bet · FV01JuU12 · 1972-12-31 00:00:00 — För de fall när biträde anUtasinnebär förslaget vidare att bidragsskyldigheten i princip fullgörs genom attden rättssökande inom beräknat maximibelopp för kostnadsbi- dragetdirekt till biträdet betalar ersättning för dennes arbete och utlägg. Dettagäller såväl då allmän rättshjälp lämnas av advokat eller biträdande juristvid advokatbyrå utan beslut av rättshjälpsnämnd som då hjälpen lämnas efterbeslut av rättshjälpsnämnd. Enligt förslaget ansvarar biträdet gentemotstatsverket för det kostnadsbidrag som den rättssökande skall betala; biträdetstår risken för att kostnadsbidrag inte er-läggs. I princip skall bidragetbetalas innan rättshjälp lämnas, och regler om möjlighet till anstånd från detallmännas sida finns inte i förslaget. Om kostnadsbidrag inte betalas, skallrättshjälpen upphöra. Motden föreslagna ordningen framställs erinringar i motionen 1972: 1466 motbakgranden av att rättssökande för att kunna ta tUl vara sin rätt ibland måsteiaktta mycket korta fatalietider. Motionärerna anser det otillfredsställandeatt anstånd på det allmännas risk inte kan lämnas, om den rättssökande i endylik situation saknar möjlighet att betala kostnadsbidraget.Risken bör inte drabba en enskUd person. Motionsyrkandena går ut på atträttshjälpsnämnd skall kunna meddela skäligt anstånd med betalning avkostnadsbidraget, i dess helhet eller delvis, när särskUda skäl föreligger,att advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå intUl dessrättshjälpsnämnden prövat ansökan om sådant anstånd interimistiskt skall kunnamedge anstånd samt att, i fall där den rättssökande inte synes vara pliktig attutge kostnadsbidrag, advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå medgesrätt att vidta nödvändiga, brådskande åtgärder för att säkra klients rätt innanrättshjälpsnämnden fattat beslut om allmän rättshjälp. Medden konstruktion av förfarandet vid meddelande av allmän rättshjälp som enligtvad ovan upptagits föreslås i propositionen kan antas att biträdet normaltkommer att kräva förskottsbetalning innan han lämnar biträdeshjälp. Huruvidabetalningsanstånd medges kommer att bero på biträdets egen bedömning. Även omdet kan förutsättas att förskott tas ut med skäliga belopp efter hand somkostnaderna uppkommer, finns det enligt utskottets mening viss risk för att denangivna ordningen i praktiken stundom kan komma att föranleda vissa svårigheterdå fråga är om rättshjälp åt mindre bemedlade eller obemedlade i brådskanderättssaker. Svårigheterna, särskilt när det gäller rättssökande som ej haftmöjlighet att själva välja tidpunkt för sakens behandling och närkostnadsbidraget är förhåUandevis stort, har i lagstiftningsärendetuppmärksammats av lagrådet. Lagrådet uttalar att det kan synas vara en brist idet rättsskydd reformen avser att ge även inkomsttagare i mellangrupperna, attmöjlighet icke skall finnas att under särskUda omständigheter på det allmännasrisk lämna anstånd med betalning av kostnadsbidrag. Ä andra sidan kan detenligt lagrådets uttalande inte uteslutas att en regel om anståndsmöjlighetleder till miss-bmk. Lagrådet framhåUer också att den som ej hareUer skall kunna få fri rättegång som regel också måste vara beredd att betalaförskott för att få juridiskt biträde. Lagrådet förordar f. n. ingen ändring avden föreslagna regleringen men anser det angeläget att frågan eftergenomförandet av reformen följs med uppmärksamhet. I dessa uttalanden kanutskottet tUl fullo instämma. I anledning av innehållet i motionen vUlutskottet härutöver tillägga att i fråga om många av de fall som motionärernasärskUt fäster avseende vid, t. ex. då det gäller att inom viss kortare tidinkomma med en skrift tUl domstol eller annan myndighet, det i regel torde rörasig om belopp av ringa storlek. I dessa och liknande fall torde f. ö. redan nugäUa att anstånd regelmässigt beviljas. Såvitt avser de aUmänna advokatbyråernatorde vid behov centrala ansvisningar kunna meddelas om anstånd med erläggandeav kostnadsbidrag i sådana fall. Det kan också tilläggas att konsekvensen avatt kostnadsbidrag inte inbetalas i fall då anstånd beviljats inte sommotionärerna fömtsätter torde drabba biträdet personligen utan betraktas somen omkostnad i rörelsen. För de allmänna advokatbyråerna kan härvidlagförutsättas att erforderliga föreskrifter härom kommer att utfärdas. Motionenbör mot denna bakgrand inte föranleda någon åtgärd. Behörighetskravbeträffande biträde och offentlig försvarare Till biträde enligt lagen om fri rättegång skallförordnas advokat eller annan som har avlagt juris kandidatexamen.Företrädesvis bör utses befattningshavare vid rättshjälpsanstalt eller advokatsom vid rätten bmkas som rättegångsombud. TUl offentlig försvarare skallenligt nuvarande bestämmelser förordnas advokat som ärlämplig för uppdraget. Även här gäller att någon som brukas som rättegångsombudvid domstolen företrädesvis bör anlitas. Enligt särskild reglering kanundantag medges från kravet att offentiig försvarare skall vara advokat. Vid dedomstolar Kungl. Maj:t bestämmer kan sålunda även annan lämplig person, somavlagt juris kandidatexamen, förordnas till offentlig försvarare. En sådanordning, som motiverats av bristen på advokater i vissa domkretsar, gäller förnärvarande bl. a. vid flertalet domstolar under hovrätten för . Iförslaget tiU rättshjälpslag upptas inte något formellt krav att biträde skallha avlagt juris kandidatexamen. Enligt 21 § skall till biträde förordnasadvokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller annan som är lämpUg föruppdraget. Även i regler om offentlig försvarare föreslås enuppmjukning av behörighetskravet. Sålunda skall till offentlig försvararekunna förordnas, förutom advokat, även annan lämplig person som avlagt juriskandidatexamen om särskUda skäl föreligger (RB 21: 5). Imotionen 1972: 1473 kritiseras den författningsmässiga regleringen av den föreslagna uppmjukningen av behörighetskraven beträffande biträdeoch offentUg försvarare. Motionärema menar att det av lagtexten bör framgå atthuvudregeln beträffande biträde skall vara att biträde skall ha avlagt juridiskexamen och att det bör tydligare markeras att annan än advokat skall kuimaförordnas till offentlig försvarare endast i speciella undantagsfall. I dettasyfte föreslår motionärerna att det i ifrågavarande paragrafer anges attavvikelse från huvudregeln skall kunna ske endast om synnerliga skälföreligger. Utskottetvill, vad först beträffar behörighetskravet för biträde, erinra om att områdetför rättshjälp genom den föreslagna reformen kommer att väsentUgt utvidgas iförhållande tUl vad som f. n. gäller enligt lagen om fri rättegång. Tillexempel blir det möjligt att erhålla rättshjälp inom taxeringsprocessen. Liksomdepartementschefen anser utskottet det vara till fördel att också annan änjurist skall kunna komma i fråga som biträde på speciella områden om han harsådan sakkunskap och erfarenhet att han vid föreskriven prövning befinneslämplig för uppdraget. Biträde i rättegång bör däremot, som departementschefenanför, regelmässigt ha juridisk utbUdning. I vissa faU bör dock även tillrättegångsbiträde kunna utses annan än jurist, t. ex. i hyrestvister enombudsman hos partsorganisation på hyresmarknaden. I anledning av motionärernasönskemål vill utskottet härutöver uttala att den föreskrivnalämplighetsprövningen får förutsättas leda till att den rättssökande tillbiträde erhåller endast sådant biträde som har erforderlig erfarenhet avrättsliga angelägenheter av den art rättshjälpen i det särskilda fallet avser. Synpunktermotsvarande dem som lagts på frågan om förordnande av biträde kan enligtutskottets mening anläggas då det gäller förordnande av offentiig försvarare.SärskUt bör understrykas att även utseende av offentlig försvarare skallföregås av en prövning av veder-börandes lämplighet. Som ovan redovisats kanredan enligt gällande ordning i skUda delar av landet juris kandidat som ickeär advokat efter lämplighetsprövning förordnas till offentlig försvarare.Synnerliga skäl har inte föreskrivits som vUlkor för sådant förordnande. Som departementschefenanför bör självfallet uppdragen som offentUg försvarare även i fortsättningeni princip uite lämnas andra än advokater. Förutom det skäl som föranlett dennyssnämnda undantagsbestämmelsen bristen på advokater i vissa domkretsar kan emellertid även tänkas andra förhållanden som bör föranleda avvikelse frånkravet att offentlig försvarare skall vara advokat. Som exempel anfördepartementschefen att medlem i fackligt förbund föreslagit en erfarenförbundsjurist som försvarare. Självfallet bör sådant förordnande kräva att denföreslagne har tillräcklig erfarenhet av rättegångsväsendet i brottmål. Garantierhärför ligger i den föreskrivna lämplighetsprövningen. naprövning kan också antas komma att leda till att huvudregeln över lagupprätthåUs. I enlighet med det sagda bör motionsyrkandet inte bifallas. Taxebundenersättning till biträde och offentlig försvarare Enligt gällande ordning är biträde enligt lagen omfri rättegång berättigat till arvode för nedlagt arbete och för tidsspillansamt gottgörelse för nödvändiga utgifter. Arvode skaU bestämmas till det beloppsom kan anses utgöra skälig ersättning för uppdraget med avseende på det arbeteoch den tidsspillan det krävt, den omsorg och skicklighet varmed det utförtssamt övriga omständigheter. Arvode till offentlig försvarare för arbete ochtidsspillan samt ersättning för kostnad utgår enligt eftervad rätten prövar skäligt. Utgångspunkt vid domstolens arvodesprövning är detbelopp som biträdet eller försvararen anser vara skäligt och som han begär iersättning. Enligt i propositionen föreslagen lydelse av 22 § rättshjälpslagenoch 21 kap. 10 § skall Kungl. Maj:t eller, efter Kungl. Ma3:tsbemyndigande, centralmyndigheten för rättshjälpen fastställa taxor som skalltillämpas vid bestämmande av ersättning åt biträde och offentlig försvarare.Fråga om ersättning åt offentlig försvarare samt åt biträde i mål eller ärendevid allmän domstol, krigsrätt och arbetsdomstolen skall enligt förslagetavgöras av domstol. I andra fall fastställs biträdesersättningen avrättshjälpsnämnd. Detta föreslås gälla även vid allmän rättshjälp utan beslutav rättshjälpsnämnd om den rättssökande eller biträdet begär det eller omrättshjälpsnämnden självmant tar upp ersättningsfrågan till prövning. Imotionen 1972: 1473 framförs kritik mot det föreslagna taxesystemet, ochmotionärerna yrkar att avslår förslaget i denna del. Till stöd härföråberopas bl. a. vad anfört i remissyttrande Överdepartementspromemorian. Enligt hovrättens mening är de nuvarande reglerna,främst med hänsyn till den enskildes intresse, förtjänta att bibehållas somhuvudprincip eftersom de lämnar utrymme för ett hänsynstagande till halten avbiträdets eller försvararens individuella insats. Ett omfattande taxesystem,innebärande att biträdet eller försvararen till följd av målets art på förhandkan beräkna den blivande ersättningen, skulle enligt hovrätten kunna medförarisk för minskat intresse för målet från hans sida och även kunna leda tillöverbetalning för vissa insatser. a. mot denna bakgrund föreslårmotionärema att i stället för av statUg myndighet fastställda taxor överenskommelser om riktlinjer för normalarvoden i de vanligast förekommandemålen skall träffas efter samråd mellan i. ex. centralmyndigheten, ,presidentkollegiet och tingsrättsdomareföreningen. Utskottetvill till en början konstatera att biträde och offentlig försvarare givetvisskall ha rätt till skälig ersättning för sitt arbete samt att någonändring i detta hänseende inte är avsedd. Det finns också anledning erinra omatt det genom vidtagna ändringar i ochlagsökningslagen införts en ordning som innebär att ersättning förinkassokostnad och kostnad i mål om betalningsföreläggande skall bindas tiU eni författning fastställd taxa (prop. 1971: 105, JuU 1971: 12, rskr 1971: 203).Vid sidan härav har vid skilda domstolar utvecklats en mer eller mindreschabloniserad arvodessättning i enklare tvistemål och brottmål av mera vanligenförekommande slag. Även i andra mål förekommer viss schablonisering vidberäknande av arvode med hän syn till den tidsåtgång uppdraget krävt. Vidbedömande av det i propositionen föreslagna taxesystemet måste enligtutskottets mening beaktas att rättshjälpsreformen får antas komma att medföraen väsentlig ökning av antalet rättshjälpsärenden och av det allmännas utgifterför rättshjälpen. Det är därför nödvändigt att systemet medger en så effektivkontroll över statsverkets kostnader som möjligt. En kostnadskontroll är ocksåsjälvfallet av stort värde för den som har rätishjälp och skall bidra tillkostnaderna eller kan drabbas av återbetalningsskyldighet mot statsverket. Detföreslagna taxesystemet har sin grund i önskemålet att finna en metod för arvodesprövningensom ålägger den som begär ersättning att visa att det begärda arvodet är skäligt.För ett sådant system talar enligt utskottets mening olika synpunkter, bl. a.svårigheterna att rätt värdera ett biträdes arbetsinsats och intresset avlikformighet vid bedömningen. Angeläget är emeUertid att understryka atttaxorna skall ses som utgångspunkter eller riktpunkter vid arvodesprövningen ett komplement till de gällande ersättningsreglerna. Avvikelser skall kunnaske från taxorna i den mån den arvodesbe-rättigade visar att det föreUgger skälatt avvika från normalarvodet. Avvikelse skall också kunna ske i sänkanderiktning. Härigenom ges för att citera lagrådet ett rimligt utrymme för atttillgodose variationer i svårighetsgrad, ådagalagd skicklighet, arbetsmängd ochandra sådana förhållanden i de särskilda ärendena. Mot denna bakgrund är enligtutskottets mening de farhågor för bl. a. överbetalning av vissa insatser ochminskat intresse från ombudens sida som motionärema anför betydligt överdrivna. Underhänvisning till det anförda tillstyrker utskottet propositionen i förevarandedel och avstyrker motionsförslaget. Som framgått av den inledande redogörelsen förreformens huvudsakliga innebörd skall de centrala funktionerna pårättshjälpsområdet enUgt propositionen anförtros åt en centralmyndighet. Om ettdomstolsverk imättas i enlighet med domstolsverksutredningens förslag, anserdepartementschefen lämpligt att verket blir central förvaltningsmyndighet för rättshjälpen avses få hand omvissa personal- och ekonomiadministrativa uppgifter röranderättshjälpsnämnderna och de allmänna advokatbyråema. Den skall också fastställataxor på rättshjälpsområdet och följa tUlämpningen av taxorna. Vidare skall denkunna meddela direktiv och anvisningar för rättshjälpsnämndernaskostnadsprövning och prövning av frågor om kostnadsbidrag samt även i övrigtgenom direktiv och anvisningar tiU rättshjälpsnämnderna sörja för en riktig ochenhetlig rättstiUämpning inom sitt område. Även de allmänna advokatbyråernaföreslås bli inordnade under centralmyndigheten, dock endast i administrativthänseende. Slutligen föreslås centralmyndigheten få ställning somfullföljdsinstans vid talan mot beslut av rättshjälpsnämnd. Imotionen 1972:1469 anförs att det torde stå klart att en centralmyndigheterfordras för rättshjälpen. Motionärema anser dock att myndighetensarbetsuppgifter bör bli begränsade, och de ifrågasätter det lämpliga i attsammanföra de allmänna advokatbyråerna och domstolarna under sammaadministrativa myndighet. Andra altemativ bör prövas, såsom en friståndecentral rättshjälpsnämnd av mycket begränsad storlek. Mot denna bakgrund yrkarmotionärerna att hemställer hos Kungl. Maj:t om förnyadeöverväganden rörande lämplig centralmyndighet för rättshjälpen. Utskottetfinner att den föreslagna utbyggnaden av samhällets rättshjälp gör det erforderligtmed en centraliserad ledning och samordning av verksamheten inomrättshjälpsområdet. Arbetsuppgifter av angivet slag bör av praktiska ochprincipiella skäl inte lämpligen ligga på departemental nivå. Utskottetansluter sig därför till uppfattningen att det bör finnas en centralmyndighetför rättshjälpen. har denna dag fattat beslut att en centralförvaltningsmyndighet ett domstolsverk skall inrättas för domstolsväsendet(prop. 1972: 1 bil. 4 s. 58 f, JuU 1972: 8, rskr 1972: 159). Med hänsyn bl. a.tiU de arbetsuppgifter av personal- och ekonomiadministrativ natur som dennamyndighet kan väntas få beträffande domstolsväsendet och även i viss månbeträffande åklagarväsendet synes det utskottet lämpligt att myndigheten som departementschefenförordar får ansvaret även för de uppgifter av motsvarande slag momrättshjälpsområdet som centralmyndigheten för rättshjälpen bör ha. I motsatstill motionärema har remissinstanserna allmänt ansett att hinder inteföreligger för att domstolarna och de allmänna advokatbyråerna i rentadministrativt hänseende sorterar under samma centralmyndighet. Utskottet delardenna uppfattning. Att såsom motionärema föreslagit överväga inrättandet avytterligare en central myndighet på rättsväsendets område vid sidan avdomstolsverket kan enligt utskottets mening bl. a. från statsfinansiellasynpunkter inte komma i fråga. Med hänsyn till det anförda avstyrker utskottetyrkandet i motionen 1972:1469 om ytterligare överväganden beträffande valet avcentralmyndighet. I sammanhanget bör uppmärksammas att ännuinte tagit ställning till tidpunkten för inrättande, liksom f.ö. inte heller till lokaliseringsorten för verket. Ställningstagandet härvidlaghar uppskjutits i första hand tUl höstsessionen med riksdag. Dettaförhållande aktualiserar frågan var centralmyndighetsfunktionerna bör ligga,därest inte hinner byggas upp innan rättshjälpsreformen träderi kraft. Av propositionen framgår att organisatoriska förutsättningarföreligger att knyta dessa funktioner inom rättshjälpsområdet tiU den sedanden bestående ().Utskottet finner för sin del naturligt att i den mån det blir erforderligt nämnden i avvaktan på inrättande handhar de ifrågavarandearbetsuppgifterna. Utskottet förutsätter att så sker. Skyddför begreppet rättshjälp m. m. Mot bakgrund av bl. a. en framstäUning från riksdagenom skydd för begreppet rättshjälp (3 LU 1970: 46, rskr 1970: 245) har i 45 §förslaget till rättshjälpslag intagits en bestämmelse som innebär att den som ifirma eller annars i yrkesmässig verksamhet som inte är advokatverksamhetuppsåtligen använder benämningen rättshjälp på sätt som är ägnat att leda tillatt verksamheten förväxlas med den rättshjälpsverksamhet som bedrivs vidadvokatbyrå allmän eller enskUd skaU dömas till böter. Lagrammet innehållerockså straffstadgande för den som uppsåtligen i firma eller annars iyrkesmässig verksamhet obehörigen använder benämningen allmän advokatbyrå ellerbenämning som kan förväxlas därmed. vid början väckta motionen 1972: 176 kritiseras det förhållandetatt personer som inte har några juridiska kvalifikationer inte så sällaninnehar och driver juridisk byrå. Benämningen juridisk byrå är enligtmotionären för många vilseledande och ger association till juridisk sakkunskapsamtidigt som man kan tro att det är fråga om advokatbyrå. Motionären finnerdet angeläget att bestämmelser tillskapas, som föreskriver skyldighet för densom driver juridisk byrå att antingen själv inneha juridisk kompetens ellertill byrån knyta person med sådan kompetens. Med hänsyn härtiU hemställes imotionen att hos Kungl. Maj:t anhåUer om utarbetande av bestämmelserangående rätten att driva verksamhet under beteckningen juridisk byrå. mening riktar motionen uppmärksamheten på en mindretillfredsställande företeelse inom det svenska rättslivet. Det är självklartangeläget att den rättssökande allmänheten inte genom iUojala förfarandenförleds att i rättssaker arUita biträde utan erforderliga kunskaper, tilläventyrs mot oskäliga kostnader. Beträffande de medel som står tUl buds föringripande mot sådana förfaranden som avses i motio- nenvill utskottet anmärka att begagnande av vilseledande firma i vissa situationerkan vara straffbart som bedrägeri eller liknande brott. Vidare gergeneralklausulen lag om otillbörlig marknadsföring möjligheter tillvitesingripande mot förfarande som strider mot god affärssed eller på annatsätt är otillbörligt. Bestämmelsen i 45 § i förslaget till rättshjälpslag omstraff för den som obehörigen använder benämningen allmän advokatbyrå ellerbenämning som kan förväxlas därmed kan också i viss utsträckning blitillämplig mot juridiska byråer i allmänhet. Enligt utskottets mening tordevidare genomförande av rättshjälpsreformen få till följd att utrymmet försådana juridiska byråer som avses i motionen blir mindre, somallmänhetens insikter om befintiiga möjligheter tUl kvalificerad rättshjälpblir större. Här kan tiUäggas att det förslag till firmalag som framlades ifirmautredningens betänkande "Firmaskydd" (SOU 1967: 35) innehåUergenerella stadganden om förbud mot användning av vilseledande firma. Enligtvad utskottet inhämtat kan förslag till en aUmän firmalagstiftning,innehållande bl. a. stadganden av nyssnämnd art, förväntas bli remitterat tilllagrådet . bedömning synes trots de möjligheter till ingripande som enligtdet ovan sagda står tiU buds åtskUliga fall kunna förekomma då merverkningsfulla åtgärder erfordras för att stävja sådana förfaranden sommotionären vänder sig mot. Frågan om sådana åtgärder bör därför enUgtutskottets mening närmare övervägas inom Kungl. och förslag iämnet föreläggas i lämpligt sammanhang. Motden föreslagna bestämmelsen i 45 § förslaget till rättshjälpslag har utskottetingen erinran. Som framgått av det föregående innebärpropositionen att rättshjälp i princip skall kunna länmas var och en i aUarättsliga angelägenheter där behov av bistånd föreligger, oavsett om ärendetbehandlas av allmän domstol, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndigheteller gäller rådfrågning eller annat biträde. Så tiU vida innebär reformen enbetydande vidgning av tillämpningsområdet för samhällets rättshjälp. Däremotomfattar rättshjälpen i det nya systemet i huvudsak samma slag av förmåner somf. n. kan utgå eiUigt lagen om fri rättegång. I fråga om biträdeshjälp föreslåssålunda att rättshjälpen skall täcka kostnad för biträde som varit behövligtför tillvaratagande av den rättssökandes rätt. Biträdesförordnande fömtsätteratt den rättssökande inte själv eUer genom någon, som i tjänsteställning elleraimars lämnar honom bistånd, kan behörigen ta till vara sin rätt. Beträffandeparts instäUelse-kostnad föreslås att den som har rättshjälp skall kimna fåersättning av aUmännamedel för kostnader för resa och uppehälle i samband med instäUelse. Somförutsättning uppställs här att personlig inställelse ålagts vederbörande. I nuberörda hänseenden föreslås reglerna bU desamma vare sig det är fråga om ärendevid allmän domstol, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet.Beträffande bevisnings- och utredningskostnader görs emellertid skUlnad mellanå ena sidan ärenden vid allmän domstol och å andra sidan ärenden påförvaltningsområdet. När fråga är om rättshjälp för rättegång vid allmändomstol kan kostnadema bestridas av allmänna medel. I förvaltningsärende elleri angelägenhet av beskaffenhet att kunna komma under förvaltningsmyndighetsprövning omfattas bevisnings- och utredningskostnaderna däremot inte av det nuföreslagna rättshjälpssystemet. Frågan om bl. a. sådan rättshjälp iförvaltningsärenden är emeUertid f. n. föremål för Kungl. Maj:ts övervägande ianledning av förslag av utredningen om rättshjälp i förvaltiiingsärenden (SOU1971: 76). Frågorom rättshjälpens omfattning i förvaltningsärenden tas upp i två motioner. Imotionen 1972: 1471 uttalas att det är oklart hur och i vilken omfattningrättshjälp skall utgå i fråga om förvaltningsärenden samt att det är nödvändigtatt rättshjälpsreformen kompletteras på gmndval av de förslag som framlagts avden nyssnämnda utredningen. Motionärema hemställer att hos Kungl.Maj:t begär att lagtexten beträffande rättshjälp i förvaltningsärendenförtydUgas och att ger Ktmgl. Maj:t tiU känna vad i motionen anförtsom behovet att komplettera reformen med förslag om rättshjälp i förvaltningsärenden.I motionen 1972: 1469 framhålls att den nu föreslagna reformen endast ibegränsad utsträckning kan tillgodose rättsskyddsbehovet på den administrativasidan bl.