bet · FV01LU1 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972:1 betänkande i anledning av motion om s. k. hemmadotters rätt till ersättning ur kvarlåtenskap ivissa fall. I motionen 1972:15 av herrBörjesson i hemställs att hos Kungl. Maj:t begär skyndsamutredning om möjligheterna att i införa ett tillägg, som garanterars. k. hemmadöttrar skälig ersättning för arbete som de utfört i hemmet motendast fritt vivre, med förslagsvis följande innebörd: "Har famDjemedlem,hushållerska eller annan den avlidne närstående person av minstett år utfört arbete för den avlidnes räkning utan att därmed erhålla skäligersättning för sitt arbete, må vederbörande av boets behållning innan skifteföretagits erhålla skälig ersättning för utfört arbete." Det torde ej vara ovanligt atthushållerskor, hemmadöttrar och andra personer i liknande ställning arbetar ihemvårdande uppgifter utan att för dem bevisligen föreligger någottjänsteavtal, som reglerar löneförmåner och dylikt. Någon lagbestämd rättfinns ej för dem att i efterhand erhålla kontant ersättning utöver det underhålli form av bostad, mat, fickpengar m. m., som må ha utgått. Lönekrav av nuavsedd art föreligger emellertid ej sällan till domstolarnas prövning.Nuvarande praxis härvidlag torde innebära att huvudsakligen kontraktsrättsligasynpunkter anlägges, dvs. att domstolarna i första hand ingår på en bedömningav vad parterna kan antagas ha avsett skola gälla dem emellan. Det blir såledesav betydelse om vederbörande förlitat sig på en utfästelse om framtidaersättning. Härvid kan det förhålla sig så att arbetstagaren avstått från attbegära kontant lön just emedan arbetsgivaren förespeglat henne att hon iframtiden skulle få ersättning genom att bli ihågkommen i testamente eller påannat sätt. Att den arbetande haft ställning som tjänare och att arbetet varitomfattande och nyttobringan-de kan vara indicier på att det varit i förväntanpå framtida gottgörelse som hon avstått från att fordra kontant lön. Ställningsom familjemedlem, släktskap med den, för vilken arbetet utförts, egnaförmögenhetstillgångar och frihet att disponera över en del av sinarbetskraft, är omständigheter som kan föranleda att arbetstagaren ej får rätttill ersättning. Om ett lönekrav av det nu berörda slaget framställs först ianslutning till arbetsgivarens frånfälle, blir hans dödsbo arbetstagarens Fastställs rätt till lön, vare sig det nu skergenom domstols dom eller genom uppgörelse utanför rätta, skall lönebeloppet iprincip utbetalas innan boet skiftas. Motionären anför inledningsvis attde s. k. hemmadöttrarna, som vårdat sina föräldrar eller invalidiserade syskonetc. i hemmet, utgör en relativt liten grupp arbetstagare i samhället. Trotsvälfärdsanordningar och ett omfattande reformarbete för att ge alla medborgaresom har behov av vård etc. tillfredsställande möjligheter härtill finns dockännu gamla och sjuka som helst vill stanna i sin hemmiljö, framhållermotionären och tillägger att detta i många fall möjliggjorts genom ettuppoffrande arbete av en anhörig. Samhället har enligt motionären härigenombesparats icke obetydliga belopp, då det ofta har gällt gamla och sjuka meduppenbara vårdbehov. De s. k. hemmadöttrarnas situation har, fortsättermotionären, uppmärksammats i en rad riksdagsmotioner med krav på störreekonomisk trygghet för dem som arbetstagare. Ofta har det nämligen visat sigatt något anställningsavtal inte föreligger dottern har sett det som ennaturiig plikt att vårda t. ex. sina föräldrar när dessa så önskat. 1 mångafall har hon på detta sätt tvingats avstå frän utbildning, förvärvsarbete ochtill och med äktenskap för att helt ägna sig åt insatserna för sina anhöriga. Motionären framhåller att dessa hemmadöttrar med ansvaroch kunnighet handhaft skötseln av hemmet mot endast fritt vivre och i vissaundantagsfall en ringa kontant ersättning. Samma förhållanden sägs ha förelegatför kvinnor som trätt till i husmors ställe när denna avlidit och familjenbehövt någon att sköta hemmet. 1 en sådan situation vill vederbörande enligtmotionären inte ställa anspråk på anställningsavtal eller ersättning förarbetet. Under en följd av år kan hon mot mat och husrum lägga ner ettuppoffrande arbete utan att ha sin ekonomiska ställning på något sätt tryggad.När så den vårdade avlider eller arbetet måste upphöra på grund av andraförhållanden visar det sig att hemmadottern inte kan räkna med någongottgörelse för sina insatser . I många fall har det enligtmotionären hänt att den vårdade förespeglat henne möjligheter till rikligersättning efter slutfört arbete, men då några bevis härför inte förelegat harhemmadottern inte heller här kunnat komma med några anspråk. Motionären erinrar om att han i tidigare motioner krävtsådan ändring i att de s. k. hemmadöttrarna tillförsäkras störreekonomisk trygghet. 1 sammanhanget nämner han att man i tillämparavsevärt liberalare bestämmelser på dessa områden än i vårt land. Enligt norskrättspraxis håller man enligt motionären inte lika strängt på formaliteter somanställningsavtal etc. som är fallet här. Bedömer domstolen i att ettarbetstagarförhållande förelegat, brukar kravet bifallas så långt det ansesskäligt, och det betraktas då som en skuld för dödsboet, anför motionären. Enligtmotionärens mening är det synnerligen angeläget att denna kategori arbetstagarebereds samma rättigheter och trygghet som lagstiftningen erbjuder övrigaarbetstagare. Han anser att ett tillägg i kunde ge det åsyftaderesultatet. Förslagsvis skulle tillägget ha följande lydelse; "Harfamiljemedlem, hushållerska eller annan den avlidne närstående person under entid av utfört arbete för den avlidnes räkning utan att därmederhålla skälig ersättning för sitt arbete, må vederbörande av boets behållninginnan skifte företagits erhålla skälig ersättning för utfört arbete." Ifråga om "skälig ersättning" bör hänsyn tas till i orten gängsebelopp, såvida viss reducering inte uppenbarligen föranleds av speciellaomständigheter, underårighet eller dylikt, anför motionären avslutningsvis. m. m. redovisade i september1962 (stencil 1963: 2 socialdep.) vissa undersökningar rörande frågan omstödåtgärder till de s. k. hemmadöttrarna. Uppdraget gällde en kartläggning avföreliggande behov och förslag till eventuellt erforderliga åtgärder. Kommitténtillställde varje kommun frågeformulär angående antalet hemmadöttrar ikommunen och deras situation. Svar inkom från av kommunerna. Dessasvar utvisade att antalet ensamställda f. d. hemmadöttrar - ogifta kvinnor somhuvudsakligen vårdat föräldrar eller anhöriga - med försörjningssvårigheteruppgick till 1 581. Av dessa bodde tre fjärdedelar i landskommuner.Utredningen visade vidare att av de f. d. hemmadöttrarna hade 512förtidspension. Antalet redovisade aktiva hemmadöttrar uppgick till 2 495. Ävenom kommunen inte redovisat samtliga fall så ansåg kommittén det tydligt attantalet f. d. hemmadöttrar med försöriningssvårigheter var litet. I flertaletkommuner fanns inget eller endast något enstaka fall. De personer det gällderepresenterade inte en kategori, som gick att avgränsa och beskriva i enklatermer. Flertalet hade nedsatt arbets- och försörjningsförmåga, men åtskilligaav dem som kommit med i undersökningen hade förvärvsarbete eUer hade haft detför inte länge sedan. Deensamställda f. d. hemmadöttrarna bestod enligt kommittén av i hög gradindividuellt betonade fall, som vart och ett krävde särskild behandling. Deproblem, som undersökningen pekade på, var inte alltid ekonomiska eller avenbart ekonomisk natur. De åtgärder som påkallades avsåg arbetsanskaffning,medicinsk vård och behandling, arbetsvärd eller annan form av rehabilitering,ekonomisk hjälp och personlig rådgivning. Kommittén betonade vidare att detbehövdes upplysning och aktiv personlig medverkan från kommunernas sida, medandra ord en allmän kurativ verksamhet. Kommunala förtroendemän och tjänstemän hadeen stor uppgift att fylla på detta område. Detframhölls också att den kraftiga utbyggnaden av den allmänna arbetsförmedlingenoch arbetsvärden skett bl. a. med tanke på den typ av problem som f. d.hemmadöttrar representerar. Inom ramen för arbetsmarknadsverketsansträngningar att bistå äldre kvinnor att finna en väg till - eller tillbakatill - arbetsmarknaden borde enligt kommittén många av de aktuella problemenkunna finna en lösning. Kommitténdiskuterade också frågan om generösare gmnder vid bedömning av rätten tillförtidspension till hemmadöttrar och fann därvid att de hjälpbehov, som kanföreligga för f. d. hemmadöttrar, inte lämpligen bör tillgodoses genomsärskilda bestämmelser i lagen om allmän försäkring. Denna lag avsåg i principatt bereda medborgarna ekonomiskt skydd efter generella bedömningsgrunder. Ianledning av kommitténs förslag utfärdade Kungl. Maj:t tit cirkulär(SFS 1963: 698), vari anförs: Maj:t vill härmed göra socialnämnderna ocharbetsförmedlingsorganen uppmärksamma på vad socialpolitiska kommittén anförtoch framhålla vikten av att de aktivt medverka för att hjälpa ifrågavarandehemmadöttrar, särskilt i det läge som uppstår då hemmadöttrarnas vårduppgiftbortfaller exempelvis till följd av att den vårdade personen intages påvårdinrättning eller avlider. Det åligger ocharbetsmarknadsstyrelsen att meddela de råd och anvisningar som må finnaserforderliga för ändamålet. Vid riksdag väcktes en motion (11:29) isamma ämne som det nu ifrågavarande. Första lagutskottet hemställde i sitt avriksdagen godkända utlåtande (nr 18) att motionen icke måtte föranleda någonriksdagens åtgärd. I utlåtandet anförde utskottet bl. a. följande. Det syfte som uppbär motionen är synnerligenbshjärtansvärt. Det föreligger emellertid enligt utskottets mening orsak tillstor tvekan om huruvida de orättvisor, varpå motionärerna velat fästauppmärksamheten, kan motverkas genom lagstiftning. De svårigheter, somhärvidlag anmäler sig, beror främst på att förhållandena kan vara så olikartadei skilda fall, som avses i motionen, att dessa knappast är ägnade för enhetligreglering. En husföreståndarinnas arbete kan sålunda ha varit mer eller mindreomfattande och behövligt, arbetsinsatsen kan ha betingats av särskildapersonliga skäl, den försörjning i form av bostad, mat, fickpengar, resor m.m., som må ha utgått, kan ha varit av bättre eller sämre beskaffenhet, denarbetande kan ha haft en god egen eko-, nomi eller hon kan vara berättigad tillarv eller testamente efter den avlidne. Tillnämnda svårigheter kommer vissa betänkligheter med avseende på verkningarna aven lagreglering. Ett önskemål vore ju att en sådan kundeförebygga processer och tvister i annan form rörande i efterhand framställdalöneanspråk. Nuvarande rättstillämpning innebär att man vid bedömningen avsådana tvister varom nu är fråga söker fastställa vadsom varit underförstått eller eljest avsett i lönefrågan. Den arbetande kan haframgång med sitt anspråk, om hon lyckas göra troligt att framtida ersättningvarit avsedd. Den tänkta lagstiftningen torde emellertid få konstrueras så,att den icke medgav ersättning i de fall, där avsikten varit att ersättning ejskulle utgå. Bevisläget skulle på detta sätt kunna förskjutas till denarbetandes fördel. Möjligheterna till tvist skulle dock icke på någotavgörant.e sätt begränsas. Särskilt spörsmålet om vad som skulle anses varaskälig ersättning kvarstod under alla förhållanden som anledning tillstridigheter. Vidare må anmärkas, att det genom motionen framlagda förslagettill synes alltför mycket tar sikte på den speciella situationen vid dödsfall.Praktiskt sett är det naturligt att ersättningsanspråken aktualiseras viddödsfall, men från rättslig synpunkt måste det te sig något egendomligt ommotsvarande lönekrav skulle förbli mindre gynnade i annat sammanhang, där dekan vara lika berättigade. Vidövervägande av huvudsakligen de synpunkter som anförts, har utskottet kommittill den bestämda uppfattningen att det av motionärerna upptagna problemeticke lämpar sig för att lösas genom lagstiftningsåtgärder. Problemet tordedärför även i fortsättningen få vara överlämnat åt rättspraxis. Såsommotionärerna antytt skulle naturligtvis den bästa lösningen vara att regelrättaanställningsavtal blev allmänt förekommande. Det synes måhända alltför optimistisktatt räkna med en snabb utveckling i sådan riktning. Det kan dock antagas attett modernare betraktelsesätt, understött av sådana faktorer som ATP-systemet,skall medföra ökad insikt om betydelsen av att arbetsgivare och arbetstagareinbördes klargör, vad som skall gälla dem emellan beträffande lön och andraanställningsvillkor. Oavsett om ett sådant antagande har fog för sig, är dettydligt att statsmakterna även fortsättningsvis måste ha uppmärksamheten fästpå behovet av social omvårdnad för de relativt ogynnsamt ställdapersongrupper, varom i ärendet är fråga. I motioner (I: 11 och II: 21)till riksdag togs spörsmålet upp ånyo. Första lagutskottet hänvisadetill sina uttalanden i ämnet vid riksdag och framhöll att däreftericke inträffat något som kunde sägas ha löst frågan. Ett steg mot förbättringhade emellertid tagits genom riksdagsbeslut om statsbidrag tillkommunernas kostnader för hemhjälp, vilket underlättat för kommunerna att lämnaersättning åt vårdare av gammal eller handikappad anförvant och fick antas haförbättrat ifrågavarande grupps förhållanden. Utskottet vidhöll uppfattningenatt det i motionerna aktualiserade problemet ej borde lösas genom lagstiftningoch kunde därför ej biträda motionärernas hemställan. Utskottet uttaladeemellertid sin oreserverade anslutning till motionernas syfte och underströkangelägenheten av att speciellt i ömmande fall statsmakterna genom ytterligareåtgärder i annan ordning än lagstiftningsvägen sökte tillgodose ifrågavarande,för såväl den enskilde som samhället, värdefulla gmpps intressen. Vid riksdag prövades åter frågan medanledning av motioner i ämnet (I: 748 och //. I sitt av godkända utlåtande (nr17) anförde första lagutskottet att det inte funnit anledning att frångå sin tidigare uppfattning rörande dessa spörsmål. skulle för övrigt den av motionärerna föreslagna rätten tillgottgörelse ur kvar-låtenskapen i ett mycket stort antal fall vara av fögavärde. Utskottet anförde vidare att det också måste beaktas att problemen förifrågavarande kategori ingalunda alltid är av ekonomisk natur. De åtgärder sompåkallas kunde, som socialpolitiska kommittén närmare utvecklat i fråga omhemmadöttrama, avse arbetsanskaffning, medicinsk vård och behandling,arbetsvärd eller annan form av rehabilitering, personlig rådgivning ellerallmänt kurativa insatser. Lösningen av dessa ofta trängande hjälpbehov kundesåledes sökas på olika vägar. Därvid borde i enlighet med vad i andrasammanhang uttalat i första hand prövas de möjligheter somarbetsmarknadspolitiken erbjuder. Utskottet erinrade härvidlag 1963utfärdade cirkuläret till socialnämnderna och arbetsförmedlingsorganen, variKungl. Maj:t understrukit vikten av att nämnda myndigheter aktivt medverkar föratt bistå de s. k. hemmadöttrarna, särskilt i fall då deras vårduppgiftbortfaller till följd av att den vårdade personen intas pä värdinrättning elleravlider. Verksamheten skall avse sådana åtgärder som förmedling avarbetsan-ställning, vidareutbildning, omskolning och arbetsvärd i olika former.I anslutning härtill erinrade utskottet också om att statsbidrag sedan några årtillbaka utgår till den sociala hemhjälpen, något som underlättat förkommunerna att lämna ersättning åt vårdare i enskilt hem av åldringar ellerhandikappade. Också vid riksdag prövadesi anledning av en motion frågan om möjligheterna för bl. a. hemmadöttrar attvid den vårdades bortgång fä ersättning ur kvarlåtenskapen för sitt arbete(motion 1971:651 och LU 1971:1). fann ej anledning att frångå denbedömning av frågan som dittills hade gjorts. Utskottet kunde således intebiträda motionärens yrkande om civilrättslig lagstiftning för att tillgodoseifrågavarande grupps intressen. Utskottet ville dock, liksom tidigare förstalagutskottet, framhålla det stora värdet, såväl för den enskilde som församhället, av ifrågavarande personers arbete. Det är därför angeläget, framhöllutskottet, att deras intressen tillgodoses genom andra åtgärder från samhälletssida. Utskottet anförde att det är av stor betydelse att regelrättaanställningsavtal upprättas och pekade på att socialnämnderna i vissutsträckning torde kunna medverka härvid. Efter att vidare ha redovisat i alltväsentligt samma förslag till åtgärder som kommit till uttryck i förstalagutskottets ovan redovisade utlåtande (1969:17) anförde utskottet att man dådet gäller att lösa de ofta trängande hjälpproblem som förekommer i första handsynes böra pröva de möjligheter som arbetsmarknadspolitiken erbjuder, såsomförmedling av arbetsanställning, vidareutbildning, omskolning och arbetsvärd iolika former. Utan tvivel är det dock så, framhöll utskottet, att åtskilliga avde personer, varom är fråga, nått sådan ålder att dylika åtgärder framstår somorealistiska. För dessa personer kan emellertid de vidgade möjligheter tillförtidspensionering, som riksdag fattat beslut om, efter prövning ienskilt fall, komma att erbjuda en godtagbar lösning, ansåg utskottet. (En kortfattad redogörelse för dessa bestämmelser lämnas i nästa avsnitt.) Avslutningsvis upplyste utskottet om att den år 1966tillsatta utredningen om kontant stöd vid arbetslöshet (), sombl. prövade ifrågavarande grupps trygghetsproblem vid arbetslöshet, väntadesavge betänkande av är 1971. hemställan avslog motionen. riksdag antog förslag omvidgad förtidspensionering (prop. 1970:66, 2 LU 1970:34 och rskr nr 232).Enligt de nya bestämmelserna, som trätt i kraft , gäller vidgademöjligheter för äldre förvärvsarbetande att erhålla förtidspension i form avfolkpension och ATP. Åldersförändringar skall, även om sjukdom i egentligmening inte föreligger, kunna utgöra grund för förtidspension om tillgång tillarbete inte finns som är lämpligt med hänsyn till den försäkrades fysiska och psykiskakondition. Över huvud taget skall större hänsyn tas till svårigheterna att pågrund av läget pä arbetsmarknaden bereda äldre personer lämpligt arbete. Vidareefterges skyldigheten att gå igenom omskolning liksom kravet på försök tillarbetsplacering. De personer som i främsta mmmet berörs är dels sådana som intelängre orkar med sitt arbete, dels sådana som genom företagsnedläggelse mistsitt arbete. Som äldre skall i princip räknas personer som fyllt , mendenna gräns skall betraktas som en riktpunkt till ledning för tillämpningen,och undantag skall kunna göras. En viss uppmjukning har vidare genomförts ikraven för rätt till förtidspension oberoende av ålder. Sålunda skall inteendast i orter med odifferentierat näringsliv utan även i orter meddifferentierat näringsliv hänsyn tas till svårigheterna för medicinskthandikappade att få arbete. Om försök har gjorts med arbetsplacering under entid av högst ett till utan att den handikappade kunnat beredas arbete,skall hans arbetsförmåga betraktas som fiktiv och förtidspension kunnabeviljas honom med bortseende från den kvarvarande arbetsförmågan. En vissuppmjukning har också genomförts av invaliditetsbedömningen beträffandehandikappade husmödrar. Ökad hänsyn skall sålunda tas till om och i vad mån ensådan husmoder skulle kunna utföra något förvärvsarbete utom hemmet. I ett dagtecknatbetänkande "Försäkring och annat kontant stöd vid arbetslöshet" (SOU1971:42) lägger utredningen om kontant stöd vid arbetslöshet ()fram förslag till lag om arbetslöshetsförsäkring och förslag till lag omkontant arbetsmarknadsstöd. Skyddet mot inkomstbortfall vid arbetslöshet somhar förorsakats av bristande tillgång på arbetstillfällen skall enligtutredningens förslag främst vara arbetslöshetsförsäkring. säkrad bör finnas för alla förvärvsarbetande, företagarelikaväl som arbetstagare. Samhällets stöd åt arbetslöshetsförsäkringen är ettled i arbetsmarknadspolitiken, framhåller utredningen. Det finns, anför utredningenvidare, ett naturiigt samband mellan arbetslöshetsförsäkringen och samhälletsarbetsmarknadsåtgärder i övrigt. måste den försäkradevända sig för att anmäla sig som arbetssökande. Han måste både i initialskedetav arbetslösheten och därefter fortlöpande ha nära kontakt medarbetsmarknadsorganen. Enligt 1 § förslaget till lag om arbetslöshetsförsäkringskall försäkringen handhas av erkända arbetslöshetskassor, som står undertillsyn av . Försäkrad är enligt 3 § i förslaget envarsom är medlem i erkänd arbetslöshetskassa. Rätt att bli medlem tillkommerenligt 46 § i förslaget - med vissa undantag var och en som uppfyllerföreskrift i kassans stadgar om arbete inom dess verksamhetsområde. En försäkringsmässig reglering av skyddet vid arbetslöshetkan dock inte täcka alla uppkommande situationer, framhåller utredningen. Nyaarbetssökande, t. ex. ungdomar och andra som övergår från utbildning tillförvärvsarbete, löper betydande arbetslöshetsrisker. Speciella problem mötervidare bl. a. dem som i olika åldrar söker sig ut i arbetslivet huvudsakligen ha ägnat sig åt att vårda och hjälpa åldring ellerhandikappad, framhåller utredningen. För dessa ohka grupper nya arbetssökande sägs förmedlingav arbete, yrkesvägledning, arbetsvärd, arbetsmarknadsutbildning och andrasam-hällsåtgärder för att underlätta arbetsplacering vara det primärt betydelsefulla.Först sedan sådana åtgärder har prövats och arbetsmarknadsorganendärvid fått en uppfattning om sökandens faktiska arbetsutbud bör enligtutredningen hjälp genom kontant stöd komma i fråga. Utredningen har funnit atten komplettering av arbetslöshetsförsäkringen med en särskild stödform är dennaturliga vägen att skydda olika kategorier nytdlträdande på arbetsmarknaden.Utredningen föreslär att stödformen utformas som ett kontantarbetsmarknadsstöd, helt finansierat av staten genom skattemedel ochadministrerat av arbetsmarknadsverket. Enligt 1 § förslaget till lag om kontantarbetsmarknadsstöd utges sådant stöd vid arbetslöshet till bl. a. den som ickeär försäkrad enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring och försäkrad enligtnämnda lag som efter inträdet i erkänd arbetslöshetskassa ännu ej uppfylltarbetsvillkoret enligt lagen. Kontant stöd föreslås enligt 4 § tillkomma densom är arbetsför och i övrigt oförhindrad att åtaga sig arbete förarbetsgivares räkning minst varje arbetsdag och i genomsnitt minst17 timmar , är beredd att taga erbjudet lämpligt arbete under tid förvilken han icke anmält hinder som kan godtagas, är anmäld som arbetssökande hosden offentliga arbetsförmedlingen i den ordning som arbetsmarknadsstyrelsenföreskriver och icke kan erhålla lämpligt arbete. Enligt 6 § första stycketskall i likhet med vad som föreslås gälla för arbetslöshetsförsäkringen denarbetslöse under en ramtid av högst före arbetslöshetensinträde ha utfört förvärvsarbete (arbetsvillkor) för att rätttill ersättning skall föreligga. Med tid varunder sökanden enligt 6 § skall ha utförtförvärvsarbete jämställes enligt 7 § bl. a. tid då han i enskilt hem vårdateller hjälpt åldring eller handikappad i sådan utsträckning att han varitförhindrad att stå till arbetsmarknadens förfogande. I motiveringen tillsistnämnda bestämmelse, som alltså innebär att sökande skall kunna bygga uppsin ersättningsrätt genom vård av åldring eller handikappad, anför utredningenföljande. I fråga om kontantarbetsmarknadsstöd har utredningen övervägt möjligheterna att jämställaoavlönat vårdarbete med förvärvsarbete i större utsträckning än som föreslagitsbeträffande arbetslöshetsförsäkringen. För åtskilliga som under längre tidhuvudsakligen ägnat sig åt vård ;iv föräldrar, annan anhörig eller andrapersoner, för vilka de ansett sig ha ansvar, kan vårduppgiften ha haft såbetydande omfattning att den utgjort ett väsentligt hinder för annat arbete.Har ersättning ej utgått för detta vårdarbete, kan det enligt förutnämndaregler ej räknas som förvärvsarbete. Fullgörande av sådana vårduppgifter måste dock oftastanses vara en arbetsinsats av värde inte bara för den vårdade och dennesfamilj. Vårdinsatsen är en del av de omsorger, för vilka hela samhället haransvar.