bet · FV01LU23 · 1972-12-31 00:00:00 — delar motionärernas farhåga för attden nuvarande betydelsen av 6 kap. 3 § FB kan ge utrymme för olika tolkningar.Dock har förbundet svårt att se att lagtexten ger utrymme för den tolkning somkommit till uttryck i råd och anvisningar, där man vänderlagtextens principiella förbud till en tillåtelse av aga när den består av"obetydliga kroppsliga tillrättavisningar". Förbundet delarmotionärernas uppfattning att det torde vara ytterst svårt att bedöma vargränsen går mellan aga som kan föranleda straff och handgripliga tillrättavisningarsom alltså är tillåtna. Eftersom lagens nuvarande lydelse tydligen ger utrymmeför olika tolkningar vill förbundet tillstyrka att formuleringen ändras så attinnebörden blir klar och entydig. Förbundet vill också understryka att man ilagstiftningen alltför ensidigt tänkt på de fysiska skadeverkningarna medan manägnat mindre uppmärksamhet åt psykiska skador. Förbundet är emellertid välmedvetet om att "psykisk aga" är svår att definiera och fastställaoch i hög grad beroende av hur enskilda barn reagerar. Den torde inte heller gåatt förhindra genom förbud. Även fysisk aga kan vara svår att förhindra genomförbud därför att efterlevnaden av ett sådant förbud är svår att kontrollera.Ett förbud kan dock enligt förbundets mening ha psykologisk effekt. Även understryker det angelägna i en väl utbyggd föräldrautbildning.För att komma till rätta med barnmisshandel behövs enligt förbundets meninginte bara förbud mot aga utan i första hand utbildning av alla föräldrar. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund delar inte deövriga kvinno-förbundens uppfattning att ett förbud mot aga bör införas iföräldrabalken. Förbundet anser visserligen liksom motionärerna att aga avbarn som medför fysisk eller psykisk skada inte kan vara godtagbar. innebär den lagändring som tillkom dock ett faktiskt förbudmot aga av barn, varför förbundet anser att motionärernas hemställan bör avslåstill förmån för andra åtgärder att komma till rätta med fall av barnmisshandel.Ett i lagtext klart skrivet förbud mot aga av barn förutsätter också attbegreppet definieras, vilket synes förbundet i det närmaste orimligt.Förbundet hävdar vidare att man inte kan komma åt de föräldrar ochvårdnadshavare som misshandlar sina barn genom förtydli-ganden ellerskärpningar av lagtexten. Med nuvarande lagstiftning gör de sig redan skyldigatill straffbar handling och blir lagförda i den mån brottet uppdagas.Svårigheterna att komma till rätta med barnmisshandel hgger enligt förbundetsnarare i att kunna uppdaga brottet. anser emellertid att det anmälningstvång respektiveuppfordran till anmälan som finns stadgat i 93 § BvL är till fyllest.Förbundet kan ävenledes inte tillstyrka en utveckling till fullständigtanonymitetsskydd, då detta strider mot kravet på rättstrygghet. påpekar att det synessvårt att bedöma var gränsen går mellan å ena sidan misshandel och å andrasidan obetydliga kroppsliga tillrättavisningar, som ej är att anse som misshandel.Med hänsyn härtill skulle det enligt förbundet vara önskvärt att dels få klardefinition av begreppet aga, dels få klart uttalat att varie form av aga ärförbjuden. Förbundet tillstyrker därför bifall till motionerna. och Skola (RHS) delar Moderatasamlingspartiets kvinnoförbunds åsikt att den nuvarande lagen ger barnet etträttshgt skydd mot misshandel och att andra medel än ytterligare skärpning avlagen erfordras för att hjälpa de hem där aga och andra former av våld är enrealitet, RHS åsyftar förebyggande åtgärder, främst i form av en väl-planeradförberedande föräldrautbildning som bör ingå i undervisningen vid alla skoloroch på alla åldersstadier. Denna undervisning kunde exempelvis ske inom ramenför ett nytt ämne, familje- eller samlevnadskunskap. RHS hänvisar tiU att RHS1970 skrivit tiU Kungl. Maj:t och begärt införandet i skolan av sådant ämne. Idet förebyggande arbetet måste enligt RHS flera samhällsinstitutionerengageras. Det gäller mödravårds-och barnavårdscentraler liksom barnstugor inomvilkas verksamhet både de blivande och nyblivna föräldrarna med särskildinriktning på barnet kan bibringas kunskap och förståelse förföräldrauppgiften. I detta sammanhang får RHS också framhålla HoS-rörelsensviktiga uppgift att medverka vid föräldrautbildning. Barnavårdsnämnderna har,framhåller RHS, numera större befogenheter dä det gäller att åtgärdamissförhållanden inom hemmet. De bör därvid samarbeta med skolan och polisen.På många håll har också en försöksverksamhet kommit i gång med ett sådantsamarbete. Även den psykiska barna- och ungdomsvården (PBU) har sin självklararoll i sammanhanget. RHS vill slutligen framhålla vikten av ett garanteratanonymitetsskydd vid anmälan av barnmisshandel. Ett sådant skydd är enligtRHS:s mening en förutsättning för att samhället skall kunna vidta lämpligaåtgärder. I detta betänkande behandlas tvåmotioner med yrkanden som syftar till att i 6 kap. (FB) skaUinföras en bestämmelse om förbud mot "aga". Ända fram till början av detta århundrade torde det inteha varit ovanligt att såväl vuxna som barn utsattes för svårare kroppsligabestraffningar. Som exempel på vuxna som kunde bli utsatta för sådanabestraffningar må nämnas fångar, militärer, tjänstefolk och arbetare. Ävensedan kroppsliga bestraffningar av vuxna försvunnit ansågs det länge inte baraacceptabelt utan i vissa fall också nödvändigt att gentemot barn användakroppslig bestraffning såsom disciplinär åtgärd. förekom sålunda ännu under de första decennierna av1900-talet kroppslig bestraffning i betydande omfattning. Skolagan kom dock attsuccessivt avskaffas. Kroppslig bestraffning och sårande eller kränkandebehandhng av elever förbjöds 1 högre folkskolor och kommunala högreskolor samt i de allmänna läroverken. Det dröjde dock ända fram till år1958 innan motsvarande förbud infördes i folkskolan. FörhåUandena i skolornatorde ha återspeglat den allmänna opinionens inställning till kroppsligabestraffningar av minderåriga. Det finns all anledning att tro att situationenvarit densamma i hemmen som den varit i skolorna. När det gällde föräldrarsrätt att kroppsligt bestraffa sina barn hade denna sitt stöd i 4 § i 1920 årslag om barn i äktenskap där det stadgades att föräldrarna, om det för barnetsuppfostran var nödigt, ägde tukta barnet pä det sätt som med hänsyn tUl barnetsålder och övriga omständigheter fick anses lämpligt. Vid tillkomsten avFB infördes en motsvarande bestämmelse i 6 kap. 3 §, som reglerar föräldrarnasuppsUctsskyldighet över barnen. För att utmärka att alla kraftiga former avkroppslig bestraffning om möjligt borde undvikas utbyttes dock ordet tukta mottUlrättavisa. Beträffande stadgandets exakta ordalydelse hänvisar utskottet tiUvad som anförs i det föregående (s. 4). Det förtjänar enligt utskottets meningatt understrykas att lagstiftarna således ännu så sent som inte ansågdet möjligt att helt och hållet rycka undan den rättsliga grundvalen för en avföräldrarna utövad kroppsaga och att likställa sådan med rättsstridigmisshandel. Anmärkas bör vidare att den särskildastraffrihetsgrunden i 14 kap. 16 § strafflagen (SL) fortfarande gällde. Förden händelse någon under utövning av laga rättighet att "aga" den somstod under hans lydnad tillfogade denne skada som var ringa, kunde han sålundaenligt detta lagrum inte fällas till ansvar för sitt handlande. Först efter detatt man börjat allmänt uppmärksamma att småbarn inte sällanutsattes för svår kroppslig misshandel upphävdes bestämmelsen i 14 kap.16 § SL. Allt fler uppdagade faU av allvarlig barnmisshandel, varavnågra med barnets död som följd, ledde till att medicinalstyrelsen efterhemställan frän sida fick i uppdrag att göra en utredning ombarnmisshandel. lades i en departementspromemoria fram förslag tilllagändringar. I proposition påföljande år framlades förslag dels till vissomformulering av 6 kap. 3 § FB varigenom infördes ett uttryckligt förbud attför barnets tillrättavisande använda olämpliga uppfostringsmedel, dels tillkomplettering av 93 § barnavårdslagen (BvL) med en rekommendation att den somfår kännedom om barnmisshandel bör anmäla detta till barnavårdsnämnden. Såsom framgår av det föregående (s. 8) fann förstalagutskottet i sitt av godkända utlåtande att den i propositionenföreslagna lydelsen av 6 kap. 3 § FB inte hade det innehåll som bestämmelsenenligt utskottets mening borde ha. Utskottet ansåg att i fortsättningen ingaandra stadganden än skulle äga tillämpning vid bedömandet av omkroppsaga skulle anses rättsenlig. Stadgandet i 6 kap. 3 § FB borde därför utformas så, att den straffrihetsgrund somäganderätten kunde innebära helt utmönstrades. I utskottets förslag komlagtexten endast att behandla föräldrarnas uppsiktsskyldighet, och den innehöllinte något om tUlrättavisande och uppfostringsmedel. I anledning avmotionsyrkanden om att ett uttryckligt förbud mot aga skulle införas ilagtexten förklarade utskottet att det ej torde böra ifrågakomma att ävenobetydliga tUlrättavisningar genom lagstiftning skuUe förklaras rättsstridiga.Motionsyrkandena avstyrktes därför. Den föreslagna ändringen av 93 § BvLtillstyrktes av utskottet. Det till medicinalstyrelsen givnautredningsuppdraget fullföljdes genom att redovisadeen utredning om barnmisshandel. På grundval av denna utredning utfärdadesocialstyrelsen råd och anvisningar beträffande åtgärder mot misshandelav barn. 1 motionerna hävdas att lagändring ej helt slagitigenom hos allmänheten. Det påpekas också att det kan vara svårt att i lagenutläsa att förbud mot aga råder. Motionärerna menar därför att ett klart ochotvetydigt förbud mot aga bör införas i FB. 1 motionen 1972:434 framhålls ocksåatt man för att komma tUl rätta med barnmisshandelsproblemet måste ha en ökadinformationsverksamhet och en utbyggd föräldrautbildning. Utskottet vUl till en böqan anmärka att innebörden avordet "aga" inte är helt entydig. Av uttalanden i tidigarelagstiftningsärenden och av remissyttrandena i detta ärende framgår att detföreligger skilda tolkningar av uttrycket "aga". Vissa instansertolkar in i aga även sådana fysiska tillrättavisningar som är av så lindrigkaraktär att de inte kan omfattas av rekvisiten för misshandel, medan andra medaga synes avse endast sådan handling som är straffbar enligt brottsbalkensbestämmelser om misshandel. Utövas någon form av våld mot barn är det efter 1966 årslagändring uteslutande bestämmelse om misshandel och andra brottmot liv, hälsa, frihet och frid samt dess regler om nödsituationer som kanläggas tUl grund för bedömningen huruvida den företagna handlingen kan ansessom rättsenlig. Något stöd för att föräldrar eller annan vårdnadshavare skulleäga rätt att använda handgriplig tillrättavisning som eljest ej är tillåtenfinns i FB. I 6 kap. 3 § FB föreskrivs nu endast att föräldrarnaskall utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn till barnetsålder och övriga omständigheter. Huruvida ett fysiskt ingripande skall kunna anses somrättsenligt torde enligt utskottets mening vara svårt förvårdnadshavaren att avgöra. I den mån det fysiska ingripandet går ut på atthindra barn från att utöva skadegörelse eller att själva råka illa ut måste detanses som tillåtet och kanske t. o. m. nödvändigt. Vårdnadshavaren är juskyldig att ingripa. I den mån avsikten är att genom fysiskt ingrepp utövabestraffning ligger saken annorlunda till. Här torde med hänsyn tillbrottsbalkens definition på misshandel endast helt svaga fysiska ingrepp varatillåtna. Uppenbart är emellertid att varje vårdnadshavare som använder sig avkroppslig tillrättavisning löper risk att göra sig skyldig till I vilken utsträckning kroppslig bestraffning används somdisciplinär åtgärd i hemmen saknar utskottet närmare kännedom om. Den imotionen 1972:434 åberopade visar endast att avde tUlfrågade uppgett sig veta att lagstiftningen förbjuder "aga",medan trott att lagen tUlåter "aga" av barn. Utskottetanser sig dock kunna utgå från att kroppslig tUlrättavisning ännu används somett hjälpmedel vid barnens uppfostran. Mot bakgrund av vad utskottet ovananfört om utvecklingen på detta område kan detta förhållande inte ansesförvånande. Det synes utskottet med hänsyn härtill nödvändigt att åtgärdervidtas i syfte att söka undanröja de olämpliga uppfostringsmetoder som sålundaaUtjämt är i bruk. Uppenbart måste man få en attitydförändring till stånd hosföräldrarna. Även om det, såsom utskottet ovan påpekat, föreliggernödsituationer där ett fysiskt ingripande mot barn knappast går att undvika såbör likväl allt användande av våld motarbetas. Utskottet vUl understryka attsamhäUets strävan måste vara att söka förmå föräldrar och andra vårdare attinte använda några som helst kroppsliga tillrättavisningar som uppfostringsmedel. Med hänsyn till ätt barnen redan åtnjuter ett rättsligtskydd mot fysiska övergrepp anser utskottet att i första hand andra åtgärder änlagstiftning bör vidtas. En brett upplagd informationsverksamhet med bl. a.anlitande av massmedia torde härvid närmast komma i fråga. Enligt vad utskotteterfarit planerar en sådan informationskampanj. Utskottetfinner det angeläget att denna kommer tiU stånd. En annan väg på vUken man skuUe kunna nå föräldrarna medinformation och råd är via barnavårdscentralerna. Detta förutsätter emellertiden god kontakt mellan barnavårdscentralerna och barnfamiljerna. Framför allt isamband med att familjerna flyttar förlorar barnavårdscentralen dock oftakontakten med dessa. Enligt utskottets mening bör därför undersökas vad som kangöras för att öka barnavårdscentralernas möjlighet att nå barnfamiljerna.Barnavårdscentralerna äger redan nu goda möjligheter att verka för attförebygga skadlig behandling av barn. Det skulle emellertid enligt utskottetsmening vara värdefullt om barnavårdscentralerna även hade möjligheter att geföräldrar råd och bistånd i uppfostringsfrågor. I detta syfte pågår för närvarandeen försöksverksamhet i regi. Om denna ger goda resultat utgårutskottet från att verksamheten byggs ut. Utskottet kan vidare ansluta sig till vad som i motionen1972:434 och även i flera remissvar anförts om behovet av en vidgad föräldrautbUdning.Enligt utskottets mening torde en sådan utbUdning få stor betydelse för enändrad inställning till barnens uppfostran. I detta sammanhang vUl utskottet framhåUa att den avutskottet sålunda förordade informationsverksamheten och utbildningen inteenbart får inrikta sig på att förebygga kroppslig misshandel. Lika angeläget finner utskottet det vara att det beaktas att även psykisk Denna är ofta mer svåråtkomlig ochhar delvis kommit i skymundan av de allvarliga faUen av fysisk misshandel. Inteheller torde det finnas tUlräckliga insikter om vUka skadeverkningar denpsykiska misshandeln kan åstadkomma. sålunda anfört bör ges Kungl. Maj:t tiU känna. Utskottet återkommer därefter tiU frågan omlagstiftningsåtgärder är erforderliga. a. hovrätten över ochBlekinge samt framhåUit bör det inte komma i fråga att i FBinföra ett straffsanktionerat förbud mot kroppsliga tillrättavisningar, sominnebär att vissa handlingar som begås av vårdnadshavare skall medföra strafftrots att de inte är straffbara när de begås av annan. Det föreligger inteheller behov av att straffbelägga andra handlingar än sådana som kan föranledaansvar enhgt bestämmelserna i . Utskottet anser att det däremot skuUe kunna vara av värdebl. a. från opinionspåverkande synpunkt om i FB infördes en intestraffsanktionerad bestämmelse som ger ett klart och otvetydigt uttryck förden ändrade inställningen i fråga om kroppsligatUlrättavisningar av barn. SkaU därvid uttrycket aga införas i lagtexten måstedetta med hänsyn till vad utskottet i det föregående anfört om dess innebördges en entydig definition. Enligt utskottets mening bör 6 kap. 3 § FB bhföremål för en närmare översyn. Vid denna översyn bör vidare undersökas möjligheterna atti FB införa bestämmelser som tydligare än de nu gäUande ger uttryck församhällets syn på den psykiska omvårdnad som föräldrarna bör bereda sina barn.I fråga om vårdnadshavarens skyldigheter föreskrivs nu endast, att föräldrarnaskaU söria för barnets person och ge det sorgfällig utbUdning samt att de skaUha uppsikt över barnet. Dessa bestämmelser hänför sig närmast till denmateriella omvårdnaden av barnet. Anmärkas bör att endast pä ett ställe i 6kap., nämhgen i 7 §, som reglerar vem som skall tilldömas vårdnaden av barnet,om föräldrarna lever åtskilda, används uttrycket "barnets bästa".Hovrätten över och har i syfte att understryka de positiva kravsom bör ställas pä vårdnaden om barn föreslagit att till 6 kap. 3 § fogas enbestämmelse av innebörd att "föräldrarna städse skall iaktta barnetsbästa, ge det trygghet och ett gott föredöme". Enligt utskottets meningbör emellertid även annan utformning av den ifrågasatta bestämmelsen prövas. På grund av det anförda tillstyrker utskottet attriksdagen i anlednmg av motionerna hos Kungl. Maj:t hemstäUerom översyn av 6kap. FB i nu berörda delar. att rUcsdagen i anledning avmotionerna 1972:19 och 1972:434 i skrivelse tUl Kungl. 1. hemställer omöversyn av 6 kap. FB i av utskottet berörda delar, och 2. ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört om behovet av information och utbildning ibarnuppfostringsfrågor. Närvarande: herrar i (fp), ().Svanström (c), (), fröken i (s), herrar ().Hammarberg (s), i (c), (), (),herrar i (s), (). (vpk), iSundsvall (c) och i (s). av (), som anför: Behandlingen av dettautskottsärende har i hög grad försvårats av bristen på en godtagen definitionav begreppet aga. Detta har medfört att utskottet använt agabegreppet utan attha bUdat sig en uppfattning om vad begreppet innebär. Detta har i sin turmedfört att utskottets behandling av motionerna saknar fasthet och stringens. I en av utförd utredning - återgiven i nr9 i skriftserien anföres bl a. att"det icke kan anses bestå någon äganderätt i vedertagen mening, om man medaga menar en handling som normalt är att betrakta som misshandel eUer olagatvång men som är rättsenlig då den företags i uppfostringssyfte mot de egnabarnen". Enligt min mening är detta en klar och riktig begreppsbestämning,och det var aga i denna mening som'förbjöds genom lagändring. Denmotion jag väckt, 1972:19, innebär ingenting annat än att jag yrkade attinnebörden av denna lagändring skulle komma tiU klart uttryck i lagtexten,vilket nu icke är fallet. Någon utökning av det straffbara området har jag ickepåyrkat. Jag vUl framhålla detta eftersom utskottsbetänkandet sannoliktförmedlar ett intryck av att så skulle vara förhållandet. Den andra motion som behandlas i detta betänkande - 1972:434- synes förorda en utvidgning av det straffsanktionerade agabegreppet tUl attavse också mindre handgripliga tillrättavisningar. Detta skulle innebära attbarnens fysiska integritet skuUe komma att åtnjuta ett starkare skydd än vuxnapersoners, något som ingalunda kan anses vara orimligt utan snarare sunt och riktigt. Det torde emellertid kommaatt ställa sig svårt att vinna mera allmänt gehör för ett förslag att ett lättslag pä fingrarna eUer ett lätt nyp i örat skulle kriminaliseras och förskyllastraff. Det synes därför vara av väsentlig vikt att begreppet aga preciserasenligt den formulering som ovan återgivits och att ett uttryckligt förbud motaga i denna mening införes i . Då utskottet emellertid uraktlåtitatt, för sitt eget behov och för att möjliggöra för läsarna av betänkandet attfatta dess innersta innebörd, precisera i vilken mening utskottet använtbegreppet aga synes det alltjämt vara ovisst vilken ställning utskottsrepresentanternatagit tUl yrkandet i motionen 1972:19. 72 1823 S 1972