiska synpunkter på användningen av förmögenhetsreducerande förverkandesåsom kriminalpolitiskt instrument inom specialstraffrätten, som anlades avprofessorn 1960 avgivna betänkande Förverkande pågmnd av brott (SOU 1960:28). Thomstedt framhöll bl. a. att förmögenhetsreducerandeförverkande ej borde införas eller bibehållas i andra sammanhang än där det varuppenbart, att en erforderlig förstärkning av straffhotet icke kunde ellerborde åstadkommas genom en skärpning av straffskalan. Vad särskilt angår frågan om förverkande avtransportmedel, som kommit till användning vid illegal jakt, har denna fråganunder de senaste årens lagstiftningsarbete ägnats betydande intresse. Sålunda föreslog jaktutredning 1966avgivna betänkande Jaktstadgan m. m. (SOU 1966:46), under hänvisning rill attden motorburna kriminaliteten utgjorde ett ahvarligt hot mot jaktvården och denallmänna naturvården, att förverkande av motorfordon och andra motordrivnafortskaffningsmedel skulle få ske i fall av brott mot jaktstadgan. 1967:136angående ändringar i jaktlagstiftningen framhöll departementschefen, attutredningens nu ifrågavarande förslag genomgående bemötts mycket välvilligt avremissinstanserna samt att förslaget även enligt hans uppfattning var förtjäntatt öveivägas. Förslaget ledde emellertid ej till någon författningsåtgärd. Med anledning av ändringar av brottsbalkensregler om förverkande av egendom på grund av brott upptogs i prop. 1970:32 tillbehandling frågan om modernisering av förverkandereglerna i jakt- ochfiskelagarna. Departementschefen berörde därvid jaktutredningens förslag omförverkande av transportmedel samt framhöll att den omständigheten, attolovlig jakt skett med otillåten hjälp av motorfordon eller annat motordrivetfortskaffningsmedel, enligt 28 § 3 st. jaktlagen skulle särskilt beaktas vidbedömande huruvida brottet var grovt. Departementschefen anförde vidare, attstraffskalan genom revision av jaktlagen utformats så att man kunde fåen lämplig påföljd, varför viss återhållsamhet borde iakttagas i fråga omförverkande i förmögenhetsreducerande och bestraffande syfte. På grund häravföreslogs ej förverkande av transportmedel vid olovlig jakt. anslöt sig 1971 avgivna förslagtill flskeristad-ga till departementschefens angivna uppfattning i frågaom förverkande i förmögenhetsreducerande och bestraffande syfte samt uttalade,att i de fall båtar och annan teknisk utrustning kommit till användning vidolaga fiske detta i första hand borde beaktas vid straffmätningen. Någonutvidgning av möjligheterna att förverka egendom föreslogs därför ej avstyrelsen. Även om hovrätten i princip delar den uppfattning somkommit till uttryck i departementschefens uttalande i prop. 1970:32 och iThorn-stedts betänkande, att restriktivitet bör iakttagas i fråga omförverkande i förmögenhetsreducerande och bestraffande syfte, finner hovrättenatt förverkande av transportmedel, som kommit till användning i samband medillegal jakt, kan anses vara en fråga om förverkande av brottsredskap likamycket som när det gäller förverkande av jaktvapen. bestämmelser om förverkande av motorfordon som använts vidjakt bör dock övervägas endast under förutsättning att sådant förverkandeframstår som ett verksamt medel, vid sidan av straffbestämmelserna och gällanderegler om förverkande av vapen m. m., att komma tillrätta med det problem somjakten från motorfordon innebär. Enligt hovrättens mening kan det visserligen måhända ansesnågot tveksamt, om man genom att tillskapa bestämmelser som gör det möjligt attförverka motorfordon skulle åstadkomma en påtaglig förstärkning av straffhotetoch om icke detta hot redan med gällande straffskalor och övriga påföljder ijaktlagstiftningen borde vara tillräckligt för att verka avhållande frånillegal jakt med hjälp av motorfordon. Det skulle också kunna sägas, att i denmån hotet inte är tillräckligt detta sannolikt beror på att här liksom vid åtskilligannan brottslighet som dikteras av vinningslystnad risken för upptäckt intebedöms vara särskilt stor och att därför en önskvärd förbättring snarare skullestå att vinna genom förstärkt övervakning - om nu resurser kan avdelas för ensådan - än genom ett ökat förverkandehot för de fall då brottet verkligenavslöjats och någon kunnat bindas vid brottet. Det vill emellertid synas som om illegal jakt frånmotorfordon förekom i betydande och sannolikt ökande omfattning. I varje fallsåvitt rör jakt från snöskoter torde brottsligheten ha ökatpå ett oroväckande sätt. Särskilt med hänsyn till naturvårds- och djurskyddssynpunkternaframstår det som angeläget att med all kraft bekämpa jakt från motorfordon.Enligt vissa erfarenheter utgör förverkande av det vid jakten använda vapnet enpåföljd, som mången gång uppfattas såsom väl så allvarligt som utsikten att blidömd till ett kortare frihetsstraff. Det torde därför förhålla sig så, att ettmöjligt förverkande av ett vid jakten använt fordon skulle verka starktbrottsavhållande i åtskilliga fall. Självfallet skulle det inte få bh fråga omnågot schablonmässigt förverkande, som säkeriigen skulle kunna verka bådeojämnt och obilligt, men möjligheten att i vissa fall och där starkabillighetsskäl inte talade däremot kunna förklara ett fordon förverkat framstårför hovrätten som så pass värdefull, att den förtjänar utredas. finner inte atttillräckliga skäl föreligger för en tillstyrkan av förslaget om Inrättandet ivaqe län av expertgrupp mot illegal jakt. Det bör enligt styrelsens mening varaen primär polisiär uppgift att svara för beivrandet av illegal jakt. Av denanledningen synes det vara en lämpligare lösning att större personella ochmateriella resurser ställs till polisens förfogande för en vidgadjaktövervakning, varför styrelsen avstyrker förslaget om s. k. expertgrupper.Styrelsen anför därutöver. Enligt styrelsens mening talarflera skäl för ett införande av möjligheter till förverkande av transportmedel,som använts vid olaga jakt. Av de uppgifter styrelsen inhämtat från skildalokala polismyndigheter framgår, att olaga jakt bedriven med hjälp avmotorfordon har blivit ett allvariigt problem. Denna jaktform anses uppenbartav utövarna och detta med all rätt innebära mindre risk för upptäckt ochbeivrande än andra former av olaga jakt. Då dessutom denna form av jakthuvudsakhgen bedrivs i rent vinningssyfte och det ekonomiska utbytet av jaktöverhuvudtaget tillmäts allt större betydelse i takt med de allt högre prisernapå kött är det förkladigt att olaga jakt av detta slag bedrivs i ökande utsträckning och i allt mer organiserade former. Imånga faU är jakten så beroende av att bil används t. ex. då bilensstrålkastare nyttjas för att blända viltet eller bilkupén används somljuddämpande faktor vid skottlossning - att fordonet närmast är attkaraktärisera som ett väsentligt hjälpmedel för brottets genomförande. Motbakgrund av dessa omständigheter synes det styrelsen motiverat att för i vartfall de grova formerna av sådan jakt, införa regler om förverkande av transportmedleti likhet med vad som stadgas i 30 § lag om rätt till jakt angående förverkandeav jakt- och fångstredskap samt hundar. anser förslaget ominrättande av en expertgrupp i varje län med medverkan av polis, jaktvårdare,jakträttsinnehavare m. fl. Samarbete i denna form torde underlättaverksamheten när det gäller att komma till rätta med brottslighet av typenillegal jakt. Sådan samverkan har också blivit allt vanligareoch bör enligt verkets mening uppmuntras. Därutöver anför verket. De synpunkter som förs fram i debåda motionerna stämmer överens med statens naturvårdsverks erfarenheter ifrågan. Enligt verkets uppfattning har den illegala jakten tilltagit undersenare år och fått en till huvudsaklig del kommersiell inriktning. Särskiltanmärkningsvärt är det markanta inslaget av djurplågeri, något som oftaförbises i debatten om denna typ av brottslighet. Det kan som exempel nämnasatt praktiskt taget får rapporterfrån polismyndigheter och andra om att bl. a. älgkor tjuvskjutits. Mångaälgkalvar har därigenom blivit moderlösa, vilket erfarenhetsmässigt leder tillatt de svälter ihjäl eller växer upp till undermåliga individer. Snabbavlivning måste därför ofta tillgripas, om det är praktiskt genomförbart. Denillegala jakt som på detta sätt riktas mot reproducerande djurstammar kanlokalt verka förödande och direkt motverka samhällets strävanden att skapa ochbevara ett så art- och individrikt djurliv som möjligt. Det är också vanligt att ett vid tjuvjakt påskjutet djur,som inte faher, aldrig blir uppspårat och avlivat, eftersom sådana åtgärder tartid och ökar risken för upptäckt. Ett djur som faller för långt ifrån vägen ärockså värdelöst för tjuvskytten, eftersom det tar att frakta framköttet till vägen och bilen. är av den uppfattningen att detär tid att Ingripa med hårdare medel mot Illegal jakt. Ett förverkligande av deförslag som framförs i motionerna anser verket därför vara väl motiverat. Frågan om förverkande av transportmedel är inte ny utan har,som nämnts i en av motionerna, aktualiserats av jaktutredning ibetänkandet Jaktstadgan (SOU 1966:46). Dåvarande statens naturvårds-nämndbiträdde i sitt yttrande över betänkandet vad utredningen anfört beträffandeförverkande av transportmedel som använts vid illegal jakt. Naturvårdsverketvill även nu tillstyrka en sådan ändring av jaktstadgan att även transportmedelfår förklaras förverkat. Det bör påpekas att ett fordon, då det används vid illegaljakt, ofta inte bara är ett hjälpmedel vid jakten utan en direkt förutsättningför den. a. reagerar, som framhålls i en av motionerna, många djur heltannorlunda för motorfordon är för människor, som närmar sig till fots, vilketgör det möjligt att med exempelvis bil eller snöskoter komma mycket nära inpådjuren. Förbundet anser, att motionen börbifallas på sådant sätt att hos Kungl. Maj:t anhåller om skyndsamutredning syftande till att i samband med grov olaga jakt använt motorfordon måförklaras förverkat. Förbundet anför vidare. Den olovliga och olaga jakten medhjälp av motorfordon har ökat i omfattning. Dennaillegala jakt bedrives ofta av organiserade ligor för ekonomisk skull.Tjuvskytteligorna respekterar inte i någon del de fredningstider som ärfastställda för de ifrågavarande djurarterna utan utövar sin jakt när det ärenklast att från motorfordon fälla viltet, som i regel utgöres av älg ochrådjur samt i vissa fall dovvilt. Vår och försommar är ofta de tider som flitigast utnyttjasav tjuvskytteligorna, då villebrådet exponerar sig mer änunder andra tider av året. Ofta används vid jakten finkalibriga kulvapen,ibland försedda med ljuddämpare för att ljuden av skotten ej skall uppfattas.På grund av att finkalibriga kulvapen kommer till användning ökar riskerna förskadskjutning i stor utsträckning. Det förekommer t. ex. att älg skjuts medsalongsgevär kaliber .22 (5,) vilket vapen legalt ej får användas vidkonventionell jakt efter större villebråd än vildkanin. Ytterligare en direkt djurskyddsaspekt i detta sammanhangär att då den ifrågavarande tjuvjakten är helt ekonomiskt inriktad det gälleratt få ut så mycket kött som möjligt - fälles ofta kalvförande älgkor undersommaren från de små kalvarna med följd att dessa går svältdöden till mötes. Det bör vidare observeras, att den som olovligen ellerolagligen jagar klövvilt med hjälp av motorfordon sällan vidtager eftersök avett träffat djur, som gått undan. Chansen att bli ertappad vid ett sådanteftersök är stor och det träffade djuret lämnas av tjuvskytten i de flesta fallåt sitt öde, om det kan ta sig från skottplatsen. Genom ovannämnda förhållanden orsakas ett stortantal klövvilt svåra lidanden. Motorfordonet är en direkt förutsättning för att denna typav jakt skall kunna bedrivas. Genom den omfattande utbyggnaden avskogsbil-vägnätet har stora områden öppnats för den bllburne tjuvskytten. Oftaanläggs skogsbilvägar i samband med större skogsavverkningar, vilka resulterari stora kalmarksområden. På dessa kalmarksområden finner klöwiltet sommartidsin förnämsta näring lövuppslag och örter av olika arter. De stora kalmarksområdenainnebär också att avsevärda arealer kan avspanas från motorfordon. Nattetidsker denna avspaning i regel med hjälp av vridbara starka strålkastare, sommonteras på fordonen enkom för att man skall kunna bedriva nattjakt. Viltethyser icke någon rädsla för varken motorfordon eller terrängbelysning utan ståri regel ostört kvar i ljuskäglan. Den enskilde jakträttsinnehavaren har på grund av detmotoriserade tjuvskyttets rörlighet små möjligheter att freda sina marker.Lagstiftningen pä området innebär att tjuvskytten i princip måste ertappas påbar gärning. Den jakträttsinnehavare som konstaterar ett misstänkt motorfordonpå sina marker har nämligen ingen rätt vare sig att stoppa fordonet eller attvidtaga en undersökning av det. Någon mer omfattande polisiär hjälp kan i regel inteheller påräknas. Jaktbevakning även för det fall man vet att ett omfattandetjuvskytte bedrives inom ett visst område är mycket tidsödande och med hänsyn till polisens stora arbetsbelastning i övrigt kan såledesicke annat än i alldeles speciella fall assistans från polismyndighet påräknasför bevakning i avsikt att beivra bilburet tjuvskytte. På grund av krav frän det rörliga friluftslivet är deticke heller annat än i undantagsfall möjligt att stängaa skogsbilvägarna,vilka, som ovan nämnts, utgör en av förutsättningarna för denna form av illegaljakt. En annan form av olaga jakt med hjälp av motordrivetfortskaffningsmedel, som kraftigt ökat i omfattning, är jakten från snöskoter.Det har konstaterats, att älgar har hetsats med snöskoter på skarföre tills deslutligen upphunnits och skjutits med finkalibriga kulvapen på nära håU. Vidare riktar sig den illegala jakten från snöskoter motde stora rovdjuren, vilka redan vad beträffar vissa arter står närautrotningsgränsen. Genom att snöskoter når alla områden i fjällvärlden och destora skogslanden har de refugier inom vilka jakt tidigare ej annatän undantagsvis kunde bedrivas blivit lätt tillgängliga. Om jakten efter devillebrådsarter ripa, tjäder och orre - som är aktuella i detta sammanhangdärtill bedrives med direkt hjälp av snöskoter, kan läget för dessa fågelartersnabbt bli prekärt. Att jakt efter de ifrågavarande skogsfågelarterna bedrivesmed direkt hjälp av skoter är ett väl känt faktum. har tidigare i fleraframställningar föreslagit att motordrivet fortskaffningsmedel, som kommer tillanvändning vid grov olaga jakt, skall kunna förverkas till kronan. Som ovan redovisats är fortskaffningsmedlet och den därpåanbringade specialutrustningen en förutsättning för jaktens bedrivande och detkan synas som om ett sådant fortskaffningsmedel enligt 30 § jaktstadgan redanmed nuvarande lydelse skulle kunna förklaras förverkat, dåfortskaffningsmedlet vid denna form av jakt kan anses som ett direktjaktredskap. Så kan emellertid ej ske. Den högre svenska faunan är en riksangelägenhet och ingårsom en synnerligen väsentlig del i det totala ekosystemet. Den högre faunan ärvidare en källa till glädje och rekreation för den naturintresserade delen avdet svenska folket. De jaktbara viltarterna har ett stort ekonomiskt värde ochen korrekt och efter biologiska grundvalar riktigt bedriven jakt har stora,svårligen överskattade reakreativa värden. Genom den tjuvjakt, som bedrives medhjälp av motordrivna fortskaffningsmedel för ekonomisk och med svåralidanden för de enskilda djuren som följd, hotas nu vissa djurarter i densvenska faunan och spolieras ett med stora kostnader förknippat underlång tid nedlagt viltvårdsarbete. Krafttag bör således enligt uppfattning sättas in för att på allt sätt motverka denillegala jakten med hjälp av motordrivet fortskaffningsmedel. finner med hänsyntill det arbete som redan bedrivs för samordning av jakttiderna de nordiskaländerna emellan motionen inte påkalla någon ytteriigare åtgärd. Med anledning av Nordiska rådetsrekommendation om samordning av jakttiderna i de nordiska länderna samt däravföranlett uppdrag av Kungl. Maj:t till tog verketinitiativ till en överläggning mellan representanter från , ,och för närmare samråd om möjligheterna att uppnå bättreöverensstämmelse vad beträffar jakttiderna förvissa djurarter. Denna nordiskajakttidskonferens ägde rum . Vid konferensen antogs ett uttalande omfredningsbehov m. m. för olika djurarter. Viss enhetlighet i jakttiderna har kommit till stånd efterkonferensen. Som exempel kan nämnas helt andra och bättre skyddsbestämmelserför vissa rovfåglar och ugglor i . Verket hyser gott hopp om attjakttidsbestämmelserna i de nordiska länderna, där så behövs, successivt skallkunna bringas i överensstämmelse med varandra. är självfalletberett att liksom tidigare verka i den riktningen. Det bör dock beaktas attsåväl de naturliga förutsättningarna för viltförekomst som andra förhållandenav avgörande betydelse t. ex. boskapsskötselns omfattning i aktuella områdenoch traditionella uppfattningar om jaktutövningen varierar från land tillland. Med hänsyn till det arbete som redan bedrivs för ensamordning av jakttiderna de nordiska länderna emellan finner naturvårdsverketinte motionen påkalla någon ytterligare åtgärd. Förbundet, som i princip instämmeri motionens syfte, anser emellertid mot bakgrund av i det följande redovisadeförhållanden att motionen icke bör föranleda någon åtgärd. I motionen anförs att de olikafridlysnings- och jaktbestämmelser, som gäller i de nordiska länderna, mångagånger har varit en källa till irritation hos gränsbefolkningen inte minstlängs gränsen mellan och . Som exemplifiering anges skillnaderna ijakttiderna för järv och lodjur. Järven är i totalfredad, dock med vissmöjlighet till skyddsjakt i samband med angrepp på tamdjur, medan den I Norgeär fredlös och belagd med skottpengar. Detsamma gäller för lodjuret i . ISverige är lodjuret föremål för en viss i landets huvuddel synnerligenbegränsad -jakt. I motionen framhålles vidare de diskrepanser somföreligger mellan jaktlagstiftningen i de nordiska länderna. Enligt motionärensuppfattning bör enhetliga principer gälla för fridlysnings- ochjaktbestämmelser i de nordiska länderna. Motionären åberopar rådetsrekommendation 7/1963/j innebärande "att jaktlagstiftningen borde byggapå principen att däggdjur och fåglar är fridlysta såvida inte undantaguttryckligen gjorts i jaktlagstiftningen" och konstaterar att ingaresultat nåtts trots att förflutit sedan representanter förregeringarna i , , och enades om dennarekommendation. Genom beslut uppdrog Kungl. Maj:t åtdomänstyrelsen att i samband med utarbetande av förslag till jakttider tagakontakt med vederbörande i , och i syfte att åvägabringalikformighet beträffande jakttiderna, där så i fråga om vissa djurarter synesmöjligt och lämpligt. Med anledning av detta uppdrag kallade domänstyrelsenrepresentanter för de olika länderna till överläggningar iStockholm. 1 uttalandet anfördes bl. a. följande: "Förekommande klimatiska och allmänt biologiskaolikheter gör sig gällande såväl i nord-sydlig som öst-västlig riktning ochskapar starkt skiftande grundförutsättningar för växt- och djurliv. Bestämmelserbeträffande jaktutövningen har också att ta hänsyn till variationer istrukturen av landets skogs- och jordbruk. Därtill kommer traditionsbundnaolikheter i jaktutövningen vilka icke alltid kunna förbises i samband medjaktlagstiftningen. En mera omfattande koordinering av jakttiderna ländernaemellan låter sig sålunda svårligen göras förrän samordnad forskning ochförbättrade rapportsystem möjliggör noggrannare kontroll av viltstammarna. Vidgenomgång av gällande jakttider för olika vUtarter i de nordiska ländernafinner konferensen emellertid att vissa justeringar redan nu kunna ansesgenomförbara och lämpliga med hänsyn till målsättningen i Nordiska rådetsrekommendation nr 1/1958." Samtliga viltarter genomgicks vid konferensen och beträffandevissa arter rekommenderade konferensen i huvudsak ensartade jakt-respektivefredningsbestämmelser inom de nordiska länderna. Maj:ts ovannämnda uppdrag till domänverket harsedermera överförts till . En motsvarandejakttidskonferens hölls på , varvid enförnyad genomgång av viltarterna skedde. Viltarterna indelades i två grupper Aoch B. Sådana arter som hänfördes till gruppen A var enligt konferensens meningsådana som borde bli föremål för överväganden i syfte att nå samordnadejakttidsbestämmelser. Vidare berördes vissa nordiska jakt- och viltvårdsproblembl. a. användande av översnöfordon i samband med jakt, inplantering avfrämmande viltarter och lämpligheten att utbetala skottpengar för såsomskadegörande ansedd djurart. Vissa ej obetydliga praktiska resultat har sedermerauppnåtts för en samordning av jakttiderna i de nordiska länderna. De härredovisade jakttidskonferenserna torde ha spelat en avgörande roll för attdessa samordningar kommit till stånd. Här nedan redovisas några av de uppnåddaresultaten, vilka måste anses vara till gagn för vildnaden och jakten i . Vargen harfredats i . Björnenhar erhållit ökad skydd i och . Samtliga rovfåglar har i principfredats i och . Skogsduvan har fredats i och . I har inom av kommunavslutningsdatum för ripjakten anpassats till förhållandena i ochFinland. Vidare har ett intensifierat samarbete inomviltforskningssektorn åvägabringats de nordiska länderna emellan genominrättandet av Nordiskt vilt forskningskollegium. Med hänvisning till de olika grundförutsättningar somgäller för växt-och djurliv inom de nordiska länderna, variationer i struktureninom de olika ländernas skogs- och jordbruk samt olikheter ijaktutövningen m. m. är en fullständig koordinering av jakttiderna de nordiskaländerna emellan ej lämplig. Emellertid föreligger för vissa arter såsom framför alltde stora rovdjuren ett gemensamt nordiskt problem. Kraftfulla insatser måstegöras för att dessa arter skall kunna bevaras som frilevande faunaelement iNorden. Problemet är akut för i första hand varg och järv. De av motionären somexempel upptagna djurarterna järv och lodjur belyser skihnader i fråga om jakt-och fridlysningsbestämmelser mellan och , vilka kan betraktas somolämpliga. I den mån en samordning mellan och beträffandejakttider m. m. för i första hand järv och i andra hand lodjur kundeåstadkommas, vore detta att hälsa med tillfredsställelse.