bet · FV01JuU20 · 1972-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1972 JuU 1972:20 betänkande i anledning av motion angåendefrigivningen från fångvårdsanstalt. I motionen 1972:919 av () hemställs att hos Kungl. Maj:t anhåller att bestämmelser måtteutfärdas som möjliggör att frigivning från anstaltsvistelse kan äga rumannorstädes än vid anstalt i de fall som anges i motionen. Till stödför motionsyrkandet anförs bl. a. följande. Vid övergången från anstaltsvårdtill kriminalvård i frihet uppkommer stundom vissa svårigheter för den dömde.Jämlikt 40 § behandlingslagen förbereds den dömdes frigivning eller överförandetill vård utom anstalt genom att man från kriminalvårdens sida försöker skaffahonom lämplig anställning och bostad samt även i övrigt vidta sådana åtgärdersom kan hjälpa honom till social återanpassning. Den ort där den frigivne(överförde) enligt behandlingsplaneringen skall vistas är inte sällan belägenpå stort avstånd från anstalten. Han skall friges från denna på den bestämdaslutdagen som är lämplig ur kommunikationssynpunkt och övrigaomständigheter (154 § cirkulär om vård i anstalt). Denintagne torde regelmässigt därvid utrustas med biljett på lämpligtkommunikationsmedel och har sedan att själv resa till sin bostads- och/ellerarbetsort. Det händer därvid då och då att vederbörande avviker och äter tarkontakt med tidigare asocial omgivning, dä i första hand i storstäderna. Inteminst sker detta med narkotikamissbrukare som lätt återfaller i missbruket ochefter får tagas om hand ånyo och då i regel svårt"nedknarkade". Dessa återfall skulle förhindras om resan skedde underbevakning av personal från kriminalvården. Med nu gällande bestämmelser synesden intagne vara tvungen att vistas på anstalt just till slutdagen föranstaltsvistelsen. Att föreskriva att resa, som sker sedan denna dag uppnåtts,skulle äga rum under bevakning synes icke vara möjligt. Däremot synes resankunna ske under bevakning och som sedvanlig transport inom kriminalvården omden äger rum någon dag före slutdagen för anstaltsvistelsen. Den formella frigivningenfrån anstaltsvistelsen skall dä äga rum på anstalt, som ligger närmarebostads-(arbets-)or-ten än den där vederbörande varit intagen. För att i så höggrad som möjligt eliminera här antydda risker borde den formella frigivningenkunna ske på bostads-(arbets-)orten eller i dess närhet. Detta skulle kunna skeom sådana föreskrifter meddelades, att i de fall där det var lämpligt, denintagnes frigivning formellt kunde äga rum på lämplig plats dit hantransporterats av kriminalvärdspersonal. Antalet fall av misslyckadefrigivningar skulle, om detta förfarande kunde tillämpas när så bedömdeserforderligt, sannolikt minska eftersom de frestelser den frigivne kan utsättasför under resan från anstalten då eliminerades. För samtliga kategorier intagna ifångvårdsanstalt gäller enligt 40 § lagen (1964:541) om behandling ifångvårdsanstalt att intagens frigivning eller överförande till vård utom anstaltskall förberedas. Härvid bör eftersträvas att bereda den intagnelämplig arbetsanställning eller annan försörjningsmöjlighet samt lämpligbostad. Även i övrigt bör sådana åtgärder vidtas som kan hjälpa honom att föraett ordentligt och laglydigt liv. Kompletterande bestämmelser om förberedande av vården ifrihet har meddelats i 43 och följande §§ i kungörelsen (1964:630) med vissaföreskrifter rörande tillämpningen av lagen om behandling i fångvårdsanstalt(behandlingskungörelsen). Enligt 43 § bör styresmannen samråda medskyddskonsulent eller skyddsassistent samt med tjänsteman vid arbetsförmedlingeller med de sociala myndigheter eller organisationer eller enskilda personersom kan främja den dömdes möjligheter att föra ett ordentligt och laglydigtliv. Frågan om förberedelser för frigivningen eller överförandet till vård utomanstalt skall anmälas för behandlingskollegiet (44 §). Enligt 45 § i kungörelsen åligger det styresmannen att,såvitt gäller den som undergår fängelse öyer , innanvillkorlig frigivning tidigast kan ske underrätta övervakningsnämnden om detider som är av betydelse för tillämpningen av bestämmelserna om villkorligfrigivning. I fråga om den som undergår behandling enligt 28 kap. 3 § brottsbalkenskall övervakningsnämnden underrättas om den dag då den föranstaltsbehandlingen stadgade minsta tiden utgår. skall enligt kungörelsens 46 §förordna övervakare i så god tid att denne hinner utföra de förberedelser somfordras för uppdragets fullgörande och att han kan fullgöra uppdraget även däden dömde vistas utom anstalten under permission före frigivningen eller föreöverförandet till vård utom anstalt. Den dömde bör lämnas tillfälle att yttrasig angående valet av övervakare (47 §). Nära anknytning till sistnämnda stadganden harbestämmelserna i 19 § kungörelsen (1964:632) med vissa bestämmelser om vård ifrihet av dem som dömts till påföljd för brott (frivårdskungörelsen). Enligtdessa skall övervakare för den som dömts till fängelse, ungdomsfängelse ellerinternering före anstaltsvärdens upphörande genom att hänvända sig tillstyresmannen eller kurator eller, när så lämpligen kan ske, genom att besökaden dömde i anstalten skaffa sig kännedom om hans person, levnadsförhållanden,arbetsförmåga och utsikter till försörjning sedan anstaltsvården upphört.Övervakare bör även hos den dömdes familj och andra närstående göra sigunderrättad om sådant som kan vara av betydelse for övervakningen. I anslutning till sistnämnda bestämmelser harkriminalvårdsstyrelsen i rundskrivelse (nr 37/1972), som enriktpunkt beträffande tiden för styresmannens åtgärder, förordnat attstyresmannen skall efter samråd med skyddskonsulenten till övervakningsnämndeninlämna förslag tiU lämplig övervakare jämte den utredning i övrigt som kanbehövas senast då två tredjedelar gått till ända av den tid undervilken den intagna kan beräknas vistas i anstalt. Enligt skrivelsen böreftersträvas att övervakare utses på ett så tidigt stadium av verkställighetensom möjligt, i vissa fall redan vid verkställighetens början. För den dömdes kostnader för resa frän anstalten till denort där han skall vistas sedan han frigivits eller överförts till vård utomanstalt kan enligt 55 § behandlingskungörelsen utgå ersättning av allmännamedel. I cirkulär om vård i anstalt (dets. k. vårdcirkuläret, nr 2/1968) föreskrivs i 154 § att intagen på den förvarje fall bestämda slutdagen för anstaltsvistelsen skall friges vid dentidpunkt som styresmannen med hänsyn till kommunikationsförhållandenoch övriga omständigheter finner lämplig. tillkalladessakkunniga för att utreda behovet av reformer inom kriminalvården m. m. Desakkunniga, kriminalvårdsberedningen, överlämnade sittbetänkande "Kriminalvård" (SOU 1972:64). I betänkandet föreslår beredningen en genomgripande reformav kriminalvårdens organisation och verksamhet. För frivårdens del föreslåssåväl väsentliga förändringar av arbetsuppgifterna och verksamhetens inriktningsom betydande resursförstärkning. Frivården tillförs sålunda omkring 360 nyatjänster. För att möjliggöra ett integrerat samarbete mellan frivård ochanstaltsvård och för att förbättra möjligheterna för de intagnas anpassning isamhället föreslår beredningen ett nytt anstaltssystem. Detta bygger på ettmindre antal riksanstalter för mera svårbehand-lade klienter (ca 2 000) och försådana intagna som tas in på anstalter av huvudsakligen allmänpreventiva skäl(ca 1 000), företrädesvis rattfyllerister, samt ett antal mindrelokalanstalter för övriga intagna (ca 2 000). Förslaget innebär att det nuvarandesystemet med åtta kriminalvårds-räjonger slopas och att en indelning i ställetgörs i ett större antal kriminalvårdsregioner i huvudsak i anslutning tilllänsindelningen. Det fortsatta anstaltsbyggandet föreslås bli inriktat påuppförandet av mindre lokalanstalter och om- och tillbyggnad av befintligamindre anstalter. Uppförandet av stora anstalter föreslås helt upphöra. I betänkandet behandlar beredningen också alla frågor avstörre betydelse rörande frivårdens och anstaltsvårdens utformning som har tagitsupp av tidigare utredningar eller i andra sammanhang, såsom narkomanvärden,hälso- och sjukvården i övrigt, personundersökningsverksamheten,övervakningsverksamheten, prövotidens längd, sociala stödåtgärder,frivårdsarbetet på häkten, frivårdsdistriktens utformning, differentiering avanstaltsklientelet, behandlingsplanering, aktiviteter på anstalterna,arbetsplikten, brevkontrollen, besöksverksamheten, rätten för de intagna attanvända telefon, permissioner, anstaltstidningar, de intagnas medinflytande,enrumsbehandling och disciplinstraff, övervakningsnämndernas och de centralanämndernas verksamhet. 1 * 1972. handlas personalens förhållanden och frågan om kriminalvårdensinformationsverksamhet. Vad särskilt gäller den motionen näraliggande frågan omåtgärder för att underlätta de intagnas återgång till ett liv i frihet kanföljande citat ur betänkandet belysa beredningens grundtankar i detta avseende: När det gäller kriminalvårdensrehabiliterande verksamhet bör utgångs punkten ---- vara att skapa ett system som oavsett den påföljd som har ådömts skapar gynnsamma förutsättningar att inrikta verksamheten på konkretaåtgärder för att genom arbets- och bostadanskaffning, utbildning m. m. anpassaden frigivne till samhällslivet och minska hans sociala isolering. Detta uppnåsgenom att sådana frivårdande åtgärder sätts in på ett tidigt skede ianstaltsvistelsen. Det förutsätter ett samarbete mellan såväl anstalts- ochfrivårdspersonal som mellan denna personal och dem som svarar förarbetsförmedling, bostadsanskaffning och annan social stödverksamhet som i dagofta inte är möjlig på grund av den intagnes anstaltsplacering. Lokalanstalterna bör rikta sinverksamhet ut mot samhället. Frivårds-tjänstemännen bör delta i arbetet medklienten och man bör sträva efter att återknyta tilleventuellt tidigare planerade eller påbörjade yrkes- och utbildningskontakter.Arbetsmarknadens kontaktman bör delta i verksamheten, liksom representanterför socialvården. Övervakare och anhöriga skall vara naturliga medarbetare. Deöppna förhållandena bör om möjligt förankras hos klienterna genom att de fårmedansvar för ordning och trivsel. Anstaltens arbetsgrenar skall vara enkla ochtillåta att de intagna arbetar korta tider, eventuellt också oregelbundet omfrigivningsförberedelser upptar deras tid. Sammanträffanden medarbetsförmedlare, arbetsgivare, övervakare etc. skall kunna ske på arbetstidoch all tid skall ersättas lika. Ekonomiska problem bör kunna diskuteras medsocialvården och de åtgärder från socialvårdens sida som skall företas efterfrigivningen bör planeras . Anstalterna bör kunna anlita ortens sjukvårdsresursergenom avtal med läkarstation el. Detta bör bli enklare om de intagna istörre utsträckning kan beviljas permission för att själva söka upp läkaren. fall dä klienten redan har kontakt med viss läkare på orten bör han fåfortsätta hos denne. Bland anstaltspersonalen utses för varje intagen enkontaktman som hjälper honom att lösa enklare kurativa problem.Tillsynspersonalen får på detta sätt större medansvar för klientens helasituation. Övervakare och frivårdare är inkopplade i frigivningsförbere-delsernaredan från första dagen. S. k. utskrivningsträning i samarbete med ortensföretag, institutioner och myndigheter, bör ävenledes bedrivas i frivårdensregi. Utskottet har inhämtat yttrandeöver motionen från , ,förpassningsutredningen. Föreningen ochskyddsassistenter, och (). Samtliga remissinstanser utomrikspolisstyrelsen avstyrker bifall till motionen eller uttalar sig iavstyrkande riktning. finner icke anledning motsätta sig attde av motionären föreslagna bestämmelserna Införs. framhålleratt den fråga som behandlas i motionen utgör en del av ett störreproblemkomplex, nämligen frågan om den intagnes anpassning från en kontrolleradanstaltstillvaro till ett liv i frihet under eget ansvar. Kriminalvårdenstjänstemän har härvid en dubbel förpliktelse: å ena sidan att vid behov sökaskapa de yttre förutsättningarna för en ordnad tillvaro utanför anstalten(arbete, bostad, utbildning m. och å andra sidan att försöka i möjligastemån undanröja de hinder av psykologisk natur som kan försvåra övergången frånanstalten till friheten. I det sistnämnda hänseendet anförs att man inomkriminalvården på olika sätt försöker främja en tillvänjning och gradvisutslussning till "civila" förhållanden. Så sker exempelvis genompermissionerna, inkl. långtidspermissionerna, fängelsebesökare, skildaaktiviteter under ledning och deltagande av personer utifrån, frigäng osv.Under senare är har vid flera anstalter i ABF:s regi anordnatsfrigivningskurser och på har under två skilda perioderbedrivits en försöksverksamhet med s. k. utskrivningsträning. Styrelsen nämner i anslutning till det sist sagda att deni sina anslagsäskanden för /73 hemställde om medel för enförsöksverksamhet av motsvarande slag på vissa fängvårdsanstalter för att ökade intagnas möjligheter till social anpassning i samhället genom att redanunder anstaltstiden sätta in systematisk social träning i förening medpsykologisk-pedagogisk behandUng. De intagna skulle ges tillfälle att klara utsociala situationer på ett adekvat sätt; den sista delen avutskrivningsträningen skulle ägnas främst åt frigångsarbete. Anslagsäskandena,som inte vann gehör hos statsmakterna, har upprepats i styrelsens petita /74. uttalar styrelsen att det givetvis, även vid ettfullt utbyggt system av åtgärder av det slag som nämnts i det föregående,kommer att i vissa fall föreligga den risk som åsyftas i motionen, nämligen attden frigivne "kommer på avvägar" vid en resa från anstalten i omedelbaranslutning till frigivningen. Styrelsen har inte någon statistik ägnad attbelysa hur stor denna risk är men har uppfattningen att det är mycket sällansom själva resdagen är den mest kritiska för den frigivne. I den mån detemellertid skulle vara möjligt att i förväg fastställa när en sådan riskföreligger skulle någon form av eskort till bestämmelseorten kunna ha enfunktion att fylla. Styrelsen ställer sig emellertid tveksam inför det avmotionären föreslagna arrangemanget. Det har utformats som en kontroll- ochtvångsåtgärd; resan skall ske "under bevakning av personal frånkriminalvården". I vissa, kanske flertalet fall skulle, om den avmotionären föreslagna ordningen följdes, den frigivne beledsagas av personalfrån en anstalt där han vistats eller , och någon personligrelation mellan den bevakande och den frigivne torde knappast kunna finnas. Styrelsen medger att ett förverkligande av motionärensförslag skulle innebära garantier för att den frigivne i vederbörlig ordninganländer till bestämmelseorten under frigivningsdagens lopp. för att han senare kvarstannar där föreligger självfalletinte. Det kan tvärtom finnas risk för att en tvångsvis anordnad eskorteringframkallar trotsreaktioner hos den frigivne och äventyrar hans välförhållande ifortsättningen. Styrelsen vill för sin del förorda åtgärder i motionenssyfte vilka lägger tyngdpunkten mer pä stöd och hjälp än på bevakning. En eskortbör enligt styrelsens mening ske i samförstånd med den frigivne och börhandhas av personer som han känner och som han också i fortsättningen kommeratt ha kontakt med i egenskap av frigiven. Redan nu händer, låt vara iförhållandevis liten utsträckning, att skyddskonsulent, skyddsassistent ellerövervakare följer den frigivne frän anstalten till arbetsplatsen ellerbostaden. Framgången av ett sådant system torde till stor del vara beroende avi vad män det mellan beledsagaren och den frigivne kunnat uppstå ettförtroendefullt förhållande och att den frigivne känner sig ha ett stöd hos deneskorterande. 1 flertalet fall har representanter för frivården sammanträffatmed den frigivne under de förberedelser för frigivningen som skett underanstaltsvistelsen. Kontakt mellan den frigivne och hans övervakare har också ivissa fall skett . Styrelsen har vidtagitvissa åtgärder för att främja en sådan kontakt. I sistnämnda hänseende nämner styrelsen utsändandet av denpå s. 2 ovan angivna rundskrivelsen rörande tidpunkten för utseende av övervakareför den intagne. 1 remissyttrandet nämns också att styrelsen nyligenfastställt en omarbetad upplaga av "Anvisningar för övervakare", varierinras bl. a. om förordnande av övervakare och planeringenför frigivningen. Planeringen kan enligt anvisningarna ordnas exempelvis genomatt övervakaren, den intagne och assistenten tillsammans går igenom viktigafakta. "Ett gemensamt planerande på ett tidigt stadium kan både övervakareoch klienter ha nytta av." Avslutningsvis uttalar styrelsen att den givetvis intevill utesluta att en medlem av tillsynspersonalen i vissa fall kan vara denlämpligaste beledsagaren, nämligen där en särskilt nära kontakt uppstått mellanhonom och den intagne, t. ex. när den intagne varit medlem i en samtalsgruppunder ledning av personalrepresentanten eller när denne medverkat vid en ellerannan form av utskrivningsträning. Då motionens syfte enligt styrelsens meningbör tillgodoses genom åtgärder av det slag som i det föregående angivitsavstyrker emellertid styrelsen bifall till motionen, - tillsattenligt Kungl. Maj :ts bemyndigande för att utreda frågan om hurkostnaderna skall kunna nedbringas för transporter inom kriminalvärden anförföljande. Önskemålet att frigivningen skulleske på den ort där bostad och arbete anvisats kan tillgodoses genom attvederbörande antingen överförs till befintlig fångvårdsanstalt på denna ort ochfriges frän den senare anstalten eller att han på frigivningsdagen underbevakning transporteras till orten ifråga och där friges. Det första alternativet,som kan tillämpas sä att den intagne överförs till frigivningsortens anstaltnågra dagar i förväg i samband med annan transport, kanske i allmänhet intemedför någon särskild transportresa men däremot att han skall inskrivas,utrustas och hans tillhörigheter bokföras på frigivningsortens anstalt. Ettförsta villkor är naturligtvis att denna har någon ledig plats. Om så ej ärfallet kräves särskild transportresa. Det är inte möjligt att utan ingående undersökning bedömai vilken omfattning ett genomförande av det i motionen framförda förslagetskulle öka kriminalvärdens transport- och förrådsverksamhet. Emellertid skulleökningen säkerligen bli mest kännbar på de större slutna anstalterna som redanär hårt ansträngda. De öppna anstalterna torde över huvud taget saknamöjligheter att ombesörja några frigivningstrans-porter. Dä kriminalvårdens transport- och förrädshällningsresurserredan är så hårt ansträngda att svårigheter föreligger att klara nuvarandebelastning, får utredningen avstyrka bifall till motionsförslaget, som i varjefall inte bör bifallas utan föregående noggrann undersökning. Föreningen och skyddsassistenter uttalar att de problem som berörs imotionen är välkända för skyddskonsulentorganisationen och föremål för ständiguppmärksamhet. Motionärens förslag till lösningar av problemet är dock enligtföreningen inte de mest ändamålsenliga. Villkorlig frigivning eller överförandetill värd utom anstalt föregås oftast av en långtidspermission. Först närden intagne fått arbets- och bostadsförhållandena ordnade sker frigivningen elleröverförandet till värd utom anstalt, I de speciella fall dä den intagne behöverföljas till arbetsplatsen och bostadsorten sker det oftast genom attskyddskonsulenten eller övervakaren med egen bil skjutsar vederbörande. Dettaär en god åtgärd som befrämjar det fortsatta samarbetet i frivård. Föreningentror därför inte, att man genom sedvanligt transportförfarande har någontingatt vinna. Utredning pågår för övrigt om begränsningar och besparingar förtransporterna. Föreningen vill i stället förorda, att ställerytterligare medel till kriminalvärdens förfogande att användas förfrivårdstjänstemäns eller övervakares resor för ovan angivna ändamål. säger sigdela motionärens uppfattning att tiden för övergång från anstaltsvård tillfrivärd är särskilt känslig och ofta innefattar risker för återfall i brott ochatt det därför är av stor betydelse att den dömde får hjälp med att sä snartsom möjligt komma i ordnade förhållanden. Motionärens förslag kan förbundet likväl inte biträda.Enligt förbundets uppfattning skulle det föreslagna förfarandet ha betydandeekonomiska och psykologiska nackdelar. Sålunda skulle transportkostnaderna förde intagna öka avsevärt. Förbundet nämner vidare att bristen på personal redannu nödvändiggör ett kraftigt uttag av övertid och menar att den extrainskrivning och utskrivning av de dömda, som skulle bli en följd av enomplacering enligt förslaget, också skulle medföra en belastning av annanpersonal på anstalterna. Ännu mera betydelsefullt är att en tvångsmässigförflyttning inför frigivningen måste anses psykolo- giskt olämplig och en dålig upptakt till en frivärd sombör vila på ömsesidigt förtroende och samarbete. Enligt förbundets mening kan man undvika de risker sommotionären pekar på utan att ovan antydda nackdelar behöver uppstå. Detta kanske om man inför att en frigiven som skall stå under övervakning och som såönskar eller bedöms vara i uppenbart behov därav hämtas på anstalten av sinövervakare som sedan följer honom till hans bostads- eller arbetsplats.Övervakaren, som bör ha förordnats redan under den första delen avanstaltstiden och genom upprepade besök pä anstalten bör ha lärt känna sinklient, bör därigenom ha särskilda förutsättningar att ge den villkorligafrigivningen en positiv innebörd. Förbundet förutsätter att övervakaren skall erhållatraktamente samt ersättning för resekostnader och förlorad arbetsförtjänst. Detbör finnas möjlighet för honom att vid förfall kunna sätta annan lämplig personi sitt ställe. Förutsättningen för detta bör givetvis vara att skyddskonsulentenlämnat sitt medgivande. Enligt förbundets mening vore det lämpligt om enförsöksverksamhet i enlighet med förbundets förslag kunde komma tillstånd, framhåller att frigivningenutan tvekan är ett i många avseenden känsligt moment i fångvården. En idealiskfrigivning med väntande anhöriga, bostad, arbete, positiv social miljö kani bästa fall neutralisera en del av anstaltsvistelsens skadeverkningar ochutgöra en startpunkt för social anpassning. En slentrianmässig frigivningdäremot till ensamhet, arbetslöshet, bostadslöshet försvårar naturhgtvisstarkt möjligheterna till social anpassning och leder ibland mycket snabbt tilllagbrott och äterintagning. Tillskapandet av en positiv mottagningsmiljö vidfrigivningen är enligt en av de viktigaste förbättringar, som skulle kunnagöras inom det i och för sig anpassningsförsvärande kriminalvårdssystemet, mendet är naivt att tro att övergängen från fängelselivet till ett liv i frihetskulle underlättas genom en utsträckning av fängelsets kontrollåtgärder ytterligare sä som det föresläs i motionen, I stället bör man pröva den motsatta vägen dvs, en gradvis ökad upplösning av fängelsets kontroll ju närmare frigivningenkommer - bl, a, genom en ökad användning av frigångsinstitutet. Man måste också pä olika sätt garantera attfängelseadministrationen i praktisk handling påbörjar frigivningen isynnerligen god tid så att arbete och bostad finns till hands när fången återfår möjlighet till ett liv i frihet. Det är enligt KRUM:s bestämda erfarenhetfortfarande det normala att antingen arbete eller bostad eller bådadera saknasvid frigivningen. Det är naturligtvis sådana faktorer som tvingar frigivna -att som det heter i motionen - "äter ta kontakt med tidigare asocialomgivning". En tidigt under fängelsevistelsen inledd och god kontaktmellan fånge och övervakare-kontaktman skulle enligt KRUM:s förmenande innebäraatt de av motionären angivna problemen skulle kunna lösas pä frivillig basis,genom samråd mellan fånge och övervakare. yrkar bestämt avslag påmotionen men förordar att beslutar om en utökad användning avfrigångsinstitutet och en allmän förbättring av de sociala och ekonomiskaförutsättningarna för fångar att klara sig efter frigivning. Styrelsen delar motionärensuppfattning beträffande den dömdes svårigheter vid övergång från anstaltsvårdtill kriminalvård i frihet.