bet · FV01JoU61 · 1972-12-31 00:00:00 — Jordbruksutskottetsbetänkande nr 1972 JoU 1972:61 betänkande i anledning av motion ominrättande av en fond för ersättning av skador vid kollision mellan motorfordonoch renar. I motionen 1972:1251 av . (s) har hemställts att hos Kungl. Maj:t begär förslag ominrättande av en fond i syfte att ersätta skador som uppstår i samband medkollision mellan motorfordon och renar. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från statskontorets fondbyrå, försäkringsinspektionen,lantbruksstyrelsen. I föreliggande motion föreslås atten fond inrättas för att ersätta skador som uppstår vid kollision mellanmotorfordon och ren. Som motiv härför åberopas de för renbetesområdenaspeciella riskerna för sådana kollisioner, vilka inte finns i andra delar avlandet. Den påkörande får enligt motionen svara inte endast för skadan på denegna bilen utan även ersätta renägaren för den påkörda renen. Motionärernaåberopar i sammanhanget föreliggande möjligheter till bidrag från älgskadefondtill motorfordonsförare vid kollision med älg. Utskottet får i anledning härav erinra om att år1969 beslöt att bidrag från älgskadefonderna skulle upphöra att utgå efter vissövergångstid (prop. 1969:1, bil. 11, s. 186, JoU 1969:1, rskr 1969:9). Bärandemotiv ansågs inte längre finnas för detta bidrag med hänsyn till möjligheternaatt få ekonomiskt skydd genom försäkring. Bidragsgivningen har upphört fr. o.m. 1 anledning av vad i motionen anförts om skadeståndsansvaretvid kollision mellan motorfordon och ren får utskottet hänvisa till föregåendeårs riksdagsbeslut om rennäringslagen (prop. 1971:51, s. 207, JoU 1971:37, rskr1971:216). Enligt av godkänt uttalande i propositionen skall allmännaskadeståndsrättsliga grundsatser tillämpas på trafikskador som vållats avrenar. Detta innebär bl. a. att skadeståndsansvar för renägare eller samebykan inträda om den som haft djuren i sin vård brustit i skähg tillsyn. Sammalippfattning kommer till uttryck i innevarande års riksdagsbeslut om skadeståndslag (prop. 1972:5, s. 104-105, LU1972:10, rskr 1972:192). I remissyttrande över motionenframhåller angelägenheten av att en sådan fondsom föreslagits i motionen inrättas. Övriga remissinstanser, statskontoretsfondbyrå, , lantbruksstyrelsen och , avstyrker bifah till motionen och åberopardärvid de i det föregående redovisade riksdagsbesluten. I vad avser ersättningtill renägaren för skadad eller dödad ren framhåUs att bilistens trafikförsäkringgäller i vanlig ordning. Vid fall av smitning regleras skadan av Trafikförsäkringsföreningen.Vidare pekar man pä de möjligheter till ersättning bilägare har genom bl. a.vagnskadegaranti och vagnskadeförsäkring. Med hänsyn till vad i det föregående redovisats finnerutskottet det inte motiverat att biträda motionsyrkandet. attriksdagen lämnar motionen 1972:1251 utan åtgärd. Närvarande: herrar i Skegrie (c), Mossberger (s),i (s), i (s). (), (),i (s), (), (), (), herrar Krönmark (m), i Holmgården (c), (), herrarLeuchovius (m) och ()*. * Ej närvarande vid betänkandets justering. Yttranden över motionen 1972:1251 Statskontorets fondbyrå(27.4.1972) Fondbyrån anför Den i motionen nämnda möjlighetentill skadeersättning vid kollision mellan bil och älg grundas på bestämmelsernai 4 och 5 §§ kung:n nr 260/1965 om älgavgift m. m. Beslut meddelas av statensnaturvårdsverk. Till verket delegerades genom kungörelsen deersättningsärenden, vilka alltsedan 1938 avgjorts av Kungl. Maj:toch tillgodosetts genom anlitande av den av fondbyrån förvaltadejaktvårdsfonden. Fråga om ersättning vill koUision mellan motorfordon ochälg upptogs av jaktutredning, vilken anmäldes riksdag(prop. I detta sammanhang aktualiserades även fråga om ersättning förskada vid sammanstötning med annat vilt än älg, men denna fråga avvisades avdepartementschefen, då den inte borde lösas utan närmare utredning. Sedermera har utredning i ämnet verkställts, och dennaanmäldes riksdag (statsverksprop. 11 s. 181). I ett avlänsstyrelsen i avgivit yttrande i"frågan föreslogsanlitande av automobil-skattemedel för ersättning vid trafikskador, som vållasav vilt och ren. Departementschefen fann bärande motiv för statsbidragnumera saknas med hänsyn till möjligheterna att få ekonomiskt skydd genomförsäkring. Bidragen borde därför avskaffas, dock först efter en övergångstidav från . I anledning härav har 21.12.1971 avgivitförslag om slopande av bidragsgivningen vid trafikskador, som vållats av älg. Fråga om särskilda bestämmelser för kollision mellanmotorfordon samt hus- och tamdjur har - fondbyrån veterligt inte tidigare aktualiserats. Fondbyrån kan för sin del inte finna påkallat att vidsidan av förefintliga försäkringsformer bygga upp en särskild skadeersättningsfond.Med anledning av de i motionen påtalade riskerna för bilister må beaktas, attförekommande olikheter i riskmomenten vid biltrafik torde ha medverkat till attlandet försäkringsmässigt indelats i tre tariffområden, varav det i norraSverige inte har de högsta premierna. Skada, som inte ersätts skadelidande,hänför sig i vad avser renägaren till fall då bilisten bevisligen inte ärvållande. Vid s. k. "smitning" kan renägaren hållas skadeslös genomförsäkringsföreningen. Bilägaren å sin sida kan begränsa riskerna för kostnadergenom vagnskadeförsäkring men belastas under alla omständigheter medförekommande självrisk och eventuell bonusförlust. I dessa avseenden, därkostnad drabbar renägare eller bilist, föreligger emellertid i princip intenågon skillnad mot skadefall med andra djur än älg. Ännu gällande bestämmelserom ersättning vid kollision mellan bil och älg lärer emellertid komma attändras. Vid sådant förhållande torde - som departementschefen framhöll vid 1969års riksdag ersättningsfrågan få lösas genom möjlig förbättring avförsäkringsskyddet. Inspektionen avstyrker motionärernasförslag om inrättande av en renskadefond för trafikolyckor och anför. Frågor om ersättning av skador somuppstått vid kollision mellan motorfordon och djur har i skilda sammanhangvarit föremål för behandling. Vid flera tillfäUen har sålunda riksdagsmotionerväckts resp. framställningar gjorts rörande särskilda ersättningar av allmännamedel för trafikskador till följd av kollisioner med älgar, rådjur och renar m.m. Under en följd av år har viss begränsad ersättning för skada vållad av älgkunnat erhållas ur den s. k. älgskadefonden, som administrerats av statensnaturvårdsverk. En utredning inom detta verk och domänstyrelsen begärd av1965 års riksdag framhöll att bidragssystemet framstod som från flerasynpunkter inkonsekvent samt administrativt betungande och ansåg att det bordeavskaffas i synnerhet som möjligheter till försäkringsskydd fanns. De flestaremissinstanser delade utredningens uppfattning och i statsverkspropositionenår 1969 (bilaga 11, s. 185) uttalade sig departementschefen för ett avskaffandesenast den av trafikskadeersättningar ur älgskadefonden. Motioner till 1969 rörande dels fortsattersättning för skada till följd av kollision med älg (1:155, 11:274), delstraflkskadeskydd vid viltolyckor (1:825, 11:976) avstyrktes avjordbruksutskottet under hänvisning till ovanberörda utredning. Riksdagenbiföll sedan Kungl. Maj:ts förslag till upphävande av älgskadeersättningen vidtrafikskador. Det av motionärerna i förevarande fall åberopade exempletfrån ersättningen ur älgskadefonden torde sålunda fr. o. m. 1 samband med framläggandet av förslag till rennäringslag iproposition till riksdag (nr 51) har departementschefen avvisat tankenpå införande av strikt ansvar för renägare när det gäher trafikskador tillföljd av kollisioner med renar. Enhgt departementschefens mening, till vilkenriksdagen anslöt sig, borde alltså allmänna skadeståndsregler här tihämpas.Samma uppfattning kommer till uttryck i Kungl. Maj:ts proposition 1972:5, s.104 med förslag till skadeståndslag där bl. a. en framställning frånMotorförarnas om särskild lagstiftning om ersättning förskada till följd av kollision mellan motorfordon och ren avvisades. I vad avser ersättning tUl renägaren för skadad ellerdödad ren gäller bilistens trafikförsäkring i vanlig ordning. Vid fall avsmitning eller oförsäkrade fordon regleras skadan avTrafikförsäkringsföreningen som enligt uppgift handlägger något hundratalsådana skador . Lantbruksstyrelsen (28.4.1972) Styrelsen avstyrker motionen och anför följande. Enligt lagen (1916:312) angåendeansvarighet för skada i följd av automobiltrafik åvilar förstahandsansvaret fördessa skador i allmänhet bilens förare eller ägare. Detta innebär att skadorsom till följd av biltrafik orsakas t. ex. tamdjur, dit ju renar räknas, skallersättas av bilens ägare eller förare, såvida det inte av omständigheternaframgår, att skadan varken förorsakats av bristfällighet på bilen eller vållatsav föraren. Lagens särskilda regressbestämmelser innebär att hinder inte tordeföreligga att regresstalen föres mot t. ex. renskötare, som genom vårdslöshetvid renarnas bevakning vållat att renar kommit in exempelvis på landsväg medtrafikolycka som följd. Detta sätt att ordna ansvarsfrågan kompletteras avskyldighet för bilägare att ha fordonet försäkrat (lag 1929:77). Vid"smitning" eller skada av oförsäkrad bil svarar trafikförsäkringsanstalternasolidariskt (21 § sistnämnda lag). Detta innebär att den skadelidande ipraktiken alltid är garanterad ersättning. Vid skadapå ren till följd av järnvägstrafik är ansvarsfrågan ordnad på i princip likartat sätt. Om renskadorna i stället skall ersättas av en särskild"renskadefond", kan man för det första inte bortse från attfordonsförarna kommer att bli mindre försiktiga och att antalet renskador tillföljd därav kommer att öka. Vidare måste medel avsättas för att bygga uppfonden. Att samerna eller samefonden skulle bidra därtill finnerlantbruksstyrelsen uteslutet, bl. a. därför att det skulle innebära enrubbning av den ansvarsfördelning som innefattas lag. En sådanlösning har inte heller motionärerna förordat. Mot tanken att staten skulle i någon mera avsevärd måndelta i uppbyggnaden av fonden talar både principiella och praktiska skäl. Vadman här möjligen skulle kunna tänka sig är att staten åtar sig förvaltningen avfonden. Slutligen kan man tänka sig att trafikförsäkringsbolagenåläggs att giva tillskott tUl fonden, men eftersom deras verksamhet tillalldeles övervägande grad måste grunda sig på fordonsägarnaspremiebetalningar, skulle en sådan lösning i praktiken knappast skilja sig frånvad som redan gäller. Med anledning av den jämförelse som motionärerna gjort medälgskadefonden må framhållas. Älgskadefonden är uppbyggd av de avgifter som erläggs avjägare för varje fälld älg. Bidrag ur fonden kan utgå bl. a. med anledning avsådan trafikskada på motorfordon som orsakats av älg och är av någonbetydenhet. Däratöver har vissa möjligheter funnits till statsbidrag medanledning av älgskador. Genom riksdagsbeslut har emellertid ett principbeslutfattats att efter viss övergånstid dessa bidrag skaU upphöra. 1969:1,bilaga 11 s. 185, jordbruksutskottet nr 1 s. 36, rskr. Huvudskäletför beslutet var de ökade möjligheterna att få ekonomiskt skydd genomförsäkring. På grund av riksdagsbeslutet har föreslagit attdetta statsbidrag skall helt upphöra från och med den . har i yttrande den Imars 1970 med anledning av remiss frän allmänna beredningsutskott avmotionerna 1970: 1:962 och 11:1139 angående åtgärder mot trafikolyckor,förorsakade av renar sagt att en fond för skadereglering borde inrättas. Vidaresägs att mot bakgrund av i yttrandet närmare specificerat det juridiskaläget synes den riktiga lösningen vara att staten satsar kapitalet till fonden. anser att en lösning enligt riksförbundetslinjer är mycket angelägen och bör komma till stånd. är positivt till inrättandet av en fond,bestående av allmänna medel, med syfte att ersätta skador som uppstår vidkollision mellan renar och motorfordon. avstyrker den imotionen föreslagna renskadefonden och hänvisar därvid till sitt yttrande den18 till allmänna beredningsutskott över motionerna1:962 och 11:1139 angående åtgärder mot trafikolyckor förorsakade av renar. 1sammanhanget tillägger riksförbundet att möjligheterna att få ersättning urälgskadefond för skador på motorfordon vid kollision med älg kommer att upphöramed utgången av innevarande budgetår.