bet · FV01LU11 · 1972-12-31 00:00:00 — Med hänsyn tilllänsstyrelsernas nära kontakt med allmänheten får dock förutsättas attlänsstyrelserna oberoende av vem som skall besluta i ärendena gör denförberedande utredningen i ärendena och avger yttrande. Av myndigheter somenligt utredningen skulle kunna tänkas komma i fråga för handläggning avpermutationsärendena synes enligt kammarkollegiet vara den mestlämpade. En överföring till kammarkollegiet medför uppenbara fördelar. Sålundakommer handläggningen att bli koncentrerad till en myndighet, som redanbesitter erfarenhet av dessa ärenden och som äger juridisk sakkunskap.Länsstyrelsen i län anser att mot en delegation av permutationsrättentill länsstyrelserna talar den omständigheten, att beslutskompetensen härigenomkommer att spridas på ett stort antal instanser, vilket skulle försvåra enenhetlig rättstillämpning. Även om detta förhållande delvis skulle kunnaavhjälpas genom föreskrifter om samråd och underställningsförfarande, skulledock syftet att uppnå ett förenklat förfarande i dessa ärenden i viss mån förfelas.Länsstyrelsen i framhåller att valet av beslutande instans bör ståmellan länsstyrelserna och kammarkollegiet. har redan nu mycketofta kontakter med allmänheten i stiftelsefrågor, inte minst ipermutationsärenden. kännedom om länet och dess behov är avstor betydelse i dessa ärenden. Denna kännedom kan givetvis avspegla sig ilänsstyrelsernas yttrande, men fråga är om mycket vinnes med en centralmyndighet. I varje fall är ett alternativ att fick ändraorganisatoriska föreskrifter. Sådana ärenden som förenkhng och moderniseringav stadgarna, styrelsens sammansättning, formerna för utseende avstyrelseledamöter och revisorer bör kunna avgöras av länsstyrelse. Med en sådanordning skulle en del enklare ärenden kunna handläggas snabbare. Även omåtskilliga skäl sålunda talar för länsstyrelserna som beslutande instans,anser likväl, att kammarkollegiet bör bli beslutande instans medhänsyn till kravet på likformighet i behandlingen av dessa ärenden och behovetav en instans, som blir specialiserad på detta område. i Västmanlandslän tillstyrker att beslutanderätten delegeras till kammarkollegiet. Härigenomanser att större möjligheter erhålls för skapande av en enhetligpraxis än om handläggningen skulle splittras på ett flertal organ.Länsstyrelsen i anför att antalet stiftelser över vilkalänsstyrelsen utövar tillsyn är i förhållande till övriga län relativt få.Endast några enstaka permutationsärenden har förekommit under senare år.Länsstyrelsen i ifrågasätter om det inte bör skapas möjlighetför kollegiet att i vissa smärre ärenden, t. ex. beträffande stiftelsersorganisation och yttre status, delegera sin beslutanderätt till länsstyrelse.Länsstyrelsen i slutligen motsätter sig visser- ligeninte utredningens förslag men ifrågasätter om inte beslutanderätten i andraärenden än sådana som rör fideikommiss kunde anförtros åt länsstyrelserna.Förfarandet blir enklare om den myndighet som mottar ärendet från sökandenockså är beslutande instans. Till förmån för att lägga beslutanderätten hoslänsstyrelserna talar även dessas lokal- och personkännedom samt kunskap om deunder tillsyn ställda stiftelsernas organisation och verksamhet.Länsstyrelserna har fått erfarenhet av permutationsärenden som förberedandeorgan och som remissinstans samt handlägger redan nu vissa sådana ärenden.Risken för oenhetlig tillämpning om länsstyrelserna tillerkäimsbeslutanderätten torde vara obeydlig med hänsyn till den enhetliga praxis somnu råder på området och den frånvaro av motsättningar i huvudfrågan som präglarärendena. Risken reduceras ytterligare genom möjligheten till besvär.Länsstyrelsen anser i vart fall att vissa ärenden av enkel beskaffenhet,framför allt sådana som avser ändring av organisatoriska föreskrifter, böravgöras av länsstyrelse. Vadbeträffar utredningens förslag om handläggningen av ärendena har detta däremotvid remissbehandlingen mött kritik. Flera remissinstanser föreslår sålunda attalla ansökningar om stiftelseförordnanden skall ges in direkt tillkammarkollegiet. Vad gäller frågan om beslutande instans ipermutationsärenden instämmer föredraganden med utredningen i att de ärendensom rör fideikommissförordnanden bör delegeras till fideikommissnämnden.Sakligt sett har ärendena nära samband med de frågor om avveckling avfideikommiss som nämnden nu handlägger. Nämnden anlitas också som remissinstansi vissa permutationsärenden. Vad beträffar stiftelseförordnanden i övrigt ärsom utredningen framhåller olika alternativ tänkbara. Goda skäl kan enligtföredraganden synas tala för att förlägga prövningen till länsstyrelserna, somär tillsynsmyndighet för många av de stiftelser det gäller. Emellertid harföredraganden i likhet med utredningen och det övervägande antaletremissinstanser kommit till den uppfattningen att handläggningen avstiftelseärendena bör koncentreras till en myndighet. Vad som framför allttalar för denna lösning är att den skapar de bästa förutsättningarna för enenhetlig tillämpning. Som lämplig myndighet förordar utredningenkammarkollegiet, som redan har erfarenhet av permutationsfrågor, bl. a. iegenskap av regelbundet anlitad remissinstans i sådana ärenden. För egen delansluter föredraganden sig efter samråd med chefen för till utredningens förslag. Beträffandehandläggningen av permutationsärenden anser föredraganden för egen del denlämpligaste ordningen vara att ansökan i permutationsärende alltid ges in tillden myndighet som skall pröva ärendeti första instans, dvs. fideikommissnämnden resp. kammarkollegiet. Dessamyndigheter bör vid behov samråda med länsstyrelse och annan statlig myndighet.Detta torde följa av allmänna regler och alltså inte kräva någon uttryckligföreskrift i föreliggande sammanhang. I åtskilliga ärenden av enkel eller rutinbetonadkaraktär synes något samråd inte vara behövligt. Det kan inte anses motiveratatt rutinmässigt inhämta yttrande från den centrala myndighet till varssakområde den aktuella frågan närmast hör. Om yttrande inhämtas bara i sådanafall då det är av behovet påkallat kommer handläggningstiderna i många fall attkunna hållas korta. Föredragandeninstämmer vidare i att delegeringen bör förenas med regler om överlämnande tillKungl. Maj:t av vissa ärenden för avgörande. Maj:t bör sålunda avgöra delsärenden som rör betydande ekonomiska värden, t. ex. fråga om ändradändamålsbestämning för en stiftelse med stora kapitaltillgångar, dels ärendendär det uppkommer frågor av principiell betydelse, som får räckvidd utöver detaktuella ärendet. Däremot kan föredraganden inte ansluta sig till den under remissbehandlingenframförda synpunkten att Kungl. Maj:t alltid bör avgöra fall därprövningsmyndigheten och central förvaltningsmyndighet som har hörts i ärendethar olika uppfattningar. En sådan meningsskiljaktighet kan dock givetvis varaett tecken på att det föreligger en principfråga som bör överlämnas tillKungl. Som utredningen föreslagit bör besvär i permutationsärende kunnaanföras hos Kungl. Motionärerna hävdar att det är önskvärt att man fårtill stånd en de-centraUsering av den relativt stora grupp av konseljärenden,över 300 , som permutationsärendena utgör. Den beslutanderätt som enligtpropositionens förslag läggs på kammarkollegiet borde härvid med fördel kunnaöverföras till länsstyrelserna. För en sådan överföring av beslutanderätten,vilken också förespråkas av några remissinstanser, talar enligt motionäremasmening en rad skäl. Till skillnad mot det nu före-hggande förslaget skulle densålunda innebära en verklig decentralisering, något som ligger väl i linje medden viljeinriktning i andra ärenden markerat. påpekar avgör vidare länsstyrelserna redan nu vissaärenden om permutation av stiftelseförordnanden samt har även somremissinstanser och förberedande organ fått erfarenhet av permutationsärenden.Länsstyrelsen är också tillsynsmyndighet enligt lagen om tillsyn överstiftelser. Vidare bör enligt motionärerna beaktas att kännedomom lokala förhållanden kan vara till nytta vid handläggningen, eftersom en stiftelsesverksamhet i allmänhet är lokalt förankrad. Motionärernaframhåller därjämte att föredragande statsrådet som enda argument mot attöverföra beslutanderätten till länsstyrelserna an- föratt en koncentration av handläggningen till en central myndighet skapar debästa förutsättningarna för en enhetlig tillämpning. Detta argument har dockenligt motionärernas mening inte någon avgörande tyngd. Såväl föredraganden somdepartementsutredningen konstaterar nämligen att de utredningsärenden det härrör sig om är föga komplicerade och att det är sällsynt medmeningsmotsättningar mellan sökandena och de myndigheter som har att tabefattning med permutationsärendena. Vidare skall vid tillämpningen av lagengälla den praxis som har utvecklats vid Kungl. Maj:ts handläggning avpermutationsärenden och som finns redovisad i propositionen. De i lagenföreslagna möjligheterna till besvär mot beslutsinstansens avgöranden och tillunderställning av betydelsefulla principfrågor och ärenden, som rör betydandevärden, minskar enligt motionärernas mening ytterligare risken för negativa konsekvenserav en överföring av beslutanderätten till länsstyrelserna. Motionärernaanför avslutningsvis att de anser det vara viktigt att en centralisering avbeslutsfattandet om möjligt undviks och att, såvida inte mycket starka skälkan anföras däremot, handläggningen av ärenden förläggs så nära berördamänniskor som möjligt. Maj:t anses sedan gammalt ha befogenhet attgenom beslut om s. k. permutation medge ändring av bestämmelser i gåvobrev,testamenten, stiftelseförordnanden och liknande. Maj:ts permutationsrättgrundas inte på någon bestämmelse i regeringsformen utan den har vuxit fram påsedvanerättslig grund med anknytning till allmän civillag. Även underordnademyndigheter har i några fall genom samfälld lagstiftning eller regeringsbeslutbemyndigats att besluta i permutationsärenden. Som exempel härpå kan nämnaslagen 1967: 531 om tryggande av pensionsutfästelse m. m. (22 §). Maj:thandlägger f. n. omkring 300 permutationsärenden . Propositioneninnehåller förslag till en särskild permutationslag med regler omförutsättningarna för permutation och om handläggning av permutationsärendena.Förslaget innebär att beslutanderätten delegeras till fideikommissnämndensåvitt rör fideikommissförordnanden och i övrigt till kammarkollegiet. I vissafall skall dock ärende överlämnas till Kungl. Maj:t för avgörande. Denföreslagna lagen gäller ej sådana pensions- eller personalstiftelser som avsesi lagen om tryggande av pensionsutfästelse. För permutation beträffande sådanstiftelse gäller således fortfarande bestämmelserna i 22 § nämnda lag.Beslutanderätten i sistnämnda slag av ärenden tillkommer tillsynsmyndigheten,dvs. i det län där arbetsgivaren har sin hemvist. Till grund förpropositionen ligger ett av departementsutredningen avgivet förslag tilldelegering av beslutanderätten i permutationsärenden. har i anledning av motioner åren 1966,1969 och 1970 (ILU 1966: 37, ILU 1969: 22, SU 1969: 125 och ILU 1970: 57) behandlatfrågor om förenkling av permutationsförfarandet. I princip har ställtsig positiv till tanken på vidgad delegering av beslutanderätten från Kungl.Maj:t till underlydande myndigheter men hänvisat till att frågan behandlades avdepartementsutredningen. Mot bakgrund härav vill utskottet uttrycka sintillfredsställelse över att förslag till delegering av beslutanderätten nukunnat föreläggas . Inom utskottet har inte rått några delade meningarom det angelägna i reformen. Däremot har enighet inte kunnat uppnås i fråganom till vilken myndighet delegering skall ske och i vissa avseendenbeträffande de materiella reglerna om permutation. I det följande behandlar utskottetdessa två frågor. Demateriella reglerna om permutation Utredningen ansåg inte att permutationslagen bordeinnehålla några materiella bestämmelser om permutation. I stället förordadeutredningen att i propositionen togs in en redogörelse för Kungl. Maj:tspraxis i permutationsärendena med förklaring att delegeringen inte var avseddatt innebära någon ändring häri. Utredningens förslag blev föremål för mycketdelade meningar under remissbehandlingen. Såsomframhålls i propositionen lämnar permutationsinstitutet möjlighet tillväsentliga ingripanden i enskildas dispositioner. Utskottet delar därförföredragande statsrådets uppfattning att permutationsrätten i sina huvuddragbör regleras i lag. Samma mening har även grundlagberedningen gett uttryck förgenom att föreslå att i den blivande nya regeringsformen införs ett stadgandesom reglerar förutsättningarna för permutation (s. 7 ovan). I1 § förslaget till permutationslag har angetts tre kvalificerade förutsättningarför permutation nämligen att, på grund av ändrade förhållanden, bestämmelse ejlängre kan iakttagas eller blivit uppenbart onyttig eller blivit uppenbartstridande mot utfärdarens avsikter. Härjämte anger lagtexten att permutationfår ske om annat särskilt skäl föreligger. Vid utformningen av lagrummet harenligt föredragande statsrådet 22 § lagen om tryggande av pensionsutfästelse m.m. tjänat som mönster. I motionen 1972: 1574 yrkas att orden annat särskiltskäl skall utbytas mot orden eljest synnerliga skäl. Till stöd för yrkandetanför motionärerna att grundlagberedningen i sitt betänkande an-gett att som enförutsättning för permutation skall gälla att synnerliga skäl till ändringföreligger. Utskottetvill för sin del understryka att en utgångspunkt för utformningen avpermutationslagen bör vara att någon ändring ej skall ske i den praxis som har utvecklats vid Kungl. permutationsärendenaoch som har redovisats i propositionen. Vid en genomgång av denna praxis kankonstateras att man i vissa fall, där permutation skett, svårligen kan hävdaatt "synnerliga skäl" till ändring förelegat. Utskottet syftar här påvissa ändringar av förvaltningsbestämmelser, såsom t. ex. förenkling ochmodernisering av stadgar, ändring av styrelses sammansättning, överflyttningav förvaltningen från en instans till annan instans m. m.Enligt utskottets mening täckes dessa fall bättre av det i propositionenanvända uttrycket "särskilda skäl". Denna formulering återfinns ocksåi 22 § i lagen om tryggande av pensionsutfästelse m. m. Utskottet tillstyrkerdärför att med avslag på motionen antar 1 § i förslaget tillpermutationslag. I sammanhanget vill utskottet emellertid understryka attutskottet delar motionärernas uppfattning att den civilrättsliga lagstiftningenbör anpassas till motsvarande grundlagsstadgande. Utskottet förutsätter därföratt, om det i den nya regeringsformen införs bestämmelser om permutation, somavviker från den nu föreslagna permutationslagen, sistnämnda lag blir föremålför en översyn. Såsom framgår av det föregående skall enligt 2 § ilagförslaget fråga om permutation prövas, såvitt rör fideikommiss, avfideikommissnämnden och i annat fall av kammarkollegiet. Avser ärendet ändradändamålsbestämning för egendom av betydande värde eller uppkommer i ärendetfråga av särskild vikt från allmän synpunkt, skall ärendet dock överlämnas tillKungl. Maj:t för avgörande. Talan mot fideikommissnämndens ochkammarkollegiets beslut i permutationsärende skall enligt 4 § föras hos Kungl.Maj:t genom besvär. Vadförst angår fideikommissärendena delar utskottet helt föredragandensuppfattning att dessa ärenden lämpligen bör avgöras av fideikommissnämnden.Utskottet tillstyrker förslaget i denna del. Beträffandeövriga permutationsärenden yrkas i motionen 1972: 1573 att beslutande instansskall vara i det län där sökanden är bosatt. Som grund föryrkandet åberopar motionärerna bl. a. att man härigenom skulle uppnå en verkligdecentralisering som den lokala kännedomen om ärendena skulle blibättre tillvaratagen. Utskottetmedger att vissa skäl onekligen talar för ett förläggande av prövningen tilllänsstyrelserna. Såsom utskottet anfört i det föregående är länsstyrelsenredan beslutande instans i permutationsärenden som avser pensions- ochpersonalstiftelser. Dessutom är tillsynsmyndighet enligt lagen omtillsyn över stiftelser. Vidare kan, såsom motionärerna framhåller,kännedom om lokala förhållanden vara till nytta vid avgörandetav permutationsärenden. skottetvill dock peka på det inte ovanliga förhållandet att en stiftelse har sinstyrelse på en ort men t. ex. fastigheter på annan ort inom annat län. Ipermutationsärenden, som rör dessa fastigheter, kommer med motionärernasförslag den beslutande att sakna den lokala kännedomen. Denstora nackdelen med överflyttandet av beslutskompetensen till länsstyrelsernaär dock framför allt att ärendena skulle spridas på ett stort antalmyndigheter, vilket uppenbart skulle komma att försvåra en enhetligrättstillämpning. Såsom framgår av bl. a. i länyttrande skulle flera av länsstyrelserna få handlägga endast några fåpermutationsärenden . Utskottet vill för sin del understryka att detär. av största vikt att permutations-praxis även i fortsättningen kännetecknasav kontinuitet och enhetlighet. Enligt utskottets mening kan detta uppnåsendast om beslutsrätten anförtros en central myndighet. Den i 3 § föreskrivnaskyldigheten för beslutsmyndigheten att underställa Kungl. Maj:t vissa viktigaavgöranden skulle endast delvis kunna motverka riskerna för oenhetlighet irättstillämpningen om beslutsrätten anförtroddes regionala rnyndighe-ter. Såsomframgår av sammanställningen över remissyttranden (s. 912) delas utskottetsuppfattning av de allra flesta av de i ärendet hörda länsstyrelserna samt avalla övriga remissinstanser. Den av motionärerna påtalade viktiga lokalakännedomen bör den centrala myndigheten enligt utskottets mening kunnatillföras genom inhämtandet av yttrande från vederbörande länsstyrelse. Medhänsyn till det anförda tillstyrker utskottet att beslutanderätten iförevarande ärenden delegeras till kammarkollegiet, som företräder erfarenhetoch sakkunskap på området. Motionen bör följaktligen avslås. Deföreslagna reglerna om underställning (3 §) och besvär (4 §) till-Styrks avutskottet. Övriga delar av lagförslagen föranleder ingenerinran från utskottets sida. A. att med avslag på motionen 1972:1574antager 1 § i det vid propositionen 1972: 8 fogade förslaget till per mutationslag; B. att med avslag på motionen 1972: 1573antager 24 §§ i förslaget till permutationslag; C. att antager förslaget tillpermutationslag i vad för slaget ej omfattas av utskottets hemställan under A och B; D. att antager förslaget till lag omändring i förordningen , huruledes rättelse och förklaring utigjorde fideikommissförfattningar må sökas, samt vad i avseende på fardag avfideikommissegendom kommer att iakttagas. Närvarande:herrar i (fp). (), fröken i (s),herrar (), (), (), (), herrarAndersson i (s), (), (vpk), i (s),i (c), Stadling (s)*, i Heden (c)* och iSunne (s). Ej närvarande vid betänkandets justering. 1)beträffande de materiella reglerna för permutation av herrar () ochWinberg (m) vilka ansett delsatt det avsnitt av betänkandet som börjar på s. 15 med orden "Utskottetvill" och slutar på s. 16 med orden "en översyn." bort haföljande lydelse: Såsomframgår av det föregående (s. 7) har grundlagberedningen understrukit att enförutsättning för permutation bör vara att synnerliga skäl till ändringföreligger. Med hänsyn till att permutation innebär ingripanden av offentligmyndighet i enskildas dispositioner delar utskottet grundlagberedningensuppfattning. Den i 1 § permutationslagen angivna förutsättningen "annatsärskilt skäl" bör därför såsom motionärerna yrkat utbytas mot orden"eljest synnerliga skäl". I övrigt tillstyrker utskottet attriksdagen antar den föreslagna lydelsen av 1 §. Utskottet vill i sammanhangetvidare understryka att utskottet delar motionärernas uppfattning att dencivilrättsliga lagstiftningen bör anpassas till motsvarande grundlagsstadgande.Utskottet förutsätter därför att, om det i den nya regeringsformen införsbestämmelser om permutation, som avviker från den nu föreslagnapermutationslagen, sistnämnda lag blir föremål för översyn. dels att utskottet bort hemställa A. att med förklaring att det vidpropositionen 1972: 8 fogade förslaget till permutationslag ej kunnat ioförändrat skick antagas med bifall till motionen 1972: 1574 antager 1 § inämnda förslag med följande såsom utskottets förslag betecknade lydelse: Kungl.Maj:ts förslag 1 § Kan bestämmelse, som enskild meddelat i gåvobrev, testamente,stiftelseförordnande eller liknande handling, på grund av ändrade förhållandenej längre iakttagas eller har bestämmelsen blivit uppenbart onyttig eller uppenbartstridande mot utfärdarens avsikter eller föreligger annat särskilt skäl, kanpå ansökan bestämmelsen ändras eller upphävas eller undantag medges försärskilt fall (permutation). Avser permutation ändring av det ändamål som skalltillgodoses, skall det nya ändamålet så nära som möjligt motsvaia det ursprungliga. Utskottetsförslag 1 § Kan bestämmelse, som enskild meddelat i gåvobrev, testamente,stiftelseförordnande eller liknande handling, på grund av ändrade förhållandenej längre iakttagas eller har bestämmelsen blivit uppenbart onyttig eller uppenbartstridande mot utfärdarens avsikter eller föreligger eljest synnerliga skäl,kan på ansökan bestämmelsen ändras eller upphävas eller undantag medges försärskilt fall (permutation). Avser permutation ändring av det ändamål som skalltillgodoses, skall det nya ändamålet så nära som möjligt motsvara det ursprungliga. Vid B. i utskottets hemställan 2) beträffande beslutande instans av herrar iStockholm (fp), (), (), herrar i (c) ochPersson i Heden (c) vilka ansett dels att det avsnitt av utskottets betänkande som börjarpå s. 16 med orden "Utskottet medger" och slutar på s. 17 med orden"av utskottet" bort ha följande lydelse: Enligt utskottets mening talar starka skäl för ettöverförande av beslutskompetensen till länsstyrelserna. Såsom utskottet anförti det föregående är redan beslutande instans i permutationsärendensom avser pensions- och personalstiftelser. Dessutom är länsstyrelsentillsynsmyndighet enligt lagen om tillsyn över stiftelser. Vidare kan, såsommotionärerna framhåller, kännedom om lokala förhållanden varatill nytta vid avgörandet av permutationsärenden. Härtill kommer attlänsstyrelserna redan har erfarenhet av förevarande permutationsfrågor bl. a.i egenskap av regelbundet anlitad remissinstans i sådana ärenden. Som endaargument mot att överföra beslutsrätten till länsstyrelserna anförs i propositionen att enkoncentration av handläggningen till en central myndighet skapar de bästaförutsättningarna för en enhetlig tillämpning. Enligt utskottets mening äremellertid risken för oenhetlighet i rättstillämpningen liten ombeslutanderätten ligger hos länsstyrelserna. Såväl föredragande statsrådet somdepartementsutredningen konstaterar nämligen att ifrågavarande ärenden är fögakomplicerade och att det är sällsynt med meningsmotsättningar mellan sökandenaoch de myndigheter som har att ta befattning med permutationsärendena. Vidareskall vid tillämpningen av lagen gälla den praxis som har utvecklats vid Kungl.Maj:ts handläggning av permutationsärenden och som finns redovisad ipropositionen. De i lagen föreslagna möjligheterna till dels besvär motbeslutsinstansens avgöranden, dels underställning av betydelsefullaprincipfrågor och ärenden, som rör betydande värden, minskar enligt utskottetsmening ytterligare risken för oenhetlighet i rättstillämpningen. Med hänsyntill det anförda finner utskottet övervägande skäl tala för ett överförande avbeslutanderätten till länsstyrelserna. Härigenom uppnås också, såsommotionärerna understrukit, en verklig decentralisering av beslutandeprocesseni dessa ärenden, något som ligger helt i linje med vad i andrafrågor förordat. Utskottet tillstyrker därför att med bifall tillmotionen 1972: 1573 antager 2 § i förslaget till permutationslag med denändringen att ordet "kammarkollegiet" byts ut mot orden"i det län där sökanden är bosatt". De föreslagna reglerna om underställning (3 §) och besvär(4 §) tillstyrks av utskottet. I lagrummen skall dock kammarkollegiet bytas utmot länsstyrelse. dels att utskottet bort hemställa