bet · FV01LU17 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972:17 betänkande i anledning av dels Kungl. Maj:tsproposition 1972:70 med förslag till lag om ändring i jordabalken, delsmotionen 1972:929 angående rätt till fullföljd mot fastighetsdomstols dom omfastställande av hyresvillkor. Propositionen m. m. Genom en den 10 mars 1972dagtecknad proposition, 1972:70, har Kungl. Maj:t, under åberopande av utdragav statsrådsprotokollet över justitieärenden och lagrådets protokoll,föreslagit att antaga till propositionen fogat och i bilaga tilldetta betänkande intaget förslag till lag om ändring i jordabalken. I propositionen föreslås vissa ändringar i jordabalkensbestämmelser om hyra av lokal - enligt lagtexten annan lägenhet änbostadslägenhet i syfte att få en lämpligare utformning av den ordning somhyresgästen skall iaktta, om han vill fordra ersättning för att han måsteflytta efter uppsägning. Enligt förslaget skall hyresgästen i så fall hänskjutatvisten till . Motsvarande ordning föreslås i fråga omanläggningsarrende. Vidare föreslås ett förtydligande av bestämmelserna omfullföljdsrätten vid prövning av förstagångshyra. Deföreslagna ändringarna avses träda i kraft . Utskottet erinrar om att ipropositionen 1972:94, vilken hänvisats till civilutskottet, föreslås vissaändringar i hyresregleringen. Propositionen är föranledd av statsmakternasbeslut om fullständig aweckhng av hyresregleringen för lokaler, medverkan fr. o. m. , och till följd därav under senare tidaviserade betydande hyreshöjningar. I propositionen läggs fram förslag till en kompletterandeövergångsreglering i syfte att mildra övergången tiU marknadsmässigalokalhyror på de orter där hyresregleringen fortfarande gäller. Hyresnämndenskall enligt förslaget, om hyresgästen begär det, kunna besluta om en successivupptrappning av hyran under en övergångstid på högst , räknat från den 1oktober 1972, till den nivå som parterna själva har kommit överens om. De nyaövergångsreglerna föreslås gälla också hyresavtal som redan har Lngåtts. I anledning av propositionerna 1972:70 och 1972:94 harväckts två motioner (1972:1692 och 1695) med yrkanden som syftar tillinförandet av ett direkt besittningsskydd för lokaler motsvarande detbesittningsskydd som gäller i fråga om bostadslägenheter. Motionerna harhänvisats till civilutskottet och behandlas tillsammans med propositionen1972:94 i betänkandet CU 1972:29. 1 1972.8 saml. Motionen m. m. I motionen 1972:929 av () yrkas att för sin del beslutar att ändra 12 kap. 72 § jordabalkenså att talan får föras mot fastighetsdomstols dom i fråga om fastställande avhyresvillkor. I anledning av motionen har tillutskottet inkommit en skrivelse, dagtecknad , från ,i vilken hemställs om bifall till motionen. Utskottet behandlar i det följandeförst besittningsskyddsproceduren vid lokalhyrestvister och därefter frågan omfulldöljd mot fastighetsdomstols dom. Utskottet lämnar därvid en redogörelseför tidigare riksdagsbehandling, för departementschefens anförande ipropositionen i förevarande delar samt för förarbetena till bestämmelserna ombegränsning i rätten att föra talan mot fastighetsdomstols dom. Frågan om proceduren vidlokalhyrestvister behandlades av riksdag med anledning av en där väcktmotion. I motionen (1971:650) yrkades att i skrivelsetill Kungl. Maj;t skulle begära att till hyreslagen fogades en bestämmelse avinnebörd att hyresvärd skulle åläggas att vid uppsägning av hyresavtalskriftligen meddela hyresgästen de regler som gäller enligt 58 § hyreslagen.Till stöd för yrkandet anförde motionärerna att många affärshyresgäster,speciellt innehavare av mindre företag, inte känner till vad de har att iakttaför att inte gå miste om rätten till ersättning enligt 57 § hyreslagen. Denföreslagna åtgärden .skulle enligt motionärerna väsentligt bidra till attförhindra rättsförluster. Motionen hänvisades tUl lagutskottet. Efter remiss avgavsyttranden över motionen av hovrätten för Nedre , hyresnämnderna förStockholms, och . anförde att förbundet var välmedvetet om den i motionen påtalade svagheten i utformningen av 58 § hyreslagenoch hemställde om bifall till motionen. Även anslötsig i alla delar till motionen. Hyresnämndema för , ochGotlands län ifrågasatte om man inte borde införa en parallell tillavflyttningsmeddelanden enligt 49 § i fråga om bostäder. Hovrätten för NedreNorrland och ansåg inte att det fannstillräckliga skäl att ändra gällande bestämmelser och avstyrkte därförmotionen. Utskottet fann i sitt av godtagna utlåtande (LU1971:20) att det för undvikande av rättsförluster kunde vara lämpligt att ihyreslagen införa skyldighet för hyresvärden att lämna hyresgästen något slagav Med hänsyn tUl det inomjustitiedepartementet pågående arbetet med översyn av hyreslagen ansågemellertid utskottet att någon åtgärd i anledning av motionen intevar erforderiig. Propositionen (1972:70) 1 fråga om besittningsprocedurenanför föredragande statsrådet bl. a. följande. Erfarenheten har visat att reglerna beträffandelokalhyresgästers besittningsskydd i ett avseende utformats pä ett sätt som fåranses mindre tillfredsställande. Bristerna gäller besittningsskyddsproceduren.Som fömt har framgått skall hyresgästen från uppsägningenmeddela hyresvärden att han önskar behålla lägenheten. Om hyresgästenunderlåter att lämna meddelandet, förfaller hans rätt tiU ersättning. Lämnassådant meddelande inom den angivna tiden, har hyresvärden att inom tre veckorfrån det att meddelandet lämnades underrätta hyresgästen om de villkor hanuppställer för att förlänga hyresförhållandet eller om orsaken till att hanvägrar medge förlängning. Denna underrättelse avser att sätta hyresgästen istånd att bedöma huruvida rätt till ersättning föreligger eller ej. Omhyresvärden försummar att lämna underrättelsen, blir han skyldig att ersättahyresgästen dennes förlust. Det har visat sig att både hyresgäster och hyresvärdarofta är ovetande om vad de sålunda har att iaktta. Särskilt hyresgästerna harpå sä sätt råkat ur för rättsförluster. I många fall har hyresgäster vänt sigtill hyresnämnden med begäran om ogiltigförklaring av uppsägningen. Jag anserdet angeläget att söka finna ett system som så långt som möjligt eUminerarriskerna för rättsförluster på detta område men som inte ytterligarekomphcerar den redan nu relativt invecklade proceduren. Att flera handlingarskall utväxlas mellan parterna ger tillfällen till misstag,delgivningssvårigheter, bevistvister m. m. Strävan bör således vara attförenkla proceduren. När tvist angående rätt till förlängning av hyresavtal förbostadslägenhet föreligger, ankommer det på hyresvärden att ta initiativettill att frågan om hyresgästen har rätt till förlängning av avtalet blirprövad. Detta sker genom att hyresvärden sänder ett s. k.avflyttningsmeddelande till hyresgästen, varav skall framgå att hyresgästen, omhan inte går med på att flytta, har att senast efter det han fåttdel av meddelandet hänskjuta tvisten till hyresnämnden. Det synes vara lämpligtatt införa en motsvarighet tOl detta avflyttningsmeddelande inom lokalsektorn.Reglerna bör utformas så att hyresvärden får ett direkt intresse av att snabbtinleda proceduren. När fråga uppkommer om uppsägning av avtal medlokalhyresgäst torde förhandlingar mellan parterna i flertalet fall inledas igod tid före uppsägningen. Detta gäller både när hyresvärden i första handavser att fä till stånd ändrade villkor för förhyrningen och när han redan frånbörian 1 * 1972.8 saml. syftar till att hyresförhållandet skall upphöra. Näruppsägningen sker har förhandlingarna i många fall redan strandat. Man haranledning utgå från att hyresvärden redan vid tiden för uppsägningen är i ståndatt underrätta hyresgästen om de villkor han uppställer för att förlängahyresförhållandet eller om orsaken till att han vägrar medge förlängning. Sinståndpunkt i denna del måste hyresvärden förr eller senare tillkännage för atthyresgästen skall ha underlag för att bedöma huruvida han har rätt tillersättning eller ej, och det torde vara ändamålsenligt att detta sker på ett såtidigt stadium som möjligt. Förfarandet kan härigenom snabbt komma i gång. Med hänsyn tUl det sagda anser jag den lämpligastelösningen vara att skyldighet införs för hyresvärden att redan i samband meduppsägningen underrätta hyresgästen om de vUlkor han uppställer för attförlänga hyresförhållandet eller om orsaken tUl att han vägrar medgeförlängning. Hyresvärden bör vidare vara skyldig att underrätta hyresgästen omvad denne har att iaktta, om han inte utan vidare finner sig i att flytta. Varihyresgästens åtgärd skall bestå återkommer jag till. Hyresvärdens meddelandesynes lämpligen böra tas in i uppsägningen. Detta överensstämmer med den praxissom synes utveckla sig på bostadsmarknaden. Uppsägning som inte innehållerföreskrivet meddelande bör sakna verkan. En sådan påföljd är mindre ingripandeoch därför att föredra framför en ordning där ersättningsskyldighet tUl kanskebetydande belopp inträder som följd av underlåtenhet från hyresvärdens sida attlämna meddelande av föreskrivet innehåU. F. n. gäUer att hyresgästen om hananser sig ha rätt tUl ersättning för obefogad uppsägning har att väcka talanvid domstol. Förslag har förts fram om att hyresnämnd bör få behörighet attpröva ersättningstvister. Genomförandet av ett sådant förslag kräver vittgåendeöverväganden som inte kan göras i detta sammanhang. Den nuvarande ordningen bördärför i alla fall tills vidare bibehållas. Vissa fördelar torde emellertidkunna vinnas, om medling inför hyresnämnd i princip görs obligatorisk även itvister av det slag som är aktueUt. Enligt gällande bestämmelser kan allaslag av hyrestvister hänskjutas tUl , medanmedlingsförfarandet är obligatoriskt endast i tvister om direkt besittningsskyddoch tvister angående rätt att överlåta hyresrätten eller att upplåta lägenhet iandra hand. Den möjlighet som sålunda finns att hänskjuta lokaltvister skiljeförfarande utnyttjas i viss utsträckning.Erfarenheterna härav är goda. Åtskilliga lokaltvister biläggs underhyresnämndernas medverkan. Härigenom kan antalet ersättningsmål vid domstolarnabegränsas. Om medling i princip görs obligatorisk, synes betydande fördelar idetta hänseende kunna uppnås. Jag förordar därför sådan ändring avbestämmelserna att medling i princip alltid skall ske i lokaltvister. Det börankomma på hyresgästen att hänskjuta tvisten tUl hyresnämnden. Som förut harnämnts bör det åligga hyresvärden att redan vid uppsägningen underrättahyresgästen om vad denne har att iaktta i detta hänseende. Fr. o. m. den kommerhyresregleringen att helt avvecklas för lokaler. Betydelsen av attbesittningsskyddsproceduren är utformad på ett ändamålsenligt sätt ökar härvid.Lagändringarna bör därför träda i kraft den 1 juh 1972. Fullföljd mot fastighetsdomstols dom Ur förarbetena till hyreslagen Hyreslagstiftningssakkunnigaföreslog i sitt avgivna betänkande "Ny hyreslagstiftning"(SOU 1966:14) att en enhetlig organisation skulle tillskapas för handläggningav alla slag av hyrestvister. Förslaget syftade till att genom ett effektivtmedlingsförfarande kraftigt begränsa antalet hyrestvister som förs vidare tUlrättslig prövning. Medlingsverksamheten skulle enligt förslaget utövas avstatliga medlingsnämnder. De sakkunniga ansåg vidare att det frånrättssäkerhetssynpunkt var nödvändigt att partema tillhandahölls endomstolsmässig handläggning av de tvister, som inte kunnat biläggas undermedlingsförfarandet, med tillgång till alla de bevismedel som den ordinäraprocessen erbjuder. Vid valet av domstolsform stannade de sakkunniga för attsom första instans i hyresmål föreslå en till allmänna underrättsorganisationenknuten specialsammansatt hyresdomstol. Från rättssäkerhetssynpunkt och avhänsyn tUl behov av enhetlig rättstillämpning ansåg de sakkunniga angeläget atten överprövning av avgörandena i första instans av besittningsskydd- ochhyressättningstvister kunde komma till stånd. Alla hyresmål borde enligt desakkunniga kunna fullföljas till hovrätt. 1 syfte att befordra en snabb handläggning av mål somendast rörde hyresvillkor föreslog de sakkunniga att hovrätten skulle kunnaavgöra sådana mål på handlingarna, om inte båda parterna begärde atthuvudförhandling skulle ske. Hyresmål borde vidare vara förtursmål enligthovrätternas arbetsordning. Med hänsyn tUl angelägenheten av atthyressättningsmålen bringades tUl ett snabbt avgörande föreslog de sakkunnigaen begränsning av rätten att föra talan mot hovrättens avgörande i sådana mål. De sakkunnigas förslag om begränsning av rätten att föratalan mot hovrättens avgörande i hyressättningsmål tillstyrktes av Stockholmsrådhusrätt. Föreningen och arrendelagsutredningen. Sveahovrätt, hovrätten för Nedre , förvaltningsdomstolskommittén,hyresrådet, och i Östergötlandslän avstyrkte förslaget under hänvisning till att en fullföljdsbegränsningmotverkade önskemålet om utbildandet av en enhetlig rättstillämpning.Domstolskommittén ansåg att fullföljdsrätten i princip inte borde inskränkasutöver vad som gäller för tvistemål i allmänhet. I lagrådsremissen med förslag tUl nyhyreslagstiftning anförde departementschefen när det gälldeutformningen av förfarandet i hyrestvister att en synpunkt som måstetillmätas stor betydelse var att hyrestvisterna ofta var av sådan beskaffenhetatt de krävde ett relativt snabbt avgörande. Ocksåkostnadssynpunkten var av stor vikt. Man kunde enhgt departementschefen i dettasammanhang inte bortse från att parterna vant ett jämförelsevis snabbt och biUigt förfarande i hyresnämnderna ochhyresrådet. Departementschefen ansåg att för hyressättningstvisterna och vissaandra likartade målkategorier borde enligt hans mening behandlingen kunnakoncentreras tUl två omgångar. Hyrestvisterna borde först tas upp avhyresnämnden som, om parterna inte kunde förlikas, borde avgöra tvisten. Dendomstolsmässiga prövningen av hyressättningstvisterna borde efter avhyresnämndens avgörande ske i en enda instans inom ramen för det aUmännadomstolsväsendet och borde vara inriktad på en renodlad rättslig överprövningav hyresnämndens utlåtande. Det borde i princip vara underrätten i dessvanliga sammansättning som hade att ta upp de tvister som förts vidare frånhyresnämnden. Målen borde dock koncentreras till ett mindre antal underrätter.Härigenom uppnådde man enhgt departementschefens mening större enhetlighet irättstUlämpningen. Departementschefens förslag innebar således att man förhyressättningsmålen fick ett tvåinstanssystem. Lagrådet avstyrkte den föreslagna fullföljdsbegränsningenoch anförde: Bestämmelserna i förevarandeparagraf innebär åtskUliga avsteg från de fullföljdsregler som eljest generelltgäller enligt . Nämnda regler innefattar ett sammanhängandesystem, som ej utan vanskligheter kan rubbas. För avsteg från de generellareglerna bör därför föreligga starka skäl. Vid bedömandet av förslaget att ej tiUåta fullföljd ihyresvillkorsfrågor från underrätt tUl hovrätt är att beakta, att underrättenär den första instans, i vilken bevisning i alla former får förebringas.Materialet för avgörandet kan därför antagas ofta nog ha blivit känt förparterna först under handläggningen i underrätten. Man torde få räkna med somej aUtför ovanligt, att så mycket nytt framkommit under huvudförhandlingen,att det innebär svårigheter för parterna att helt överblicka situationen vidhandläggningens slut. Läget talar därför starkt för att möjlighet tUl fullföljdtUl hovrätt bör finnas. Vidare är att märka det samband som råder mellanfrågorna om förlängning och villkoren. Detta föranleder att såsom ocksådepartementschefen angivit hovrätten i vissa fall måste ingå på frågan omhyran och andra villkor. Så torde för övrigt vara händelsen i åtskUligt flerafall än vad departementschefens uttalande antyder. Ett skäl härtill är, att detstarkt kan ifrågasättas huruvida medger, att frågan omförlängning utbrytes och avgöres genom mellandom. Vad nu anförts talar tillförmån för fullföljdsrätt till hovrätt i fråga om hyresviUkoren. Det dröjsmålmed avgörandet som kan föranledas av fullföljd i hyresvUlkorsfrågan kan somregel antagas ej vara tUl nämnvärd olägenhet för parterna. Detta är tydligt ide faU då också förlängningsfrågan fullföljes tiU hovrätten; om däremotviUkorsfrågan ensam bringas under hovrättens bedömande, kan tvisten ej gärnagälla annat än en mindre del av vUlkorskomplexet. Anledning torde knappastfinnas att antaga, att tvister om hyresvilU Iförevarande lagrum upptages vidare förbud mot fuUföljd av talan mot hovrätts dom i fråga om förlängning och fastställandeav hyresvUl-kor. En sådan regel medför, att dessa typer av tvister heltundandrages högsta domstolens prövning och att man därmed också avstår från detstöd för en enhetlig rättstUlämpning som denna domstols verksamhet innebär.Vidare är att märka att i ett mål frågan om förlängning kan vara avhängig avett annat i målet ingående spörsmål. Sä är fallet exempelvis, om i ett målhyresgästen för talan om förlängning och hyresvärden yrkar vräkning på grund avförverkande. Att låta förlängningsfrågan stanna i hovrätten medan det förförlängningsrätten grundläggande spörsmålet huruvida hyresavtalet är förverkatfortsätter tUl högsta domstolen medför olägenheter. Lagrådet avstyrker ävendenna fullföljdsbegränsning. I propositionen 1967:141(slutprotokoUet) anförde departementschefen i anledning av lagrådets yttrandeföljande: Enligt min mening måste emellertidavgörande vikt fästas vid att målen om faststäUelse av hyresvUlkor merendels ärav mycket enkel beskaffenhet och att de i varje faU från den av lagrådetanförda synpunkten är mycket lätta att bemästra för parterna. I och för sigskuUe det inte möta något hinder att koncentrera prövningen tUl en enda instanssåsom gäller beträffande arrendenämnderna enligt arrendelagen. Att en sådanlösning inte valts sammanhänger uteslutande med att hyresnämnderna då måste gesen domstolsmässig form, och mot detta talar avgörande skäl. MotfuUföljdsbegränsningen åberopar lagrådet vidare det samband som råder mellanfrågorna om förlängning av hyresavtal och hyresvillkoren. Jag kan inte inse attförekomsten av detta samband skulle vara något skäl mot den föreslagnafullföljdsbegränsningen. Lagrådets förslag torde innebära att en fråga omfaststäUelse av hyresvUlkor skulle kunna prövas av inte mindre än tredomstolsinstanser utöver hyresnämnden. Frågorna om faststäUelse av hyresvUlkorfår enligt min mening en fullt tUlfredsställande behandling, om de prövas avhyresnämnd och vid av nämndens beslut av en underrätt inom länet tUlvilken samtliga hyresfrågor från länet är koncentrerade. Jag vidhåUer aUtsåförslaget i denna del. Sedan ovannämnda proposition iseptember 1967 förelagts och det i anledning därav väckts ett flertalmotioner bl. a. med yrkanden om upphävande av begränsningen i fuUföljdsrättenåterkallade Kungl. Maj:t i skrivelse propositionen. 1anledning av skrivelsen väcktes motioner med yrkanden att propositionen skulleantas av med vissa ändringar som var föranledda av de tidigare väcktamotionerna. Tredje lagutskottet tillstyrkte i sitt utlåtande (3LU 1967:58) attriksdagen lämnade sitt samtycke tUl att propositionen, såvitt avsåg nyhyreslag, återkallades men tillstyrkte att med bifall tillde motioner som väckts i anledning av skrivelsen skulle för sin del antapropositionen med vissa ändringar. a. tillstyrkte utskottet motionsförslagom att hyresmålen skulle handläggas av den domstol där fastigheten var belägen.Med hänsyn tUl att hyressättningsmålen härigenom skulle komma att handläggasvid ett stort antal underrätter ansåg utskottet att någon inskränkning inteborde stadgas i fråga om fullföljdsrätten till hovrätt. På så sätt skulle ocksåenligt utskottets mening en enhetligare praxis i dessa mål komma att utbildasig. Utskottet tillstyrkte därför ändring i hyreslagen i enlighet därmed. till utlåtandet uttalade utskottets minoritet attregeringen handlat rätt genom att återkalla propositionen. Med den ståndpunktutskottet mtagit saknade enligt reservanterna utskottet anledning att ingå isaklig prövning av propositionen i återkaUade delar och de motioner som väcktsi anledning av propositionen och skrivelsen. 1 reservationen yrkades därför attriksdagen skulle avslå motionerna. Reservationens hemställan bifölls avriksdagen. Genom propositionen 1968:91 förelades ånyoförslag till ny hyreslag. Förslaget var beträffande fullföljdsrättenlikalydande med det förslag som förelagts riksdag. Även i anledning avdenna proposition väcktes motioner med yrkanden om upphävande av fullföljdsbegränsningen.Tredje lagutskottet ansåg i sitt utlåtande (3LU 1968:50), att med hänsyn tUl derättssäkerhetsgarantier som fanns inbyggda i det nya systemet kundefuUföljdsrätten avskäras vid underrätterna beträffande hyressättningsfrågor,och utskottet hemställde att motionerna skulle avslås. I en till utlåtandetfogad reservation yrkades att begränsningen av fuUföljdsrätten skulle upphävas.Utskottets hemställan bifölls dock av . Propositionen (1972:70) Föredragande statsrådet anförbeträffande frågan om fullföljdsrätten vid prövning av förstagångshyraföljande. Frågan om faststäUande av hyresvillkor kan komma underfastighetsdomstols prövning genom av hyresnämnds beslut som gällerförlängning av hyresavtal eller förstagångshyra. Även utan samband med sådantvist kan fråga om fastställande av hyresvUlkor uppkomma vid fastighetsdomstol,exempelvis när hyresgäst yrkar nedsättning av hyran på grund av skada ellerbrist på lägenheten. Enligt de antagna bestämmelserna om fullföljd avtalan i hyrestvister fick talan inte föras mot underrätts dom i fråga omfastställande av hyresvillkor. FuUföljds-förbudet tog sikte på tvister omförlängning av hyresavtal och prövning av förstagångshyra. När bestämmelsernafördes över tUl jordabalken jämkades lydelsen i syfte att klargöra att någonfullföljdsbegränsning inte gäUer för det faU att fråga om fastställande avhyresvillkor uppkommer vid fastighetsdomstol på annat sätt än genom avhyresnämnds beslut. Någon ändring i fråga om fullföljd av talan motfastighetsdomstols dom i tvist om prövning av förstagångshyra har ej varitåsyftad. Talan får således inte föras mot dom, varigenom fastighetsdomstolprövat sådan hyra. Innebörden av bestämmelserna har emellertid inte kommit tiUtydligt uttryck i lagtexten. Denna bör därför förtydligas. Det kan lämpligenske på så sätt att i 72 § anges att talan inte får föras mot fastighetsdomstolsdom i fråga om fastställande av hyresvillkor i fall som avses i 51, 52 eUer 55§ och inte heller mot hovrätts dom i fråga om förlängning av hyresavtal ellerfastställande av hyresvillkor i faU som avses 151 eller 52 §. I motionen anförs att det medledning av de erfarenheter som finns att tillgå torde kunna konstaterasatt olika praxis häller på att utvecklas i olika delar av landet vad gäUerprövningen av bruksvärdeshyror. Vad som anses vara en från bruksvärdessynpunktskälig hyra enligt 12 kap. 48 § JB synes ha blivit föremål för väsentligt ohkatolkningar i skilda delar av landet. Domstolarnas olika bedömningar kan ledatill helt olika utveckling av hyresmarknaden på skilda orter i landet. Dettamåste enligt motionären anses otillfredsställande. Motionären anser att dettamissförhållande skulle kunna avhjälpas om fastighetsdomstols dom får överklagas. framhålleratt förbundet vid åtskUliga tUl-fällen riktat anmärkningar mot deinskränkningar i fullföljdsrätten som upptagits i 12 kap. 72 § jordabalken,senast i yttrande tUl rörande översyn avhyreslagen. Förbundets principiella inställning är att samtliga inskränkningari fullföljdsrätten enligt lagrummet av rättssäkerhetsskäl bör upphävas. Vad särskilt angår mål rörande faststäUelse av hyresvUlkortorde kunna sägas att fullföljdsbegränsningen härvidlag även framstår sominkonse-kvent med hänsyn tUl att frågan om förlängning av hyresavtal fårfuUföljas tiU hovrätt. Det finns enligt förbundets mening inte någon rationeUgrund till att frågan om vUlkoren vid förlängning skall stanna ifastighetsdomstol medan frågan huruvida förlängning skaU ske eller inte fårfullföljas till hovrätt.