bet · FV01UU6 · 1972-12-31 00:00:00 — Utrikesutskottetsbetänkande nr 6 ar 1972 UU 1972:6 betänkande i anledning av Kungl. Maj:tsi statsverkspropositionen framlagda förslag rörande det statligautvecklingsbiståndet jämte motioner. Maj:t har i proposition1972:1, bUaga 5 (Utt. C i utdrag av statsrådsprotokollet överutrikesdepartementsärenden för ) framlagt förslag angåendedet statliga utvecklingsbiståndet. Allmänt (prop. s. 1 3-20, 23-24) Strävandena att påskyndautvecklingsarbetet uppfattas av flertalet u-landsregeringar som en bådeekonomisk och politisk nödvändighet. Endast genom social frigörelse internt ochekonomisk självständighet utåt kan en fast grund läggas för politisktoberoende. Mycket tyder på att kommer att betonadenna dimension av utvecklingen starkare än . Alltför många av tredjevärldens länder tvingas av de ekonomiska relationerna till i-länderna att byggasina samhällen mera i enlighet med i-ländemas intressen än efter egnanationella önskemål. De som söker bryta sig ur detta beroendeförhållandeutsätts för svårigheter i sina utvecklingsansträngningar. fortsattaansträngningar för att i allt större utsträckning frigöra sig från ekonomiskabindningar kommer att medföra krav på en ändring av den rådande internationellamaktstrukturen. skuldbörda har kommit alltmeri förgrunden i den internationella debatten. Den samlade utestående skuldentill industriländerna och de internationella läneinstituten har fördubblatssedan är 1964 och uppgår nu enligt beräkningar till cirka 60mUjarder dollar. En parallell till denna utveckling är de snabbt ökandebetalningarna av räntor och amorteringar den s. k. skuldtjänsten vilka nubelöper sig till . ökade export med mer än10% . Exportinkomsterna steg därigenom något snabbare än skuldtjänstenoch gav således ett ökande överskott av fritt disponibla valutaintäkter.Däremot räckte de uppnådda exportökningarna inte till för att hindra attu-ländernas andel av den samlade väridshandeln fortsatte att minska. Bakomdenna utveckling, som pågått kontinuerligt , ligger i första handråvarornas sjunkande andel av världshandeln. Tillväxten av bruttonationalprodukt (BNP) hari genomsnitt uppgått tiU . Dennaökning ligger i linje med den tillväxt som har förutsatts för det andrautvecklingsårtiondet. Närmare hälften av produktionsökningen torde dock hatagits i anspråk av den växande befolkningen. 1 1972.9 saml. propositionen att utveckUngen har varierat mycket starkt i vissa länder måste man räkna med att per capita-inkomsten sjunkit.Som även framhölls i fjolårets statsverksproposition ger produktionstUlväxtenett mycket ofullständigt mått på ekonomisk och .social utveckling bl. a. därföratt hänsyn inte tas till fördelningen av produktionsresultatet. Den dämpning av världshandelns tillväxt som skett under år1971 hotar att bryta de nämnda positiva utveckUngstendenserna för u4än-dernasexportinkomster. Det av () redovisade flödet avegentligt bistånd tUl under ar 1970 uppvisar en ökning med mindreän i f jrhållande till föregående år. Om avdrag gurs även för de snabbtokande ränteinbetalnmgarna får man konstatera att det sannolikt skett enminskning av nettobiståndsflödet . Om därutöver hänsyn tas tillden internationella prisstegringen låg det offentliga biståndet 1970 klartunder föregående års nivå. Uttryckt som andel av bruttonationalproduktenminskade det av DAC beräknade biståndsflödet frän 0,tiU 0,år1970. Detta innebär att den kontinuerliga nedgången sedan början av 1960-taletfortsatt. och är det framförallt ett mindre antal givarländer - AustraUen, , , ,och som ökat sina biståndsprogram. Mot detta står stagnationeller till och med minskningar i vissa stora givarländers , , program. Denna utveckling kan knappast fortgå utanallvarliga följder för det internationella samarbetet på utvecklingsområdet.Det av DAC beräknade kommersiella och privata resursflödet ökade under år 1970med mer än och uppgick till . Dessaflöden motsvaras emeUertid betalningsbalansmässigt nästan helt av samtidigaäterflöden av räntor och investeringsinkomster tUl de rika länderna. antog, somutförligt redovisats i prop. 1971:1, en global utvecklingsstrategiför . Strategin innehåller målsättningar och åtaganden för detinternationella utvecklingssamarbetet avseende såväl u-som i-länder. Denfaktiska utvecklingen har inte gått i den riktning som anvisas avstrategin. Denna utgör i många hänseenden en betydelsefull programförklaringför det fortsatta utvecklingssamarbetet, vilket bl. a. betonas av idet antagna Lima-programmet. Om strategin skall bli mer än ett löftefordras att den blir föremål för systematisk uppföljning, på såväl nationelloch regional som global nivå. Generalförsamlingen har 1971 beslutat upprättaett uppföljningsmaskineri, vars kärna blir FN:s ekonomiska och sociala råd(ECOSOC). Utvecklingsländernas egna planer och förutsättningar mästeutgöra en grundval för utvecklingssamarbetet. Denna princip har under senare årkommit att framstå som grundläggande för utvecklingssamarbetet. harde problem som samordningen av de olika biståndsinsatserna kan skapa för detenskUda mottagarlandet uppmärksammats. En effektiv samordning av biståndsinsatserna i syfte attunderlätta u-landets planering är önskvärd för att stödja mottagarländernasegna strävanden mot ekonomisk och social utveckUng och utjämning. Det ärangeläget att mottagarländerna spelar en ledande roll i samordningsarbetet.För närvarande äger viss samordning rum av de olika i-ländernas finansiellabistånd inom ett antal konsortier och konsultativa grupper, i huvudsak underledning av . Viss samordning av bistånd äger vidare rum i lokalakoordinationsgrupper i de enskilda . har beslutat att bistå med att utifrån deras egna utveckUngsplaneroch prioriteringar samordna samtliga FN-insatser i länderprogram. Förutsatt attdet nya UNDP-sy-stemet visar sig effektivt, kan FN komma att spela en mercentral roll för samordningen av biståndsinsatserna. Särskilda frågor avseende bisatser iinternationellt utvecklingssamarbete Anslagsutveckling, planeringsramar och vägen tillenprocentsmålet Anslagen för internationelltutvecklingssamarbete föreslås /73 uppgå till 1 250 milj. kr.,vilket innebär en ökning med 250 milj. kr. eller från innevarandebudgetår. Härav utgör ca 5 mUj. kostnader för utrikesdepartementetsavdelning för internationellt utvecklingssamarbete och för viss personal vidbeskickningar i mottagarländerna. Dessa kostnader är direkt hänförliga tillutvecklingssamarbetet och jämförliga med SlDA:s administrationskostnader ochbör bedömas i samband med biståndsanslagen även om de redovisas på anslaget A1. Den tj u go fem pro cen tiga ökningen sker i enlighet medden metodik rUcsdagen fastställt för den långsiktiga utvecklingen av anslagetför internationellt utvecklingssamarbete. Främst när det gäUer det direkta utvecklingssamarbetet ärdet nödvändigt att fastlägga vissa minimiramar för den fortsatta planeringen.Dessa ramar bygger på beslut om att den årliga anslagsökningen iabsoluta tal blir minst lika stor som under det löpande budgetåret. Planeringsramar för budgetåren 1972/73-1974/75 1971/72 Anslag Budgetär, 1972/73 Förslag 1973/74 1974/75 Planeringsramar 1972/73 1974/75 Summa Bidrag till internationella biståndsprogram Bilateraltutvecklingssamarbete Förvaltning,utbildning, rekrytering och information m. m.l ' Fr. o. m. /73inkluderas medel för för internationelltutvecklingssamarbete samt vissa tjänster vid beskickningar i mottagarländer. Anslagsförslaget för budgetåret1972/73 liksom de redovisade planeringsramarna för därpå följande år innebäratt det bilaterala programmet får öka något snabbare än de multilateralabidragen. Detta hänger bl. a. samman med att bidragen tiU Internationellautvecklingsfonden () ligger fast för budgetåren 1972/73 och 1973/74 inomramen för den internationella överenskommelse som träffades år 1970.Planeringsramarna är att betrakta som indUcativa. Förskjutningar i den enaeller andra riktningen mellan andelarna för multilateralt resp. bilateraltbistånd kan alltså ske på grund av omständigheter som inte kan förutses.Flera insatser som redovisas på det bUaterala anslaget har f. ö. multilateralkaraktär - t. ex. bidraget till () - eller sker inära samarbete med internationeUa organisationer. Bland de senare kan nämnasstödet till flyktingarna på den samt samfinansieringarna medvärldsbanksgruppen och olika multibiinsatser. 1 detta sammanhang har utskottet behandlat dels motionen 1972:184 av () vari hemställsatt beslutar att till det sve:nska u-hjälpsbiståndet anslå 1 000milj. för /73, samt att planeringsramarna för de därefterföljande två budgetåren skaU utgå från oförändrat bistånd, dels motionen 1972:440 av () och () vari hemstäUs att rUcsdagen uttalar att beslut beträffandeanslagsvolymen för det statliga utvecklingsbiståndet aUtjämt skall gälla ochhos Kungl. Maj:t hemställer att i statsverkspropositionen för budgetåret1973/74 redogörs för hur härför erforderliga medel beräknas utgå, dels motionen 1972:934 av herrar () och () i vad avser hemställan att uttalar, att det statliga anslaget förbistånd till i enlighet med tidigare gjorda utfästelser budgetåret1974/75 skall ha en omfattning motsvarande en procent av bruttonationalprodukten(punkt 2), att rUcsdagen begär, att Kungl. Maj:t bemyndigar SIDA att i sinplanering för budgetåren 1972/73-1974/75 utgå från en total anslagsökningmotsvarande , dvs. att varje års ökning blir 10procentenheter högre än med nuvarande stegringstakt, varvid fördelningen avdenna ökning på vart och ett av de tre budgetåren fömtsätts ske med hänsyn tillSIDA:s planeringskapacitet (punkt 3) samt att, om den under punkt 3 angivnabedömningen leder till behov av ökad anslagstilldelnmg för nästa budgetår,framställning härom sker på tUläggsstat för /73, varvidförutsätts, att hög prioritet ges åt projekt avseende återuppbyggnaden iBangladesh (punkt 4). Enligt det av år 1968fattade principbeslutet om utbyggnaden av det statliga utvecklingsbiståndetskulle statsmedel tillhandahållna genom budgetanslag m. m. för internationelltutvecklingssamarbete /75 uppgå tUl ett sammanlagt belopp sommotsvarade av bruttonationalprodukten (BNP). Målet skuUe nås genomsuccessiv anslagsökning. Det beräknades att en ökningstakt motsvarande igenomsnitt skulle behövas. Utbyggnadsplanen innefattade emellertidinget definitivt ställningstagande till storleken av den årliga anslagsökningen.Den exakta anslagsökningen under de enskUda budgetåren skuUe bli beroende avden samhällsekonomiska utvecklingen. För att möjliggöra rationell ochlångsUctig planering beslutades emellertid en minimiram för biståndsvolymensupptrappning. Sålunda skulle höjningen varje enskUt år ikronor räknat bli minst lUsa stor som höjningen under det närmast föregåendebudgetåret. Enligt det åtagande som FN:s medlemsstater gjort i sambandmed antagandet av den s. k. utvecklingsstrategin för 1970-talet bör i-ländernaeftersträva att deras nettoresursöverföring i form av faktiska utbetalningarav offentligt utvecklingsbistånd vid mitten av årtiondet motsvarar avbruttonationalprodukten. Anslagsutvecklingen fr. o. m. 1968 har inneburit höjningarav varje budgetår i enlighet med den av godkända planen.Utskottet noterar att även den i statsverkspropositionen föreslagnahöjningen av anslagen innebär en tjugofemprocentig ökningstakt och därmedytterligare ett steg mot genomförandet av biståndsplan. Höjningeninnebär att anslagsvolymen under nästa budgetår når avbruttonationalprodukten. Utskottet noterar detta med tillfredsställelse, inteminst mot bakgrund av de senaste årens stagnationstendenser i resursflödetfrån i-länder till totalt. 1 motionerna 1972:440 och 1972:934 (punkt 2) begärsuttalanden av av innebörd att beslut beträffande uppnåendetav enprocentsmålet under /75 skall ligga fast. Utskottetkonstaterar att de av Kungl. Maj:t framlagda förslagen ligger i linje med denav statsmakterna antagna utbyggnadsplanen som syftar tiU enpro-centsmåletsuppnående /75. Ett nytt uttalande av om dennamålsättning är under sådana förhållanden icke motiverat. Med hänvisning härtiU avstyrks yrkandena i motionerna 440och 934 såvitt nu är i fråga. 1 motionen 1972:440 hemstäUs vidare att Kungl. Maj:t inästa års statsverksproposition skall redogöra för hur erforderliga medel skaUkunna ställas till förfogande under långtidsplanens sista två är. 1 motionen1972:934 (punkterna 3 och 4) förordas att Kungl. Maj:t bemyndigar SIDA att isin planering utgå från en total anslagsökning motsvarande tregånger . Behov av ökad anslagstilldelning för nästa budgetår börenligt motionen tUlgodoses på tilläggsstat, varvid förutsätts att hög prioritet ges åtprojekt avseende återappbyggnaden i . har tidigare framhållit att en ökning av biståndsanslageni den takt som har följts med all sannolikhet kommer att nödvändiggöraen kraftig anslag;;höjning /75. utgick i sittbetänkande 1971:2 frän att en kraftig höjning mot planperiodens slut inteskulle sätta det organisatoriska genomförandet av enprocentsplanen i fara,under förutsättning att förberedelserna för biståndsinsatser av ifrågavarandeomfattning kunde börja . Utskottet ansåg det emellertid önskvärt attKungl. Maj:t eftersträvade en jämnare stegringstakt i anslagstilldelningen iden mån det allmänna budgetläget så tillät. Utskottet framhöll att avvägningenmellan anslagstilldelnmg för det expanderande utvecklingsbiståndet och förandra ändamål borde ske på ett sådant sätt att en fast ekonomisk grund skapadesför en hög biståndsvolym, som svarade mot internationella åtaganden isamband med strategin för FN:s andra utvecklingsårtionde. Utskottetkonstaterar att dessa synpunkter äger fortsatt giltighet. De i statsverkspropositionen angivna planeringsramarnautgör minimiramar och bygger på beslut om att den ärligaanslagshöjningen i absoluta tal blir mmst lika stor som under det löpandebudgetåret. Utskottet har inhämtat att de biståndsinsatser som kommeratt erfordras mot planperiodens slut beräknas kunna genomföras utan attplanerings- och administrationsproblemen blir alltför svåra att bemästra. Storabidragsbehov förutsätts bl. a. /75 föreligga i vissa av deinternationella biståndsorganen. Vidare förutsätts att förbättradeförmåga att själva planera och genomföra utvecklingsprojekt och -program kommeratt resultera i att ökad tonvikt kan läggas på mindrepersonalintensivt bistånd, dvs. Mot bakgrunden av det som här anförts avstyrker utskottetmotionerna 1972:440 och 1972:934, båda såvitt nu är i fråga. 1 motionen 1972:184 förordas att anslagen förutvecklingssamarbete under /73 skall utgå med oförändrat belopp,dvs. 1 000 mUj. kr., samt att planeringsramen för de därefter följande tvåbudgetåren likaledes skall uppgå till oförändrat belopp. Ett motsvarande motionsyrkande avslogs av , som konstaterade att yrkandet var oförenligt med de av år1968 antagna principerna för de svenska biståndsinsatsernas ökning. Utskottetavstyrker motionen 1972:184 med samma motivering. 1. att riksdagenavslår motionen 1972:184, 2. att riksdagenbeträffande frågan om ett uttalande om enprocentsmålets uppnående medhänvisning till vad ovan anförts avslår motionerna 1972:440 och 1972:934, 3. att riksdagenbeträffande frågan om en redogörelse i nästa års statsverksproposition för denfortsatta medelsberäkningen enligt biståndsplan avslår motionen1972:440, 4. att riksdagenbeträffande frågan om SIDA:s planering för budgetåren 1972/73-1974/75 och däravföranledda anslagsäskanden för nästa budgetår avslår motionen 1972:934, 5. att riksdagenbeträffande biståndsplaneringen och stegringstakten i det svenskautvecklingsbiståndet fram till enprocentsmålets uppnående 1974/75 som sinmening ger till känna vad utskottet anfört. Biståndspolitikens långsiktiga inriktning ochutformning Propositionen Allmänt(prop. s. 13-15, s. 19, s. 23-25, s. 36-37) De praktiska erfarenheterna frånfältet och förhandlingarna i internationella organisationer har i alltväsentligt bekräftat gUtigheten av de riktlinjer som fastlades 1962 (prop.1962:100, SU 1962:135). Detta gäller i särskilt hög grad själva målet förutvecklingssamarbetet. Målet måste inbegripa en höjning av de fattiga folkensinkomstnivå, men som fastslogs riktlinjer man kan inte bortsefrån de politiska och sociala faktorernas roU i utveckUngsprocessen. Somexempel nämndes behovet av jord- och skattereformer. Man underströk kravet påatt biståndsinsatserna medverkar i en strävan mot social utjämning: "Detär inte i överensstämmelse vare sig med det svenska biståndets motiv eller-meddess mål att det bidrager tUl att konservera en framstegsfientlig samhällsstruktur." Under hänvisning tiU rikthnjer anförs ipropositionen att stöd åt oberoende och frigörelse utgör ettväsentligt led i svensk utrikespoUtik. Politiskt oberoende och frihet fråninblandning från rika länders sida återstår ännu att uppnå för många av defattiga folken. Frigörelseprocessen måste följas av ökat ekonomiskt oberoendeoch det är naturligt att utformar sin u-landspolitik som ett stöd fördenna utveckling. Svenskt utvecklingsbistånd kan i ökad utsträckning bidratill strävanden att utforma samhällsbyggandet på egna villkor. Även på det internationella planet har principerna om enutveckUng mot en rättvisare maktfördelning vunnit erkännande. FN :smedlemskrets har gett uttryck för sin syn på det internationellautvecklingssamarbetet i bl. a. följande formulering i utvecklingsstrategin:"Medlemsstaternas regeringar fastställer som FörentaNationernas andra utveck-Ungsårtionde och utfäster sig, var för sig ochgemensamt, att föra en politik avsedd att skapa en rättvisare och mer rationellekonomisk och social ordning i världen, där lika möjligheter skall vara enrättighet såväl för nationer som för enskilda individer." 1 statsverkspropositionen redogörsför ett nytt inslag i det internationella utvecklingssamarbetet, nämligenkatastrofhjälp. De senaste årens många svåra katastrofer, som främst drabbatu-länder, har visat på behovet av att betydande reserver finns att sätta inmed kort varsel. Enligt beslut av på bl. a. svensktillskyndan skall en särskild samordningsenhet för katastrofsituationerupprättas i FN med uppgift att mobilisera bistånd samt leda och samordnaFN-organens katastrofhjälp. Medel bör kunna ställas till förfogande för såvälFN-organ, som bedriver humanitär verksamhet, som Röda korset och andrafrivilligorganisationer. Även direkta statliga insatser i länder som drabbats avkatastrofer kan bli aktueUa för svensk del. Detta gäller särskUt i fråga omländer, med vilka har ett mera omfattande utvecklingssamarbete. Handläggningen av katastrofhjälp förutsätter aktivmedverkan av såväl UD som SIDA och nära samråd med främst Röda korset ochberörda FN-organ. För att få till stånd en effektiv katastrofbevakning samt desnabba och smidiga sam arbetsformer som är behövliga kommer enligtpropositionen att inom UD inrättas en katastrofgrupp med företrädare för iförsta hand UD, SIDA och Röda korset. Gruppen skall ha tUl uppgift att iuppkommande katastrofsituationer bedöma angelägenheten av svenska insatser ochden utformning som dessa bör ges. I propositionen framhålls att detär väsentligt att det svenska uppträdandet i internationella organisationer sombehandlar u-lands-problem grundas på enhetliga riktlinjer. En avhuvuduppgifterna för UD:s avdelning för internationellt utvecklingssamarbete äratt svara för att denna samordning mellan samtliga berörda instanser kommertill stånd. Ett led i denna strävan är upprättandet av den sedan ett årverksamma samrådsgruppen för multilaterala biståndsfrågor, vari ingårtjänstemän från berörda departement och verk, däribland SIDA. De stora och växande multilaterala bidragen liksom detväxande samarbetet med de internationella biståndsorganen ökar vikten av ettaktivt och väl förberett deltagande från svensk sida. Även krav på större insyn från svensk sida i demultilaterala organisationerna (UU 1971:2 s. 4243) understryker behovet av atttUlräckliga resurser avsätts för dessa ändamål. Det direkta svenskautvecklingssamarbetet med de stora mottagarna av svenskt bistånd utformas, somanmäldes i förra årets statsverksproposition, i långsiktiga program.Riktlinjer för programmeringsarbetet har utarbetats i samverkan mellanutrikesdepartementet och SIDA och tillämpas nu i planeringen. Som ett led iplaneringsarbetet har SIDA till Kungl. Maj:t ingett förslag till sådana programför de större mottagarna av svenskt bistånd. Med hänsy:n till de resurser somSverige kan beräknas ställa till förfogande utformassålunda, i nära samarbete med mottagarlandets regering, en plan över konkretainsatser som baseras på mottagarlandets behov och prioriteringar. Med undantagav insatser som företas av enskilda organisationer förutsätts dessasamarbetsprogram omfatta totala bUaterala utvecklingssamarbete medländerna i fråga. Däri skall således ingå även samfinansieringar med och s.k. multibiprojekt som genomförs av . Detta förutsätter i vissafall en omläggning av sättet för insatsernas programme- 1 samtliga fall bör regeln vara att bidrarmed resurser till projekt eller program där u-landet självt har det fullaansvaret för genomförandet. I propositionen räknas med att enighet skall kunnauppnås med samtliga större mottagarländer (programländer) om samarbetsprogramföre utgången av /72. Länderprogrammering ger ökad långsiktighet åt Sverigesdirekta utvecklingssamarbete med en rad länder. Förekomsten av fasta ramar ochriktlinjer för samarbetet skapar också förutsättningar för en effektivise-ringav resursöverföringen. Många moment i samarbetet från insatsförberedelsertill avtalsutformning och utbetalningar kommer att kunna standardiseras ochförenklas. Samarbetets karaktär gör det också möjligt och angeläget förbiståndsgivaren att i växande utsträckning lämna den detaljerade kontrollen ochuppföljningen av den biståndsfinansierade verksamheten åt mottagarlandets egnaorgan. Av de svenska utvecklingsresursernaställs redan nu en del till förfogande som s. k. programbistånd, dvs. biståndsom inte i förväg knutits till enskilda projekt i mottagarlandet. De finansiellaresurserna kan ställas till förfogande som kredit eller gåva, i form av pengareller varor. Importprogrambistånd har t. ex. dominerat det svenskautvecklingssamarbetet med , där kapaciteten att planera och genomförautvecklingsprojekt är hög, medan bristen på utländsk valuta utgör en flaskhals.Stödet till och för landsbygdens vattenförsörjning är exempelpå sektorprogrambistånd. Avvägningen mellan program- och projektbistånd bör liksomhittills bestämmas av önskemålen från de olika länderna samt de resurser somSverige har att erbjuda. 1 samband med biståndsanslagens utveckling torde dockprogram biståndet få ökad betydelse. Tendensen torde ytterligare komma attförstärkas genom länderprogrammeringen. Inom sam arbetsprogrammens ram blir detnaturligt att koncentrera huvuddelen av de svenska biståndsresurserna till ettfåtal omfattande programinsatser som under en följd av år stöder prioriteradeverksamhetsområden i mottagarlandet. En sådan uppläggning av biståndetförbättrar också dess möjligheter att totalt integreras i mottagarlandets egenverksamhet. För biståndsgivaren är fördelarna med programbistånd att det harstörre flexibilitet och kan överföras snabbare än projektbistånd samt att det iregel kräver betydligt mindre administrativa resurser. Med hänsyn till att enbetydande del av det svenska utvecklingssamarbetet bedrivits somprojektbistånd kan dock övergången till ökat programbistånd uppnås först pånågra års sikt. Utredning om det svenska utvecklingssamarbetets utformning på (prop. s. 2 1) behandlade förra åretfrågan om utredning av det svenska utvecklingsbiståndets inriktning och utformning efter budgetåret 1974/75 (UU 1971:2 s. 10-11). Med hänsyn tUl bl. a.pågående utredningar rörande särskilda frågor inom ramen för utvecklingssamarbetetbeslöt man dock att avvakta med ställningstagande . De grundläggande målen och riktlinjerna för utvecklingssamarbetemed har bekräftats i för 1970-talet. Mankan också konstatera att dessa rikthnjer stämmer väl överens med de önskemålu-länderna redovisar i Alger- och Lima-programmen.