bet · FV01SfU14 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 14 är 1972 SfU 1972:14 betänkande i anledning avmotioner angående ersättning för privatläkarvård m, m. 1 detta betänkande behandlas motionen 1972:116 av (), vari hemställs att hos Kungl. Maj:t begär utredningoch förslag till en höjning av de belopp, som ligger till grund för återbäringhos allmän försäkringskassa, så att dessa kommer i paritet med de verkligabehandlingskostnaderna, motionen 1972:977 av m. fl. (c), vari hemställs att hos Kungl. Maj:t begärförslag till innevarande riksdags höstsession angående nya regler förersättning från sjukförsäkringen vid privatläkarvård. trädde den s. k.sjukronorsreformen i kraft. Genom denna har införts ett radikalt förenklatersättningssystem för den öppna läkarvården i samhällets regi, dvs. den somäger rum på sjukhusens läkarmottagningar, hos provinsialläkare m. m. Systemetinnebär att varje patient betalar en enhetUg avgift på . för besök hosläkare och . för hembesök av läkare. Avgiften tillfallersjukvårdshuvudmannen, som också får ersättning från sjukförsäkringen med 31 kr.per besök. Den erlagda avgiften innefattar gottgörelse inte bara för besökethos läkaren utan också för röntgen- och laboratorieundersökningar m. m.,vartill patienten kan bli remitterad. 1 fråga om värd som meddelas av privatpraktiserande läkaregäller alltjämt samma system som före sjukronorsreformen. Enligt huvudregelnutgår från den allmänna försäkringen ersättning med tre fjärdedelar avförsäkrads utgifter för sådan vård. Dock gäller i sådana fall, dä utgifternaöverstiger de belopp som anges i läkarvårdstaxan (1969:657), att ersättninginte utgår med högre belopp än som motsvarar tre fjärdedelar av de i taxanangivna beloppen. Enligt bestämmelser, som utfärdats med stöd av 2 kap. 6 §lagen om allmän försäkring, utgår ersättning inom ramen för den allmännaförsäkringen också för viss annan vård eller behandling än läkarvård,tandläkarvård och sjukhusvård. Regler härom finns i kungörelsen (1962:387)angående ersättning enligt lagen om aUmän försäkring för 11 saml Nr 14 vissa utgifter för vård eller behandling i anledning avsjukdom. Enligt kungörelsen kan försäkrad erhålla ersättning för utgifter förkonvalescentvård, sjukgymnastisk behandling, viss annan fysikalisk terapi ochfoniatrisk behandling. Ersättning utgår i princip med tre fjärdedelar avutgifterna, dock högst med tre fjärdedelar av vissa i kungörelsen angivnabelopp. riksdagsbehandUng m, m. Vid antagandet avsjukronorsreformen förutsattes att även privatläkarvården skulle inordnas iett system med enhetliga avgifter. Föredragande departementschefen framhöll ipropositionen (prop. 1969:125 s. 12) att det var önskvärt att deprivatpraktiserande läkarna fördes in under sjukronorsreformen. Han påpekadeemellertid att tidpunkten härför var beroende av resultatet av den utredning avfrågan som pågick och att det nya ersättningssystemet för läkarvård i offentligregi kunde införas oberoende av frågan om privatläkarvården. framlade den 6 november 1969betänkandet "Ersättning vid privatläkarvård" (socialdepartementetsstencU 1969: 6). 1 betänkandet, som fanns tillgängligt underriksdagsbehandlingen av förslaget tUl sjukronorsreformen, föreslogs attsjukvårdshuvudmännen skulle sluta s. k. läkarvårdsavtal med deprivatpraktiserande läkarna. Avtalen skulle innehålla grunderna för ekonomiskersättning till privatläkarna och dessa skulle förbinda sig att i fråga omersättningsberättigad vård tUlämpa en viss maximerad avgift för sina patienter. Genomförandet av sjukronorsreformen tillgickförfattningstekniskt på det sättet att Kungl. Maj:t genom en ändring i 2 kap. 2§ lagen om allmän försäkring bemyndigades att fastställa grunderna förersättning för läkarvårdsutgifter, varefter de materiella bestämmelserna intogsi den av Kungl. Maj:t utfärdade läkarvårdstaxan. Detta innebar attbemyndigandet innefattade befogenhet för Kungl. Maj:t att anpassabestämmelserna även till framtida förändringar, exempelvis privatläkarvårdensinordnande i det nya systemet. 1 motioner som väcktes i anledning av propositionenframställdes bl. a. ett yrkande med krav på att frågan om principerna för deprivatpraktiserande läkarnas ställning inom sjukförsäkringen skulleunderställas , innan bestämmelser härom utfärdades av Kungl. Maj:t. Isitt av godkända utlåtande 1969:80 uttalade andra lagutskottet attdet av många skäl framstod som önskvärt att hela den öppna vården så snart sommöjligt kunde inordnas under ett system med likartade ersättningsregler.Utskottet framhöll att ett bifall till motionsyrkandet, innebärande att Kungl.Maj:t måste avge proposition tiU med begäran om yttrande,skulle innebära risker för en försening av reformens ikraftträdande. Medhänvisning härtUI och till att redan vid det aktuella ärendetsbehandUng hade möjlighet att diskutera det framlagda förslaget rörandeprivatläkarvårdens inordnande i ersättningssystemet tiUstyrkte utskottet medavstyrkande av motionsyrkan- det att Kungl. Maj:t erhöll det begärda bemyndigandetatt anpassa gmnderna för läkarvårdsersättningen efter framtida förändringar. Under remissbehandlingen av riksförsäkringsverketsbetänkande "Ersättning vid privatläkarvård" framkom önskemål omfortsatt utredning av de i betänkandet behandlade frågorna. Med anledning häravuppdrog Kungl. Maj:t genom beslut åt riksförsäkringsverketoch att på grundval av betänkandet och däröver avgivnaremissyttranden gemensamt verkställa utredning av hithörande frågor. , som angavs skola ske i samråd med Svenska landstingsförbundet.Svenska kommunförbundet och , skuUe enligt direktivensärskUd uppmärksamhet ägnas frågor om vård meddelad av läkare igruppmottagningar. Utredningsarbetet pågår alltjämt. 1 motioner vid riksdag framfördes på nytt kravetatt frågan om de privatpraktiserande läkarnas ställning inom sjukförsäkringenskulle underställas , innan bestämmelser i ämnet utfärdades. Motionsyrkandetavslogs av på hemställan av andra lagutskottet (2LU 1970:64), somhänvisade till den ståndpunkt intagit vid riksdag ochframhöll att det inte fanns anledning att ompröva detta ställningstagande,innan resultatet av det pågående utredningsarbetet inom riksförsäkringsverketoch förelåg. Regler om beräkning av ersättningartUl försäkrade fanns tidigare i den av Kungl. Maj:t utfärdade taxan (1959:245)för beräkning av ersättning för läkarvård och tandläkarvård enligt lagen omaUmän sjukförsäkring. Denna taxa ersattes sedermera av den s. k. återbäringstaxan(1967:717), som trädde i kraft vid ingång. Denna innehöll fleranyheter. Bland annat höjdes taxebeloppen. Återbäringstaxan upphörde att gälladen , då läkarvårdstaxan (1969:657) trädde i kraft.Läkarvårdstaxan, i vUken intogs de centrala bestämmelserna om sjukronorsreformen,innebar emellertid inga väsentliga förändringar i fråga om ersättning förprivatläkarvård. De taxor läkarvårdstaxan innehåller har i princip bibehållitsoförändrade . De taxor, enUgt vUka ersättning utgår för utgifter förkonvalescentvård, sjukgymnastisk behandling m. m., är likaledes oförändradesedan den 1 januari 1968. sjukförsäkringsutredning behandlar i sittslutbetänkande "Ersättning vid vissa sjukvårdande åtgärder ochsjukresor" (SOU 1970:56) bl. a. frågan om ersättning för konvalescentvårdoch sjukvårdande behandlingar, som inte är att anse som läkarvård. 1 fråga omsjukvårdande behandlingar föreslår utredningen, förutom att kretsen aversättningsbara behandlingsformer utökas, att också dessa inordnas i detförenklade ersättningssystemet för offentlig läkarvård. Detta skulle innebäraatt någon särskild patientavgift inte skulle tas ut för sjukvårdandebehandlingar utan att sjukronorsavgiften skuUe innefatta även sådana åtgärder.Utredningen menar att även sådana sjukvårdande behandlingar, som ges utanförsjukvårdshuvudmännens organisation, bör inlemmas i ett likartatersättningssystem. - Utredningens förslag i nu angivna delar har ännu inte letttill lagstiftning. Ikraftträdandet avsjukronorsreformen den medförde en radikal förenkling aversättningssystemet för den öppna läkarvården i samhällets regi. Ur patientenssynvinkel innebär systemet att han betalar en fast avgift på . för besökhos offentligt anställd läkare och . om läkaren gör hembesök. Vård sommeddelas av privatpraktiserande läkare omfattas inte av sjukronorsreformen. Försådan vård gäller samma regler som . Dessa innebär att ersättning frånden allmänna försäkringen utgår med tre fjärdedelar av den försäkrades utgifterför vården, dock högst med tre fjärdedelar av de belopp som för olika slag avvård finns angivna i läkarvårdstaxan (1969:657). Under förarbetena till sjukronorsreformen utgick man frånatt även privatläkarvården skulle inordnas i ett system med enhetliga avgifter.Riksförsäkringsverket, som haft till uppgift att utreda frågan, framlade inovember 1969 betänkandet "Ersättning vid privatläkarvård". Underremissbehandlingen av detta framkom önskemål om fortsatt utredning och i april1970 uppdrog Kungl. Maj:t ät och att pågrundval av betänkandet och däröver avgivna remissyttranden gemensamt verkstäUautredning av hithörande frågor. Enligt uppgift från riksförsäkringsverketkommer resultatet av utredningen att om möjligt framläggas i slutet avinnevarande år. Då sjukronorsreformen antogs av erhöll Kungl.Maj:t bemyndigande att fastställa gmnderna för ersättning förläkarvårdsutgifter, vUket bl. a. innefattade befogenhet att bestämma omprivatläkarvårdens inordnande i det nya systemet. 1 motioner som väcktes ianslutning till propositionen om sjukronorsreformen framställdes krav på attfrågan om principerna för privatpraktikernas ställning inom sjukförsäkringenskulle underställas innan bestämmelser i ämnet utfärdades av Kungl.Maj:t. Samma krav återkom i motioner vid riksdag. Motionerna avslogsav , i förra fallet med hänvisning tUl att ett bifall till yrkandetkunde försena reformens ikraftträdande och till att redan vidbehandlingen av propositionen hade möjlighet att diskutera privatläkarvårdensstäUning samt i det senare fallet med hänvisning till det pågåendeutredningsarbetet (2LU 1969:80 och 1970:64). 1 motionen 1972:977 krävs att Kungl. Maj:t tUl innevaranderiksdags höstsession skaU framlägga förslag till nya ersättningsregler förprivatläkarvården. Motionen syftar inte i första hand till att på nytt aktualiserakravet på att principfrågan skall underställas utan motionärernasavsikt är framför allt att påskynda utredningsarbetet. Motionärerna påtalarsärskUt att de långa väntetiderna inom den offentliga läkarvården medför attallt fler sjuka människor söker privatpraktiserande läkare, vilket mednuvarande ersättningssystem innebär att dessa patienter får betydligt störreutgifter för läkarvården än de som har möjlighet att vänta på sin tur inom denoffentliga vården. Motionärerna framhåller vikten av att den enskUde patientensutgifter för läkarbesök blir lika stora oberoende av vilken läkare somanlitas. Utskottet anser att frågan omprivatläkarvårdens ställning inom sjukförsäkringen är synnerligen angelägen.Det är inte tillfredsställande att de många människor, som anUtarprivatpraktiserande läkare, får betydligt högre utgifter för sina läkarbesök ände som erhåller läkarvård i offentlig regi. Utskottet är visserligen medvetetom att det kan föreligga betydande svårigheter att finna en lösning somtillfredsställer alla inblandade parter men finner det liksom motionärernabeklagligt att det pågående utredningsarbetet ännu inte resulterat i någotförslag. Det bör enligt utskottets mening eftersträvas att frågan omanpassningen av privatläkarvården tUl det nya ersättningssystemet för denoffentliga läkarvården får en snar lösning. Med hänsyn till att resultatet avdet pågående utredningsarbetet enligt planerna kommer att framläggas under innevarandeår finner utskottet emellertid ej skäl föreslå att tanågot initiativ i saken. Utskottet avstyrker därför motionen 1972:977. Läkarvårdstaxan innehåller bl. a.förteckningar över de läkararvoden och andra ersättningar, efter vUkaåterbäring från försäkringskassorna beräknas när det gäller privatläkarvård.För vissa s. k. sjukvårdande behandlingar, som inte innefattas under begreppetläkarvård, finns taxor faststäUda i kungörelsen (1962:387) angående ersättningenligt lagen om allmän försäkring för vissa utgifter för vård eller behandlingi anledning av sjukdom. De taxebelopp, som upptas i dessa båda författningar,har varit oförändrade . Det i motionen 1972:1 16 framställda yrkandet syftar tUlen uppräkning av taxebeloppen. Motionären framhåUer att dessa förblivitoförändrade trots att de verkliga vårdkostnaderna ökat betydligt. Särskiltpekas på kostnader för sjukvårdande behandlingar. Enligt motionären börtaxebeloppen räknas upp så att de kommer i paritet med de verkliga kostnaderna. Frågan om återbäring av utgifterna för privatläkarvård harnära samband med spörsmålet om privatläkarvårdens ställning över huvud taget.Såväl frågan om ersättning till läkarna som frågan om patientavgifterna är föremålför prövning av utredningen om privatläkarvården. Vid detta förhållande finnsdet enligt utskottets mening inte anledning att, som motionären föreslår,föranstalta om särskild utredning av frågan om höjning av taxebeloppen. Vad beträffar återbäringen vid sjukvårdande behandlingarkan hänvisas till att sjukförsäkringsutredningen i sitt slutbetänkande"Ersättning vid vissa sjukvårdande åtgärder och sjukresor" (SOU1970:56) föreslagit att alla sjukvårdande behandlingar, som ges genom de offentligasjukvårdshuvudmännens försorg, skall inordnas i det förenkladeersättningssystemet för offentlig läkarvård. Detta skulle - i enlighet med vadsom redan gäller beträffande röntgen- och laboratorieundersökningar m. m. -innebära att någon särskild patientavgift inte skulle tas ut för sjukvårdandebehandlingar utan att sjukronorsavgiften skulle innefatta gottgörelse även försädana åtgärder. Utredningen menar att också sjukvårdande behandlingar. som ges utanför den offentliga sjukvården, bör inlemmas iett likartat ersättningssystem. Utredningens förslag i dessa delar kommerenligt vad utskottet inhämtat att bearbetas i samband med det kommande betänkandetrörande privatläkarvården. 1 avvaktan härpå finner utskottet inte heller ifråga om sjukvårdande behandlingar skäl föreligga tUl någon åtgärd. På grund av det anförda hemställerutskottet att avslår 1) motionen1972:116, 2) motionen1972:977. Närvarande: herrar (), (), Ringaby(m), i (s), i Nennesholm (c), Mundebo (fp), fruHåvik (s), fröken (), herrar (), i (vpk),i (c), fröken (), herrar SigneU (s), ()och i ().