bet · FV01SfU4 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1972 SfU 1972:4 betänkande i anledning avmotioner om sänkt pensionsålder m.m. 1 detta betänkande behandlas motionen 1972:58 av m,fl. (c), vari hemstäUs att hos Kungl. Maj:t anhåUer omtiUäggsdirektiv för pensionsålderskommittén, innebärande att kommitténsmålsättning skaU vara en sänkning av den aUmänna pensionsåldern från 67 till 65år och att pensionsålderskommittén ges i uppdrag att med förtur utreda fråganom sänkning av pensionsåldern; motionen 1972:113 av herrHermansson m. fl. (vpk), vari hemstäUs att 1) beslutar attden aUmänna pensionsåldern fr. o. m. skaU sänkas från 67 tUl65 år, 2) i skrivelse tUlKungl. Maj:t begär förslag tUl innevarande års höstriksdag tUl deförfattningsändringar som föranleds av en sådan sänkning av pensionsåldern, 3) i skrivelsetill Kungl. Maj:t begär förslag tUl höstriksdagen 1972 tUl dekostnadsuppräkningar, som utöver merkostnaden om ca 650 milj. kr. för halvtbudgetår för en tiU sänkt ålderspension kan beräknas med anledning avmemtgiften för övriga tiU ålderspensioneringen knutna pensionsförmåner; motionen 1972:187 av herrHermansson m. fl., vari hemstäUs att 1) uttalar sig föratt underjordsarbetande inom gruvindustrin jämte övriga underjordsarbetande gruppergenom lagstiftning tUlerkänns pensionering från och med fyllda och atttidigare sysselsättning i underjordsarbete beaktas vid pensionsreglernasutformning, 2) i skrivelsetill Kungl. Maj:t begär att förslag tUl lagtext för sådant reglemente utarbetasoch föreläggs vårriksdag för beslut, 3) i skrivelse tUlKungl. Maj:t begär skyndsam utredning av frågan vilka arbetstagare i Övrigt medtunga, hälsofarliga och pressande arbeten, som bör komma i åtnjutande avmotsvarande lägre pensionering och att föreläggs förslag härom; motionen 1972:973 av iMora m. fl. (fp), vari hemstäUs att i skrivelse tUl Kungl. Maj:tbegär förslag - om möjligt tUl 11 saml Nr 4 riksdag om en tUl sänkt pensionsålder medförbättrade möjligheter till individueUa variationer; motionen 1972:990 av (), vari hemstäUs att i skrivelse tUl Kungl. 1) attpensionsålderskommittén får i uppdrag att med förtur utreda frågan om sänkningav pensionsåldern från 67 till 65 är, 2) att kommitténsförslag utformas så att bestämmelserna medger individuella variationer utan denkraftiga reducering av pensionsbeloppet som gäUer vid förtida uttag. Ålderspension frånfoUcpensioneringen och tiUäggspensioneringen utgår i princip fr. o, m. denmånad under vUken den försäkrade fyUer . Pensionsåldern inomfolkpensioneringen har gällt . Efter framställning från den försäkrade kan ålderspensiontas ut , dock tidigast fr. o. m. den månad den försäkradeuppnår . Om ålderspension tas ut , minskas pensionen med0,för som, då pensionen börjar tas ut, återstår tiU den månaddå den försäkrade fyUer . Pensionsuttag kan också uppskjutas. I sådanafall ökas pensionen på motsvarande sätt , dock att hänsyninte tas till tid efter det att den försäkrade fyUt . En samordning ärföreskriven mellan uttag av folkpension och tUläggspension. Förtida uttag måsteenligt uttrycklig föreskrift avse båda pensionsandelama. Sådan uttryckligföreskrift saknas beträffande uppskjutet uttag, men reglerna har sådankonstmktion att den försäkrade inte har något att vinna på att ta uttUläggspension men vänta med uttag av folkpension eller tvärtom. Reduktionen avpensionen vid förtida uttag liksom ökningen vid uppsicjutet uttag är Uvsvarigoch bygger på försäkringsmatematiska beräkningsgrunder. Principen är att värdetav de sammanlagda pensionsbelopp som den försäkrade uppbär i sin livstid skaUbU detsamma oberoende av när han börjar ta ut sin pension. Det uppställs ingasärskilda krav för rätt tUl förtida uttag av pension, t. ex. att den försäkradeskaU sluta sitt förvärvsarbete. Däremot kan kommunalt bostadstillägg eUerhustrutUlägg inte utgå till ålderspension förrän pensionären uppnått . Pension kan också utgå i form avförtidspension. Rätt tiU sådan pension har den som på grund av sjukdom ellerannan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan fått sinarbetsförmåga nedsatt med minst hälften. Vid bedömande i vad mån arbetsförmåganär nedsatt skall beaktas den försäkrades förmåga att vid den nedsättning avprestationsförmågan varom är fråga bereda sig inkomst genom sådant arbete sommotsvarar hans krafter och färdigheter och som rimUgen kan begäras av honom medhänsyn tiU hans utbildning och tidigare verksamhet samt ålder,bosättningsförhållanden och därmed 1 fråga om äldre försäkradskall bedömningen främst avse hans förmåga och möjlighet att bereda sig fortsattinkomst genom sådant arbete som han tidigare utfört eller genom annat för honomtUlgängligt lämpligt arbete. Allmän sänkning av pensionsåldern Motioner med krav på en sänkning av pensionsåldern harbehandlats av åriigen (se bl.a. 2LU 1963:28, 1965:24,1967:39, 1969:20, 1970:34 och 1971:4). uttalade (2LU 1969:20)att den inte stod främmande för att utveckhngen skuUe gå mot ett pensionssystemdär aUa försäkrade skulle få möjlighet tiU fuU ålderspension tidigare än viduppnådda . En lagstiftning som innebar att pensionsåldern inom folk- ochtUläggspensioneringen sattesvid 65 är, som förordades i de då aktueUamotionema, skulle emellertid medföra betydande kostnadsökningar. fickman räkna med kostnadsökningar inom tUläggspensioneringen. Hänsyn måste ocksåtas till minskade skatteintäkter för stat och kommun och tUl det förhållandetatt två årsklasser drogs från produktionen. Önskemålet om en sänktpensionsålder måste aUtjämt vägas mot andra önskemål om förbättringar förpensionärerna. Vidgade möjligheter tUl förtidspension för dem som av särskUdaskäl inte kunde fortsätta sitt arbete tUl måste därvid framhöU andralagutskottet prioriteras. Vid riksdag beslötsändringar i lagen om aUmän försäkring. Syftet med de nya bestämmelserna var attskapa bättre möjligheter för äldre förvärvsarbetande att få fuU pension frånden aUmänna försäkringen . Bestämmelserna innebar att personermed tungt eller pressande arbete, vUka på grund av bristande krafter hade svårtatt fullgöra sina arbetsuppgifter och därför önskade gä i pension, efterindividuell prövning skuUe erhåUa förtidspension. Särskild hänsyn skuUe därvidtas till svårigheterna för dem som friställts på arbetsmarknaden att få annatlämpligt arbete. 1 samband med behandlingen av denna fråga prövade andralagutskottet också frågan om en sänkning av den allmänna pensionsåldern från67 tiU 65 är. Utskottet (2LU 1970:34) instämde därvid i stort i de synpunktersom låg bakom kraven på en allmän sänkning av pensionsåldern. När frågan återkom vid riksdag hänvisadesocialförsäkringsutskottet (SfU 1971:4) tiU den dåmera tUlsattapensionsålderskommittén (S 1971:34). Utskottet framhöll att frågan om sänktpensionsålder måste analyseras mot bakgrund av de önskemål och behov som fannsi fråga om såväl en genereU som en individueU tidigareläggning avpensionsinträdet. Man måste också studera kostnadssidan och passa inpensionsåldersreformen bland andra reformönskemål på socialförsäkringsområdetoch andra Utskottet ansåg det mindre lämpligt attdirektiven för kommittén i förväg band utredningsförslaget tUl en bestämd typav pensionsåldersreform. En sänkning av pensionsåldern från 67 till bordeenligt utskottets mening ingå som ett bland flera alternativ för en reform påområdet. Det fanns dock grundad anledning anta att detta alternativ medhänsyn tiU att det förts fram i och i andra sammanhang särskUtskulle komma att prövas av kommittén. Fördetta talade också att redan vartillämplig pensionsålder för stora grupper arbetstagare. Utskottet var inteheller berett medverka tUl att pensionsålderskommittén skuUe förtursbehandlafrågan om en sänkning av pensionsåldern. Pensionsåldersreformen måste enligtutskottets mening avvägas mot andra angelägna reformkrav, bl. a. frågan omstandard säkring av pensionerna. Utskottet anslöt sig till den av chefen försocialdepartementet i direktiven för pensionsålderskommittén uttaladeuppfattningen att pensionsåldersfrågan och frågan om standardsäkring avpensionerna borde behandlas paraUeUt och att resultatet av utredningsarbetetborde redovisas i ett sammanhang. Utskottet fömtsatte också att utredningsarbetetskulle bedrivas med aU möjlig skyndsamhet. Partiell sänkning av pensionsåldern Frågan om en sänkning av pensionsåldern för gruvarbetarehar behandlats av upprepade gånger. gav andra lagutskottetmed anledning av motioner med yrkande om sänkning av nämnda ålder från 67 tUl63 år (2LU 1968:66) uttryck åt den uppfattningen att arbetstagare sysselsattaunder jord i gruva utsattes för särskUda påfrestningar av fysisk och psykisknatur. Dessa påfrestningar var så betydande att det fanns sakliga skäl för attunderjordsarbetare i vissa avseenden tillerkändes bättre sociala förmåner.Utskottet framhöll att även andra grupper än underjordsarbetare med fog kundegöra gällande att deras arbetsförhållanden var av den karaktären att behov aven lägre pensionsålder förelåg och underströk att man stod inför ettkomplicerat gränsdragningsproblem beträffande omfattningen av dessa behov ochatt tveksamhet måste anmäla sig om man över huvud kunde åstadkomma någonrättvis skiljelinje. Eftersom man i fråga om arbete under jord i gruva hademöjlighet att åstadkomma en klar avgränsning gentemot andra arbetstagare ansågutskottet emeUertid att frågan om underjordsarbetan-des pensionsålder borde bUföremål för utredning. delade denna uppfattning. Utredningsuppdragetöverlämnades tiU pensionsförsäkringskommittén som för ändamålet förstärktesmed två ledamöter, av vUka en representerade SAF och den andre LO. har i sitt slutbetänkandeFamiljepensionsfrågor m, m. (SOU 1971:19) med hänvisning tUl en överenskommelseav meUan å ena sidan Svenska arbetsgivareföreningens aUmännagrupp, och samt åandra sidan framhållit att den funnitytterligare åtgärder i nämnda fråga obehövliga (ang, överenskommelsen senedan). Frågan om en sänkning avpensionsåldern för vissa yrkesgrupper med pressande arbete behandlades avriksdagen . ifrågasatte därvid (2LU 1969:20) om det varrimligt att i en allmän pensionslagstiftning prioritera hela yrkesgrupper medutgångspunkt i att gruppen hade ett särskUt hårt eUer pressande arbete. I vissafall kunde det övervägas, t. ex, i fråga om underiordsarbetare i gmva, I andrafaU kunde det konstateras att påfrestningar fanns men att de inte sågenomgående drabbade alla i gruppen eUer i varje fall inte drabbade under heladen yrkesverksamma tiden. Om möjligheter tUlskapades för den enskilde individenatt oavsett yrkestUlhörighet beredas pension , när hanspersonUga fömtsättningar för fortsatt yrkesverksamhet med ett tUlfredsstäUandeekonomiskt utbyte inte längre fanns, borde man enligt utskottets mening avvisaförsök att lagstiftningsvägen diffenrentiera pensionsåldern efteryrkestillhörighet. var i sådant hänseende att föredra. TUl dessaprincipiella invändningar kom att man stod inför mycket svåra avgränsningsproblemnär det gällde att välja ut grupper för vilka den lägre pensionsåldern skuUegäUa. Enligt överenskommelse den 22 juni1971 meUan () och iSverige (LO) skaU med börian en värdesäkrad ålderspension införas församtUga LO-anslutna fr. o. m. Pensionen, benämnd särskildtiUäggs-pension (STP), skaU beräknas på grundval av den anstäUdes pensionslön.Pensionslönen motsvarar ett genomsnitt av inkomsten under de tre bästa av de femår under vUka arbetstagaren fyllt . FuU STP utgör av denanställdes pensionslön. Fullt utbyggt skall systemet vara . träffades meUan åena sidan Svenska arbetsgivareföreningens allmänna grupp, och samt å den andra en överenskommelse angående pensionsplan förarbetare i arbete under jord. Överenskommelsen innebär att de gruvarbetare somomfattas av planen är berättigade tiU ålderspension fr. o. m. kalendermånadenefter den under vUken de uppnår t. o. m. kalendermånaden före denunder vilken de fyller . Arbetare i tjänst hos de företag som antagitplanen kan på egen eUer arbetsgivarens begäran träda i pension tidigast frånkalendermånaden efter den under vUken arbetaren fyller . Överenskommelseninnebär vidare att arbetare, som avgår ur tjänst och som tiUgodoräknatspensionsgmndande tjänstetid, vid avgången erhåller fribrev, utvisande den pensionsgrundandetjänstetidens längd efter eUer den dag överenskommelsenträtt i kraft och den pension som skaU utgå . Pensionsbeloppet varierar med hänsyn tUl den tidpunkt dåvederbörande avgår med pension. 1 allmänhet är pensionen maximerad tiU 50,6 %av den pensionsgrundande lönen. Dock sker i samband med avgång vid uppnådd pensionsålder tillägg för tid varmed vederbörandesålder vid avgången överstiger . I samband med prövning av frågan om sänkning avpensionsåldern hade riksdag också att ta ställning tillmotionsyrkanden om en mer rörlig pensionsålder. avvisade dessayrkanden (2LU 1970:34) med hänvisnmg tUl att de berörde ett ämnesområde somborde utredas av den då aviserade pensionsålderskommittén. Som framgår av det föregående ärfrågan om en sänkning av pensionsåldern f. n. föremål för överväganden inompensionsålderskommittén. I direktiven för denna utredning anförs bl. a.följande (S 1971:34). Utredningen bör undersöka hurnuvarande regler för ålderspension inom såväl folk- som tUläggspensioneringensvarar mot de behov och önskemål som finns hos skUda grupper. När det gällertanken på en allmän sänkning av pensionsåldern måste ingående övervägas om ensådan reform ger den från social synpunkt bäst motiverade användningen av deresurser som kan sättas in. Det är möjligt att andra lösningar kan ge utrymmeför större förbättringar åt dem som har de största behoven. Olika vägar stårhär till buds. Den beslutade vidgningen av förtidspensioneringen är enväg att ge bättre pensionsmöjligheter för dem bland den äldre arbetskraften sombäst behöver komma i åtnjutande av pension tidigare än . Genomen sådan individuell prövning som det där är fråga om kan man inom en givenkostnadsram gå längre ner i åldrarna än vid en genereU sänkning avpensionsåldern. Konsekvenserna i oUka hänseenden av en sänkt pensionsålderbör noga övervägas med särskUd vikt lagd vid de ekonomiska följderna både förpensionssystemet och för samhället i övrigt. Det bör därvid beaktas att ensänkt pensionsålder inte bara stäUer krav på resurser för utgående förmånerutan också innebär ett produktionsbortfall. Angelägenheten av en sänkning avpensionsåldern bör vidare vägas mot andra reformönskemål. Fördelar ochnackdelar från såväl den enskUdes som samhällets synpunkt bör belysas. stannar för att förorda en allmän sänkning av pensionsåldern böromfattningen av och takten för genomförandet av reformen också prövas. Utredningsarbetet beträffande pensionsåldern bör innefattaen översyn av hela det regelsystem som gäller för uttag av ålderspension. Enligt direktiven skaU utredningenäven pröva frågan om standardsäkring inom den allmänna pensioneringen. Det uttalas särskUt att resultaten av utredningens arbetebör redovisas i ett sammanhang. 1 redovisningen bör ingå kostnadskalkyler ochanvisningar rörande formerna för täckning av de ökade kostnader som följer avutredningens förslag. Frågan om en generell sänkning avden allmänna pensionsåldern har under en följd av år aktualiserats genommotioner i . De yrkanden om och de argument för en sådan sänkning somåterfinns i de vid årets riksdag väckta motionerna är för välkända. 1motionen 1972:58 yrkas sålunda dels att den utredning - benämnd pensionsålderskommittén som f. n. överser bl. a. frågan om pensionsåldern skall erhållatilläggsdirektiv av innebörd att kommitténs målsättning bör vara en sänkning avden allmänna pensionsåldern från 67 tUl , dels att kommittén får i uppdragbehandla pensionsåldersfrågan med förtur. Ett liknande yrkande har framställtsav motionären i motionen 1972:990, som också menar att kommittéförslaget börmedge möjligheter till individuella variationer utan den kraftiga reduktion avpensionen vid förtida uttag som gällande bestämmelser föreskriver. 1motionen 1972:973 yrkas förslag såvitt möjligt till riksdag om entill sänkt pensionsålder, likaledes med förbättrade möjligheter tillindividuella variationer. Också motionen 1972:113 innehåller yrkande omsänkning av den allmänna pensionsåldern till , men motionärerna vill idetta fall att 65-årsgränsen skall gälla redan fr. o. m. ochatt därför redan innevarande års höstriksdag föreläggs de förslag tilländringar i lagen om allmän försäkring och andra författningar samt till dekostnadsuppräkningar för senare hälften av /73 vartill denförordade ändringen av åldersgränsen kan föranleda. Som framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsen harpensionsålderskommittén ett mycket omfattande utredningsuppdrag. Däri ingårnämligen att undersöka hur nuvarande regler för ålderspension inom såväl folk-som tilläggspensioneringen svarar mot de behov och önskemål som finns hosskilda grupper och att överväga om en allmän sänkning av pensionsåldern ger denfrån social synpunkt bäst motiverade användningen av de resurser som kansättas in. Utredningen har att väga angelägenheten av en sänkning avpensionsåldern mot andra reformönskemål och belysa för- och nackdelar av ensådan sänkning från såväl den enskildes som samhällets synpunkt. Den skallockså - parallellt med pensionsfrågan - pröva frågan om standardsäkring inomden allmänna pensioneringen. Enligt särskilt uttalande i direktiven börutredningen redovisa resultatet av sitt arbete i ett sammanhang. , som senast hade att pröva frågan omen generell sänkning av pensionsåldern från 67 till , uttalade i sambanddärmed (SfU 1971:4) att direktiven för pensionsålderskommittén utformats i näraanslutning till de vägledande uttalanden för utredningsarbetet som riksdagengjort 1970. Utskottet ansåg att en sänkning av pensionsåldern från 67 till 65år borde ingå som ett bland flera alternativ för en reform men framhöll ocksåatt man - med hänsyn till att krav på en sådan sänkning framförts i riksdagenoch i andra sammanhang och att redan var tillämplig pensionsålder förstora grupper arbetstagare hade grundad anledning anta att detta alternativ skuUe kommaatt särskilt prövas av kommittén. De skäl som åberopas i de nu aktuellamotionerna bör enligt utskottets uppfattning inte leda till att intaren annan ståndpunkt än . En generell sänkning av pensionsåldern från 67 till 65 årkan enligt beräkningar gjorda av pensionsålderskommittén antas medförakostnader för det allmänna på åtminstone per budgetår. Detsäger sig självt att en reform av sådan omfattning och betydelse kräveringående överväganden. Enligt utskottets mening bör det vara till fördel försåväl samhället som den enskilde att pensionsåldersfrågan bhr så aUsidigtbelyst som möjligt. En förutsättning härför är uppenbarligen att pensionsålderskommitténsarbete kan bedrivas förutsättningslöst och att man inte binder kommittén vidnågra på förhand bestämda lösningar. Av det anförda framgår att man enligt utskottets mening inuläget saknar underlag för definitiva ställningstaganden och att dessarimligen bör uppskjutas till dess resultatet av pensionsålderskommitténs arbeteoffentliggjorts och remissbehandlats. För en sådan ordning talar också detförhållandet att äldre förvärvsarbetandes möjligheter att erhållaförtidspension genom beslut av riksdag icke oväsentligt förbättrats. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna1972:58, 1972:113, 1972:973 och 1972:990. Vad härefter angår yrkandet i motionen 1972:187 om sänktpensionsålder för gruvarbetare vill utskottet erinra om att år 1968uttalade (2LU 1968:66) att gruvarbetare på grund av sin särpräglade arbetsmUjöutsattes för särskilda påfrestningar av fysisk och psykisk natur och att dessapåfrestningar kunde anses så betydande att underjordsarbetare bordetillerkännas bättre sociala förmåner. begärde därför i skrivelse tillKungl. Maj:t utredning av frågan om pension till arbetstagareunderjord i gruva. Utredningsuppdraget överlämnades tUlpensionsförsäkringskommittén, som i sitt slutbetänkande Familjepensionsfrågor(SOU 197 1:19) uttalade att den med hänsyn till en dåmera träffadöverenskommelse angående pensionsplan för arbetare i arbete under jord inteansett något förslag i ämnet påkaUat. Överenskommelsen i fråga är dagtecknad ijuni 1969 och . Avtalsparter är å ena sidan allmänna grupp, ochMellansvenska gruvförbundet samt å den andra . Överenskommelsen innebär att gmvarbetare somomfattas av planen är berättigad tiU ålderspension fr. o. m. kalendermånadenefter den då han fyller men att han på egen eller arbetsgivarens begärankan gå i pension , dock tidigast från kalendermånaden efter denunder vilken han fyller . I sistnämnda fall är pensionen dock maximeradtill av den pensionsgrundande inkomsten. Utskottet vill erinra om att () och i (LO) den 22 juni1971 träffat en överenskommelse som ger LO-medlemmarna en värdesäkradålderspen- Genom detta avtal råder alltså i huvudsaklikställdhet i pensionshänseende mellan gruvarbetarna och LO:s övrigamedlemmar. Med hänsyn tiU att tidigare givit uttryck åt denuppfattningen att arbetstagare under jord i gruva bör pensioneras tidigare änandra är det enUgt utskottets mening angeläget att man inte anser frågan omunderjordsarbetares pensionsålder definitivt löst genom den tidigare redovisadeöverenskommelsen. Utskottet anser att det bör vara möjligt att åstadkommaytterUgare förbättringar av sådana arbetares pensionsförhållanden genom avtalmellan berörda parter och är därför inte berett att nu medverka tilllagstiftningsåtgärder av den art som förordas i motionen. Vad slutligen angår yrkandet om en utredning av fråganvilka andra arbetare än arbetare under jord som bör komma i åtnjutande avmotsvarande lägre pensionsålder vill utskottet erinra om att så sentsom 1969 (2LU 1969:20) uttalat att det knappast kunde anses rimligt att i enallmän pensionslagstiftning prioritera hela yrkesgrupper med utgångspunkt i attgruppen hade ett särskUt hårt eller pressande arbete, eftersom det var tveksamtom påfrestningarna drabbade så generellt att en särskild lagstiftning varmotiverad. menade att frågan om sådana yrkesgrupperspensionsförhållanden lämpligen borde lösas genom avtal. Av det anförda framgår att utskottet anser att motionen1972:187 inte bör föranleda någon åtgärd. För avslag på motionentalar också den omständigheten att i pensionsålderskommittefis uppdrag ingåratt undersöka hur nuvarande regler för ålderspension inom såväl folk-somtilläggspensioneringen svarar mot de behov och önskemål som finns hos skildagrupper arbetstagare. Pensionsålderskommitteh är således oförhindrad att ingå ien prövning av de pensionsförhåUanden som gäller för underjordsarbetare ochandra med pressande arbetsförhållanden och framlägga de förslag till lösningarden kan finna påkallade. Med hänvisning tiU det anfördahemställer utskottet att avslår 1) motionen1972:58, 2) motionen1972:113, 3) motionen1972:187, 4) motionen1972:973, 5) motionen1972:990. Närvarande: herrar (), Carisson iVikmanshyttan* (c), (), i (fp), Ringaby (m), iRonneby* (s), i (s), Mundebo* (fp), * (s), frökenPehrsson (c), herrar (), i (m), i (vpk) och (). Ej närvarande vid betänkandets justering. beträffande sänkning av den allmänna pensionsåldern 1) av i (vpk), som ansett dels att det avsnitt av utskottets yttrande som börjar pås. 7 med "Som framgår" och slutar på s. 8 med "och1972:990" bort ha följande lydelse: "En ansenlig del av landets löntagare åtnjuter redanålderspensionering vid uppnådda . Det rör sig härvidlag främst omtjänstemannagrupperna, medan utövarna av de tyngsta och mest pressande yrkena,oftast de ohälsosammaste arbetena, alltjämt pensioneras först vid 67års ålder. Rådande förhållanden inom arbetslivet med uppdriven arbetstakt ochpåfrestande arbetsmiljö talar för att kravet på sänkt allmän pensionsåldermåste ges prioritet. Det handlar dessutom om ett jämlikhetskrav, varsgenomförande inte bör göras till föremål för avvägningar mot andrapensionsförbättringar. Vad kostnadsaspekten angår måste enligt utskottetsmening hänsyn tas till de totala kostnaderna för en lägre pensionering från 65år av de löntagargrupper, som redan åtnjuter denna förmån.