bet · FV01LU7 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972: 7 betänkande i anledning av motion angåenderätt för omyndig till ersättning av staten för förlust genom förskingring avomyndigs medel. I motionen 1972:17 av herrarBörjesson i (c) och i Bäckmora (c) hemställes att riksdagenhos Kungl. Maj:t anhåller att förslag föreläggs om statlig ersättningför ekonomiska förluster som omyndig åsamkas genom förmyndares förskingring. Svensk rätt saknar bestämmelser omstatligt ansvar eller försäkringsskydd för anförtrodda medel. Vissa lagreglersom på ett eller annat sätt anknyter till det nu aktuella spörsmålet skallemellertid något beröras i det följande. Av särskilt intresse är de iföräldrabalken (FB) intagna reglerna om förvaltning av omyndigs egendom och omkontrollen över denna förvaltning. Genom överförmyndarens verksamhet underkastas förmyndarnasförvaltning av de omyndigas tillgångar en fortlöpande kontroll. 1 Stockholmfinnes i stället för överförmyndare en stadens nämnd kalladöverförmyn-darnämnden (19:2 FB). Vissa åtgärder med avseende ä omyndigs egendomfår icke företagas utan överförmyndarens medgivande. Såväl placeringen avpenningmedel som förfogandet över värdehandlingar är sålunda i vissutsträckning beroende av överförmyndarens tillstånd (15:5, 8-10 FB). Föromyndig delägare i dödsbo får endast med överförmyndarens samtycke slutasavtal om sammanlevnad i oskiftat bo (14:2 FB), och sådant samtycke fordras iallmänhet även för arvskifte i dödsbo vari omyndig äger del (14:5 FB). Vidarefår förmyndaren i regel endast med överförmyndarens samtycke låta den omyndigedriva näring (15:13 FB) eller ä dennes vägnar upptaga lån, ingåväxelförbindelse eller borgen eller pantförskriva eller bortgiva egendom (15:14FB). För upplåtelse av servituts- eller nyttjanderätt till omyndigs fastaegendom kräves likaledes i regel överförmyndarens samtycke (15:15 FB). Omförmyndaren hos rätten ansökt om tillstånd att försälja eller inteckna sådanegendom, åhgger det överförmyndaren att i ärendet avgiva yttrande (1 5:16 FB). Medledning av förteckning över den omyndiges tillgångar och andra \-1972. redovisningshandungar, som förmyndaren har att avge tillöverförmyndaren, skall denne granska förmyndarens förvaltning. Därvid skallsärskilt tillses att tillgångarna är anbragta med erforderlig trygghet och attde lämnar skälig avkastning samt att utgifterna för den omyndige ickeöverstigit vad som må anses skäligt (17:1 FB). Överförmyndaren äger genomgåtill förvaltningen hörande räkenskaper, betalningsbevis och andraverifikationer samt värdehandlingar (17:2 FB). I fall där särskild sakkunskaperfordras äger överförmyndaren anlita annan att utföra eller biträda vidrevisionen. Om granskningen ger anledning därtill, skall överförmyndaren beredaförmyndaren tillfälle att förklara sig samt i svårare fall påkalla rättensingripande mot denne (17:3 FB). skall överförmyndaren till rättenöverlämna en uppgift (årsredogörelse) rörande tillsynen över förmyndarnasförvaltning under föregående år (17:7 FB). Överförmyndaren skall därjämte förabok angående de förmynder-skap som inskrivits hos rätten och förteckning överärenden rörande ej inskrivna förmynderskap (19:11 FB). Det ankommer på rättenatt vaka över att överförmyndaren fullgör sina åligganden (19:14 FB). Möjlighet finns för rätten att om skäl därtill prövas varaför handen förelägga förmyndaren att lämna inteckning eller anniin säkerhet förden omyndiges egendom (13:7 FB). Gör förmyndare sig skyldig till missbruk eller försummelsevid utövandet av sin befattning, eller kommer han på ekonomiskt obestånd, ochprövas han på grund härav vara olämpUg såsom förmyndare, eller finnes han avannan orsak icke längre lämplig att inneha förmynderska-pet, skall hanentledigas (1 1 :9 FB). Förmyndare är phktig ersätta skada som han uppsåtligeneller av vårdslöshet tillskyndat den omyndige (13:9 FB). Enligt 19 kap. 14 § FB är överförmyndare med avseende åsin befattning underkastad ämbetsansvar. Försummar överförmyndare sin tillsynöver förmyndarens förvaltning, kan han bli skadeständsskyldig gentemot denomyndige (NJA 1951:245). Genom ändringar i utsökningslagen har med verkan frän den1 beslutats en effektivare ordning för löneutmätning, som innebärförbättrade indrivningsmöjligheter i fråga om skadeständsfordringar framförallt dä fråga är om person- eller egendomsskador pä grund av brott. Införselhar emellertid icke ansetts böra medges för skadeståndsfordringar. Av intresse är också vissa bestämmelser i somavser att förmå en brottsling att ersätta den skada han orsakat genom sittbrott. Föreskrifter rörande tid och sätt för skadeständsskyldighetens fullgörandekan sålunda meddelas exempelvis vid villkorlig frigivning, villkorlig dom ochskyddstillsyn. De medel som sålunda och i övrigt står till buds för att främja fullgörandet av skadeständsskyldighet saknar emellertidofta praktisk betydelse för den skadelidande på grund av att skadevållaren inteanträffas eller saknar förmåga eller vilja att utge skadeståndet. Här må anmärkas att sedan 1954haren fond, vars syfte är att bereda samfundet möjlighet att bidra tillupprättande av skada till följd av brottsligt förfarande från advokats ellerhos advokat anställds sida. Motionärerna hänvisar inledningsvistill att förmyndare sedan gammalt tillerkännes mycket vidsträcktsjälvständighet men att det sker en kontroll från det allmännas sida avvederbörande förmyndares förvaltning. Motionärerna framhåller därefter att dettrots en sträng kontroll förekommer förskingringar av omyndigas medel, vilkamedför stora ekonomiska förluster för den omyndige. Från rättssynpunkt ter detsig enligt motionärerna otillfredsställande att omyndig skall drabbas av skadorutan att i något avseende själv ha varit vållande till detta. Det är ju inteden omyndige själv som utser sin förmyndare utan tingsrätten. Därmed borde detockså, anser motionärerna, åvila det allmänna att hälla den omyndige skadeslösvid eventuella förluster. Frän rättvisesynpunkt är det enligt motionärernasmening självklart att staten bör ersätta den omyndige den ekonomiska förlustsom han utan eget förvällande lidit genom att hans förmyndare förskingrattillgångarna. Det måste, framhåller motionärerna, närmast betraktas som enlucka i lagstiftningen att en omyndig inte är skyddad mot trolöshet från enförmyndare som det allmänna utsett. Frågan om förstärkning av skyddetför omyndigs medel har behandlats av . Vid riksdag behandlades en motion angående ökatskydd för omyndigas medel, som är underkastade det allmännas kontroll. I sittutlåtande anförde första lagutskottet (ILU 1940:37) bl. a. att det var ettviktigt allmänt intresse att omyndigas egendom bereddes effektivt skydd. Denviktigaste uppgiften för förmyndarkontrollen torde enhgt utskottet vara attförebygga att de omyndiga tillfogas ekonomisk förlust genom försummelse elleroredUghet från förmyndares sida. Erfarenheterna hade dock visat att luckorförefunnits i kontrollen och att omyndiga därigenom tillskyndats förluster. 1* 1972. 8 samL Nr 7 LU 1972: 7 4 förelagts förslag (prop. 1940:107), som innebar attkontrollen över förmyndarförvaltningen i olika avseenden skärptes. Utskottetansåg att det därför var att vänta att risken för skador av den art, somberördes i motionen, för framtiden skulle minska. Motionen blev i enlighet med vad utskottet hemställtavslagen av . Vid riksdag behandlades av första lagutskottettvå motioner (1:24 och 11:28) om försäkringsskydd för anförtrodda medel. Övermotionerna avgavs yttranden av hovrätten över och ,överförmyndarnämnden i , , Föreningen , Föreningen , samt . Endast tillstyrkte att utredning kom tillstånd. Övriga remissinstanser avstyrkte motionerna eller uttalade att särskildutredning ej kunde anses påkallad. Beträffande innehållet i remissvarenhänvisar lagutskottet till första lagutskottets utlåtande ILU 1964:40. 1 utlåtandet, som godkändes av , anförda förstalagutskottet bl. a. följande. Motionärernas önskemål att sökaförstärka skyddet är i och för sig behjärtansvärt. Såsom flera remissinstanserframhållit torde det dock vara tveksamt om den av motionärerna anvisade utvägenmed obligatorisk försäkring är framkomUg. Enligt vad utskottet erfarit kommeremellertid en utredning att tillsättas med uppgift att företaga enallmän översyn av förmynderskapslagstiftningen. Det kan förutsättas att spörsmåletom skydd för tillgångar som förvaltas av förmyndare eller god man kommer attuppmärksammas av den tillämnade utredningen. Härigenom kan syftet medmotionerna i denna del bli tillgodosett. I två motioner vid riksdag(1:497 och 11:604) hemställdes om utredning oCh förslag angående frågan omskydd för dödsbodelägares, omyndigs och klienters medel i syfte att vidförskingring skydda vederbörande mot förlust. I utlåtande (ILU 1965:7) övermotionerna fann första lagutskottet, efter att först ha redogjort förovannämnda utlåtande vid riksdag och för direktiven förförmynderskapsut-redningen, att resultatet av utredningens arbete bordeavvaktas innan ytterhgare åtgärder övervägdes. Motionerna blev i enUghet medvad utskottet hemställt avslagna av . Även i övriga nordiska ländersaknas bestämmelser om statUgt ansvar för eller försäkringsskydd föranförtrodda medel. Den finska förmynderskapsrätten överensstämmer i storadelar med den svenska. I stället för överförmyndare finns dock en kommun. Beträffande förvaltningen av den omyndiges egendom har förmyndaren i princip fridispositionsrätt över den omyndiges kontanter och värdehandlingar. För vissaåtgärder måste emellertid förmyndaren inhämta förmyndarnämndens eller rättenstillstånd. De danska reglerna om förvaltning av omyndigs egendom ochom kontrollen över denna förvaltning har reformerats genom lagstiftning som trätti kraft . Utmärkande för den danska rätten på detta område ärden långt gående centraliseringen när det gäller såväl förvaltning somkontroll. En för hela gemensam, statUg förmyndarkammare, det s. k.overformynderiet, förvaltar de omyndigas kontanta medel och värdehandUngar.Förmyndaren äger endast förvalta kontanter understigande samt fastegendom och lösöre. Förmyndaren äger vidare rätt att enhgt särskildaföreskrifter av de hos overformynderiet innestående medlen inköpa vissa som"fria" betecknade värdepapper. Inköpen ombesörjs dock avoverformynderiet som även förvaltar värdepapperen. Finner overformynderiet atten omplacering skulle strida mot den omyndiges intressen hänskjuts avgörandettill justitieministeriet. Tillsyn för förmynderskapen utövas i avoverformynderiet och overpresidenten och utanför av skifteretten ochrespektive amtmand. är högsta tillsynsmyndighet.Förmyndaren är redovisningsskyldig för sin förvaltning av den omyndigesförmögenhet och inkomst. Det norska rättssystemet har samma utgångspunkt som detdanska och överensstämmer därför i stora delar med detta. 1 vissa avseenden haremellertid utvecklingen gått en annan väg än i . Förvaltningen av omyndigsegendom utövas i första hand av overformynderiet. Sådant skall finnas i varjekommun. Overformynderiet består av två kommunal-valda, oavlönadeöverförmyndare. Den ene överförmyndaren för overfor-mynderiets böcker ochförvaltar de omyndigas värdepapper och bankböcker. Den andre kontrollerar denförstes arbete. Omyndigs fasta egendom, lösören m. m. står under förmyndarensdirekta förvaltning. Förmyndaren förvaltar vidare den omyndiges penningmedelsom understiger . Förmyndaren är i sin förvaltning i storutsträckning beroende av samtycke av overformynderiet, och förmynderskapet ståräven under tillsyn av overformynderiet. Överförmyndarna i sin tur står undertillsyn av fylkesmannen. För förlust som en överförmyndare genom pliktstridigteller försumhgt förfarande förorsakat en omyndig är kommunen ansvarig. I sitt betänkande Utsökningsrätt IX (SOU 1969:5) berörde lagbered- ningen ifrågavarande problematik i anslutning till sittförslag om avskaffande av förmänsrätten för omyndig jämUkt 17 kap. 10 §handelsbalken (HB). Beredningen anförde bl. a. följande. Förmånsrätten grundas väsentligenpå billighetsskäl. FB innehåller skyddsregler i olika hänseenden som syftartill att hindra obehöriga dispositioner av förmyndaren eller gode mannen. 1 denmån dessa regler fungerar saknas behov av förmänsrätt. Tyvärr finns alltidvissa luckor. De brister som förmynderskapsrätten företer i detta hänseende hari fråga om boutredning sin motsvarighet i bristen på effektiv kontroll överboutredningsman. Beredningen anser det värt överväga, huruvida icke någon formav obligatorisk försäkring bör införas för bägge fallen. Vare sig så sker ellerej har det icke synts beredningen motiverat, att det skall finnas allmänförmånsrätt för fordringar mot förmyndare eller god man i denna hans egenskap. 1 propositionen 1970:142 medförslag till förmånsrättslag m. m.fann departementschefen att lagberedningensförslag att slopa ifrågavarande förmänsrätt kunde godtas. I förmånsrättslagen,som trädde i kraft , har därför inte upptagits någonmotsvarighet till bestämmelsen i 17 kap. 10 § HB. Den av lagberedningenifrågasatta obhgatoriska försäkringen berördes inte i propositionen. Den i det föregående omnämndaförmynderskapsutredningen har avgivit betänkandet"Förmynderskap" (SOU 1970:67) med förslag till ändringar iföräldrabalken m. m. I betänkandet har utredningen funnit att kontrollen överförmyndares förvaltning alltjämt bör utövas av överförmyndarna.Överförmynda-rinstitutionen och reglerna om ersättning till överförmyndareföreslås emellertid bli ändrade. Utredningen föreslåratt överförmyndardistriktensantal väsentligt minskar och överensstämmer med underrätternasdomkretsar. Den verksamhet som överförmyndarna utövar kan enhgt utredningensmening närmast jämföras med de uppgifter som åligger rättsvärdande organ.Överförmyndarna bör därför tillsättas av Kungl. Skärpta krav börsamtidigt ställas på överförmyndarnas kompetens. Tillsättningen bör ske efterett ansökningsförfarande och i detta bör lokala synpunkter fä komma tilluttryck genom att yttrande avges, utom av förmynderskapsdomstolen, även avlandstinget. Det nuvarande systemet att avlöna överförmyndare med s. k.sportler föreslås avskaffat. Överförmyndarna bör i stället avlönas avstatsmedel och kostnaderna för deras verksamhet bör bestridas av statsverket.Nu föreslagna ändringar kommer enhgt utredningen att leda till en kvahtativförstärkning av överförmyndarinstitutionen och skapa förutsättningar för att påöverförmyndarna överflytta vissa uppgifter som f. n. åvilar underrätterna, t.ex. meddelande av tillstånd till vissa förvaltningsåtgärder.Förmynderskaps-domstolarna kommer därför, om förslaget antas, i fortsättningenatt i fråga om förvaltningsätgärder, där tillstånd erfordras, vara enbartbesvärsmyndighet. Vad angår förvaltningen av omyndigs egendom och kontrollenöver denna förvaltning har utredningen kommit fram till att den nuvarandeprincipen att förmyndaren ensam bestämmer över sättet för förvaltningen av denomyndiges egendom bör bestå. Någon förvaltning i likhet med det danska ellernorska systemet föreslås alltså ej. Överförmyndarna bör i större omfattning änvad nuvarande ordning medger lämnas möjhghet att tillåta förmyndarna attplacera omyndigs medel i aktier och därmed jämförliga värdepapper. Samtidigtbör överförmyndarnas arbete med kontrollen över förmyndarnas förvaltningkoncentreras på förmynderskap av svår beskaffenhet och sådana där tillgångarnauppgår till högre belopp. Detta möjliggörs genom en uppmjukning avinskrivningsreglerna beträffande legala förmynderskap och genom ökad befogenhetför överförmyndarna att befria förmyndarna från redovisningsskyldighetsamtidigt som den formella granskningen av förvaltningen i stor omfattning kanske genom databehandhng. Arvodet ät förmyndaren bör utgå av den omyndigesmedel. Dennes ekonomiska ställning kan dock vara sådan att ett uttagande avförmyndararvode skulle bh alltför betungande för den omyndige. I sådana fallbör ersättningen utgå av aUmänna medel. Genom ovannämnda förslag har utredningen försökt skapa ettså effektivt skydd som möjligt för den omyndiges medel. Att helt förebyggarisken för förskingringar och hknande brott har emellertid inte varit möjligt.Utredningen har därför även prövat om behov föreligger av försäkringsskyddeller av annan form av ersättning. För att fä ett underlag för bedömningen gjorde utredningenvåren en förfrågan hos ett antal överförmyndare, som representeradedistrikt med omkring en fjärdedel av landets befolkning och en femtedel av helaantalet förmynderskap och godmanskap, om det efter den 1 januari 1966förekommit att någon förmyndare eller god man blivit åtalad och dömd förförskingring av anförtrodda medel. Av svaren framgick, att brottshgheten varitmycket låg. Endast ett fall av speciellt allvarlig art framkom. 1 övrigt rördedet sig om endast enstaka smärre förskingringar. Utredningen har kommit fram till att det skydd som iförevarande fall kan bU tillämpligt torde vara att den skadelidande i någonform erhåller ersättning genom det allmännas försorg. Ett sådant skydd harutredningen funnit kunna tänkas ordnas på i huvudsak tre olika sätt. För det första kan man tänka sig att statsverket direktåtar sig denna garanti. Staten skulle m. a. o. åta sig att ersätta denskadelidande, och staten skulle givetvis i så fall ha regressrätt mot den iförsta hand skadeståndsskyldige. Praktiskt torde en sådan ordning icke mötanågra svårigheter. Den andra möjligheten är att staten skulle fungera somförsäkringsgivare pä det sättet att staten svarar för en skada på samma sättsom enhgt det första alternativet men uttar en avgift härför. Liknandelösningar finns inom sociallagstiftningen. Även denna möjlighet synes varapraktiskt genomförbar. Den tredje möjligheten är att statsverket avtalar med ettenskilt försäkringsbolag, eller möjligen en sammanslutning av sådana, om attöverta ifrågavarande risk mot . En individuell försäkring är icketänkbar utan det fick i så fall bh en kollektiv garantiförsäkring och en pånågot sätt samlad premiebetalning. Ett försäkringsbolag har efter förfrågan avutredningen förklarat sig berett att erbjuda en sådan försäkring, medöverförmyndarna såsom samUngsorgan, och såsom en vägledning beräknat premien krona per förmynderskap, med ett maximibelopp av för varjemyndUng och för varje överförmyndardistrikt. 'emien sättas i någorlunda proportion tillriskens storlek för varje förmynderskap och endast erläggas för deöverförmynderskap som försäkringen skall omfatta. Även den nu beskrivna tredjemöjhgheten har utredningen funnit praktiskt genomförbar utan alltför storasvårigheter. Utredningen har efter övervägande av de tre alternativen emellertidicke kunnat förorda något av dem. Utredningen anför som skäl härför följande. Såsom förut berörts är frekvensenav förluster pä grund av förskingringar inom ifrågavarande område mycketringa. Såvitt rör förmynderskap och godmanskap beror detta delvis på destränga kontrollföreskrifterna, och dessa skulle enligt utredningens förslagytterligare skärpas. Beträffande boutredningsmannen har utredningen ansettnuvarande kontrollföreskrifter otillräckhga men föreslagit vissa nya sådana.Att under dessa förhållanden införa en omfattande garanti just på dessa områdenter sig i och för sig icke motiverat. Visserligen kan utan tvivel mycketömmande fall inträffa, men detta gäller i kanske ännu högre grad andra, vidastörre områden där det ställs anspråk pä att staten skall träda in och svaraför ersättning i anledning av brott. Tills vidare synes därför icketillräckliga skäl föreligga för särbestämmelser på ifrågavarande område. Därest frågans vidare behandhng skulle leda till att ettsärskilt skydd för detta område skall införas, vill utredningen av de tre ovannämnda alternativen förorda det första, dvs. att statsverket direkt åtar siggarantin. Utredningens betänkande harremissbehandlats. Av remissinstanserna har endast , och Svenska livförsäkringsbolags förening i gemensamtyttrande samt för Mental Hälsa berört förevarande spörsmål. delarutredningens mening att skäl tills vidare ej synes förehgga för särbestämmelserpå området. för förmynderskap skärps ytterligare genomutredningens förslag. Om särskilt skydd likväl anses böra införas pä nuifrågavarande område, synes det inspektionen att i första hand den avutredningen såsom alternativ tre föreslagna lösningen med kollektivgarantiförsäkring i försäkringsbolag vore värd att närmare utredas. anför att de fall därförskingring eller hknande brott drabbar myndhng eller dödsbodelägare torde,som utredningen funnit, vara få, även om de fall som inträffat varit ömmandeoch tilldragit sig stor uppmärksamhet. Enhgt riksförbundets mening kan detväcka betänkhgheter av principiell art att obhgatoriskt införa ettavgiftsbelagt skydd när ett mer utbrett behov av sådant skydd inte kan påvisas.Om dessa betänkligheter inte skulle anses fä bh avgörande, vill riksförbundetframhålla att den av utredningen redovisade tredje möjligheten till ordnandeav skyddet - kollektiv garantiförsäkring - säkerligen i och för sig ärpraktiskt genomförbar utan alltför stora svårigheter. för Mental Hälsa anser till skillnadfrän utredningen att ett skydd för omyndigas medel bör införas. Att det finnsandra, kanske viktigare områden där staten ej ersätter den skadehdande ärenligt organisationen knappast något skäl för att utesluta ersättning för falldet här är fråga om. Att brottsfrekvensen är ringa hjälper inte de personer,vars tillgångar förskingrats. Utredningen har ju dessutom givit förslag på hurskydd kan finansieras utan svårighet, nämhgen genom att statsverket direkteller indirekt åtar sig garantin. EnUgt vad utskottet erfarit ärutredningens betänkande f. n. föremål för överväganden inom . I proposition 1972:5 har förriksdagen framlagts förslag till skadeståndslag. Förslaget har tillstyrkts avutskottet (LU 1972: 10) men har ännu ej behandlats av . 1 3 kap. 2 § ilagförslaget föreskrivs att staten eller kommun skall ersätta personskada,sakskada eller ren förmögenheisskada, som vållas genom fel eller försummelsevid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eUer kommunensvarar. Förslaget innebär att kommunen skaU bära skadeståndsansvaret för avöverförmyndaren vållade skador. Om utredningens förslag till nyöverförmyndarorganisation genomförs, kommer i stället staten att fä bära dettaansvar. Såsom framhålls i propositionen (s. 500) faller under paragrafen inteuteslutande beslut som har omedelbara rättsverkningar för den enskilde ochsålunda i sig själva innefattar myndighetsutövning. Fel eller försummelse vid myndighetsutövning kan föreliggaockså när en myndigliet eUer befattningshavare i strid med givna föreskrifterhar underlåtit att meddela ett beslut eUer vidta en åtgärd. Hit hör t. ex.försummelse frän en överförmyndares sida att utföra författningsenlig kontrollav förmyndares förvaltning samt underlåtenhet att ingripa mot missförhållandensom upptäcks vid företagen kontroll. Underlåtenhet fränförmynderskapsdomstolens sida att företa föreskriven kontroU avöverförmyndarnas verksamhet kan i vissa fall föranleda att även staten blirersättningsskyldig för uppkomna förluster för den omyndige. Den utvidgning avskadeståndsskyldigheten i offentlig verksamhet som förslaget tillskadeståndslag innebär löser emellertid endast i begränsad omfattningförevarande problem. I detta sammanhang bör observerasatt fr. o. m. /72 inrättats ett särskilt anslag, från vilketbetalas ersättning av statsmedel för skador på grund av brott som har begåttsefter . Ersättning utgår dock endast för personskada. Såvälnär anslaget inrättades som i anledning av framställningen tUl årets riksdag omförslagsanslag under denna punkt väcktes motioner som syftade till enutvidgning av rätten till ersättning till att avse även egendomsskada ochideell skada. 1 sina av godkända betänkanden JU 1971:5 och JU 1972:3konstaterade justitieutskottets majoritet att ersättningsordningen borde iviss män ses som en försöksverksamhet, vOken, om erfarenheterna visade siggoda, borde kunna utvecklas vidare.