bet · FV01LU7 · 1972-12-31 00:00:00 — De begränsningar och den restriktivitet somvidlåder systemet borde enligt utskottets mening bedömas med hänsyn härtill.Enligt utskottet fanns det inte skäl att tillsätta en ny utredning angåendesystemets utformning. I reservationer till betänkandena förordade utskottetsminoritet en översyn av reglerna för statlig ersättning för skador genom brott.Riktpunkter för utredningen borde enligt reservanterna vara bl. a. att ävenegendomsskada och skada av ideell natur skuUe kunna ersättas. I anledning av den i det föregåendeomnämnda propositionen 1972: 5 med förslag till skadeståndslag har väckts enmotion (1972: 1490) i vilken frågan om en översyn av reglerna om ersättning förskada pä grund av brott ånyo aktualiserats. Motionärerna anser att översynenbör verkställas av skadeständskommittén. Utskottet har i sitt betänkande (LU1972: 10) ej funnit anledning att inta annan ståndpunkt i förevarande hänseendeän den som intagit. Utskottet har därför avstyrktbifall till motionen. I en till betänkandet fogad reservation har utskottetsminoritet hemställt att skadeständskommittén fär i uppdrag att utarbeta förslagtill lagregler om ersättning för skada på grund av brott. 1 motionen yrkas att hosKungl. Maj:t skall hemställa att förslag föreläggs om statligersättning för ekonomiska förluster som omyndig åsamkats genom förmyndaresförskingring. Till grund för yrkandet åberopar motionärerna att det är rättensom utser förmytidare och som således bedömer dennes lämplighet för uppdraget.Motionärerna hävdar att det från rättvisesynpunkt borde vara självklart attstaten ersätter den omyndige den förlust som han utan eget förvållande åsamkasgenom att förmyndaren förskingrat hans tillgångar. Som framgår av den föregående redogörelsen (s. 1) saknarsvensk rätt bestämmelser om statligt ansvar eller försäkringsskydd föranförtrodda medel. Den omyndige skyddas i stäUet genom bestämmelser iföräldrabalken om förvaltning av omyndigs egendom och om kontroll över dennaförvaltning. För vissa viktigare förvaltningsätgärder, t. ex. inteckning ieller försäljning av fast egendom, fordras sålunda överförmyndarens samtyckeeller rättens tillstånd. Förmyndaren skall vidare avge redovisning överförvaltningen till överförmyndaren, som där så erfordras kan anlita särskildsakkunnig att utföra revision. skall överförmyndaren i sin tur tillrätten överlämna en redogörelse rörande tiUsynen över förmyndarnas förvaltningoch han kan påkalla rättens ingripande mot försumlig förmyndare. Det ankommerpå rätten att genom granskning av årsredogörelsen och genom inspektioner vakaöver att överförmyndaren fullgör sina åligganden. Skada som förmyndarenuppsåtligen eUer av vårdslöshet tillskyndat den omyndige är han skyldig attersätta. Den viktigaste uppgiften för förmyndarkontroUen torde varaatt förebygga att den omyndige drabbas av ekonomiska förluster till följd avförsummelse eUer oredlighet frän förmyndarens sida. Även om den nuvarandekontrollen måste anses effektiv visar erfarenheterna att det är svårt att heltförhindra förskingring av omyndigs medel. Frågan om förstärkning av skyddet föromyndigs egendom har därför under senare är (se s. 3-4)blivit föremål för behandling i , som därvid hänvisat tUlförmynderskapsutredningens pågående arbete. Utredningen har lagtfram förslag tUl en skärpning och effektivisering av förmyndarkontrollen. Isitt betänkande har utredningen vidare prövat om behov därutöver föreligger avförsäkringsskydd eller annan form av ersättning. Utredningen har därvid såsomframgår av det föregående (s. 7 8) övervägt tre oUka alternativ till lösningav problemet, varav ett är detsamma som föreslagits av motionärerna.Utredningen har emellertid inte kunnat förorda något av alternativen. Som skälhärför har utredningen anfört att en av utredningen företagen undersökningvisar att frekvensen av förluster på grund av förmyndarförskingringar är mycketringa vUket delvis torde bero pä den Att under sädana förhållandeninföra en omfattande statlig garanti just på detta område har utredningen intefunnit motiverat. Under remissbehandlingen av utredningens betänkande harendast en av remissinstanserna förordat att en statlig garanti införes tillskydd för omyndigs medel. Utskottet vill för sin del understryka att motionärernassyfte att söka förstärka skyddet för omyndigas medel i och för sig ärbehjärtansvärt. Såsom utskottet ovan framhållit har emellertidförmynderskapsutredningen föreslagit en reform av förmyndarkontroUen som, omden genomförs, ytteriigare torde minska den redan relativt ringa risken för attomyndiga tillfogas ekonomiska förluster genom oredlighet frän förmyndarenssida. Enligt vad utskottet erfarit är utredningens förslag f. n. föremål föröverväganden inom . 1 avvaktan på Kungl. Maj:tsställningstagande tiU utredningens förslag bör enligt utskottets mening inte nuprövas frågan huruvida statlig ersättning bör införas på ifrågavarande område.Utskottet vUl i sammanhanget även erinra om att utskottet i sitt betänkande1972: 10 enhälligt tillstyrkt att för sin del antar 3 kap. 2 § jKungl. Maj:ts förslag till skadeståndslag. Detta lagrum föreskriver skyldighetför staten eller kommun att ersätta personskada, sakskada och renförmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vidmyndighetsutövning i verksamhet för vars fuUgörande staten eUer kommunen svarar.I den mån ekonomisk förlust som tillfogats den omyndige kan visas bero pä feleller försummelse från överförmyndarens eUer rättens sida, blir såledeskommunen resp. staten skadeständsskyldig. Med hänvisning tiU det anfördahemstäiler utskottet att avslår motionen 1972: 17. Närvarande: herrar i (fp), (),fröken i (s), herrar (), (), (), ()*, herrar i (s), (),(vpk), i (s), i (c), Stadling (s)*,i Heden (c)* och i (s). * Ej närvarande vid betänkandets justering. 1. av herrar i (fp), (), (), (), herrar (), iSundsvall (c) och i Heden (c) vilka ansett dels att det avsnitt av betänkandet som på s. 12 böar medorden "Utskottet vill" och slutar med orden "statenskadeståndsskyldig." bort ha följande lydelse: Utskottet vUl för sin del understryka att skyddet föromyndigs medel måste förstärkas. Visserligen skulle den reform avförmyndarkontrollen som förmynderskapsutredningen föreslagit (se s. 7), om dengenomförs, minska riskerna för att omyndiga tillfogas ekonomiska förlustergenom oredUghet från förmyndarens sida. Men hur effektiv kontrollen än blir gårdet dock inte att helt utesluta risken för att förmyndaren kan förskingra denomyndiges medel. Såsom motionärerna påpekar har den omyndige ingen möjlighetatt välja förmyndare. I den mån förmyndaren inte är legal förmyndare, dvs.förälder till underårig, utses förmyndaren av vederbörande förmynderskapsdomstol.Det kan därför enligt utskottets mening inte anses godtagbart fränrättvisesynpunkt att den omyndige själv skall stå ansvaret för förmyndarensförskingring av den omyndiges egendom. Den enda rimliga lösningen på problemetsynes utskottet vara att staten på något sätt ersätter den omyndige den skadahan lidit genom förmyndarens förskingring. Utskottet viU erinra om att i reservation till utskottetsbetänkande LU 1972: 10 (i anledning av Kungl. Maj:ts proposition med förslagtill skadeståndslag m. hemställts att skadeståndskommittén ges i uppdragatt utarbeta förslag till lagregler om ersättning för skada pä grund av brott.EnUgt reservanterna bör riktpunkten för utredningen vara att förutompersonskada även egendomsskada och skada av ideell natur skall kunna ersättas.Därest reservationen skulle bifallas av synes förevarande fråga kunnafä sin lösning. Även om reservationen inte skulle bifaUas av harutskottet den uppfattningen att frågan om ett generellt statligt ansvar för skadorpå grund av brott sä småningom måste lösas. Utskottet är medvetet om att sistnämnda fråga kan lösasförst pä . När det gäller frågan om ansvar förförmyndarförskingringar föreligger emellertid, såsom utskottet redanframhållit, särskUda skäl som talar för att staten skall ersätta den omyndigehans förluster. Bestämmelser om ett statligt ansvar förförmyndarförskingringar bör enligt utskottets mening därför införas utanavvaktan pä att frågan om ett generellt skadeståndsansvar för staten för allaskador på grund av brott får sin lösning. Enligt vad utskottet erfarit ärförmynderskapsutredningens förslag f. n. föremål för överväganden inomjustitiedepartementet. samband därmed kan lämpligen även övervägas hur ett systemmed statUgt ansvar för förmyndarförskringringar bör byggas upp. Med hänsyntill det anförda tillstyrker utskottet bifall till motionen. dels att utskottetbort hemställa att med bifall tUlmotionen 1972: 17 hos Kungl. Maj:t hemställer att förslag föreläggs riksdagenom införande av statligt ansvar för ekonomiska förluster som omyndig åsamkatsgenom förmyndares förskingring.