bet · FV01JuU28 · 1972-12-31 00:00:00 — Om fördelning av uppgifternamellan olika åklagare bestämmer Konungen. Justitiekanslern eller riksåklagarenär åklagare i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grand av ämbetsbrott, somavses i 20 kap. 14 §§ , av den som Senaste lydelse 1972: 363. ' Senaste lydelse 1965: 591. JuU1972: 28 12 regementschefseller därmed lik- bestrider regementschefs eller där- ställd eller högre tjänst. medlikställd eller högre tjänst. Dennalag träder i kraft . Äldrebestämmelser tillämpas även därefter i fråga om disciplinstraff som ålagts föreikraftträdandet. Lagom upphävande av lagen (1948: 450) om dödsstraff i vissa fall då riket är ikrig Härigenom förordnas, att lagen (1948: 450) omdödsstraff i vissa fall då riket är i krig skall upphöra att gälla vid utgångenav . Vidriksdagens början väckta motioner I motionen 1972: 651 av herrar Enskog (fp) ochEnlund (fp) hemställs att beslutar uppdra åt Kungl. Maj:t attframlägga förslag till sådan ändring av den militära strafflagstiftningen attarreststraffet avskaffas i fredstid och de militära straff- ochdisciplinmedlen anpassas till regler som är giltiga för alla medborgare i samhället. Imotionen 1972: 901 av m. fl. (c) hemställs att vid föreståendeförändring av den militära strafflagstiftningen arreststraffet avskaffas ellerdess utnyttjande starkt reduceras för såväl värnpliktiga som fast anställdpersonal. Imotionen 1972: 1456 av (vpk) och fra (vpk) hemställs attriksdagen hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag om arreststraffetsavskaffande och att militära chefer fråntages sin nuvarande bestraffningsrätt. Ianledning av propositionen väckt motion I motionen 1972: 1904 av m. fl. (m)hemställs dels att beslutar att arrest bibehålles som straff förkrigsman och att arrest utdöms i minst 3 och , varav högst 8dagar utan tjänstgöring och med löneavdrag, dels att beslutar vidtagai motionen föreslagna ändringar beträffande 2 § lagen om disciplinstraff förkrigsmän, 8 § militära rättegångslagen samt 21 kap. 20 § . JuU 1972: 28 13 I propositionen föreläggs förslag tilländrad lagstiftning om militära straff och disciplinmedel samt förslag tillupphävande av den särskilda lagstiftningen om dödsstraff i vissa fall då riketär i krig. Såvitt gäller den militära strafflagstiftningen föreslås främst attarreststraffet avskaffas som ett nytt disciplinstraff, s. k.fritidsstraff, införs. Dennu gällande strafflagstiftningen för försvarsväsendets personal fick i huvudsaksin nuvarande utformning i samband med den strafflagsreform som genomfördes år1948. Bestämmelserna finns intagna i och i lagen omdisciplinstraff för krigsmän. Regler om handläggningen av militära mål och omtvångsmedel m. m. ges i militära rättegångslagen. Disciplinstraffför krigsmän är arrest och disciplinbot. Arrest ådöms i minst tre och . Överstiger strafftiden deltar arrestanten itjänstgöring . sker löneavdrag.Disciplinbot ådöms för minst en och samt utgörs avlöneavdrag. Disciplinstraffkan åläggas av domstol samt, i s. k. disciplinmål, av bestraffningsberättigadmilitär befälhavare. Bestraffningsrätten i disciplinmål, som i princip ärförbehållen befattningshavare med lägst överstelöjtnants ellerkommendörkaptens grad eller tjänsteklass, utövas regelmässigt av chef förregemente eller motsvarande förband eller av högre militär chef. Vidhandläggning av disciplinmål biträds den bestraffningsberättigade av auditör. Istället för disciplinstraff kan för mindre förseelser av viss beskaffenhetåläggas tillrättavisning. Tillrättavisningsrätt tillkommer i fråga omunderlydande gruppbefäl och meniga förutom bestraffningsberättigadbefattningshavare även lägre militära chefer, i huvudsak kompanichef ochmotsvarande befattningshavare. Tillrättavisning utgörs av varning,extratjänst, utegångsförbud eller landgångsförbud. Extratjänst innebäråläggande för visst antal gånger, högst fyra, eller för bestämd tid, högst sjudagar, att utom vanlig ordning utföra handräckningsarbete eller annan särskilduppgift. Utegångsförbud innebär förbud för den som är förlagd inomkasernområde, läger eller motsvarande område att , högst sjudagar, på fritid vistas utom sådant område eller del därav som är upplåten åtviss avdelning. Landgångsförbud innebär förbud för den som är förlagd påfartyg att , , eller under bestämt antalsärskUda dagar, högst fyra, på fritid lämna fartyget. Domstolkan i vissa särskilda fall döma till böter i stället för disciplinstraff. Förvissa brott av krigsmän kan domstol även ådöma andra allmänna påföljder,exempelvis fängelse eller skyddstillsyn. JuU1972: 28 14 krigsmänsom har ämbetsansvar kan dessutom ämbetsstraffen suspension och avsättningförekomma. Klaganöver tillrättavisning sker hos närmast högre bestraffningsberättigadbefattningshavare. Talan mot beslut om disciplinstraff förs hos allmänunderrätt. Enligtstadgande i militära rättegångslagen har bestraffningsberättigadbefattningshavare vissa möjligheter att avskriva bagatellmål. a. att annan målsägande än kronan inte finns kan sålundaavskrivningsbeslut meddelas om saken prövas vara av synnerligen ringa vikt. Militärarättegångslagen innehåller också regler om vissa processuella tvångsmedel.Enligt dessa kan förman förordna att underlydande skall tas i förvarsarrest omdenne begått en svårare förseelse och det är av synnerlig vikt förkrigslydnadens upprätthållande att han ej lämnas på fri fot. Sådant förordnandekan också meddelas om den underlydande gjort sig skyldig till rymning och detskäligen kan befaras att han ånyo avviker. Om krigsman uppträderordningsstörande, t. ex. på grand av berusning, kan förman förordna att hanskall tagas i förvar. Isamband med reformeringen av den militära strafflagstiftningen upptogs i nära saklig överensstämmelse med då gällande rätt i en särskild lagbestämmelser om dödsstraff i vissa fall då riket är i krig. Lagen har främstavseende på brott, som innefattar angrepp på krigsmaktens effektivitet eller iövrigt riktar sig mot riket eller dess högsta organ och kan tillämpas endast omfängelse på livstid ingår i straffsatsen för brottet. I fall då underrätt dömttill dödsstraff skall målet underställas hovrätts prövning. Vidare gäller attstraff icke får verkställas utan att Kungl. Maj:t meddelat tillstånd därtill. Dei propositionen föreslagna ändringarna i fråga om disciplinstraff för krigsmäninnebär att arreststraffet skall avskaffas helt, således både för den fastanställda personalen och för de värnpliktiga, som ett nyttdisciplinstraff, benämnt fritidsstraff, införs och maximitiden för uttagandeav disciplinbot förlängs . Fritidsstraffet ärutformat efter mönster av sådant utegångs-eller landgångsförbud som kanmeddelas såsom tillrättavisning. För den som är förlagd inom kasernområde,läger eller motsvarande område skall fritidsstraffet sålunda utgöras av förbudatt under minst åtta och vistas utom området .eller deldärav. För den som är förlagd på fartyg skall fritidsstraffet avse förbud attpå fritid lämna fartyget under samma tidrymd eller under ett visst antal särskildadagar, minst fem och högst åtta. Jämte fritidsstraff kan enligt förslagetåläggas disciplinbot om det påkallas för den brottsliges tillrättaförande ellerav hänsyn till disciplinen och ordningen inom krigsmakten. Som ett komplementtill de nu angivna reglerna om disciplinstraffen föreslås en utvidgadtillämpning av tillrättavisningsinstitutet. JuU 1972: 28 15 ning,som kan användas endast vid vissa mindre förseelser, föreslåssålunda komma till användning så snart sådant disciplinmedel är lämpligare ändisciplinstraff. Såvittavser handläggningen av disciplinära förseelser föreslås att bestraffningsberättigadmilitär befattningshavare skall få ökade möjligheter att avskriva militärabrottmål. Den ändrade regleringen innebär bl. a. att det för beslut omavskrivning inte längre skall krävas att saken prövas vara av synnerligenringa vikt utan det skall räcka att saken är av mindre vikt. Även vad gällerde formella reglerna rörande tillrättavisning föreslås vissa ändringar. a.föreslås den tillrättavisningsrätt som tillkommer kompanichef bli inskränkt pådet sätt att den inte längre skall omfatta överfurirer. Ifråga om dödsstraff innebär propositionen att de i svensk strafflagstiftningåterstående stadgandena om denna strafform, upptagna i 22 kap. 19 §brottsbalken och lag om dödsstraff i vissa fall då riket är i krig,skall upphöra att gälla. Dei propositionen framlagda lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 juh 1973. vid början väckta motionerna 1972: 651, 1972: 901 och 1972: 1456framställs yrkanden som syftar till arreststraffets avskaffande eller tillstarkt inskränkt användning av denna strafform. I motionen 1972: 651 yrkasdärjämte att de militära straff- och disciplinmedlen över huvud taget anpassastill dem som gäller för alla samhällsmedborgare. Motionen 1972: 1456 upptarett säryrkande att den bestraffningsrätt som tillkommer militära chefer skallupphävas. Arreststraffet innebär enligt motiveringen till motionen 1972: 651en kränkande behandling av militärt anställda, värnpliktiga, hemvärnsmän m.fl. som avviker från vad som gäller för övriga samhällsmedlemmar. Straffet är,anför motionärerna, mera ägnat att provocera till fientlighet och ovilja änatt verka tillrättaförande. Det bör därför utmönstras ur lagstiftningen. Även iövrigt bör det militära lagförings- och påföljdssystemet reformeras ochanpassas till den civila rättskipningen. Liknande synpunkter anförs till stöd föryrkandet i motionen 1972: 901. I motiveringen till motionen 1972: 1456, somupptagits i motionen 1972: 956, anges de värnpliktigas ställning i rättsligthänseende vara präglad av en odemokratisk, auktoritär behandling. Som särskiltotillfredsställande betecknar motionärerna det förhållandet att krigsmaktensorgan utövar utredande, anklagande och dömande funktioner. i anledning av propositionen väckta motionen 1972: 1904 yrkas bl. a. attarrest skall bibehållas som disciplinstraff, dock med en till femton dagarbegränsad maximitid och med den ändringen i övrigt att straffet efter åttadagar skall verkställas med tjänstgöring och utan löneavdrag. I motiveringentill yrkandet i denna del anför motionärerna att arrest som strafform visserligenär en nödlösning men att ett JuU 1972: 28 16 avskaffandedärav kunde medföra risk för en sådan urholkning av det militära straffsystemetatt fängelse måste tillgripas i brist på speciella militära disciplinmedel. Endylik utveckling skulle med fog kunna betecknas som inhuman och uppenbarligensakna stöd i det allmänna rättsmedvetandet. Möjligheten att ådöma arreststraffbör därför enligt motionärerna bibehållas, men påföljden bör väljas endast dådet är särskilt påkallat på grund av brottets art, disciplinen och ordningeninom krigsmakten eller den brottsliges tjänsteförhållanden. I övrigtframställs i motionen vissa yrkanden med avseende på hemvärnspersonal. Tilldessa återkommer utskottet på s. 19 och 20. Utskottet vill till en början understryka denskillnad som föreligger mellan den militära verksamheten och annansamhällsverksamhet. För att upprätthålla erforderlig militär disciplin och föratt över huvud taget säkra fullgörandet av de tjänsteplikter som ankommer påförsvarsmaktens personal torde det vara ofrånkomligt med en särskild militärstraffordning. En sådan särlagstiftning bör emellertid inte avvika från allmänlag i vidare mån än som är nödvändigt med hänsyn till dess ändamål attsäkerställa försvarsmaktens effektivitet. Överväganden av detta slag låg bakom1948 års reform av den militära strafflagstiftningen, vilken innebar enbegränsning och humanisering av tidigare gällande lagstiftning på området. Deförslag som föreläggs innebär ett betydelsefullt steg mot enangelägen, ytterligare anpassning av förhållandena inom den militäraverksamheten till dem som råder inom den civila sektorn av samhällslivet. Kritikenmot den militära strafflagstiftningen har framför allt riktats mot arreststraffet.Strafformen har bl. a. betecknats som förnedrande och föga överensstämmande medmoderna tankegångar inom kriminalpolitiken. Risken för psykiska skador isamband med avtjänandet har påtalats. Denna kritik, som delvis kommit tilluttryck i föreliggande, vid årets början väckta motioner, är enligt utskottetsmening inte oberättigad. Utöver här påtalade nackdelar bör särskilt beaktasdet avbräck i den militära utbildningen som följer av att arreststraffet i storutsträckning verkställs utan att arrestanten deltar i tjänstgöring. Erfarenheternaefter reform synes ge vid handen att det från disciplinär synpunktinte föreligger något hinder att avskaffa arreststraffet såvitt gäller denfast anställda militära personalen. Ett beslut härom skulle innebära ett stegmot den utjämning av rådande skillnader i sanktionssystemen för de fastanställda krigsmännen och för statstjänstemännen inom den civila sektorn somutskottet i det föregående ansett önskvärd. Att avskaffa arreststraffet enbartför den fast anställda personalen torde emellertid som departementschefenframhåller knappast vara möjligt, eftersom man då inom försvarsmakten skullefå en ordning med två skilda påföljdssystem, som för många kunde framstå somomotiverad och odemokratisk och ytterst skulle kunna få negativa JuU1972: 28 17 verkningar på krigsmaktens effektivitet. Skälen för ettavskaffande av arreststraffet för den fast anställda personalen torde därförfrämst ha betydelse som ett argument för arreststraffets slopande för allakategorier krigsmän. I fråga om behovet av arreststraff från disciplinärsynpunkt såvitt gäller de värnpliktiga har framhållits att ett sådant behovväsentligen inte föranleds av den stora majoriteten skötsamma värnpliktiga utanav den minoritet som inte vill underkasta sig föreskriven militär ordning ochdisciplin. För denna minoritet torde, enligt vad departementschefen närmareutvecklar, det inte sällan vara mest ändamålsenligt att välja en annan påföljdän arrest och satsa på personalvårdande åtgärder i syfte alt främjaanpassningen. I vissa fall torde det också bli aktuellt att hemförlovavederbörande. Ställningstagandet till frågan om arreststraffet helt kanundvaras är enligt utskottets mening i hög grad beroende av vilkasanktionsmedel som i övrigt står till buds och dessas utformning. I motionen1972: 1904 framhålls att ett avskaffande av arreststraffet skulle innebära riskför en urholkning av det militära straffsystemet så att fängelse måstetillgripas i brist på speciella militära disciplinmedel. Med anledning häravvill utskottet först peka på att det inte satts i fråga att avskaffa de i detföregående beskrivna tvångsmedlen förvarsarrest och tagande i förvar. Dessakommer således att kunna användas vid brottslighet av disciplinupplösandekaraktär. Väsentlig betydelse tillmäter utskottet de i propositionen, somkompensation för borttagandet av arreststraffet, föreslagna ändringarna av demilitära sanktionsmedlen. Härvidlag bör särskilt uppmärksammas att detföreslagna nya fritidsstraffet som kan kombineras med disciplinbot utgör enpåföljd som kan innebära en avsevärd repressiv effekt. Hänsyn bör också tastill förslagen om en inte oväsentlig utvidgning av disciplinbotsstraffet och omökad möjlighet att använda tillrättavisningsinstitutet. Enligt utskottets mening bildar de sanktionsmedel somenligt propositionen kommer att stå till buds ett för det stora flertaletmilitära brott väl avpassat påföljdssystem. När det gäller särskilt allvarligabrott som vissa våldsbrott, lydnadsbrott, grövre fall av rymning och upprepadeundanhållanden i samband med verkställighet av fritidsstraff kan emellertid somdepartementschefen framhåller sanktionerna visa sig otillräckliga. Omarreststraffet tas bort, är fängelse den påföljd som närmast kommer i fråga.Med hänsyn bl. a. till de negativa sociala följdverkningar som ofta ärförbundna med ett fängelsestraff kan denna lösning synas mindre tilltalande.Härvidlag bör dock beaktas att personer som har svårt att anpassa sig eftermilitärtjänstgöringens krav numera i betydligt större utsträckning än tidigarefrikallas från militärtjänst, såväl vid inskrivningen som undergrundutbildningen. Härav bör rimligen följa en minskning av den grovabrottsligheten bland de värnpliktiga och JuU 1972: 28 18 därmedockså ett minskat behov av frihetsberövande påföljder. I de fall då dentilltalade är i behov av individualpreventivt inriktad behandling föreliggersom departementschefen anför möjlighet att tillämpa andra påföljder enligtbrottsbalken än fängelse, framför allt skyddstillsyn. Sammanfattningsvisfinner utskottet att för disciplinens upprätthållande tillräckligt effektivasanktionsmedel kommer att stå till buds vid ett avskaffande av arreststraffetoch ett genomförande av de reformer i övrigt rörande det militärasanktionssystemet som föreslagits i propositionen. Med hänsyn härtill och till tyngdenav de i det föregående angivna skälen för att utmönstra arreststraffet urstraffsystemet finner utskottet att de nu berörda i propositionen framlagdaförslagen till ändringar i lagstiftningen om militära straff och disciplinmedelbör antagas. Ställningstagandet innebär att yrkandena i motionerna 1972: 651,1972: 901 och 1972: 1456 i berörd del väsentligen blir tillgodosedda samt attyrkandet om arreststraffets bibehållande i motionen 1972: 1904 avstyrks. Ifråga om användningen av fängelse som påföljd för militära brott vill utskottetutöver vad ovan framhållits anföra följande. Reformen får inte leda till någonpåtaglig ökning av antalet fängelsedomar vid militära brott. En sådanutveckling skulle strida mot ett av reformens huvudsyften, nämligen attåstadkomma en humanisering av den militära rättsvården grundad på modernakriminalpolitiska överväganden. Fängelse bör som departementschefen framhållerkomma till användning endast i undantagsfall. Beträffandefritidsstraffet delar utskottet departementschefens uppfattning att det kanvara lämpligt att, i analogi med vad som gäller vid utegångsförbud, föreskrivaskyldighet för den som ålagts sådant straff att därest kontrollen inte kanordnas på annat sätt anmäla sin närvaro eller att fullgöra annan dylikförpliktelse. Om det i särskilda situationer skulle erfordras kan också, somdepartementschefen anför, böra övervägas åtgärder som innebär att denstraffskyldige blir föremål för mera kontinuerlig övervakning. Med en effektivkontroll av fritidsstraffets verkställighet kan det enligt utskottets meningförutsättas att antalet fall då fängelse behöver tillgripas som sanktion påupprepade undanhållanden i samband med sådan verkställighet kan hållas på enrimlig nivå. Föreliggande, ovan delvis berörda möjligheter att skilja vederbörandefrån militärtjänst bör också kunna bidra härtill. Utskottetövergår här till att behandla återstående med propositionen mindre närasammanhängande motionsförslag. Tillstöd för yrkandet i motionen 1972: 1456 att den bestraffningsrätt somtillkommer militära chefer skall upphävas åberopas bl. a. att den nuvarandemilitära straffordningen innebär att krigsmaktens organ utövarutredande, anklagande och dömande funktioner. Lämpligheten av en sådan ordningsåvitt gäller disciplinansvaret för statstjänste- män inom den civila sektorn har ifrågasatts i skildasammanhang (se bl. a. JuU 1972: 22), och ämnet har varit föremål förämbetsansvarskommitténs överväganden. De förslag till en reformering avreglerna om ämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentlig tjänst somkommittén framlagt är efter remissbehandling föremål föröverväganden inom Kungl. Förslagen, som i vissa speciellaavseenden direkt berör den militära sektorn, har även i övrigt sådant sambandmed frågorna om det militära ansvarssystemet att dessa kan antas bli föremålför Kungl. Maj:ts ställningstagande med att problematiken rörandeämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentlig tjänst i hela dess viddprövas. Utskottet förutsätter att den i motionen aktualiserade frågan omformerna för utövandet av den militära bestraffningsrätten kommer att tas upptill bedömning i sådant sammanhang. Vad nu sagts gäller även det i motionen1972: 651 upptagna yrkandet om en anpassning av de militära straff- ochdisciplinmedlen till det inom samhället i övrigt gällande regelsystemet, såvittyrkandet ej behandlats i det föregående. Med hänsyn till det anförda saknasenligt utskottets mening skäl till någon åtgärd i anledning av de nubehandlade yrkandena i motionerna 1972: 651 och 1972: 1456. I den i anledning av propositionen väckta motionen 1972:1904, har som inledningsvis angivits, tagits upp vissa speciella spörsmål somberör hemvärnspersonal. Motionärerna anser bl. a. att böter är en lämpligarepåföljd än disciplinstraff för sådan personal med hänsyn till dess speciellatjänstgöringsförhållanden och yrkar att ett särskilt stadgande om böter för hemvärnsmäninförs i 2 § lagen om disciplinstraff för krigsmän. Enligt detta lagrum i dessi propositionen föreslagna lydelse skall böter kunna ådömas krigsman, alltsåäven hemvärnsman, i stället för disciplinstraff om böter är lämpligare medhänsyn till den brottsliges tjänstgöringsförhållanden och brottets art.Lagrummet ger således utrymme för ett påföljdsval som kan tillgodosemotionärernas önskemål. Någon åtgärd i anledning av yrkandeterfordras därför inte. I samma motion yrkas vidare att stadgandet i 43 §hemvärnskungörelsen (1970: 304) rörande inhämtande av yttrande från hemvärnsområdesförtroendenämnd i ärenden om disciplinär bestraffning eller tillrättavisning avhemvärnsman skall överföras till 8 § militära rättegångslagen. Enligt utskottetsmening kan i och för sig skäl anföras för en sådan ståndpunkt. Bestämmelsen ominhämtande av yttrande i de fall som avses är emellertid intagen under 8 §militära rättegångslagen i den sammanställning av bestämmelser för den militärarättsvården (Rättsvårds B) som utges av överbefälhavaren och allmänt används avde rättstillämpande befattningshavarna. Härigenom har enligt utskottetsuppfattning skapats tillräcklig garanti för att den föreskrivna skyldigheteninte skall förbises vid målens handläggning. På grund härav synes någonriksdagens åtgärd i anledning av yrkandet inte erforderlig. JuU1972: 28 20 Slutligen föreslås i motionen den ändringen i 21kap. 20 § att i definitionen av begreppet krigsman ordethemvämsrekryt utbyts mot hemvämsungdom. Yrkandet motiveras med att benämningenhemvärnsrekryt numera avskaffats och ersatts med begreppet hemvämsungdom.Härtill vill utskottet anmärka följande. Benämningen hemvämsrekryt infördes istrafflagens definition av begreppet krigsman . Därmed avsågs bl. a. attmarkera att häri inte inbegreps hemvämspojkar, vilka kunde antas redan vid 15års ålder och inte avsågs fullgöra vapentjänst. Orden hemvämsrekryter ochhemvärnspojkar i en äldre hem-vämskungörelse ersattes i 1970 årshemvärnskungörelse med ordet hemvärnsungdom. Enligt samma kungörelse kan tillhemvämsungdom alltjämt antas den som fyllt . En justering i enlighet medmotionärernas önskemål av 21 kap. 20 § vilket lagrum för övrigtinte berörs av propositionen skulle således kunna innebära en till sinaverkningar inte närmare utredd saklig ändring, som inte lämpligen bör vidtagasi nu förevarande sammanhang. Icke heller i denna del bör därför motionenföranleda någon åtgärd. Utöverde i det föregående behandlade förslagen, som alla gäller rent militära straffoch disciplinmedel, innehåller propositionen som inledningsvis angivits ocksåförslag till upphävande av de bestämmelser i vår lagstiftning som avseranvändning av dödsstraff under krig. Sedan dödsstraffet under fredstidavskaffats , återstår stadganden om detta straff i 22 kap. 19 §brottsbalken och i lagen (1948: 450) om dödsstraff i vissa fall då riket är ikrig. Lagstiftningen har främst avseende på brott begångna av krigsmän ellercivilpersoner som innefattar angrepp på krigsmaktens effektivitet eller iövrigt riktar sig mot riket eller dess högsta organ och kan tillämpas endast omfängelse på livstid ingår i straffsatsen för brottet. Vaddepartementschefen i propositionen anför till stöd för ett fullständigtavskaffande av dödsstraffet kan sammanfattas på följande sätt.