bet · FV01JuU1 · 1972-12-31 00:00:00 — den praxis som tiUämpats vid ändringar i den polisiära ellerjudiciella indelningen och i andra liknande sammanhang. Ett tiU-mötesgående avmotionärernas önskemål medför också en från administrativa utgångspunkteromständlig ordning, eftersom genomförandet av olika skäl bör ske successivt ochett flertal propositioner således skulle behöva föreläggas i fråganom polisdistriktsindelningen. Utskottet kan därför icke ansluta sig tillmotionärernas förslag att varje särskUd indelningsändring skall underställas ,utan det bör i princip ankomma på Kungl. Maj:t att besluta om de indelningsändringarsom utredningarna i varje särskilt faU kan anses motivera. SjälvfaUet böremeUertid, som framhåUes i motionen 1971: 1629, höras om i visst fallnågon avvikelse från angivna riktlinjer befinnes er-forderUg. Utskottet utgårockså från att frågan underställes prövning om i visst fall tvekanskulle uppstå huruvida en indelningsändring står i överensstämmelse med deuppdragna riktlinjerna eUer eljest särskilda skäl talar härför. Sådana skäl böranses föreUgga om t. ex. en planerad indragning är starkt motiverad med hänsyntill önskemålet att rationalisera polisverksamheten men står iuppenbar strid mot de regionalpolitiska strävandena. Ifråga om genomförandet finner utskottet vidare, i anslutning till yrkanden imotionema 1971: 1619 och 1971: 1622, att tiden härför, bl. a. på gmnd avbehovet av ytterligare utredning och av hänsyn till berörd personal, börutsträckas något utöver den period av två å som förutsattes ipropositionen. Somframgått av det föregående är i detta sammanhang fråga om riktlinjer i stortför en ändrad polisdistriktsindelning, och i propositionen tas inte i någotfall ställning till de indelningsförslag som polisutredningen för varje länlagt fram. Utskottet har ovan uttalat sig om nödvändigheten av kompletterandeutredningar och finner mot denna bak-gmnd det varken möjligt eller lämpligt attta ställning till de önskemål rörande distriktsindelningen i vissa län somupptagits i motionema 1971: 1615, 1971: 1616, 1971: 1620, 1971: 1621, 1971:1623, 1971: 1626 och 1971: 1628. Dessa motionsyrkanden bör således avslås.Synpunkterna i motionerna har emellertid i viss utsträckning beaktats vidutskottets ställningstaganden till riktlinjerna i stort. Med de jämkningar som ovan angivits tiUstyrkerutskottet de i propositionen förordade riktlinjerna för den framtidapolisdistriktsindelningen. Det är självfallet icke möjligt att ange det exaktaantalet polisdistrikt som kommer att finnas sedan reformen genornförts.Departementschefen har uttalat att en tUlämpning av de riktlinjer han förordatinte torde komma att leda till att antalet poUsdistrUct blir mindre än vadpolisutredningen föreslog, dvs. Utskottet vUl för sin delframhålla att antalet, vid ett beaktande av utskottets uttalanden, kommer atticke obetydligtöverstiga detta antal. Härav följer ätt yrkandet i motionen 1971: 1625 rörandeantalet polisdistrikt får anses tillgodosett. Även yrkandena i motionen 1971:1624 om polisdistriktsindelningen i stort får i väsentlig mån ansestillgodosedda genom utskottets förslag till jämkningar. Detsamma gäller övrigai det föregående behandlade motionsyrkanden, bortsett från dem som haravseende på distriktsindelningen i speciella län. Vissafrågor rörande det praktiska polisarbetet I anslutning till de i propositionen upptagnafrågorna rörande den lokala polisorganisationen har i två motioner framställtsyrkanden som närmast berör det praktiska polisarbetet. I motionen 1971: 1618framhåUes att information och upplysning utgör viktiga inslag i den brottsförebyggandeverksamheten men att det värdefulla upplysningsarbete som poUsen bedriver iskolorna är otUlräckligt. En aktiv samverkan mellan hem, skola, de socialamyndighetema och polisen rekommenderas av motionärema, som också framhållerbehovet av ett förtroendefullt samarbete mellan polis och allmänhet. Isistnämnda hänseende uttalar sig motionärerna för en återuppbyggnad av systemetmed kvarterspoliser. Motionärerna yrkar att skall ge Kungl. Maj:ttill känna dels att det nyssnämnda samarbetet bör underlättas, dels att ettsystem med kvarterspoliser bör prövas och, om erfarenheterna blir goda,vidareutvecklas. Förslagom kvarterspoliser lägges också fram i motionen 1971: 1629. a. att det är angeläget att söka kompensera den minskade personkännedom somallmänt följer med ökad centralisering och föreslår i detta syfte att enskUdapolismän ges särskilda ansvarsområden som kvarter, landsbygdsområden ellermindre tätorter. Önskemålen härom bör enligt motionsyrkandet ges Kungl. Ifråga om önskemålen i motionen 1971: 1618 om ett vidgat samarbete mellansocialvårdsmyndigheter, skola, hem och polis vill utskottet erinra om attKungl. Maj:t i cirkulär (SFS 1970: 513) rekommenderat attsamarbetsorgan bildas i kommunerna för ett intensifierat samarbete mellanbarnavårdsnämnd, skola och polis bl. a. i brottsförebyggande syfte.Länsstyrelserna har ålagts att verka för att samarbetsorgan bildas. Anvisningarför hur samarbetet skall bedrivas har utarbetats avsocialstyrelsen, och (Rådoch anvisningar 1971: 23). Med hänsyn till det anförda påkallar motionen iberörd del icke någon åtgärd. Äveni fråga om den i bägge motionema behandlade kvarterspolisverksamheten harnyligen tagits initiativ som ligger i linje med motionärernas önskemål,Kvarterspoliser förekommer i vårt land endast i ,och , där de till övervägande del är placerade i de nyastadsdelarna. Erfarenheterna har uppgivits vara mycket goda, men de begränsadepersonalresurserna har gjort det omöjligt att utbygga verksamheten.Ett steg mot en sådan förbättrad kontakt mellan allmänhet och polis, som ettsystem med kvarterspolis irmebär, har emellertid sedan tagits avrikspolisstyrelsen genom anmaning till landets polischefer att omgående ta uppsamråd med representanter för personalen angående de övervakningsmetoder somtillämpas inom distriktet. Syftet bör därvid bl. a. vara att söka åstadkomma enökad tjänstgöring till fots inom områden där denna bevakningsform kan ansesmest ändamålsenlig för att uppnå bättre polisiär service på allmän plats samtatt även i övrigt klarlägga att tillgängliga resurser för övervakning användespå bästa möjliga sätt. initiativ, som ligger i linje medvad utskottet ovan uttalat om värdet av en nära kontakt mellan poUs ochallmänhet, hälsas av utskottet med tillfredsställelse. Resultatet bör avvaktasinnan ytterligare åtgärder i motionernas syfte överväges. Motionema bör alltsåinte föranleda någon åtgärd. Inrättandet av polisstyrelser i de nuvarandepolisnämndernas ställe betecknas i propositionen som ett vikdgt led isträvandena att behåUa och fördjupa det samband som av ålder furmits meUankommunerna och polisen. Polisstyrelserna föreslås bestå av polischefen somordförande och sex medborgarrepresentanter, utsedda av de i distriktet ingåendeprimärkommunerna. Arbetsuppgifterna bör enligt förslaget i princip sammanfallamed de uppgifter som lokal polischef nu har. Med begreppet polismyndighet skallsålunda avses polisstyrelsen i distriktet, om inte annat följer av lag ellerannan författning. avgränsningar förordas i fråga om fördelning avarbetsuppgifterna meUan styrelsen i plenum och polischefen. I plenum börsålunda avgöras viktigare frågor om organisation och arbetsordning, frågor omförslag till beräknande av utgifter för polisväsendet i distriktet och andrafrågor av större ekonomisk betydelse. Såsom pleniärenden betecknas också frågorom tillsättning av kvalificerade polismanstjänster och viktigare frågor ominformation. Ärenden som innebär utövning av polisledning avses falla heltutanför medborgarrepresentanternas befogenhetsområde. Polisstyrelsereformenföreslås bli genomförd . Sättetför utseende av medborgarrepresentanterna EnUgt polisutredningens förslag skullemedborgarrepresentantema i poUsstyrelserna föreslås av kommunfullmäktige i defall då polisdistrikt består av en enda kommun och om två eller flerakommuner ingår i distriktet av eller kommunfullmäktige ilandstingsfria Ledamöterna skulle sedan utses av denregionala polismyndigheten. I propositionen föreslås att primärkommunerna utanundantag skall utse ledamöterna. För denna ordning åberopas främst attreformens huvudsyfte är att ge den lokala polisorganisationen en bättre kommunalförankring och att därför alla möjligheter att stärka det primärkommunalainflytandet bör utnyttjas. Val av ledamöter i polisstyrelse anses i stort settkunna ske på mötsvarande sätt som f. n. gäUer vid val av ledamöter ipolisnämnd, dvs. av de i distriktet ingående kommunernas fullmäktige eller avombud för dessa kommuner. Bara i de fall då polisdistrikt omfattar en kommunskall ledamöterna väljas direkt av kommunfullmäktige. Det antal ombud varjekommun skall utse bör begränsas för undvikande av att vissa kommuner fåralltför stor dominans i ombudsförsamlingen. I motionen 1971: 1624 hemställes i viss anslutning tillpolisutredningens förslag att de förtroendevalda i polisstyrelsen skall väljasav landstingen efter samråd med kommunerna. Syftet bakom förslaget är attåstadkomma en rimlig fördelning av. styrelseplatserna mellan de i polisdistriktetingående kommunerna och att så långt som möjligt nå en sammansättning avstyrelsen som svarar mot den partipolitiska ställningen inom distriktet. Utskottet vill i denna del förstuttala sin anslutning till huvudsyftet med reformen, nämligen att ge den lokalapolisorganisationen en bättre och medborgerlig förankring än vad dennu har. Förslaget att ersätta de nuvarande polisnämnderna, som har endastrådgivande funktion, med polisstyrelser med beslutande funktion är ägnat atttillgodose detta syfte. Genom representation i styrelserna erhållesockså garantier för ett ökat kommunalt inflytande på polisverksamheten idistrikten. Vid bedömande av vilken ordning för ledamöternas utseendesom bör väljas måste beaktas att den i propositionen förordade metodenförorsakar något högre kostnader och administrativt sett bUr något merkomplicerad än en ordning där uppgiften att utse ledamöterna åvilarlandstingen och, i landstingsfria kommuner, kommunfullmäktige. En annanbetydelsefull synpunkt är att landstingen och, i landstingsfria kommuner,kommunfullmäktige utgör. naturliga valkorporationer med en sammansättning somåterspeglar den partipolitiska stäUningen. Om uppgiften att utsemedborgarrepresentanter ålägges dem, bör bättre förutsättningar finnas för enrepresentation som står i relation till de politiska partiernas storlek än omden i propositionen föreslagna ordningen genomföres. Mot denna bakgrund finnerutskottet övervägande skäl tala för att uppgiften att utsemedborgarrepresentanterna i polisstyrelse bör åvila landstingen respektivekommunfullmäktige i kom- SjälvfaUet måste, såsom föreslagits i motionen 1971:1624, vid utseendet förekomma samråd med kommunerna. Departementschefen uttalar i propositionen attmedborgarrepresentanternas allmäima erfarenheter och kunskaper kommer att bliett betydelsefullt komplement till polischefens fackkunskap. Enligt departementschefensmening är antalet ledamöter av mindre betydelse. Det väsentliga är att kunnaknyta lekmän med moget omdöme och allmän livserfarenhet tUl organisationen.Sådana egenskaper kan uppenbarligen bli företrädda redan genom ett fåtallekmäns medverkan. Också från organisatorisk synpunkt är det en fördel attantalet ledamöter i styrelsen inte blir alltför stort. Departementschefendelar polisutredningens uppfattning att önskemålen om en fullständig ochproportionell representation, som i flera fall leder till mycketstora styrelser, måste vika för intresset av att skapa ett funktionsdugligtorgan. I likhet med utredningen och en klar majoritet av remissinstansernaanser departementschefen att en styrelse bestående av polischefen och sex medborgarrepresentanterinnebär en lämplig avvägning. Fråganom personalen bör vara representerad i styrelsen bör enligt departementschefensmening lösas i ett större sammanhang sedan pågående utredningsarbete rörandefördjupad företagsdemokrati inom statsförvaltningen slutförts. Spörsmåletom antalet ledamöter i polisstyrelse behandlas i två motioner. Enligt motionen1971: 1624 bör polisstyrelse bestå av polischefen, minst sex förtroendevaldaledamöter samt en representant för polispersonalen. Antalet förtroendevaldabör utökas till det antal som erfordras för att samtUga i distriktet ingåendekommuner eller kommunblock skall bli representerade i styrelsen. Detta synsättåterfinns i motionen 1971: 1625, där det yrkas att antalet ledamöter skallkunna uppgå till mer än sju men högst elva om polisdistriktet omfattar mer äntvå kommunblock. Syftet med den föreslagna regleringen anges av motionärernavara att uppnå en mer allsidig representation. Motionärerna berör även fråganom de anställdas möjligheter till inflytande. I avvaktan på det ovan nämndautredningsarbetet rörande fördjupad företagsdemokrati inom statsförvaltningenavstår motionärerna från yrkande i denna del. Utskottet finner i likhet med departementschefendet vara av väsentlig betydelse för polisstyrelsens funktionsduglighet attantalet ledamöter inte blir aUtför stort. Från denna synpunkt finner utskottetdet i propositionen föreslagna antalet medborgarrepresentanter vara väl valt.Förslaget torde också i de flesta fall göra det möjligt för samtliga i ettpolis- distriktingående kommuner att bli representerade i styrelsen. I ett mindre antal fall,bl. a. då fler än sex kommuner kommer att ingå i ny-bUdat polisdistrikt, skulleemellertid med detta antal valda ledamöter det i motionerna 1971: 1624 och1971: 1625 uttalade önskemålet att alla i distriktet ingående kommuner bör vararepresenterade i styrelsen inte bli tillgodosett. Förslaget gör det också svårtatt åstadkomma en rimlig proportionell representation i sådana fall dåi ett distrikt finns en eller flera mycket folkrika kommuner. Med hänsynhärtill bör det finnas möjlighet att i enstaka undantagsfall föreskriva ettnågot större antal lekmannarepresentanter än vad som föreslagits i propositionen.Fler än åtta valda ledamöter synes dock inte i något fall böra förekomma. I detläge spörsmålet om fördjupad företagsdemokrati inom statsförvaltningen förnärvarande befinner sig saknar utskottet anledning till annan bedömning i frågaom styrelserepresentation för personalen än den som departementschefen givituttryck åt. Propositionen innebär att polischefen skall varasjälvskriven ordförande i polisstyrelsen. Förslaget överensstämmer i dettahänseende med vad som föreslogs av en minoritet inom polisutredningen beståendeav ordföranden och tre experter, som ansåg det naturligt att ordförandeskapetanförtroddes polischefen vilken har kunskap om och erfarenhet avpolisverksamheten i hela polisdistriktet. Utredningens majoritet ansåg däremotatt de regler som gäller för kommunala nämnder borde bli vägledande ochordförandeskapet sålunda anförtros någon av de valda ledamöterna. Departementschefenmotiverar sitt ställningstagande med att polisstyrelserna är statligamyndigheter och att styrelsebesluten i relativt stor utsträckning kommer attfattas av polischefen ensam. Med hänsyn till att polischefens speciellapersonliga ansvar för verksamheten inte har någon motsvarighet i kommunalanämnder anser han att frågan om ordförandeskapet inte behöver lösas efter detmönster som gäUer för kommunala nämnder. Inte minst praktiska skäl anser hantala för att polischefen anförtros uppdraget att vara ordförande. Därmed skulleman också uppnå överensstämmelse med vad som gäUer på central och regional nivåinom polisväsendet. Enfrån departementschefen avvikande mening har kommit till uttryck i ett flertalmotioner. I motionerna 1971: 1617, 1971: 1624 och 1971: 1625 framställessålunda yrkanden som går ut på att en av de valda ledamöterna skall utses tillordförande. Samma ordning beträffande vice ordförande föreslås i motionerna1971: 1617 och 1971: 1624. I motionen 1971: 1617 uttalas vidare att valet skallföretas av styrelsens förtroendevalda ledamöter. I motionen 1971: 1627 yrkasatt beslutaratt polisstyrelsen inom sig skall utse ordförande och vice ordförande. Tillstöd för motionsförslaget att ordförande skall utses bland de valda ledamöternauttalas bl. a. att en ordning med polischefen som självskriven ordförandestrider mot den gmndläggande målsättningen att skapa en beslutsfunktion somtillgodoser ett starkt medborgarinflytande och skulle kunna leda tUl attpoUschefen får en alltför stark StäUning i styrelsen i förhållande till deförtroendevalda ledamöterna. I motionen 1971:1627 uttalas bl. a. att styrelsensjälvfallet kan tillgodogöra sig polischefens speciella kunskaper även med enlek-mannaordförande. Med hänsyn härtill saknas enligt motionärerna anledningatt i fråga om polisstyrelserna avvika från den praxis beträffande utseeendetav ordförande och vice ordförande som råder i kommunala nämnder och styrelser. Vissa skäl talar för departementschefens förslagatt polischefen anförtros uppdraget att vara polisstyrelsens ordförande.Enligt utskottets mening tillgodoses emellertid reformens huvudsyfte bättre ommedborgarinflytandet, i anslutning till vad som uttalats i motionerna, ävenges det uttrycket att polisstyrelsens förtroendevalda ledamöter inom sig fårutse ordförande och vice ordförande. Även med denna lösning kommer polischefen,som blir självskriven ledamot, att genom sin fackkunskap inta en särställning istyrelsen. I åtskilUga frågor torde han också komma att fungera somföredragande. De risker för dualism i poUsledning-en, som på sina håll befaratsdärest annan än polischefen skulle vara ordförande, synes kunna undvikas meddepartementschefens förslag till en noggrann avgränsning mellan de uppgiftersom ankommer på polisstyrelsen i plenum och de uppgifter som åliggerpolischefen ensam. Härvid bör betonas att ärenden som innebär utövning avpolisledning faller helt utanför medborgarrepresentanternas befogenhetsområde. Påanförda skäl förordar utskottet den lösningen att polisstyrelsens valdaledamöter inom sig utser ordförande och vice ordförande. De i propositionen uppdragna riktlinjerna för enreform av den regionala polisorganisationen innebär, som inledningsvisantytts, i huvudsak att två eller undantagsvis tre angränsande län i en delfall sammanr föres till ett verksamhetsområde. Åtgärden bör enligt departementschefenske beträffande län med ett eller två polisdistrikt. Möjligen kan även län medtre distrikt komma i fråga för sammanföring med annat län. Vidare innebärreformen att i samtliga län införes en enhetiig organisation, därlänspolischefen, även om han alltjämt är tjänsteman i ,ges en betydligt mer självständig ställning med vidgad beslutanderätt i olikafrågor. Reformenär enligt departementschefen att se som ett provisorium i avvaktan påresultatet av det arbete som f. n. pågår inom länsberedningen i fråga om denregionala samhällsförvaltningens uppgifter och organisation. Ändringarnaav de regionala verksamhetsområdena föreslås ske etappvis efter hand somdistriktsindelningsreformens verkningar på regionplanet kan bedömas, medan dennya organisationen anses böra bli genomförd på en gång i hela landet, nämligenden . Beslut om indelningsändringar skall fattas av Kungl. Maj:tefter samråd med länsberedningen och efter hörande av ochberörda länsstyrelser. Imotionen 1971: 1624 yrkas, på väsenUigen samma skäl som i motionen anföres moten reform på distriktsplanet, avslag på propositionen såvitt avserriktlinjerna för. den regionala organisationen. Enligt motionärerna bör isamtliga fall då indelningsändring ifrågasattes undersökas huruvida åtgärdenär lämplig med hänsyn till de lokala förhållandena och varje indelningsförslagföreläggas . Yrkandeom hörande vid varje ändring i den regionala organisationenframställes också i motionema 1971:1625 och 1971: 1629. Utskottet vill för sin del först understryka attreformen så till vida är en konsekvens av distriktsindelningsreformen att det ide län, som efter distriktssammanslagningar kommer att bestå av endast etteller två polisdistrikt, inte rimligen kan finnas utrymme för en regional organisationmed huvuduppgift att inspektera och samordna verksamheten mellan distrikten.Reformen bör, främst med hänsyn till angelägenheten av att icke föregripalänsberedningens arbete, stanna vid samman-föringar av sådana län. Möjligenkan, som departementschefen anför, även län med tre distrikt komma i fråga.Skälen för sammanföring av sådana län med andra bör dock enligt utskottetsmening vara mycket starka. Att föra samman mer än två angränsande län medvarandra till ett verksamhetsområde bör som departementschefen fraihhåller skeendast i något enstaka undantagsfall. Flertalet län kommer således även i fortsättningenatt bilda självständiga regionala verksamhetsområden. Utskottetdelar departementschefens uppfattning att reformen såvitt gäUerindelningsfrågan bör ske etappvis. Den nya organisationen bör däremotgenomföras på en gång i hela landet. Utskottet har i och för sig ingen erinranmot den av departementschefen förordade tidpunkten. Det av utskottet förordadeförfarandet vid indelningsändringar kan emellertidgöra det svårt att följa denna tidsplan. Något hinder bör därför inte föreliggaför en viss förskjutning. fall då i enlighet med vad anförts indelningsändring överväges bör iöverensstämmelse med önskemålen i motionerna 1971: 1624, 1971: 1625 och 1971:1629 frågan underställas prövning, så att dess ställningstagandetill den regionala problematiken över huvud taget inte föregripes. Utövervad sålunda upptagits har utskottet ingen erinran mot riktlinjerna ipropositionen såvitt gäller den regionala polisorganisationen. Genom utskottetsförslag om hörande vid varje planerad indelningsändring fårönskemålen i motionerna i huvudsak anses tillgodosedda. De i propositionen förordade förändringarna i frågaom åklagardistrikten är anpassade till den föreslagnapolisdistriktsindelningen. De knyter också an tUl de principer som gällerför indelningen i åklagardistrikt. Sålunda uttalar departementschefen att dennuvarande principen, att ett åklagardistrikt alltid skall omfatta minst ettpolisdistrikt, bör upprätthållas även i fortsättningen. Han delar ocksåpolisutredningens uppfattning att man bör eftersträva åklagardistrikt av sådanstorlek att de ger arbetsunderlag för minst tre åklagare och att anpassningentill gällande domkretsindelning måste ägnas stor uppmärksamhet. Genomförandetav den nya indelningen föreslås liksom i fråga om polisdistrikten skeetappvis. Fråganom åklagardistriktsindelningen i vissa speciella län har upptagits i ett antalmotioner i anslutning tUl motsvarande yrkanden rörandepolisdistriktsindelningen, nämligen i motionen 1971: 1615 såvitt gällerSimrishamns åklagardistrikt, i motionen 1971: 1616 såvitt gäller ochLidköpings åklagardistrikt, i motionen 1971: 1620 såvitt gäller länoch i motionen 1971: 1626 såvitt gäller . Utskottet delar departementschefens uppfattning attden nya polisdistriktsindelningen med hänsyn till det nära sambandet mellanpolis-och åklagarväsendet nödvändiggör justeringar i den nuvarande åklagardistriktsindelningen.Jämkningarna bör göras med tillämpning av de principer som departementschefenangivit och en anpassning ske till den nya polisdistriktsindelningen. Utskottetvill härvid understryka att utskottets ställningstaganden i fråga ompolisdistriktsindelningen kan komma att medföra att antalet åklagardistriktsom ger arbetsunderlag för mindre än tre åklagare blir något högre än vad somförutsatts i propositionen. Med särskild tillfredsställelse noteras attindelningsändringarna kan förväntas medföra att det nuvarande systemet medutstationerade åklagare i stort sett upphör. Vad beträffar de i motionema 1971: 1615, 1971:1616, 1971: 1620 och 1971: 1626 upptagna yrkandena rörande åklagardistriktsindelningeni speciella län får utskottet hänvisa till sitt ställningstagande till motsvarandeyrkanden rörande polisdistriktsindelningen på s. 46 ovan. Medde jämkningar som följer av utskottets ställningstaganden i fråga ompolisdistriktsindelningen tillstyrker utskottet de i propositionen förordaderiktlinjerna för åklagardistriktsindelningen.