bet · FV01TU13 · 1972-12-31 00:00:00 — Trafikutskottetsbetänkande nr 1972 TU 1972:13 betänkande i anledning av Kungl. Ma]:tsproposition 1972: 81 med förslag till kungörelse om ändring i förordningen(1940: 910) angående yrkesmässig automobiltrafik, m. m. jämte motioner. Maj:t har i propositionen1972: 81 under åberopande av ut-irag av statsrådsprotokollet överkommunikationsärenden för föreslagit att 1) förordning omändring i förordningen (1922: 260) om automobU-skatt (bil, 1), 2) förordning omautomobilskattetillägg (bU. dels avge yttrande över föredragande departementschefensförslag till kungörelse om ändring i förordningen (1940: 910) angående yrkesmässigautomobiltrafik, m, m, (bU, 3). I propositionen behandlas olikaåtgärder i syfte att motverka överträdelser av vissa vägtrafikbestämmelser,vilka åtgärder särskilt tar sikte på den tyngre lastbilstrafiken. Bl, a,föreslås införandet av en särskild avgift automobilskattetillägg somoberoende av straffansvaret tas ut av ägare till fordon som framförs medtyngre last än som är tillåten för fordonet eller vägen. Vidare förutsätts enskärpning av kraven pä fordonsägare i fråga om åtgärder till förhindrande avförseelser mot bestämmelserna om fordonsförares arbets- och vilotid ellerfordons belastning. Överträdelser av dessa bestämmelser eller av föreskrifterom högsta färdhastighet föreslås också bli direkt angivna som grund föråterkallelse av trafiktUlstånd enligt förordningen (1940: 910) angåendeyrkesmässig automobiltrafik m, m, (YTF), I syfte att stödja en från trafikpolitisk synpunkt och medhänsyn till trafiksäkerhetsintressena önskvärd utveckling av den yrkesmässigalast-bUsnäringen i företagsekonomiskt sunda och rationella former föreslås enutbyggnad av den lämplighetsprövning som sker vid meddelande av trafiktiUstånd,Särskilda åtgärder avses vidtagna mot olaga yrkesmässig trafik. Beträffande taxitrafiken redovisas dess roll i denkommunala tra.fik-försörjningen, I sammanhanget framläggs förslag som främjaren strukturanpassning av taxirörelsen och som ger kommunerna möjligheter attmera direkt påverka utformningen av taxitrafiken och att vid behov självaengagera sig i denna, I fråga om busstrafiksektorn behandlas bl, a.problem som rör gränsdragningen mellan linjetrafik och annan busstrafik. Förslagläggs fram om upphävande av bestämmelserna om maximi-taxa i fråga ombeställningstrafik med buss, godsbefordran och transportförmedling. Idetta sammanhang har utskottet behandlat dels den under den allmänna motionstiden väcktamotionen 1972: 254 av herrar i (s) och i (s)vari hemställts att hos Kungl. Maj:t anhåller om sådan ändring ilänsstyrelsernas tillståndsgivning för beställningstrafik med buss att denendast omfattar företag som bedriver kollektivlinjetrafik, dels den likaledes under den aUmänna motionstidenväckta motionen 1972: 529 av () vari föreslagits att riksdagenbeslutar hemställa hos Kungl. Maj:t att sådana tUlägg göres i författningar,som reglerar tUlståndsgivning för yrkesmässig trafik, att motionens syftetillgodoses, dels motionen 1972: 1665 av m. fl,(c, fp, m) vari hemställts att 1. i princip godtar förslaget tillförordning om auto-mobilskattetUlägg men beslutar att i vad avser gods varsvikt inte tillfredsställande kan uppskattas ikraftträdandet uppskjuts tilldess att tillförlitliga lastindikatorer finns att tillgå, samt 2, uttalar attbärigheten på vägar med lägre bärighet än 10/utmärkes på lämpUgt sätt, dels motionen 1972: 1666 av m. (m) vari hemställts att i anledning av Kungl, Maj:ts proposition1972: 81 uttalar, att kommunala taxibolag endast bör få bildas efterfrivilliga överenskommelser mellan berörda taxiägare å den ena sidan ochberörda kommuner å den andra, dels motionen 1972: 1667 av i Heden m,fl, (c) vari hemställts att 1, hos Kungl, Maj:t framhåller attutvidgningen av linjetrafikbegreppet begränsas till att omfatta endast s, k,veckoslutstrafik med karaktär av linjetrafik, samt 2, som sin mening gerKungl. Maj:t till känna vad som anförts i motionen om yrkesmässig trafik medpersonbil, dels motionen 1972: 1668 av m, fl,(fp) vari hemställts att vid sin behandling av proposition 1972: 81måtte beakta vad i motionen anförts beträffande tolkningen av § 12 i YTF, dels motionen 1972: 1669 av () varihemställts att dels vid godkännande av principerna om automobilskattetillägg ochåterkallelse av trafiktillstånd för vissa förseelser framhåller svårigheternaatt undvika oavsiktliga lastöverträdelser intiU dess lastindikatorer utvecklatsoch tagits i bruk och därför dels i skrivelse tUl Kungl, Maj:t anhåller att vidutformningen av grunderna för uttagande av automobilskattetillägg hänsyn tastill angivna svårigheter och här förut gjorda yrkanden angående avgiftensomfattning, anknytning tiU fordon i stället för ägare och enhetligt avdrag förenkelaxel så att bestämmelserna såvitt möjligt kommer att uppfattas somrättvisa och lämpliga, dels i skrivelse till Kungl, Maj:t anhåller om förslagtill ny YTF, som innehåller enhetliga regler för all trafik för godsbefordran, dels motionen 1972: 1670 av () varihemställts att måtte ge Kungl, Maj:t till känna vad i motionenanförts (rörande vissa arbetsuppgifter med automobilskattetillägget), dels motionen 1972: 1676 av i (fp) vari hemställts att beslutar att ikraftträdandet avförordningen om automobilskattetillägg i vad avser last av gods vars vikt intetillfredsställande kan uppskattas uppskjutes till dess tillförlitliga metoderatt bedöma vikten utvecklats, dels motionen 1972: 1677 av (vpk)vari föreslagits att hos regeringen hemställer om en skyndsamprövning av erforderliga konkreta åtgärder i syfte att utveckla och vidga detstatsägda trafikföretaget , att jämväl pröva frågan om förutsättningarför skapandet av kooperativt organiserade större företagsenheter samt övrigatänkbara åtgärder i syfte att främja omstruktureringen inom åkeribranschen, dels motionen 1972: 1678 av iKristinehamn m. fl. (vpk) vari förslagits att med bifall till de iproposition 1972: 81 föreslagna ändringarna i förordningen (1940: 910) angåendeyrkesmässig automobiltrafik m, m. (YTF) fogar uttalandet, att länsstyrelsernavid fall av uppenbar osund konkurrens från busstrafikföretag, som bedriverbeställningstrafik, sådant tillstånd må återkallas, dels motionen 1972: 1679 av SeUgren m, fl, (fp, c)vari hemställts att ger Kungl. Maj:t till känna vad i motionenanförts beträffande beställningstrafik med personbil. För att få förslagen i vad avserautomobilskattetillägget och därmed också motionerna 1972: 1665, 1972: 1669,1972: 1670 och 1972: 1676 närmare belysta har trafikutskottet inhämtat yttrandefrån skatteutskottet i frågan (bU, 5), I propositionen lämnas bl, a. en redovisning avyrkestrafikutredning-ens betänkande Lastbil och taxi (SOU 1971: 34) jämte deöver betänkandet avgivna remissyttrandena. Med utgångspunkt härifrån framläggsförslag om vissa åtgärder avseende lastbils-, taxi- och busstrafiken, m, m.Under resp. avsnht i det följande behandlar utskottet de sålunda framlagdaförslagen samt de i berörda frågor väckta motionerna. Överträdelser av olika vägtrafikbestämmelser harenligt propositionen negativa effekter både genom att de innebär åsidosättandeav väsentliga trafiksäkerhetsintressen och genom att de verkar i riktning moten snedvridning av utvecklingen på transportmarknaden, LastbUsföretag kansålunda göra trafikekonomiska vinster genom att bryta mot föreskrifterna ivägtrafikförordningen (VTF) om arbets- och vilotid, om fordons belastning ochom färdhastighet. Överträdelserna kan sammanhänga med en allmänt vårdslösinställning hos företagarna eller de anställda. De kan också betingas av attifrågavarande företag etablerats under orealistiska ekonomiska förutsättningar,att deras ekonomiska grundval är svag och att de under sådana förhåUandenfrestas att genom ett olagligt beteende uppnå konkurrensmässiga fördelar. Utredningenhar påtalat de allvarliga följderna i trafiksäkerhetshänseende av att angivnabestämmelser överträds. Till detta kommer bl. a, att föreskrifterna om arbets-och vilotid har en väsentlig arbetssocial betydelse. Utredningen framhållervidare önskvärdheten av att de åtgärder som vidtas för att begränsaöverträdelsernas omfattning riktar sig mot både yrkesmässig och ickeyrkesmässig trafik. Detav utredningen framlagda materialet rörande överträdelserna av bestämmelsernaom arbets- och vilotid och av belastningsbestämmelserna samt de avrikspolisstyrelsen tillhandahållna uppgifterna om rapporterade förseelser motsistnämnda bestämmelser ger enligt departementschefen klart stöd förslutsatsen att antalet överträdelser ligger på en nivå som inte kan accepterasfrån vare sig trafikpolitiska eller trafiksä-kerhetsmässiga synpunkter.Utskottet delar helt denna uppfattning. Ivad gäller bestämmelsema om arbets- och vilotid avser departementschefen föreslåsådan ändring av VTF i fråga om ansvarsbestämmelserna för arbetsgivare att handöms om han inte visar att förseelsen berott på omständigheter som han intekunnat råda över. Även i fråga om belastningsbestämmelserna finnerdepartementschefen i motsats till utredningen att kraven på fordonsägarenkan skärpas utan att man fördenskull behöver införa ett strikt ägaransvar.Detsamma anses också gälla i fråga om fordonsägares ansvar för överträdelse avförbud enligt 54 a § rtiot trafik med tyngre fordon i vissa fall. förordasatt i 57 § 1 mom, uttryckligen anges att polisman får och i vissa fall skallförbjuda fortsatt färd med fordon, när högsta tillåtna bruttoviktöverskridits, på samma sätt som gäller i fråga om överskridande av högstatillåtna axeltryck, boggitryck eller maximilast. Ianslutning härtill tar departementschefen upp frågan om införande i aven särskild avgift vid överbelastning av samma slag som fr, o, m, den 1februari införts i . Närdet gäller att bedöma lämpligheten från principiell synpunkt av en sådan avgifterinras först om att ett fordons axel- och boggitryck tillsammans medkörsträckan har en avgörande betydelse för dess kostnadsansvar och attutgående vägtrafikskatter fastställts med hänsyn till det kostnadsansvar somryms inom de för fordonet tillåtna axel- och boggitrycken. Ett överskridande avbelastningsbestämmelserna innebär därför i princip ett undandragande av skattpå samma sätt som vid exempelvis brukande av reservregistrerat fordon. Vidareerinras om att vägtrafikskatterna har två olika funktioner, nämligen dels atttäcka det allmännas kostnader för väg- och vägtrafikväsendet, dels att ifordonsägarens kostnadsbild föra in även de kostnader som det allmänna har förtillhandahåUandct av vägtjänster för ett fordon. Den sistnämnda aspekten ansesfrån trafikpolitisk synpunkt vara väsentlig. Motbakgrund av vägtrafikbeskattningens angivna funktioner fastslås attöverlasterna, förutom allvarliga risker från trafiksäkerhetssynpunkt, innebärdels ett undandragande av vägtrafikskatt, dels vilket i detta sammanhangbedömts särskilt betänkligt en snedvridning av verksamhetsbetingelserna förolika delar av transportmarknaden. Detta senare gäller inte bara förhållandetmellan olika transportföretag inom vägtrafiksektorn utan även förhållandetmellan landsvägs- och järnvägstransporter. Med hänsyn bl. a, härtill hardepartementschefen funnit vägande skäl tala för införandet av den förutnämndasärskUda av giften, Iavvaktan på den allmänna översyn av lagstiftningen om vägtrafikbeskattningen,som avses ske på grundval av bUskatteutredningens slutbetänkande, ansesbestämmelserna om den särskilda avgiften, lämpligen kallad automobilskattetillägg,böra tas in i en särskild förordning, I förordningen (1922: 260) omautomobUskatt (ASF) kan då hänvisas till att särskilda bestämmelser finns omsådant tUlägg, Med anledning av den sålunda föreslagna avgiftensanknytning till automobilskatten och dess författningsmässiga reglering harutskottet funnit det lämpligt att i berörda delar inhämta yttrande frånskatteutskottet. har därvid framhållit att avgiften knappast i något avseende kanjämställas med övriga skattetillägg. Det skulle därför vara vilseledande att iförevarande fall använda benämningen automobil- Förutsättningen för att avgiften skallbetraktas som ett skattetillägg är enlig utskottets mening att avgiften står iviss bestämd relation till det skattebelopp som undandragits eller kunnatundandragas genom förfarandet. Vägtrafikbeskattningen bygger på en kombinationav vikt och våglängd, och fordonsbeskattningen är än så länge helt kombinerad meden drivmedelsbeskattning, där skatteavvägningen bestämts med utgångspunkt isamtliga dessa faktorer. Utskottet finner att avgiften i första hand börbetraktas från trafikpolitiska synpunkter med tonvikt på trafiksäkerhet ochkonkurrensneutralitet och inte som en sanktion mot försök till undandragandeav skatt. Om man följer förslaget i propositionen skulle vidareautomobilskattetillägget, med hänsyn bl, a, till departementschefsuttalandetbeträffande väg-kostnadsansvaret i dessa fall, närmast bli att anse som enutvidgning av automobilskatten och således kunna bli avdragsgill vidinkomstbeskattningen. Detta skulle i praktiken kunna medföra att denprohibitiva effekten genom avdragsrätten sannolikt skulle reduceras tillungefär hälften. Enligt vad utskottet erfarit har en sådan verkan inte varit avsedd. förordar under hänvisning härtiU attförordningen om automobilskattetillägg i stället benämns förslagsvis "Lag om särskild avgift för överlast" och att författningstextenändras i överensstämmelse härmed. Författningsförslaget bör vidarekompletteras med en bestämmelse av innebörd att avgiften inte är avdragsgillvid inkomstbeskattningen. tillstyrker för sindel den föreslagna avgiften men ansluter sig beträffande dess utformning tillskatteutskottets uppfattning i nu angivna delar. Avgiften bör sålunda intekarakteriseras som en skatt eller tillägg tUl skatt utan som en särskild avgiftför överlast. Vidare bör, lämpligtvis i koramunalskattelagen, en kompletterandeföreskrift införas om att avgiften inte är avdragsgill vidinkomstbeskattningen. Slutligen blir något tillägg till bestämmelserna iautomobilskattemedelsförord-ningen under angivna förutsättningar ejerforderligt. De av utskottet i anledning häravföreslagna ändringarna framgår av de vid detta betänkande fogade bUagorna 2 och4, Vid utformningen av avgiftssystemethar de norska reglerna i stort sett ansetts lämpade som förebild. Detta innebärbl, a. att man genom de särskilda avdrag från överlasten, som görs innanavgiften bestämts, sökt undvika att avgiftsbeläggning sker i fråga omöverträdelser, som kan ha sin grund i svårigheter att exakt beräkna vikten avfordonets last. En användning av de i beslutade grundavdragen ger en säkerhetsmarginalför de tyngsta fordonen som ligger i storleksordningen , I fråga omlättare fordon är marginalerna givetvis ännu större, eftersom avdragen är bestämda till vissa, ikUogram angivna värden oavsett fordonsstorlek. Med hänsyn tiU de svenska bruttoviktsbestämmelsernaförordas dock den utformningen att avgiften bestäms med hänsyn till såväl axel-och boggitrycks- som bruttoviktsbegränsningarna. I anledning av departementschefens förslag har imotionerna 1972: 1665 och 1972: 1676 yrkats att beträffande gods vars viktinte tillfredsställande kan uppskattas ikraftträdandet uppskjuts till desstill förlitliga lastindikatorer finns att tillgå, I förstnämnda motion hardessutom yrkats att den förhöjda avgiften vid återfallsförseelse knyts tUlfordonet och ej till ägaren. Vidare har i motionen 1972: 1669 yrkats attriksdagen vid godkännandet av principerna om automobUskattetiUägg ochåterkallelse av trafiktillstånd för vissa förseelser framhåller svårigheternaatt undvika oavsiktliga lagöverträdelser intUl dess lastindikator utvecklatsoch tagits i bruk samt därför i skrivelse till Kungl, Maj:t anhåller att vidutformningen av grunderna för uttagande av automobilskattetillägg hänsyn tastill de i motionen avgivna svårigheterna och gjorda yrkandena angåendeavgiftens omfattning, anknytning tUl fordon i stället för ägare och enhetligtavdrag för enkelaxel. a, har härvid yrkats att avgiften borde utgå för allafordon och alltså även traktortåg. Utskottet vill i anledning härav till en början erinra omdepartementschefens uttalande att författningen i och för sig borde gälla äventraktortåg. Eftersom totalvikt inte anges för traktorer och eftersom släpvagnar,som dras av traktorer i klass II enligttraktorskatteförordningen (1969: 29), inte är registrerade, skulle en sådanutvidgning kunna leda till svårigheter i tillämpningen. Departementschefenförordar därför att traktorer och traktortåg, åtminstone t, v,, inte skaU fallaunder bestämmelserna om automobilskattetillägg. Skulle den fortsatta utvecklingenvisa att ett sådant undantag har ogynnsamma verkningar avsesställningstagandet skola omprövas, vilket även utskottet finner riktigt. Departementschefen har vidare framhållit att fordonsägarnagenom att överträda belastningsbestämmelserna kan uppnå betydande trafikekonomiskafördelar. Den nuvarande påföljden dagsböter är inte utformad så att deneffektivt motverkar detta vinstmotiv utan syftar närmast till att skydda deintressen som vägtrafiklagstiftningen skall tillgodose, främsttrafiksäkerhetsintresset. Därtill kommer att fordonsägarens straffansvar närett strikt ansvar inte tillämpas är beroende av hans delaktighet. Dennaaspekt saknar enligt departementschefen betydelse vid en trafikekonomiskbedömning av de vinster som uppkommer för fordonsägaren genom ifrågavarandeöverträdelser. Värdet med en särskild avgift vid överlaster ligger i att man oberoende av frågan om straffansvar kan neutralisera dessa vinster. rättsliga sanktionssystemet verkar vid sidan avavgiftssystemet kan det inte med fog hävdas att det senare på något sättlegaliserar överlas terna. Vid fastställandet av avgifternas storlek är det enligtpropositionen inte fråga om att utkräva ett kostnadsansvar och därigenompris-sätta överträdelsen utan att motverka den från trafikpolitisk synpunktoacceptabla överbelastningen. Med hänsyn härtill anses avgiften också kunnabestämmas schablonmässigt, vilket även enligt utskottets uppfattning framstårsom en lämplig metod. Dock finner utskottet i motsats tilldepartementschefen att den förhöjda avgift, som skall påföras vid återfall bör anknytas till det aktuella fordonet. Härav föranledd ändring i deföreslagna reglerna framgår av bilaga 2 (5 § andra stycket). Såsom i propositionen understrukitsundviks genom de särskilda avdrag från överlasten, som görs innan avgiftenbestäms, att avgiftsbeläggning sker i fråga om överträdelser som kan ha singrund i svårigheter att exakt beräkna vikten av fordonets last. Departementschefen förklarar sig i anslutning härtill varamedveten om svårigheterna att närmare bestämma lastvikten utan vägning, även omhan anser att dessa svårigheter betydligt överdrivits. Transportföretagensproblem är av ekonomisk art och torde närmast ligga i att fordonsägaren, omhan aUtid vill säkra sig mot överlast, måste räkna med säkerhetsmarginaler, somfördyrar transporterna. Problemet är av stor trafikekonomisk betydelse. Enlösning som ger bättre möjligheter att från fall till fall bestämma lastensverkliga vikt och dess fördelning på olika axlar anses sannolikt också bidratill en bättre efterlevnad av belastningsbestämmelserna och dessutom gemöjligheter att sänka eller kanske slopa grundavdragen i fråga om beräkning avavgiftspliktig överlast. Departementschefen avser att föreslå Kungl, Maj:t attstatens vägverk får i uppdrag att undersöka de olika möjligheter som finns ifråga om lastindikatorer och annan vägningsutrustning för såväl det befintligasom det tillkommande fordonsbeståndet och avge förslag till lämpliga åtgärderför att påskynda utvecklingen. Utskottet finner det vara mycket angeläget attså sker samt att arbetet bedrivs med största möjliga skyndsamhet. Av utskottets ställningstagande följer att utskottet utom i vad avser den förhöjda avgiftens anknytning till det aktuella fordonet inte kan biträda de förut nämnda motionsyrkandena. Utskottet förutsätter dockatt utvecklingen på området följs med största uppmärksamhet av Kungl, Maj:tsamt att därest så befinnes påkallat förslag till erforderliga justeringar iavgiftssystemet föreläggs . Utskottethar vid sin ingående prövning av avgiftsfrågan och där- med sammanhängande förhållanden funnit sig i övriga nu ejberörda delar kunna godta departementschefens förslag. Vad departementschefen underförevarande avsnitt eljest anfört har inte gett utskottet anledning tillerinran eller särskilt uttalande. Utskottet har inte funnittillräcklig anledning föreligga att från sida - såsom i motionen1972: 1665 yrkats göra ett särskilt uttalanderörande utmärkningen av bärigheten på vägar med lägre bärighet än 10/16 ton.Utskottet utgår nämligen från att vederbörande myndigheter med uppmärksamhetföljer frågan om behovet härav samt vidtar eventuellt erforderliga åtgärder. Idetta sammanhang vUl utskottet framhåUa att särskild utmärkning synes böra skei de fall då för viss väg eller vägsträcka nedsättning av bärigheten skett tiUföljd av försämrad framkomlighet på grund av exempelvis tjälskador ellerväg-ombyggnad. Utskottet förutsätter vidare att i de lokala trafikföreskrifternabehovet av dispensmöjligheter för bl, a, oljetransporter beaktas. Ej heller har utskottet funnit sig berett tillstj'rka attriksdagen i skrivelse till Kungl, Maj:t anhåller om förslag till ny YTF sominnehåller enhetliga regler av det slag som i motionen 1972: 1669 förordatsför all trafik för godsbefordran. Dock förutsätter utskottet att en allmänomarbetning och modernisering av författningen kommer till stånd. Enligt 8 § i förslaget till lag om överlastavgift skallgälla att i fråga om bil, som är registrerad här i landet, eller släpvagn, somdragés av sådan bil, avgiften för överlast skall påföras genom beslut av länsstyrelseni det län där den i bilregistret antecknade ägaren av bilen har sin adressenligt bilregistret, I fråga om andra fordon påföres tilllägget avlänsstyrelsen i . Föreskriften härom motiveras enligt vadutskottet erfarit av praktiska och allmänt administrativa skäl och föranlederingen erinran från utskottets sida. Härav följer att utskottet avstyrkermotionen 1972: 1670 i vilken föreslagits att berörda arbetsuppgifter skallhandhas av i resp, . Av propositionen framgår attyrkesmässig beställningstrafik för godsbefordran, dvs, åkerirörelse, fårbedrivas endast efter tillstånd. Tillståndsgivningen föregås aven prövning av sökandens lämplighet. Den behovsprövning som finns kvar i frågaom trafik med tyngre fordon har som ett led i genomförandet av den stadigatrafikpolitiken uppmjukats, anser att nyetablering inomden yrkesmässiga lastbilstrafiken i betydande utsträckning skett utanföregående planering. Följden har blivit en ogynnsam sammansättning avfordonsparken och en snedvridning av förutsättningarna för branschens utveckling. Verksamheten bör därförbedrivas i större fast organiserade företag eller sammanslutningar, somkonkurrerar med varandra genom effektivitet och planering och inte genom prissättning,som i många fall sker utan hänsyn till gällande trafikföreskrifter och behovetav rimlig ersättning för eget arbete. Utredningens resonemang utmynnar i attaktiebolag är den företagsform som i princip är den lämpligaste. Departementschefen ansluter sig till uppfattningen attföretagskoncentrationen ger möjligheter till rationaliseringsvinster bl, a.genom effektivare planering och organisation. Det anses därför finnas fog föråsikten att en omstrukturering mot större, fastare organiserade företag skullekunna medföra att antalet överträdelser av vägtrafikbestämmelser minskar ochatt trafiksäkerhetskraven tillgodoses bättre, Departo mentschefen framhåUeremeUertid att dessa bedömningar inte har en så allmän giltighet, att mantvångsvis skall styra utvecklingen mot företagskoncentration. Det finns vidarepå iransportmarknaden behov även av mindre företag, och koncentrationen skulledärför om den ges generell räckvidd i viss utsträckning motverkakonsumenternas intressen.