bet · FV01LU11 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972:11 betänkande i anledning av Kungl. Maj:tsproposition 1972: 8 med förslag till permutationslag, in. m. jämte motioner. Genom en den 4 februari 1972dagtecknad proposition, 1972: 8, har Kungl. Maj:t, under åberopande av utdragav statsrådsprotokollet över justitieärenden och lagrådets protokoll, föreslagitriksdagen att 1) pennutalionslag, 2) lag omändring i förordningen , huruledes räiielse och förklaring uiigjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag avfideikommissegendom kommer att iakttaga'!, dels till för /73 underandra huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av . Propositionen har i sin helhethänvisats till lagutskottet. Utskottet har därefter jämlikt § 42 iriksdagsordningen överflyttat ärendet, såvitt avser anslag tillfideikommissnämnden, till justitieutskottet (se JuU 1972: 11). Maj:t anses sedan gammalt habefogenhet att genom beslut om s. k. permutation medge ändring av bestämmelseri gåvobrev, testamenten, stiftelseförordnanden och liknande. Propositioneninnehåller förslag till en särskild permutationslag med regler omförutsättningarna för permutation och om handläggningen av permutationsärenden.Förslaget innebär att beslutanderätten delegeras till fideikommissnämndensåvitt rör fideikommissförordnanden och i övrigt till kammarkollegiet. I vissafall skall dock ärende överlämnas till Kungl. Maj:t för avgörande. Lagenavses träda i kraft . 1 Förslag till Permutationslag Härigenomförordnas som följer. 1 §Kan bestämmelse, som enskild meddelat i gåvobrev, testamente, stiftelseförordnande eller liknande handlirig, på grund av ändrade för hållanden ej längre iakttagas eller har bestämmelsen blivit uppenbart onyttig eller uppenbart stridande mot utfärdarens avsikter eller förelig ger annat särskilt skäl, kan på ansökan bestämmelsen ändras eller upp hävas eller undantag medges för särskilt fall (.permutation). Avserpermutation ändring av det ändamål som skall tillgodoses, skall det nyaändamålet så nära som möjligt motsvara det ursprungliga. 2 § Fråga om permutation prövas, såvitt rörfideikommiss som avses i 1 § lagen (1963: 583) om avveckling av fideikommiss,av fideikommissnämnden och i annat fall av kammarkollegiet. 3 § Avser ärende om permutation ändradändamålsbestämning för egendom av mera betydande värde eller uppkommer iärendet fråga av särskild vikt från allmän synpunkt, skall fideikommissnämndeneUer kammarkollegiet med eget yttrande överlämna ärendet till Konungen föravgörande. 4 § Talan mot fideikommissnämndens ellerkammarkollegiets beslut enligt denna lag föres hos Konungen genom besvär. 5 § Denna lag gäller ej sådan pensions- ellerpersonalstiftelse som av ses i lagen (1967: 531) om tryggande avpensionsutfästelse m. m. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i förordningen , huruledes rättelse och förklaringuti gjorde iideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag avfideikommissegendom kommer att iakttagas Härigenom förordnas, att vad i förordningen den 3april 1810, huruledes rättelse och förklaring uti gjordefideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag avfideikommissegendom kommer att iakttagas' sägs om rättelse och förklaring igjorda fideikommissförfattningar skall upphöra att gälla vid utgången av juni1972. Senaste lydelse 1926: 37. Utskottet har i samband med propositionen behandlatföljande i anledning av densamma väckta motioner, nämligen 1) motionen 1972: 1573 av m. fl. (fp,c, m), vari hemställs att för sin del antar följande ändringar iförslagen till permutationslag: Fråga om permutationprövas, såvitt rör fideikommiss som avses i 1 § lagen (1963: 583) om avvecklingav fideikommiss, av fideikommissnämnden och i annat fall av kammarkollegiet. Fråga om permutationprövas, såvitt rör fideikommiss som avses i 1 § lagen (1963: 583) om avvecklingav fideikommiss, av fideikommissnämnden och i annat fall av idet län där sökanden är bosatt. Avser ärende ompermutation ändrad ändamålsbestämning för egendom av mera betydande värdeeller uppkommer i ärendet fråga av särskild vikt från allmän synpunkt, skallfideikommissnämnden eller kammarkollegiet med eget yttrande överlämna ärendettill Konungen för avgörande. Talan mot fideikommissnämndenseller kammarkollegiets beslut enligt denna lag föres hos Konungen genombesvär. Avser ärende ompermutation ändrad ändamålsbestämning för egendom av mera betydande värdeeller uppkommer i ärendet fråga av särskild vikt från allmän synpunkt, skallfideikommissnämnden eller länsstyrelse med eget yttrande överlämna ärendet tillKonungen för avgörande. Talan motfideikommissnämndens eller länsstyrelses beslut enligt denna lag föres hosKonungen genom besvär. 2) motionen 1972: 1574 av m. fl. (m),vari hemställs att antar förslaget till permutationslag med denändringen att 1 § erhåller följande lydelse: 1§ Kan bestämmelse, som enskild meddelat i gåvobrev, testameiite,stiftelseförordnande eller liknande handling, på grund av ändrade förhållandenej längre iakttagas eller har bestämmelsen blivit uppenbart onyttig elleruppenbart stridaiide mot utfärdarens avsikter eller föreligger eljestsynnerliga skäl, kaii på ansökan bestämmelsen ändras eller upphävas ellerundantag medges för särskilt fall (perrnutatipn). Avser permutation ändring av det ändamål som skalltillgodoses, skall det nya ändamålet så nära som möjligt motsvara detursprungliga. Kartong:S. 4, rad 9 Står: andra Rättat till: underordnade S. 4, rad 1214 Står: samt1810------ iakttagas Utgår uppstår behov av att med hänsyn till ändradeförhållanden jämka bestämmelser i testamenten, stiftelseurkunder och liknandehandlingar. Om inte i urkunden har angetts hur jämkning får äga rum ansesKungl. Maj:t sedan gammalt ha befogenhet att förordna härom genom beslut om s.k. permutation. permutationsrätt grundas inte på någonbestämmelse i regeringsformen utan den har vuxit fram på sedvanerättslig grundmed anknytning till allmän civillag. Även underordnade myndigheter har i någrafall genom samfälld lagstiftning eller regeringsbeslut bemyndigats att beslutai permutationsärenden. Som exempel härpå kan nämnas 22 § i lagen (1967: 531) omtryggande av pensionsutfästelse m. m. Kungl.Maj:t handlägger omkring 300 permutationsärenden.Departementsutredningen (Ju 1964: 58) som enligt sina direktiv har till uppgiftbl. a. att undersöka möjligheterna till delegering av ärenden som handläggsav Kungl. Maj:t har i sin avgivna promemoria 133 behandlatbeslutanderätten i ärenden om permutation och lagt fram förslag rörandedelegering av dessa ärenden. Promemorian harremissbehandlats genom utredningens försorg. Utskottet redovisar i det följande avdepartementsutredningens förslag, remissvaren, lagrådets yttrande ochföredragande statsrådet anförande endast de avsnitt som bedöms vara avsärskilt intresse med hänsyn till innehållet i de i anledning av propositionenväckta motionerna. Vidare redovisas i samband med motionerna vissa uttalandenav grundlagberedningen i betänkandet "Ny regeringsform Ny riksdagsordning"(SOU 1972: 15). De materiella reglerna om permutation Utredningen ansåg inte att lagen borde innehållanågra materiella bestämmelser om förutsättningarna för permutation. Dethuvudsakliga motivet härför var svårigheten att utforma reglerna så att de bådegav ledning för tillämpningen och lämnade önskvärt utrymme för de nyapermutationsgrunder som samhällsutvecklingen kan motivera. Utredningenförordade i stället att det i propositionen togs in en redogörelse för Kungl.Maj:ts praxis i permutationsärenden med förklaring att de-legeringen inte varavsedd att innebära någon ändring häri. Vidare föreslog utredningen att Kungl.Maj:t i särskilda tillämpningsföreskrifter lämnade anvisningar för prövningen iform av översiktliga rekommendationer. Till ledning för utformningen av dessarekommendationer hade utredningengjort en sammanställning över förhållanden som i praxis har ansetts motiverajämkning i stiftelseförordnanden med generiskt bestämda destinatärer. Föredraganden framhåller att frågan om eventuellamateriella regler om permutation har varit föremål för mycket delade meningarunder remissbehandlingen. Från många håll ifrågasätts om det alls är nödvändigteller ens lämpligt att i författning närmare ange under vilka förutsättningarpermutation får äga rum. Det framhålls att regler härom kan komma att utöva eninte önskvärd återhållande effekt på utvecklingen och att permutationsärendenaär av så skiftande karaktär att någon detaljreglering knappast kan genomföras.Det anses tillräckligt att det i lagens förarbeten lämnas en redogörelse förKungl. Maj:ts praxis åtföljd av en förklaring att någon ändring i denna praxisinte är avsedd. Andra remissinstanser anser att utövningen avpermutationsrätten åtminstone i sina grunddrag bör regleras i lag men attreglerna bör utformas så generellt att de tar hänsyn till framtidaförändringar i samhället. Föregen del anser föredraganden, med hänsyn till att permutationsin-stitutetonekligen lämnar möjlighet till väsentliga ingripanden i enskildasdispositioner, att permutationsrätten i sina huvuddrag bör regleras i lag. 22 §lagen om tryggande av pensionsutfästelse m. m. enUgt vilket stadgandetillsynsmyndigheten, dvs. länsstyrelse, får förordna om ändring av innehållet istiftelses stadgar, om det inte längre finns någon som omfattas av stiftelsensändamål eller om stiftelsens kapital väsentligen överstiger vad som kan kommaatt fordras för att tillgodose ändamålet eller om det i övrigt förekommersärskilda skäl för sådan ändring kan härvid tjäna som mönster. Någondetaljerad författningsreglering av förutsättningarna för permutation bördäremot enligt föredragandens mening inte komma i fråga. Härtill är ärendenaalltför disparata, och vidare är det angeläget att inte genom utförligabestämmelser låsa rättsutvecklingen. Föredraganden kan därför inte ansluta sigtill utredningens tanke att Kungl. Maj:t i tillämpningsföreskrifter skall genärmare anvisningar för utövningen av permutationsrätten. Somutgångspunkt för tillämpningen av lagen bör gälla att den praxis som harutvecklat sig vid Kungl. Maj:ts handläggning av permutationsärenden skallföljas även i fortsättningen och att någon ändring av tillämpadeallmänna principer inte är åsyftad. En god uppfattning om praxis kan erhållasur den i utredningens promemoria lämnade redogörelsen årskonseljärenden. Även utredningens sammanställning över förhållanden som haransetts motivera permutation och de synpunkter som i anslutning därtill haranförts av vissa remissinstanser är härvidlag av betydande intresse. Iförsta stycket av förevarånde paragraf anges tre kvalificerade förutsättningarför permutation, nämligen att, på grund av ändrade förhållanden, bestämmelseej längre kan iakttagas eller blivit uppenbart onyttig eller blivit uppenbartstridande mot utfärdarens avsikter. Härjämte anger lagtexten att permutationfår ske om annat särskilt skäl föreligger. Avden redogörelse för praxis, som lämnas i en bilaga till remissprotokollet,framgår, att de tre kvalificerade förutsättningarna för permutation knappasthar aktualitet för fideikommissförordnandena. Flertalet ärenden om permutationav fideikommissförordnande synes sålunda avse rätt att ta i anspråk egendom somhör till fideikommisset, och skäl för ianspråktagande är vanligen attinnehavaren behöver medel för byggnadsarbeten på den till fideikommissethörande fasta egendomen eller för betalning av skatt. Avsiktenär tydligen, att permutation av fideikommissförordnande skall kunna grundas påden allmänna förutsättningen särskilt skäl. Detta innebär emellertid i självaverket, att lagtexten i motsats till förordning inte ger någonledning i fråga om förutsättningarna för permutation avfideikommissförordnande. Att märka är nämligen, att med "särskiltskäl" inte kan åsyftas någon begränsning till skäl liknande de iparagrafen förut angivna. Detsagda ger vid handen att lagen i själva verket inte ger någon av-gränsning avområdet för permutationsrätten. Första stycket säger egentligen endast, attpermutation får ske när särskilt skäl föreligger. Medhänsyn till det förut anförda kan det ifrågasättas om inte den bästa lösningenskulle vara att lämna fideikommissförordnandena utanför permutationslagen.Härför kunde också tala, att flertalet av dessa ärenden är av en helt annan typän övriga permutationsärenden och att fideikommissärendena på grund avfideikommissens aweckhng kommer att efter hand upphöra. Omfideikommissen skulle lämnas utanför permutationslagen, ligger det närmast tillhands att bibehålla förordning i dess helhet och med ändring avförordningen föreskriva att ansökningar som avses i förordningen skall, i varjefall när fråga är om fideikommiss enligt 1 § avvecklingslagen, inges tillfideikommissnämnden och prövas av denna. Härigenom skulle vinnas att de skildaförutsättningarna för permutation av fideikommissförordnanden alltjämt direktframgår av författningstexten. Medhänsyn till att handläggningen av permutationsärenden skall ankomma på endasttvå myndigheter och att den fasta praxis som råder på området är avsedd attbibehållas finner lagrådet emellertid icke anledning att hemställa om ändradutformning av förslaget i nu förevarande avseende. Grundlagberedningenanför i sitt avgivna betänkande (SOU 1972: 15) att permutation innebäravsteg från vad som eljest gäller enligt lag. Det synes grundlagberedningenlämpligt att en generell rätt för regeringen eller annan myndighet att beslutai ärenden om permutation erhåller uttryckligt stöd i grundlag.Grundlagberedningen föreslår därför att i den nya regeringsformen 10 kap. 10 §införs följande bestämmelser: 10§ Regeringen äger medgiva ändring i vad som har föreskrivits i testamente,donationsbrev, stiftelseurkund eller annan sådan handling, om föreskriften ejlängre kan tillämpas eller eljest synnerliga skäl till ändring föreligger.Befogenhet att i sådana fall medgiva ändring kan också genom lag tilläggasannan myndighet. Grundlagberedningen framhåller att dessabestämmelser innebär dels att regeringen får en allmän rätt att besluta ompermutation, dels att genom lag kan bemyndiga även annan myndighetatt handlägga permutationsärenden. Oavsett vilken myndighet som beslutar gälleremellertid som en förutsättning för permutation, understryker grundlagberedningen,att synnerliga skäl till ändring föreligger. Som exempel nämns igrundlagstexten att den berörda föreskriften kan till-lämpas. Denangivna förutsättningen får enligt grundlagberedningen vidare anses varauppfylld exempelvis i fall där syftet med en donation har kommit att saknaaktualitet. Imotionen hänvisas till grundlagberedningens förslag och motionärerna förklararatt de delar grundlagberedningens uppfattning att avsteg från bestämmelser sommeddelats i gåvobrev, testamente, stiftelseurkund eller liknande handling ejfår ske utan att synnerliga skäl härför föreligger. Orden "annat särskiltskäl" bör därför i 1 § förslaget till permutationslag utbytas mot orden"eljest synnerliga skäl". Motionärernaframhåller därefter att grundlagberedningens förslag även i övrigt i vissadelar avviker från ordalydelsen i 1 § i föreliggande lagförslag. Skullegrundlagberedningens förslag till lydelse av 10 kap. 10 § regeringsformen kommaatt antas oförändrat bör enligt motionärerna också 1 § i permutationslagen ändrasi överensstämmelse med grundlagsstadgandet. Närdet gäller frågan om val av beslutande instans diskuterade utredningen olikaalternativ. Flera skäl ansågs tala för att länsstyrelserna bör besluta iärenden om permutation av stiftelseförordnanden, ivart fall sådana med generiskt bestämda destinatärer. avgörredan nu vissa sådana ärenden. Dessutom är tillsynsmyndighetenligt lagen om tillsyn över stiftelser. Även om stiftelse inte står underlänsstyrelses tillsyn är dess verksamhet i allmänhet lokalt förankrad.Länsstyrelsens kännedom om lokala förhållanden kan därför komma till nytta vidhandläggningen av permutationsärenden. Mot en överflyttning av beslutanderättentill länsstyrelse talade emellertid att ärendenas spridning på ett stort antalinstanser försvårar en enhetlig till-lämpning. En annan möjlighet är attförlägga prövningen till de allmänna domstolarna. Denna tanke avvisadesemellertid av utredningen. Som skäl härför åberopades önskemålet om ett enkeltoch snabbt förfarande. Vidare påpekades dels att det i permutationsärenden oftainte finns någon som kan företräda partsintressena och dels att en överföringtill domstolsprövning skulle förutsätta en omfattande materiell lagstiftning ompermutation. Utredningen övervägde också möjligheten att låta stiftelseärendenmed generiskt bestämda destinatärer prövas av olika centralaförvaltningsmyndigheter. Genom att härvid varje myndighet skulle få pröva allaärenden där stiftelsens syfte har nära beröring med myndighetens verksamhetskulle kravet på enhetlig tillämpning tillgodoses i fråga om de fackligasynpunkterna. Kravet på samordning av den juridiska bedömningen i de olikaärendena skulle däremot kvarstå. Mestrationellt ansåg utredningen det vara att flytta beslutanderätten i samtligastiftelseärenden till en underordnad myndighet med goda förutsättningar attpröva de rättsliga frågorna. Härigenom skulle antalet remisser som avser denjuridiska bedömningen och därmed handläggningstiden kunna nedbringas. Behovetav att remittera stiftelseärenden med generiskt bestämda destinatärer tillvederbörande fackmyndighet skulle visserligen kvarstå. Också antalet sådanaremisser skulle emellertid kuima minskas med hänsyn till att många ärendenfrån saklig synpunkt är föga komplicerade och till att en fast praxis numerahar utbildat sig för prövningen i åtskilliga fall. Utredningenbedömde kammarkollegiet vara den myndighet som var mest lämpad att ta överärendena. är kollegiet remissmyndighet i ärenden ompermutation av stiftelseförordnande. hade kollegietviss befattning med permuta-tionsfrågor. Sakligt mera kompliceradepermutationsansökningar på kyrkans och skolans områden remitteras sedan längedit för undersökning av frågor om t. ex. äganderätt till fast egendom eller förannan grundläggande utredning. I sammanhanget erinrades om att en särskild sakkunnig(Fi 1970:75) tillkallats för att se över kammarkollegiets uppgifter ochorganisation samt att det av direktiven för den sakkunnige framgick attkammarkollegiet skall bestå som självständig myndighet och att någon avgörandeändring av dess nuvarande huvudinriktning på utredande och processförandeuppgifter inte skall ske. a. att undersöka om kammarkollegiet bör tillföras uppgifter som åvilar andra myndigheter. En redogörelse för översynen har lämnats ioktober 1971 (Ds Fi 1971: 16). Permutationsärendenrörande fideikommissförordnanden borde enligt utredningen överflyttas påfideikommissnämnden, som hade goda förutsättningar för denna uppgift. Detfinns också ett starkt sakligt samband mellan permutationsärendena ochnämndens nuvarande arbetsuppgifter. Vadbeträffar handläggningen av permutationsärendena föreslog utredningen attansökan i ärende som skulle avgöras av kammarkollegiet skulle ges in tilllänsstyrelsen i det län där stiftelsen hade sitt säte eller, om ärendet avsågändring av testamente berörande enskild person, till i det ländär sökanden var bosatt. borde med eget yttrande överlämnaärendet till kammarkollegiet. Om det ansågs behövligt, borde kollegiet förebeslut samråda med vederbörande centrala förvaltningsmyndighet. Ansökan omändring i fideikommissurkund borde ges in direkt till fideikommissnämnden, somvid behov borde samråda med eller annan statlig myndighet. borde vidare ha rätt och skyldighet att till Kungl.Maj:t överlämna permutationsärende som bedöms ha principiell räckvidd.Slutligen ansåg utredningen att avgörande i permutationsärende borde kunnaöverklagas hos Kungl. Maj:t i statsrådet. Utredningens förslag om val av beslutande instanshar godtagits vid remissbehandlingen. Flertalet remissinstanser åberopardärvid vikten av en enhetlig rättstillämpning. Hovrätten för mera utförligt de olika alternativen till beslutande instans.Hovrätten pekar på att utredningen till en början framfört flera skäl för attvalet bör falla på länsstyrelse. Hovrätten ansluter sig till vad utredningen sålundaframhållit och betonar särskilt vikten av den lokala förankringen. I ärendenav det slag det här är fråga om torde det enligt hovrätten nämligen ofta varatill stor gagn, om myndigheten har möjlighet att på ett informellt sätt verkaför en allsidig utredning på ort och ställe och att genom direktapersonkontakter underlätta ärendets fortgång. Hovrätten finner också att fleraav de uppräknade fördelarna exempelvis den lokala förankringen med kännedomom fastighetsväsendet och de sociala villkoren jämte personkännedom börkunna ha väl så stor betydelse när det gäller ändring av förordnanden tillförmån för individuellt bestämda destinatärer, t. ex. då fråga är om tillståndatt förfoga över fast egendom eller ta i anspråk donationskapital för uppehälle,utbildning och liknande. Till förmån för länsstyrelse såsom beslutandemyndighet talar också, såsom utredningen anmärkt, att länsstyrel- rätt hyresgästen härvid är tillförsäkrad skall kunna ledatill de svåra följder som ett mistande av bostaden innebär. Det är enligt utskottets mening alltid otillfredsställandeom rättsförluster uppstår på grund av bristande kännedom om de lagligamöjligheter rättssamhället ställt till medborgarnas förfogande. Det måste varaett elementärt intresse för lagstiftaren att den enskilde medborgaren i varjesärskilt fall i mesta möjliga mån kan handla utifrån en säker bedömning av delagliga konsekvenserna av sitt handlande alternativt sin uraktlåtenhet att handla.Att en hyresgäst skall kunna förlora rätten till sin bostad och sålunda ställasinför katastrofen att bli vräkt enbart på grund av otillräcklig kunskap om debestämmelser som tillkommit just i syfte att skänka honom möjlighet att undvikaatt förhållandena utvecklas på detta olyckliga sätt finner utskottet ickeacceptabelt. Det är icke minst ur jämlikhetsaspekt nödvändigt att allahyresgäster, oavsett juridisk utbildning, på annat sätt förvärvadförfattningskunskap, större eller mindre främlingskap inför landetslagstiftning och oberoende av tillfälligheternas spel, beredes likvärdigamöjligheter att värna om sin rätt till något av det mest elementärt nödvändigaför upprätthållandet av en människovärdig existens, nämligen rätten tillbostad. Utskottet vill framhålla att möjliggörandet härav inte på minsta sättkränker motpartens rättsliga ställning eller inkräktar på hans lagliga rätt. Under remissbehandlingen-- (utskottet)------- förslaggenom förs. Länsstyrelseni-------- (utskottet)------- vederbörande myndighet. mening kan dessa formella svårigheter lösas genom ändringar i 12kap. I praktiken kan underrättelse ske genom att vederbörandemyndighet antingen intar en erinran om återvinningsrätten i föreläggandet attsvara på ansökningen eller också åsätter ansökningshandlingen en stämpel medmotsvarande erinran. Med hänsyn till det anförda tillstyrker utskottet attriksdagen med bifall till motionen antager följande ändringar i 1 2 kap.hyreslagen. I ett nytt andra stycke i 44 § införs skyldighet förhyresvärd att i uppsägningen underrätta hyresgästen om vad han har att iakttaför att återfå hyresrätten. I ett tredje stycke införs bestämmelser om attuppsägningen är utan verkan om hyresvärden inte fullgör vad som åligger honomenligt andra stycket. Det nuvarande andra stycket i 44 § blir i fortsättningendet fjärde stycket. Med hänsyn till att underrättelsen skall intas iuppsägningen görs i 8 § första stycket den ändringen att uppsägningen iförevarande fall alltid måste ske skriftligen. I 8 § sjätte stycket intasvidare en erinran om bestämmelserna i 44 § andra stycket angående innehållet iuppsägning i fall som avses i 42 § första stycket 1. Slutligen intas i 8 §femte stycket skullevisserligen samråd med central myndighet kunna föreskrivas. En sådan ordningskulle dock bli tungrodd och opraktisk. kan därför intetillstyrka att en överflyttning sker till länsstyrelserna.