bet · FV01FöU17 · 1972-12-31 00:00:00 — Folkförsörjningen i vidaste bemärkelse skall tryggas genomdet ekonomiska försvaret. En fast försvarsvilja skall vidmakthållas och varjeförsök att undergräva vår motståndsanda och tilltron till vår förmåga attmotstå angreppet skall motverkas genom psykologiskt försvar. Sjukvård,socialvård, polisväsende, kommunikationer samt annan samhällelig verksamhetskall anpassas med hänsyn till inriktningen av de samladeförsvarsansträngningarna. Totalförsvaretsolika delar skall samverka och understödja varandra i syfte att nå störstamöjliga försvarseffekt. Departementschefen framhåller attliksom tidigare målsättningar bör den nu föreslagna ses som en allmän politiskmanifestation och inte som en utgångspunkt för försvarsplaneringen. Totalförsvarets fortsatta inriktning (s. 109-110) Departementschefen delarförsvarsutredningens mening att det inte finns skäl att göra avsteg från dentraditionella svenska neutralitetspolitiken, byggd bl. a. på ett efter våraförhållanden starkt försvar. Han instämmer i utredningens avvisande av detvapenlösa motståndet som helt otillräckligt som stöd för den deklareradeutrikespoUtiken. Om vi inte är beredda att i fredstid förbereda oss för väpnatförsvar mot anfall av större omfattning så torde vi inte kunna övertygaandra länder om att vi därefter genom vapenlöst motstånd i olika former kommeratt försöka hindra en angripare att vinna herravälde över vårt territorium. fred medvetet avstå från åtgärder som ger möjlighet till väpnat försvar vidangrepp kommer av omvärlden att tolkas som att vi saknar vilja att hävda vårsjälvständighet. Totalförsvaret bör vara så uppbyggt och organiserat attdet är en hela folkets angelägenhet. Departementschefen delar utredningensmening att detta mål bäst förverkligas genom att det militära försvaret byggspå den allmänna värnpliktens grund. Den allmänna värnplikten är som idéövergripande och av största betydelse för försvarsviljan och den reellaförsvarseffekten. Den bidrar till att manifestera viljan att säkra landetstrygghet mot yttre hot. Den allmänna värnplikten utgör därigenom ettbetydelsefullt bidrag till de grundläggande strävandena i den svenskasäkerhetspohtiken. har föreslagit att försvarsplaneringenskall syfta till att skapa ett i vid mening uthålligt totalförsvar.Departementschefen ansluter sig till denna uppfattning. Totalförsvaret skaUkunna tvinga en angripare till sådana uppoffringar av tid, resurser ochförluster att han avhålls från att företa angreppet. Det militära försvarets fortsatta inriktning (s. 110- 116) Det militära försvaret bör enligtdepartementschefen utvecklas enligt följande. Den internationella militärtekniska utvecklingen påverkarinriktningen och takten i anskaffningen av försvarsmateriel för våra behov. Detbör vara en strävan att skapa förutsättningar att anskaffa vapen och utrustningav tillräckligt hög kvalitet. Den tekniska utveckUngen och dess konsekvensernär det gäUer kostnadsstegringar vid utveckling och anskaffning av kvahficeradevapensystem skapar emellertid stora svårigheter för länder med begränsaderesurser. Detta förhållande gäller för övrigt även stormakterna.Departementschefen instämmer i utredningens uppfattning att erfarenheternaunder senare tid har understrukit kraven på prioritering vid långsiktigastäUningstaganden till olika vapensystem. Han förutser även att kraven på ensådan prioritering kommer att skärpas ytterligare . Den fortsattautvecklingen av det militära försvaret kräver enligt departementschefens meningbl. a. mot denna bakgrund klara riktlinjer vid ställningstaganden tillavvägning meUan kvantitet och kvalitet. Departementschefen ansluter sig även pådenna punkt tUl vad utredningen har förordat. Detta innebär att den organisatoriskanumerär för vilken försvarsmateriel anskaffas i första hand bör bestämmas medhänsyn till de deklarerade säkerhetspolitiska ambitionerna och demilitärgeografiska förhållandena. Från dessa utgångspunkter är det emellertidinte möjligt att dra några i varje avseende entydiga, preciserade slutsatser omlämpUg numerär. Om det från olika utgångspunkter lämpliga antalet förband intekan utrustas med materiel av en viss kvalitet är den naturliga lösningen i flertalet fall att utrusta förbanden med tekniskt mindre avancerade vapensystem ochanskaffa ett större antal. Att behålla en existerande organisation med enuttunnad materieU kvalitet kan från dessa utgångspunkter vara en lämplig vägatt säkra handlingsfriheten på . Detta förutsätter dock att sättetför försvarets förande kan anpassas till en ny sammansättning hos delar avförsvaret och/eller att materiel kan anskaffas inom rimlig tid. Nyuppsättningav förband i personellt och materiellt hänseende är en tidskrävande process sominte i nämnvärd utsträckning kan påskyndas genom ökade försvarsutgifter.Avgörande för hand Ungsfriheten är i detta hänseende i första hand den utbildningsorganisationsom står till förfogande . Beträffande ohka handlingsmöjligheter när det gällerförsvarets sammansättning på lång sikt finner departementschefen i likhet medutredningen att ohka alternativ beträffande värnplikten behöver utredas för attge större säkerhet vid de fortsatta överväganden om försvarets inriktning somskall ske . Hur olika typer av förband bör organiserasoch utnyttjas påverkar t. ex. utbildningstidens längd för olika kategorier värnpliktiga.Dessa frågeställningar - som bör innefatta även nyttj andetid en av devärnpUktiga i krigsorganisationen -bör bli föremål för särskild utredning.Departementschefen avser att i annat sammanhang återkomma till Kungl. Maj:t medförslag i detta avseende. Han framhåller dock att den för hela det militäraförsvaret gemensamma allmänmilitära utbUdningen är av grundläggande betydelseoch bör behållas för att ge möjlighet att ändra krigsorganisationens struktur ioUka riktningar. Den aUmänmUitära utbildningen grundlägger de värnpliktigas ochförbandens användbarhet för oUka uppgifter på lång sikt. Den bör fortlöpandeanpassas till de nya förutsättningar som läggs till grund för det militäraförsvarets utformning. Av betydelse för handlingsfriheten är även enkvalificerad utbildning av fast anställt och värnpliktigt befäl. a. dessaförhåUanden Uksom kravet på att de av värnpliktiga uppsatta stridskrafternaefter mobiUsering utan kompletterande utbildning skall vara användbara förförbandens huvuduppgift bör enligt departementschefen beaktas vid de fortsattaövervägandena om de värnpliktigas utbildning och utnyttjande ikrigsorganisationen m. m. Departementschefen godtar i stort den tidsmässigaavvägning mellan olika åtgärder som enUgt utredningen ger en organisatoriskhandlingsfrihet på vissa områden. Genom åtgärder i denna riktning börstrukturella förändringar av försvarets sammansättning på lång siktunderlättas. har anfört att vissa begränsningar iförsvarets operativa styrka på kort sikt är möjliga att godta i syfte attbevara handlingsmöjligheterna på lång sikt. Även departementschefen anser attden operativa styrkan kan tillåtas gå ned något . Till deeftergifter i fråga om den operativa styrkan som utredningen har övervägt hörsenareläggning av leveranser av flygplan 37 och därav följande försenaduppsättning av divisioner för operativt bruk. Denna åtgärd påverkar denoperativa styrkan och därefter. Frånsäkerhetspolitisk synpunkt har utredningen ansett att de risker som är förenade härmed inte är störreän att de kan godtas. Departementschefen delar denna uppfattning. Det militära försvaret skall även i fortsättningen genomsin styrka och sammansättning avhålla från angrepp. I anslutning härtill anfördepartementschefen följande. innehåller inte i sig självt några primärastrategiska mål. Vårt territorium bör i första hand ses som ett genomgångsområdevid storkrig i . Med hänsyn härtill och eftersom en presumtiv angriparealltid måste ta hänsyn till huvudmotståndarens motåtgärder, torde tiden för attgenomföra en planerad operation mot komma att spela en stor roll. Dessaförhållanden talar för att vårt försvar får den största krigsavhållandeeffekten om det byggs upp för att vara i vidsträckt mening uthålligt. Vid detmilitära försvarets fortsatta utveckUng bör uthållighet ges företräde framförinitialstyrka. Uthållighet och initialstyrka bör ses i sammanhang medförsvarets krigsavhållande effekt totalt sett och inte appliceras på enskildaförband och vapensystem. Det finns förband som i taktiska situationer har storuthållighet men som kommer att verka endast i ett krigs initialskede. Om vi kommer i krig, skall försvarets uppgift vara att idet längsta förhindra att angriparen får fast fot på svensk mark. Ett angreppskall mötas så långt ut från gränser och kuster som våra resurser ochgeografiska förutsättningar medger. Det militära försvaret bör byggas upp så att det i aUtväsentligt är balanserat och möjliggör djupförsvar med kraftsamling tillgränser och kuster. Begränsningar i denna målsättning kan bli nödvändiga avolika skäl, t. ex. på grund av snabbt stigande kostnader för kvalificeradevapensystem. Prioriteringar bör ske enligt den grundsyn som utredningen harredovisat. Detta innebär bl. a. att ett större antal tekniskt mindrehögtstående vapensystem (funktioner) hellre anskaffas än ett fåtal teknisktmycket kvahficerade. En mera markerad tiUämpning av denna princip iförsvarsplaneringen leder inte tiU genomgripande, omedelbara konsekvenser. Iförsta hand påverkas inriktningen av forskning och teknisk utveckling. Principen kan inte heller tillämpas genomgående på allasystem inom försvaret. För vissa system är t. ex. möjligheterna att över huvudtaget nå verkan bestämmande för kvaliteten på systemet och antalet erforderligaenheter. Detta gäller bl. a. brigader för strid i öppen terräng och jaktflyg. I enlighet med utredningens förslag förordardepartementschefen att de delar av krigsorganisationen som redovisas i de fyraavvägningsprogrammen Rörliga markstridsförband, Lokalt bundnamarkstridsförband, Övervattensstridsförband och Luftförsvarsstridsförband börutgöra den bas på vilken det militära försvarets avhållande förmåga skallbyggas. Till denna bas bör vidare höra t. ex. ett kvaUficerat spaningsflyg ochen effektiv signalspaning. 1 likhet med utredningen bedömer departementschefendet angeläget att möjUgheterna till god förvarning tillvaratas.Avvägningsprogrammet Fjärrstridsförband bör ges lägre prioritet. har lämnat förslag till fortsatt inriktning av planeringen av awägningsprogrammens utveckUng.Departementschefen ansluter sig i allt väsentUgt till vad utredningen haranfört i detta avseende. Departementschefen förordar att de delar avkrigsorganisationen som redovisas i de fyra prioriterade awägningsprogrammen pålängre sikt utvecklas i enlighet med principen att uthållighet bör gå föreinitialstyrka. Inom ramen för denna helhetssyn är det enligtdepartementschefen emellertid ibland nödvändigt eller önskvärt att delar avorganisationen har hög initialstyrka. Detta kan vara en förutsättning för attnå uthållighet inom helheten. Utformningen i stort av markstridsförbanden ärenligt hans uppfattning av stor betydelse för tilltron till vår förmåga attgenomföra ett uthåUigt försvar över hela territoriet. Han finner det vara avvikt att de rörliga markstridsförbanden hålls på en kvalitativ nivå som är välanpassad till utvecklingen i omvärlden. De rörliga markstridsförbanden skall kunna kraftsamlas förawärjning i olika riktningar. Detta kräver att förbanden häUs på en hög kvalitetsnivå,vilket medför att antalet blir beroende av de tillgängliga ekonomiskaresurserna. Ett visst antal förband krävs dock med hänsyn till förbandensavsedda uppgifter. Departementschefen ansluter sig till utredningens förslagatt åtgärder bör vidtas för att behålla ett något större antal brigader än vadöverbefälhavaren har förutsatt i de lägre nivåerna i programplanerna. För övervattensstridsförband har enligt departementschefentekniska prestanda större betydelse än för markstridsförbanden. Men även fördetta avvägningsprogram anser han den disponibla numerären vara grundläggande.Anskaffningen av fartygsmateriel bör enligt hans mening utgå från behovet avstridskrafter för kustnära insatser i invasionsförsvaret och från de krav somställs i en neutraUtetssituation. Vid avvägning inom programmet tordekapaciteten för strid över större avstånd - trots att en sådan ytterligare ökareffekten i djupförsvaret - fä begränsas för att tillgodose möjligheter till merkustnära strid. Departementschefen delar utredningens mening attkapaciteten för skydd av import- och exportsjöfart i ett avspärrningslägestarkt kan minska eller t. o. m. helt utgå. Skydd av kustsjöfart ochtransporter till och från skall dock kunna lämnas. Beträffande awägningsprogrammet Fjärrstridsförbandförordar departementschefen att studier bedrivs för att bedöma avvägningeninom programmet på . Studierna bör bedrivas genom överbefälhavarensförsorg och avse bl. a. avvägningsprogrammets sammansättning i ett längreperspektiv liksom alternativa anskaffningsprogram för ubåtar underprogramplaneperioden. Beträffande luftförsvarsstridsförbanden biträderdepartementschefen försvarsutredningens förslag att jaktversionen av flygplan37 utvecklas för senare anskaffning och att antalet divisioner skaUbestämmas . Han biträder även utredningens mening att stora ansträngningarbör göras för att minska kostnaderna för utvecklingsarbetet. anser departementschefen att luftvärnsförbanden även i fortsättningen bör hållas på en hög teknisk nivå.En modernisering bör ske genom anskaffning av luftvärnsrobotar. Därvid böreftersträvas sådana lösningar som ger ett stort antal eldenheter. Departementschefen biträder utredningens uppfattning attanskaffningen av spaningsversionen av flygplan 37 bör fullföljas. Departementschefen framhåUer vidare att det vid denfortsatta utvecklingen av det mUitära försvaret bör vara en strävan att så stordel som möjligt av de tillgängliga resurserna används för utbildning ochmaterielanskaffning. Kostnaderna för fredsorganisationen och övriga fastakostnader, t. ex. för förvaltningsorganisationen, måste begränsas. Det ärangeläget att kraftfulla åtgärder inom detta område vidtas . a. att kostnaderna för huvudproduktionsområdet Ledning ochförbandsverksamhet inte kan tillåtas växa i samma omfattning som under senareår. Departementschefen räknar med en mycket restriktiv utgiftsprövningbeträffande såväl beslutade som planerade åtgärder. Maj:t har i december1971 uppdragit åt överbefälhavaren att bl. a. lämna förslag till och vidtaåtgärder för att minska antalet anställda inom krigsmakten under perioden1972/731976/77 och att förbereda ytterligare personalreduceringar under nästafemårsperiod. Vad departementschefen har förordat beträffandeinriktningen av det militära försvarets fortsatta utveckUng avses inte utgöraförslag till detaljerat program för verksamheten utanendast tiU de allmänna riktlinjer som bör gäUa för den fortsatta programplaneringenför det mOitära försvaret. Vid genomförandet kan variationer och förändringarinom ramen för dessa riktlinjer bU aktuella, t. ex. med hänsyn till resultatenav pågående och förordade studier och utredningar. Överbefälhavaren har anmält att programplanernasberäkningsunderlag är osäkert, framför allt i de lägre ekonomiska nivåerna.Sedan programplanerna lämnades in har det också varit nödvändigt att successivtrevidera de ekonomiska kalkylerna, bl. a. på gmnd av att myndigheterna i vissutsträckning inte har följt de direktiv som lämnats för planeringen och tillföljd av att utfallet av lönerörelse inte har kunnat överblickasförrän . Inom främst underhållsområdet har betydande kostnadsökningarkonstaterats . Osäkerhet rörande de slutliga kostnaderna för endel större materielobjekt föreligger också. Därför är det i vissa fall intemöjligt att bestämma antalet enheter förrän efter ytterligare studier ochutredningar. Departementschefen framhåller i anslutning härtill attkostnadsförändringar förekommer regelmässigt. Sådana störningar måste därförbeaktas i planeringen. Departementschefen anser att enligt grundtankeni det nya planeringssystemet inte bör besluta om en bestämd utgiftsram för detmilitära försvaret . Utgiftsramen bör i fortsättningen prövasårligen. Planeringen bör dock ske med utgångspunkt i en viss planeringsram.Vid bestämmande av denna måste hänsyn tas till att stor restriktivitet medstatsutgifterna måste iakttas . Planeringsramen bör enligtdepartementschefen därför utgå horisontellt från basbeloppet, 6 470 milj. kr.,i den utgiftsram för /73 som han förordar. Planeringen för det militära försvarets utveckling /731976/77 föreslås sålunda ske medutgångspunkt i en planeringsram om totalt 32 350 milj. kr. i prisläget februari1971. I planeringen bör enUgt departementschefen förutsättas att kompensat''jnför pris- och löneförändringar skall ske enligt nettoprisindex. Civilförsvarets fortsatta inriktning (s. 116-122) Departementschefen delar denuppfattning som försvarsutredningen har gett uttryck åt beträffandeinriktningen i stort av civilförsvarets fortsatta utveckhng. Civilförsvaret bör bidra tUl totalförsvaretsfredsbevarande funktion genom att stärka befolkningens motståndsförmåga ochdärmed tilltron tiU vår vUja att göra mostånd mot angrepp och påtryckningar. I de fall vi inte lyckas att avhåUa från angrepp eUer hotär det civilförsvarets uppgift att skydda befolkningen och lindra verkningarnaav skador. Även i de faU krig pågår i vår omvärld och endast indirekt berör vårtland skall civilförsvaret kunna Undra de sekundära verkningarna förbefolkningen. Befolkningsskyddets fortsatta utveckling bör enligtdepartementschefen ske enligt den ändrade grundsynen på framtida krigskaraktär. Det innebär bl. a. att åtgärderna skall avse skydd mot verkningar avi första hand konventionella stridsmedel vid bekämpning av militära mål isamband med invasion och vid markstrider samt att befolkningscentra som sådanainte bör ses som primära mål för angriparen. Civilförsvarets åtgärder bördessutom utformas sä att möjligheterna tas till vara att till måttligakostnadsökningar åstadkomma skydd mot ABC-stridsmedel. Befolkningen kan i krig beredas skydd dels i skyddsrum,dels genom att utrymningar företas tiU mindre utsatta områden. Dessa åtgärderersätter inte varandra utan bör närmast ses som kompletterande varandra i oUkasituationer, exempelvis så att begränsad utrymning får väga upp brister itillgången på skyddsrum. Det kan också visa sig nödvändigt att i vissasituationer utrymma särskilda grupper av befolkningen eller särskilt hotadeområden. Skyddsrumsbyggandet är en grundläggande åtgärd förbefolkningens skydd i krig. Skyddsrum som kan uppsökas vid flyglarm eller somman eljest kan vistas i när situationen så kräver ökar i hög grad överlevnadsmöjligheternaför befolkningen. Skyddsrumsbyggandets omfattning regleras f, n. dels-.icivilförsvarslagen, som anger skyldighet för fastighetsägare att anordnaskyddsrum vid anläggningar och byggnader av vissa närmare angivna slag, delsgenom att åtgärderna har begränsats tiU orter som ansetts vara egentligariskorter (anfallsmål). 'Reglerna för genomförandet av ett framtidaskyddsrumsbyggande ses f. n. över av en särskilt tUlsatt utredning, 1969 årsskyddsrumsutredning. Utredningen väntas lägga fram sitt betänkande inom kort.Sådana frågor som Ugger utanför skyddsmmsutredningens uppdrag bör dockbehandlas . Dit hör bl. a. principerna för skyddsrumsbyg- gandets lokalisering, dvs. prioritering och urval avskyddsrumsorter. Med hänsyn tiU de relativt betydande kostnaderna för attanordna skyddsrum måste åtgärderna liksom omsorgsfuUt prioriteras medhänsyn till det bedömda hotet. Förberedande studier av tätorternas belägenhet iförhållande tUl militära mål och invasionsområden visar att tätorter avbetydenhet i allmänhet är så belägna, att de från nämnda utgångspunkter är attanse som riskområden. Sålunda innehåller vanligen tätorter där invånarantaletuppgår till 10 000 eller mer sådana områden, medan mindre tätorter mera sällangör det. Detta förhåUande talar för att den nuvarande gränsen, som generellt ärsatt vid 5 000 invånare, höjs. Det bör ankomma på Kungl. Maj:t att bestämma denframtida storleksgränsen. Ett urval bland mindre orter bör ske med hänsyn tillderas belägenhet i förhållande till militära mål och invasionsområden. gällande regler för skyddsrumsbyggandet innebär attlåghusbebyggelse (dvs. regelmässigt enfamiljshus och flerfamiljshus somuppförs i en eller två våningar) har undantagits från skyddsrumsbyggnadsplikt.Försvarsutredningen har framhållit att det inte längre finns skäl attgenerellt göra undantag för låghusbebyggelse. Det är nämligen inte bebyggelsetypensom bör avgöra var skyddsrum skaU finnas utan i stäHet"=det bedömda hotet.Inte heUer finns det längre skäl att generellt undanta innerområdena i de 14största städerna från enskUt skyddsrumsbyggande. Departementschefen anslutersig tiU de principer som försvarsutredningen i dessa hänseenden har uttalat sigför. De blivande reglerna för att genomföra skyddsrumsbyggandetbör utformas så att begränsningar av erforderligt antal skyddsrumsplatser ärmöjliga. Hithörande frågor utreds f. n. av skyddsrumsutredningen. Försvarsutredningensom har tagit del av skyddsrumsutredningens arbete har funnit attskyddsrumsbyggandet bör planeras områdesvis inom riskorterna med hänsyn tilldet bedömda hotet och behovet i stället för att som generellt vara låst tillde enskilda byggnaderna. Departementschefen delar försvarsutredningensuppfattning att ett bättre resursutnyttjande på skyddsrumsbyggandets områdekan komma tUl stånd. Han utgår därför från att de totala kostnaderna förskyddsrumsbyggandet vid oförändrat hög ambitionsnivå bör kunna begränsas iförhållande tOl de nuvarande kostnaderna. 1 de större städernas inneromräden kommer betydandebrister att kvarstå även sedan man börjat bygga skyddsrumdär. har uppmärksammat denna fråga och föreslagit attåtgärder övervägs för att tUlgodose de mest angelägna skyddsbehoven i dessaområden genom att, där så är möjligt till rimUga kostnader, iordningställabefintliga och tiUkommande underjordiska utrymmen till skyddsrum.Departementschefen anser att det bör vara möjligi att utforma sådana regler fören ny skyddsrumsplanering att innerområdenas skyddsproblem kan beaktas enligtden tankegång som försvarsutredningen har fört fram. Försvarsutredningenhar uttalat att det är osäkert om förvarning kan ges före flyganfall. Det är enligt departementschefensmening ofrånkomligt att dra vissa konsekvenser av detta uttalande. SärskiltgäUer detta vissa delar av landet och under väsentliga delar av ettstridsförlopp. Det finns skäl att utgå från att skyddsrummen inte under allaförhållanden kan utnyttjas på tidigare planerat sätt, dvs. uppsökas först vidförvarningstillfället. Användningen av skyddsrummen måste anpassas tillmöjliga prestanda hos stridsledningssystemet. Det innebär att skyddsrummen kanbehöva tas i anspråk i viss omfattning även när skenbartlugn råder under ett krig. Det är angeläget att skyddsrummen anpassas tilldenna syn på utnyttjandet under olika förhållanden. Frågan om utformningen avskyddsrummen tiU följd härav bör studeras närmare. En riktpunkt bör härvid varaatt åtgärderna kan genomföras till låga kostnader. De nuvarande riktlinjerna för anskaffning ochlagerhållning av skyddsmasker grundas på uppfattningen att vi trotsinternationella överenskommelser inte kan bortse från att det kan finnas riskför att stridsgaser används. Risken har dock inte bedömts vara så stor att detär påkaUat att i fredstid anskaffa skyddsmasker tttl hela befoTknmgen. anser att planeringen för anskaffningav skyddsmasker bör följa den utstakade inriktningen. Det innebär atten begränsad anskaffning upprätthålls och att härigenom och genom andraförberedelser en grundval skapas för att anskaffa skyddsmasker tiU helabefolkningen, om de säkerhetspoUtiska förhållandena i form av ändrade doktrineretc. skuUe ge anledning härtill. Departementschefen förordar att beredskapen i fråga omskyddsmasker upprätthålls efter de riktUnjersom försvarsutredningen harföreslagit.