bet · FV01JoU60 · 1972-12-31 00:00:00 — Jordbruksutskottetsbetänkande nr 1972 JoU 1972:60 betänkande i anledning av motionerangående vissa jaktfrågor m. m. Till jordbmksutskottet harhänvisats följande av utskottet till behandling i ett sammanhang upptagnamotioner dels motionen 1972:95 av herrWirtén m. fl. (fp) vari hemställts att hos Kungl. Maj:t anhåller omförslag till en skärpning av brottspåföljderna vid boplundring, dels motionen 1972:363 av herrAndersson i m. fl. (m) vari hemställts att hos Kungl. utredning och förslag syftande till att även i samband med olagajakt använt motorfordon må förklaras förverkat, dels motionen 1972:1241 av herrEriksson i (fp) vari hemställts att anhåller om att Kungl.Maj:t tar initiativ till att enhetliga principer skapas för fridlysnings- ochjaktbestämmelser i de nordiska länderna, dels motionen 1972:1280 av herrNorrby i m. fl. (fp) vari hemställts att hos Kungl. Maj:tanhåller om förslag till sådan ändring i jaktlagstiftningen att transportmedelsom används vid illegal jakt kan förklaras förverkat samt att gerKungl. Maj:t rill känna vad som anförts i motionen om inrättandet i varje länav expertgrupp mot illegal jakt, dels motionen 1972:1307 av herrÖhvaU m. fl. (fp) vari hemställts att hos Kungl. Maj:t begär attsådana föreskrifter utfärdas att jägare som bedriver älgjakt åläggs bäraskyddsklädsel i självlysande röd färg efter ett standardiserat godkäntutförande. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen 1972:95 från , statensnaturvårdsverk, domänverket. motionen 1972:363 från hovrätten för övre ,, och , motionen 1972:1241 från och , motionen 1972:1280 från hovrätten för övre ,, och , motionen 1972:1307 från statensnaturvårdsverk och . Se bilagor1-5 till detta betänkande. I motionen 1972:95 föresläs enskärpning av brottspåföljderna vid plundring av fågelbon. Utskottet vill erinraom att bestämmelser om straff för brott varom här är fråga finns i 28 §jaktstadgan, som i sin nuvarande lydelse trädde i kraft den I januari 1970.Straffsatserna är böter eller fängelse eller, om brottet äratt anse som grovt, fängelse i högst . Det bör i sammanhanget nämnas, attenhgt 26 kap. 2 § föreligger möjligheter att utdöma gemensamtstraff för flera brott, varvid fängelse må sättas över det svårasteav de högsta straff, som kan följa på brottet. Enligt motionärernas uppfattning har boplundrandet fått ensådan omfattning att bl.a. en del djurarter hotas av utrotning. En förbättradövervakning av boplatserna är viktig men härutöver bör brottspåföljdernaskärpas. De myndigheter och organisationer som yttrat sig övermotionen instämmer i motionens syfte. Emellertid anför ,och domänverket synpunkter av innebörd att de nuvarandebestämmelserna ger domstolarna tillfredsställande möjhgheter att utmätakännbara straff. Nämnda myndigheter anser sig därför inte böra förorda någonriksdagens åtgärd i anledning av motionen. Däremot tillstyrks motionen avSvenska jägareförbundet och ornitologiska förening. Utskottet vill för egen del starkt understryka attplundring av fågelbon måste anses vara en mycket allvarlig form av brottslighetsom, om den inte med kraft beivras, innebär stora faror förvår fauna. Det villockså enligt lämnade uppgifter synas som om det föreligger en viss tendens tillökning av brotten mot bestämmelserna i jaktlagstiftningen. Uppenbarligen är enavgörande faktor i detta sammanhang ofta den ekonomiska som en sådanolovlig verksamhet kan medföra. Utskottet vill i likhet med morionärernaframhålla att en effektivisering av vakthållningen vid boplatserna i och försig är önskvärd. En lämpligt upplagd informationsverksamhet torde även kunna bhav värde i detta sammanhang. Självfallet har också tillämpningen av härifrågavarande lagstiftning stor betydelse för att stävja detta slag avkriminahtet. 1 vad gäller domstolarnas praxis vid utmätning av straff förfägelboplundring torde, med hänsyn till att gällande regler varit i kraft imindre än , kunna ifrågasättas om någon fast sådan ännu hunnit utbildas.Det kan här nämnas att i ett slutdömt mål mot en fågelboplundrareunderrätten dömde den åtalade till fängelse . Efter överklagninghndrade vederbörande hovrätt straffet till 80 dagsböter. har för sedan bestämt påföljden till villkorlig dom jämte 80 dagsböter. Utskottet finner med hänsyn till de allvarliga följder sombrottslighet varom här är fråga kan få naturligt att utvecklingen på områdetägnas stor uppmärksamhet och förutsätter att Kungl. Maj:t vidtar de åtgärdersom kan befinnas erforderliga. Med beaktande av vad bl. a. rikspolisstyrelsenanfört i sammanhanget anser dock utskottet det inte vara nödvändigt att nupåyrka någon särskild åtgärd från sida i anledning av motionen1972:95. I motionen 1972:1280 hemställsbl.a. om förslag till sådan ändring i jaktlagstiftningen att vid olaga jaktanvänt transportmedel skall kunna förklaras förverkat. I motionen 1972:363framförs ett yrkande av i allt väsentligt samma innebörd. Utskottet vill erinra om att frågan om förverkande avtransportmedel som använts vid olaga jakt tidigare behandlats av . Ianledning av en proposition till riksdag med förslag till vissaändringar i förverkandereglerna i bl. a. jaktlagen väcktes motioner om atttransportmedel som direkt använts som hjälpmedel vid brott mot jaktlagenskulle kunna förklaras förverkat. Tredje lagutskottet anförde i sitt utlåtande(3LU 1970:25) över propositionen och motionerna bl.a. att 1949 årsjaktutredning 1966 avgivna betänkande föreslagit att förverkande avtransportmedel skulle få ske i fall av brott mot jaktstadgan. Iremissyttrandena bemöttes förslaget välvilligt. Det ledde dock inte till någonförfattningsåtgärd vid revision av jaktlagen. Däremot skärptesstraffet för olovlig jakt då brottet är att anse som grovt till fängelse ihögst . Om jakten skett med otillåten hjälp av motorfordon eUer annatmotordrivet fortskaffningsmedel utgör detta enligt 28 § tredje stycket enomständighet som skall särskilt beaktas vid bedömande huruvida brottet ärgrovt. Enligt departementschefens uppfattning hade straffskalan härigenomutformats så att man kunde få en lämplig påföljd. Han ansåg att en vissåterhållsamhet därför borde iakttas i fråga om förverkande iförmögenhetsreducerande och bestraffande syfte och ville inte då föreslåförverkande av transportmedel vid olovhg jakt. att det delade motionärernas uppfattning att jakten från snöskotrar ochandra motorfordon utgjorde ett allvarligt hot mot jaktvården. Sådan jakt bordemotverkas med så effektiva medel som möjligt. Utskottet sade sig förutsätta attfrågan följdes med uppmärksamhet. Därest straffreglerna inte fick tillräckligtavhållande effekt, torde det kunna ifrågasättas, uttalade utskottet vidare, ominte bestämmelserna om förverkande borde kompletteras så att transportmedelsom direkt använts som hjälpmedel vid brott mot jaktlagen får förklarasförverkat. Motionerna avstyrktes och avslogs av . Som framgår av remissyttrandena över de nu föreliggandemotionerna har samtliga remissinstanser hovrätten för övre ,, och -ställt sig Kartong: S. 4, rad 29 Står: 373 Rättat tUl: 363 positiva till tanken på införande av förverkandereglerbeträffande transportmedel som nyttjas vid olaga jakt. Det anförs synpunkterpå behovet av viss nyansering vid utformningen och tillämpningen av sådanaregler. Bl.a. anför hovrätten för övre att det självfallet inte får bhfråga om något schablonmässigt förverkande, som säkerligen skulle kunna verkabåde ojämnt och obilligt. Möjligheten att i vissa fall och - där starkabillighetsskäl inte talar däremot - kunna förklara ett fordon förverkatframstår dock för hovrätten som så pass värdefull, att den förtjänar utredas. Iremissyttrandena anförs att illegal jakt med användande av fordon av olikaslag, inte minst snöskotrar, fått alltmer ökad omfattning. Detfinns enligt utskottets mening anledning att se allvarligt på denna utveckling.Utskottet vill erinra om de tidigare återgivna uttalandena i frågan av tredjelagutskottet vid riksdag och förutsätter att hithörande spörsmål följsmed uppmärksamhet. Utskottet har nyhgen i sitt av godkända betänkande1972:52 uttalat sig för en skärpning av jaktstadgans bestämmelser om förvaringm.m. av vapen vid färd med snöskoter eller annat motordrivet fordon. Iförevarande sammanhang må även erinras om den möjhghet som 20 § jaktlagen geratt i vissa fall ingripa mot användning av fordon i samband med jakt. Enligtangivna lagrum får inte någon färdas med skjutvapen eller fångstredskap på annansjaktområde utan tillstånd av jakträttsinnehavaren annat än på väg som ärupplåten till allmänt begagnande, om det inte framgår av omständigheterna attfärden sker i lovliga ärenden. Mot bakgrand av vad i det föregående anförtsfinner utskottet emellertid tiden vara mogen att även överväga en skärpning avförverkandebestämmelserna i jaktlagen. Utskottet får därför föreslå attriksdagen hos Kungl. Maj:t hemställer om erforderliga förslag i sådant syfte. Vad utskottet här anfört i anledning av motionen 197 2:363och berörd del av motionen 1972:1280 bör som sin mening ge Kungl.Maj:t til! I motionen 1972:1280 framförsvidare ett förslag om mrättande i varje län av en expertgrupp mot illegal jakt.Motionärerna framhåller att en sådan åtgärd skulle innebära en förstärkning avövervakningen på jaktområdet. Utskottet anser i likhet med atttillräckliga skäl inte föreligger för ett genomförande av nyssnämnda förslag.Som styrelsen framhållit bör det vara en primär polisiär uppgift att svara förbeivrandet av illegal jakt. Utskottet finner således att motionen 1972:1280 iförevarande del inte bör föranleda någon åtgärd. I motionen 1972:1241 hemställs attriksdagen hos Kungl. Maj:t anhåller om initiativ för tillskapande av enhetligaprinciper för fridlysnings- och jaktbestämmelserna i de nordiska länderna. Av yttrandena över motionen från statens naturvårdsverkoch framgår att verksamhet redan pågår för attåstadkomma samordning mellan de nordiska länderna i fråga om jakttider och fridlysningsbestämmelser bl.a. i form av återkommandejakttidskonferenser. Båda remissinstanserna avstyrker motionen med hänvisninghärtill. Utskottet delar remissinstansernas uppfattning och anser således attmotionen 1972:1241 inte bör föranleda någon åtgärd. 1 motionen 1972:1307 slutligenframläggs förslag att älgjägare skall åläggas att vid jakt bära vissskyddsklädsel i självlysande röd färg. I yttrande över motionen hänvisar statens naturvårdsverkbl.a. till visst frivilligt arbete som pågår för att få till stånd ökadanvändning av skyddsklädsel vid älgjakt. Verket, som ifrågasätter omlagstifning i ämnet är nödvändig, följer utveckhngen och avser att vid behovlämna förslag i frågan. Som av Svenska jägareförbundets yttrande framgår harförbundet 1972/73 tillställt alla jaktkortsinnehavare ettplastband i fosforescerande färg. Utskottet finner med hänsyn till det anförda inte skälförorda någon åtgärd i anledning av motionen 1972:1307. 1. lämnar motionen1972:95 utan åtgärd, 2. i anledning avmotionen 1972:363 samt motionen 1972: 1280, yrkandet i första att-satsen, somsin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört beträffande fråganom förverkande av transportmedel vid olaga jakt, m. m., 3. lämnar motionen1972:1241 utan åtgärd, 4. lämnar motionen1972:1280, yrkandet i sista att-satsen, utan åtgärd samt 5. lämnar motionen1972:1307 utan åtgärd. På jordbruksutskottets vägnar . Närvarande: herrar i Skegrie (c), iSkänninge (s), i (s). (), (), Magnussoni (s), (), (), (), herrarKrönmark (m). (vpk), i Holmgården (c), (), herrarLeuchovius (m) och ()*, dock att vid behandlingen av motionen1972:1307 () deltagit i stället för (). * Ej närvarande vid betänkandets justering. 1 * 1972 16 saml Nr 60 av fra () och () vilka anser dels att det stycke på s. 3 som börjar med orden"Utskottet finner" och slutar med orden "motionen 1972: 95"bort ha följande lydelse: "Det är enligt utskottets mening, som tidigareframhåUits, med hänsyn till de allvarliga skaderisker som är förenade med härifrågavarande art av kriminalitet, angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas föratt hejda den brottsliga verksamheten. Utskottet vill i sammanhanget erinra omatt gällande straffsatser för olovlig jakt, böter eller fängelse i högst ettår, innebär att preskriptionstiden för åtal för sådana brott är . Det börbeaktas att, som framhållit, jaktmålen ofta medföromfattande och arbetskrävande utredningar. Härigenom ökar risken för attpreskription inträder innan åtal hunnit väckas. Det kan nämnas att enligt nugällande preskriptionsregler ett maximistraff fängelse skulle betydaatt preskriptionstiden bhr . Med hänsyn härtill och till önskvärdheten iövrigt av att strängare straff än enligt nu gällande regler skall kunna utdömasför fågelboplundring anser sig utskottet böra biträda det i motionen 1972: 95framställda yrkandet." dels att utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: "1. med bifall till motionen1972:95 hos Kungl. Maj:t anhåller om förslag till skärpning avbrottspåföljderna vid boplundring." Yttranden över motionen 1972:95 Rikspohsstyrelsen (28.4.1972) Rikspolistyrelsen framhåller attstraffsatserna i nu gällande lagstiftning enligt styrelsens mening förnärvarande torde vara till fyllest. Styrelsen, som anser att utvecklingen avrättspraxis bör avvaktas innan frågan om genomförande av skärpning avstraffskalan upptas till prövning, anför vidare. Enligt styrelsens mening är detmycket angeläget att förhindra att nu utrotningshotade fågelarter försvinner urvår fauna. Mot bakgrund därav bör alla möjligheter prövas för att hejda endylik utveckling. Det är emellertid tveksamt om en skärpning av påföljdernamedför någon effekt av betydelse vid beivrandet av denna form av olaga jakt. gähande ansvarsbestämmelser för olaga jakt trädde ikraft och innebar en skärpning av tidigare bestämmelser. Enytterligare skärpning av straffsatserna till exempelvis böter eher fängelse ihögst för "normalbrott" och till fängelse i högst förgrovt brott skulle få till konsekvens att åtalspreskriptionen för grovt brotthöjs från två till , vilket kan vara av betydelse i vissa fall, därbrottsligheten utövats . Det synes svårt att bedöma vilkaföljder som därutöver kan komma att inträda, t. ex. vad gäller deallmänpreventiva effekterna. Med hänsyn till den genomförda ändringenav 28 § 1 mom. 2 st. jaktlagen, som innebär möjlighet att i vissa fall bedömabrottet som grovt, kan det dock ifrågasättas om inte den påyrkade skärpningenkan ske inom ramen för gällande lagstiftning och att detta borde varatillfyllest för att komma till rätta med förevarande problem. Någon fasträttspraxis har ännu inte hunnit utbildas inom detta område. Det bör i dettasammanhang även uppmärksammas att den olaga jakten på fågelägg i regel tordevara att bedöma som olovlig jakt, för vilket brott enligt 28 § jaktlagen stadgasböter eller fängelse eller, då brottet är att anse somgrovt, fängelse i högst . Enligt 26 kap. 2 § föreliggermöjligheter att utdöma gemensamt straff för flera brott, varvid fängelse påviss tid må sättas över det svåraste av de högsta straff, som kan följa påbrottet. instämmer helt imotionens syfte men anser att den f. n. inte påkahar någon åtgärd. Plundring av fågelbon kan få mycketallvarliga följder för faunan, särskilt när verksamheten riktar sig motsällsynta arter. Åtgärder för att minska intresset och förutsättningarna föratt genomföra dylika bo-plundringar är därför nödvändiga. Det kan emellertidifrågasättas om en höjning av straffmaximum vid boplundring är påkallad. Detbör observeras att detta vid grov olaga jakt redan nu är så högt som fängelse iett år. Vid bedömande av om brottet skall betraktas som grovt skall beaktas ombl. a. örn eller annat sällsynt villebråd varit föremål för den olaga jakteneller om denna bedrivits vanemässigt eller i större omfattning. Om domstolarna utnyttjar de möjligheter i straffhänseendesom jaktlagstiftningen nu erbjuder, torde därmed mycket vara vunnet. vill dock även hänvisa till yttrande denna dag övermotionerna 1972:363 och 1280 angående förverkande av transportmedel vid olagajakt. anför att verket heltdelar motionärernas uppfattning om angelägenheten av att boplundringförhindras. Emellertid synesstraffbestämmelserna vara väl utformade. Domstolarnas syn på brottet varierardäremot starkt. I ett aktuellt fall har boplundrare i underrätt blivit ådömd frihetsstraffmedan efter överklagandet hos hovrätten vederbörande endast blivit ådömdbötesstraff. Verket anser det nödvändigt att - förutom alla tänkbarapreventiva åtgärder en enhetligare och hårdare straffpraxis generellt kommeri tillämpning för att råda bot på ifrågavarande missförhållanden. Förbundet anför som sin mening, attmotionen bör bifallas på sådant sätt att hos Kungl. Maj:t anhåller omskärpning av de i 28 § 1 mom. jaktstadgan angivna straffsatserna för olaga jaktsamt att paragrafens tredje stycke kompletteras på sätt, som anges i detföljande. Förbundet anför därvid. Påföljderna för i motionen berördabrott regleras i 28 § 1 mom. jaktstadgan reviderad . 28 § 1 mom: Den som jagar, fångar eller dödar djur under tid då djuretär fridlyst eller tager eller förstör fridlyst fågels ägg eller bo, dömes förolaga jakt till böter eller fängelse . Är brottetatt anse som grovt, dömes till fängelse i högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas, om björn, varg, järv, lo, örn, älg, hjort eller rådjur eller annatsällsynt eller värdefullt villebråd påskjutits, sårats, dödats eller fångatsvid jakten eller om jakten bedrivits vanemässigt eller i större omfattning. Enligt Svenska jägareförbundetsuppfattning är såväl plundring av sällsynta rovfåglars bon som vissa typer avannan jaktkriminalitet klövviltjakt från bi! med hjälp av strålkastare, jaktmed hjälp av snöskoter efter de stora rovdjuren eller efter klövvilt att ansesom grova brott för vilka i preventivt syfte kännbara påföljder måste utdömas.Detta framför allt då den ifrågavarande kriminaliteten, som hotar oersättliganaturtillgångar, i regel endast dikteras av ekonomiska skäl. Det torde numerai icke förekomma illegal jakt av något slag som dikteras av brist påföda för dagen. Tyvärr har det vid domstolsbehandling av ärenden avseendeillegal jakt ofta visat sig att påföljderna även för svårare brott kommit attbh tämUgen ringa. Inte så sällan torde detta förhållande bottna i deifrågavarande brottens komplicerade natur samt i att jaktmål i förhållandetill andra brottmål är förhållandevis sällan förekommande. Åklagarna har bl. a,på grund härav ringa erfarenhet av sådana ärenden och detta torde ibland kunnainnebära, att ärenden i alla fall ej bhr helt korrekt utredda och belysta införrätten samt att vissa åtalspunkter faller bort. anförde i skrivelse tillriksåklagaren bl. a. följande. "Allvarliga brott motjaktlagen och jaktstadgan, icke minst olovhg och olaga jakt, synes öka alltmerai omfattning. Dessa ärenden medför vanligen omfattande polisutredningar, somofta blir betungande, eftersom utredningspersonalen sällan besitter någonstörre kunskap om jaktliga frågor. Distriktsåklagarna synes därutöver varaobenägna att på önskvärt sätt ta sig an jaktmål. I flera fall har det kommittill Svenska jägareförbundets kännedom att åklagare underlåtit att föranstaltaom ytterligare utredning i ärenden, där sådan varit erforderlig, och i vissafall t. o. m. underlåtit att väcka åtal trots att bevisning orn brott synes haförelegat. Detta torde enligt jägareförbundets uppfattning ha sin grund ijaktmålens karaktär av arbetskrävande specialärenden. får härmedhemstäOa, att riksåklagaren måtte vidtaga de åtgärder som riksåklagaren finnerlämpliga för att åstadkomma en förbättring i berörda hänseenden." De olika djurarterna i den svenskafaunan representerar oersättliga värden. Tyvärr står några djurarter pä gränsentill utrotning. Anledningarna härtill är ohka. För de stora rovdjuren gäller att vargen torde kunnabetraktas som utrotad och järvens läge är prekärt. jakt från snöskotertorde i första hand vara anledningen härtill. För rovfåglarnas del gäUer att havsörn, ett flertalfalkarter och gladorna har minskat i numerär i sådan omfattning att omedelbarrisk för flera av dessa arters fortbestånd föreligger. Motsvarande gäller förflera ugglearter. Anledningen till denna skrämmande utveckhng torde i förstahand vara den miljöförgiftning och miljöförstöring som skett i ett accelerandetempo under en lång följd av år men som man numera med all kraft söker minskaoch i största utsträckning förhindra. Tyvärr har genom biocidpåverkan ett flertal rovfågelartersfertilitet kraftigt minskat innebärande starkt nedsatt kläckbarhet av äggen m.m. Endast ett fåtal ungar av dessa arter kommer således på vingarna.Inom stora delar av har ett flertal av dessa rovfågelarter redanförsvunnit ur den viltlevande faunan. För ägg av dessa synnerligen sällsyntaarter, vilka ännu finnes i små stammar i bl. a. , betalarinternationella äggsamlare synneriigen höga priser. Därtill kommer för vissa avde ifrågavarande arterna att tämjda individer användes för jaktändamål - jaktmed falk och andra större rovfåglar. Även ungar av dessa arter är såledesutomordenthgt attraktiva. Ett stort arbete måste nedläggas på bevakning avkända rovfågelbon för att förhindra att äggen eller ungarna stjäls. Det ärgivetvis av största betydelse att häckningen av de hotade rovfågelarterna ommöjligt lyckas och ej omintetgöres av ägg- eller fågelungsamlare. Varjetillskott av individer till stammarna av de hotade arterna ger en ytterligarechans för att de skall kunna behållas i den svenska faunan. får i detta sammanhang erinra omdet omfattande arbete som bedrives för att stabilisera den svagaberguvpopulationen genom uppfödning av uvar i fångenskap och utsättning avungfåglar. Till detta arbete har anvisat . Av Svenska jägareförbundets denna dag avgivna remissvaröver motion 1972:363 om förverkande av motorfordon vid olaga jakt framgår deomfattande problem som är förknippade med den olaga jakten från motordrivna fortskaffningsmedel. Detta slags viltstöld bedrives utan hänsyn till elementära djurvänlighetskrav och innebär oftasvåra lidanden för de enskilda djuren. Vidare innebär olaga jakt med hjälp avsnöskoter risk för utrotning av de stora rovdjuren ovan berört samtdecimering av stammarna av ripa, tjäder och orre långt över vad som ärbiologiskt försvarbart. Denna form av illegal jakt medför vidare ofta storaekonomiska förluster för de rättmätiga jakträttsinnehavarna och ett spolierandeav långvariga och kostnadskrävande arbeten för faunans skydd och förkovran. Mot bakgrund av vad inledningsvis anförts angående de oftaringa påföljderna för olaga jakt och vad ovan redovisats angående karaktären avvissa former av olaga jakt får föreslå, attstraffsatserna för olaga och grov olaga jakt skarpes. En sådan skärpning skulleinnebära dels att olaga jakt kommer att bedömas som ett allvarligare brott änvad nu i regel sker, dels att påföljderna skulle bli kännbarare, vilket måsteanses som i högsta grad önskvärt från brottspreventiv synpunkt. Vidare skulleden nu gällande preskriptionstiden - - komma att förlängas, vilketsynes angeläget, sedan det visat sig att organiserad grovolaga jakt ofta bedrivits under en lång följd av år men att åtal endast kanväckas för brott begångna . finner slutligen det av anfördaskäl angeläget att exemplifieringen av grov olaga jakt kompletteras medinsamhng av ägg eller ungar av sällsynta fågelarter. ornitologiska förening (28.4.1972) Föreningen tillstyrker livligt motionens hemställan ochanför vidare. Inledningsvis vill konstateraatt motionen tar upp ett allt mer oroande problem, nämligen risken för totalutrotning av vissa fåglar såsom havsörn, kungsörn, pilgrimsfalk och berguv ochfaran för stark decimering av andra sällsynta fågelarter. Det gäller i dagenssituation att på olika sätt slå vakt om vår fauna. En straffskärpning för denpåtalade formen av illegal jakt är ett sådant sätt. Som motiv kan anföras, attjakten blivit alltmer planerad genom att just utrotningshotet gjort vissa artersärskilt attraktiva från samlarsynpunkt. Det rör sig om en brottslighet somofta bedrivs i ligaform. Detta framgår bl.