bet · FV01KU40 · 1972-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1972 KU 1972:40 betänkande i anledning av motion angående visstidspensionen för riksdagsledamot, m. m. 1 motionen 1972:805 av herrarWennerfors (m), () och i (c) hemställs: "1, att måtte uttala att de före den 1januari 1972 gällande reglerna för visstidspension måtte tillämpas så att ingenledamot med större antal riksdagsår skall tilldelas lägre pension än ledamotmed färre riksdagsår och att skillnader härvidlag skall beaktas, 2, att måtte uppdra åt förvaltningsstyrelsen attlägga fram förslag till efterlevandeskydd åt visstidspensionärer från tidenföre ". Motionen tar främst upp två frågekomplex beträffanderiksdagsledamöternas pensionsskydd. Det första avser de före ikraftträdandetden av ersättningsstadgan (1971:1197) för ledamötergällande reglerna för visstidspension. Motionärerna påtalar att tillämpningenav dessa i vissa fall lett till att ledamot med större antal riksdagsårtillerkänts lägre pension än ledamot med färre riksdagsår. bör enligtmotionärerna uttala att en sådan ordning inte bör förekomma och att rättelse iförekommande fall skall företas. Den andra frågeställningen som motionärernatar upp avser den genom den nya ersättningsstadgan införda familjepensionsförmånen.Motionärerna anser att ett efterlevandeskydd bör ordnas också för deledamöter, som tillerkänts visstidspension före . I övrigthänvisas till motionen. Gällande ordning m. m. För ledamöter gäller attpensionsfrågan, liksom för övriga medborgare, i första hand är löst genom denallmänna försäkringen. De pensionsförmåner därutöver som enligt särskildaregler kan utgå till riksdagsledamöter kan väsentligen betecknas somkompletteringspensioner. Bestämmelser om pensionsrätt för ledamöterinfördes först och har sedermera förändrats från tid till annan. De mestlångtgående förändringarna tillkom dels 1960 i samband med att beslut fattadesom den allmänna tilläggspensioneringen (ATP) och riksdags-mannaarvodet dågjordes pensionsgrundande inom denna pensionering (KU 1960:27), dels .1968 dårätt till s. k. visstidspension infördes (KU 1968:40). Genom antagandet av ersättningsstadgan 1 1972.4 saml. (1971:1197) för ledamöter (1971:75)förbättrades ledamöternas pensionsförmåner i flera hänseenden i förhållandetill vad som tidigare gällt. a. infördes en tioprocentig tilläggspensionvid samt sjukpension och familjepension. Vidare nedsatteskvalifikationstiden för hel pension från 20 till 15 riksdagsår.Samordningsreglerna Uppmjukades högst avsevärt. Möjlighet infördes attdispensera från eljest gällande krav för pensionsförmåner. De nya reglernaträdde i kraft och gavs inte retroaktiv giltighet medavseende på ur avgångna ledamöter. Motionsyrkande därom(motionen 1971:1640 - m, c, fp) avslogs på hemställan.1 denna del uttalade utskottet i sitt av godkända betänkande (KU 1971:75) följande: Utskottet är inte berett atttillstyrka att de nu av styrelsen och utskottet föreslagna nya pensionsreglernagenerellt ges retroaktiv tillämpning. Det kan erinras om att styrelsen redanhar befogenheter som ger viss fri prövningsrätt i särskilda fall. Ersättningsstadgan (1971:1197) förriksdagens ledamöter byggde på ett förslag från förvaltningsstyrelsen(framställning 1971:21). Vid framläggandet av detta underströkförvaltningsstyrelsen att en utgångspunkt varit att anpassa hittillsvaranderegler till dels de förändringar som skett genom tillkomsten avenkammarriksdagen, dels den inom LO-SAF-om-rädet träffade uppgörelsen omkompletteringspensioner till allmän tilläggspension och folkpension. Deterinrades om att den ifrågavarande Uppgörelsen på samma sätt som vid införandetav ATP förutsatte ett successivt inväxande i pensionsrättigheterna.Målsättningen hade enligt styrelsen varit att åstadkomma ett system som kundeersätta dittills gällande regler för dem som vid det nya systemets tillkomstvar ledamöter av . En strävan hade också varit att skapa ett frånadministrativ synpunkt enkelt system, som var lätt att tillämpa. I detta sammanhang skall inte lämnas någon fullständigredogörelse för gällande pensionsbestämmelser och deras förhistoria. I ställethänvisas i dessa delar till framställningen 1971:21 från riksdagensförvaltningsstyrelse med förslag till ny ersättningsstadga samt tillutskottets betänkande över ifrågavarande förslag, KU 1971:75. Härskall blotttas upp vissa förhållanden av mera direkt relevans för bedömningen avmotionsyrkandena. Reglerna om visstidspension föreikraftträdandet av ersättningsstadgan (1971:1197) för ledamöterinnehöll i huvudsak följande. Rätt till visstidspension tillkom den som varit ledamot avriksdagen och som vid mandatets upphörande uppnått ålder.Rätten till pension upphörde om pensionstagaren ånyo blev ledamot av riksdagenmen förelåg eljest för tid från mandatets upphörande längst intill den månadvarunder uppnås. Hel visstidspension tillkom den somkunde åberopa minst 20 riksdagsår och utgör för månad av det vid vaetidpunkt gällande basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, dvs, 2 procentför varje riksdagsår. Med nu gällande basbelopp, , utgör sådan pension35 . Lägsta visstidspension - för sex riksdagsär utgör 10 5 12kr. För tid då den som är berättigad till visstidspensiontillika uppbär förtidspension eller sjukbidrag enhgt lagen om allmänförsäkring, lön eller egenpension på grund av anställning i allmän tjänst ellerpension på grund av riksdagsmannauppdraget annan än visstidspension skallvisstidspensionen minskas med sålunda utgående förmån eller i förekommandefall ej utgå. Med rätt till visstidspension är inte förenad någonmotsvarande rätt för efterlevande. För dessa gäller familjepensionsförmånernaenligt lagen (1962:381) om allmän försäkring samt i vissa fallefterlevandepension från den särskilda riksdagsmannapensioneringen. Visstidspensionen avlöses antingen avenbart ålderspension från den allmänna försäkringen (ATP och folkpension)eller under vissa förutsättningar av sådan pension jämte särskildriksdags-mannapension (förmåner enligt den i princip 1960 avlösta förstapensionsformen för ledamöter). I reglerna om visstidspension genomfördes vissaändringar (KU 1970:49). Då beslöts sålunda höjning av pensionerna från av basbeloppet fr. o. m. . Höjningen avsågockså visstidspensioner, som fastställts . Motionsyrkanden omsänkning av kvalifikationstiden för hel pension avslogs. I sitt av riksdagengodkända betänkande uttalade i samband med avstyrkande av ifrågavarande motionsyrkanden följande: Utskottet har------- redan i samband med att reglerna omvisstidspen- sioneringinfördes framhållit att goda skäl talar för en lägre gräns än 20riksdagsår och för en anpassning till förhållandena inom kommunerna. Vad som dåuttalades har återgetts ovan och äger alltjämt giltighet. Utskottet förutsätteratt frågan kommer att upptas till prövning under det fortsatta arbete på enrevision av ersättningsstadgan, som pågår inom förvaltningskontoret, och att enändring kommer att påverka även pensionen enligt tidigare fattade beslut. Vidare tillerkändes 1970 (KU1970:49) styrelsen för bemyndigande att förledamöter som lämnat i samband med övergången till enkammarriksdagmedge dispens från eljest gällande krav kvalifikationstid ochen minimiålder . Styrelsen ägde även i berörda fall medge störrepensionsbelopp än som följde av eljest gällande bestämmelser. Utskottetuttalade i sitt av godkända betänkande i denna del sin anslutningtill motionsvis framförda önskemål om en generös tillämpning av de styrelsensålunda tillerkända särskilda befogenheterna. Beträffande förvaltningsstyrelsens tillämpning av destyrelsen tillerkända särskilda befogenheterna upplyses i en inom riksdagensförvalt- ningskontor den \ upprättad promemoria följande: Styrelsen fastslog , 102 §,vissa riktlinjer för hur visstidspensionerna skulle beräknas för de ledamötersom avgick i samband med enkammarreformen. 1 samband härmed bifölls respektiveavslogs vissa pensionsansökningar. har senare i två besvärsärendenrörande visstidspension fått tillfälle att pröva nämnda riktlinjer. Någonändring av förvaltningsstyrelsens beslut skedde inte. Samtliga före beviljade visstidspensioner somsammanhängde med enkammarreformen--- upptogs till förnyad prövning av styrel sen 3 , 129 §. Detta skedde för att alla nu aktuella visstidspensio ner skulle bringas i överensstämmelse med de av styrelsen antagna riktlinjerna. Några beslut om visstidspension ändrades, . De i promemorian den 11.2.1972berörda principerna för beviljande av visstidspension i särskild ordning har ien inom upprättad promemoria av den 18.3.1971angetts sålunda: Ledamot, somvalts till efter , då författningsreformen antogs, och varsmandatperiod sålunda började eller senare, bör inte få tillgodoräknadessa år för åtnjutande av visstidspension. Den vid valettill före bestämda mandatperioden bör i övriga fall fåutgöra grund för beräkning av visstidspensionens storlek. Den som varledamot av andra kammaren 31.12.1968 och som omvalts fårräkna som fyra. För undvikandeav missförstånd om stadgans rätta innebörd skall vid beslut av pensionsärende,som sammanhänger med enkammarreformen, åberopas beslut (KU 1970:49). I detta sammanhang bör slutligenerinras om bestämmelserna om avgångsersättning. Denna ersättningsform tillkom 1968i samband med beslutet om införande av visstidspensionen. Därvid beslöts attavgångsersättning skall utgå till den som varit ledamot av minst treår och som inte i samband med mandatets upphörande återgår till eller erhålleranställning i allmän tjänst och som inte heller blir berättigad till pensionenligt ersättningsstadgan eller till förtidspension eller sjukbidrag enligtlagen om allmän försäkring. Avgångsersättning utgör en engångsersättning ochskulle enligt regler alltid motsvara tre månadsarvoden. Möjligheternaatt utge avgångsersättning vidgades genom den nya ersättningsstadgan förriksdagens ledamöter. Till den som vid mandatets upphörande fyllt höjdesockså ersättningen till belopp som motsvarade sex månadsarvoden. I samband medantagandet av den nya stadgan tillerkände vidareförvaltningsstyrelsen begärt bemyndigande att efter framställning medgesärskild avgångsersättning i efterhand till den som lämnat till följd av enkammarreformen och som inte kunnat utfåvisstidspension eller avgångsersättning på grund av gällande samordningsregler. I det ovan berörda särskildariksdagsmannapensionssystemet, som övergångsvis fortfarande har giltighet ivissa fall, ingår rätt till efterlevandepension för make efter den som varitledamot av . Styrelsen för (numera förvaltningsstyrelsen) får också, när särskilda omständigheterföreligger, bevilja pension till make efter den, som varit ledamot av riksdagenkortare tid än , samt till frånskild make. Huvudregeln för rätt tillefterlevandepension är att äktenskapet skall ha ingåtts senast den dagledamoten fyllt men dispens kan i särskilda fall meddelas från dettavillkor. Vissa samordningsbestämmelser gäller. Makepension utgår med hälften av det belopp som tillkommiteller skolat tillkomma ledamoten i form av riksdagsmannapension grundad påantalet vid frånfället uppnådda riksdagsår. Efterlevande barn eller adoptivbarn tillriksdagsledamot kan erhålla pension. Barnpension är avefterlevandemakepension, om sådan utgår, och eljest av pensionen förefterlevande make. Finns flera pensionsberättigade barn ökas dessa procenttalmed för varje följande barn. I det 1968 beslutadevisstidspensioneringssystemet ingick inte någon motsvarande rätt förefterlevande. Vid systemets tillkomst hänvisades i stället till möjhgheternatill efterlevandepension från ATP. En kort redogörelse för gällande regler ifråga om familjepension enligt lagen om allmän försäkring är därför av intressei sammanhanget. Det gäller väsentligen olika regler inom folkpensioneringen ochtilläggspensioneringen. De är i huvudsak följande. Änkepension från folkpensioneringen utgår till 1) änka somhar vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn , därestbarnet vid mannens död stadigvarande vistades i makarnas hem eller hos änkan,2) annan änka, då barn som sagts ej finns, endast om änkan vid mannens dödfyllt och äktenskapet varat i minst fem är. Barnpension från folkpensioneringen utgår till barn, varsfader eller moder avlidit och som ej fyllt , dock ej om barnet varadopterat av annan än den avlidne eller dennes make. Änkepensionen utgör vid nu gällande basbelopp 6 570 kr.för år, dock att om änkan i de fall som avses under 2) ovan ej uppnått vid mannens död pensionen minskas med en femtondel varmedhennes ålder vid mannens död understeg 50. för år och barn och utgårtills barnet uppnått . Änkepension från tilläggspensioneringen utgår till änkaefter den försäkrade, om äktenskapet varat och ingåtts senast dendag, då den försäkrade fyllde . Är dessa förutsättningar ej uppfyllda menhar den försäkrade efterlämnat barn som tillika är barn till änkan, har honlikväl rätt till änkepension. Barnpension utgår till den försäkrades barn som ej fyllt19 år. Hel änkepension utgör för ensam änka vid nu gällandebasbelopp och med maximalt antal pensionspoäng . och, om barnpensionutgår, . Hel barnpension är för ensamt barn då änka alltså ejfinns - samma belopp som för ensam änka, . Finns änka utgörbarnpensionen för ett barn . och för varje barn utöver ett 2 847 kr.för år. Mellan flera barn delas det belopp hka, som tillkommer barnen. Efterlevandeskyddet enligtersättningsstadgan (1971:1197j för ledamöter är i första handavsett att vara en komplettering till vad som utgår enligt lagen om allmänförsäkring. Familjepension utgår efter den som vid sin död var ledamot avriksdagen eller berättigad till egenpension enligt stadgan. Den tillkommerefterlevande make även änkling - och efterlevande barn som inte fyllt 19 år.För efterlevande make har uppställts villkoret att äktenskapet ingåtts senastden dag då ledamoten fyllt med möjlighet för förvaltningsstyrelsen attmedge dispens härifrån. Hel familjepension till ensam änka, änkhng eller ensamtbarn utgör för månad av ledamots månadsarvode (, för år).För två eller flera pensionsberättigade utgår totalt för månad avledamots månadsarvode (. för år). Särskilda regler finns om ökningav familjepensionen till den som är född . Vidare utgår s. k. särskildänkepension till familjepensionsberätti-gad änka, om hon inte får änkepensionenligt tilläggspensioneringen inom den allmänna försäkringen. Hel särskildänkepension utgår för månad av ledamots månadsarvode. Samtliganu nämnda pensioner reduceras om ledamoten tillgodoräknats mindre än 15riksdagsår. Vid t. ex. 9 riksdagsår utgår av de angivna, hela pensionsbeloppen. antogriksdagen ersättningsstadgan (1971: 1197) för ledamöter, som träddei kraft , Den nya stadgan byggde på ett förslag av riksdagensförvaltningsstyrelse och ersatte stadgan (1941:98) om ersättning förriksdagsmanna-uppdragets fullgörande. De äldre bestämmelserna skulle dockalltjämt äga tillämpning i fråga om pensionsrätt som grundar sig endast påledamot-skap av som upphört före , Pensionsbestämmelsernai den nya stadgan gavs sålunda inte någon retroaktiv giltighet. Den nya stadgans pensionsbestämmelser innebarförbättringar i flera avseenden av riksdagsledamöternas pensionsskydd.Bakgrunden var bl, a, de förändringar som skett genom tillkomsten avenkammarriksdagen samt uppgörelsen på LO-SAF-området om kompletteringspensionertill allmän tilläggspension och folkpension. Det bör nämnas att ifrågavarandeuppgörelse på samma sätt som vid införandet av ATP förutsatte ett successivtinväxande i pensionsrättigheterna. Målsättningen för den nya stadganvar, enligt vad förvaltningsstyrelsen uttalade i sitt förslag till stadga, attåstadkomma ett system som kunde ersätta det tidigare regelsystemet för dem somvid det nya systemets tillkomst var ledamöter av . En strävan varockså att skapa ett från administrativ synpunkt enkelt system, som var lätt atttillämpa, I samband med att antog den nyaersättningsstadgan gav också förvaltningsstyrelsen bemyndigande attmedge särskild avgångsersättning i vissa övergångsfall. Bemyndigandet tog siktepå ledamot som lämnat till följd avenkammarreformen och som inte kunnat utfå visstidspension elleravgångsersättning på grund av samordningsreglerna i den äldre ersättningsstadgan.Beslutet i denna del utgjorde en komplettering till det bemyndigande som riksdagen1970 tillerkände styrelsen för med avseende påledamot som lämnat i samband med övergängen till enkammarriksdag.Enligt detta bemyndigande ägde styrelsen medge dispens från eljest gällandekrav på kvalifikationstid och minimiålder samt medge större pensionsbelopp änvad som följde av eljest gällande bestämmelser. uttalade sigsamtidigt för en generös tillämpning av det ifrågavarande bemyndigandet. 1 förevarande motion aktualiseras vissa frågor rörande pensionsskyddetför dem som lämnat senast . Uppenbarligen medanknytning till förvaltningsstyrelsens tillämpning av dess särskildabefogenheter med avseende på dem som lämnat i samband medenkammarreformens införande begärs ett riksdagsuttalande, att de före den 1januari 1972 gällande reglerna för visstidspension måtte tillämpas så att ingenledamot med större antal riksdagsår skall tillerkännas lägre pension än ledamotmed färre riksdagsår. Vidare begärs att skall uppdra åtförvaltningsstyrelsen att lägga fram förslag till efterlevandeskydd åtvisstidspensionärer från tiden före . Som uttalade i fråga om beviljande avpensionsförmåner m. m. till dem som lämnat i samband med övergångentill enkammarriksdag bör förvaltningsstyrelsens särskilda befogenheter i dettahänseende tillämpas generöst. Förvaltningsstyrelsen är oförhindrad att uppta tillomprövning fråga om tillämpningen av styrelsens nu avsedda särskildabefogenheter och därvid fastställa högre pensionsbelopp än som förut utgått.Utskottet anser sig kunna förutsätta att förvaltningsstyrelsen om den finnerfog därtill utnyttjar sina möjligheter härvidlag. Utskottet kan emellertid intetillstyrka att fastställer någon sådan särskild tillämpningsprincipför beviljande av visstidspension som begärs i motionen. På grund av detanförda avstyrker utskottet det i motionens hemställan under punkten 1framställda yrkandet. Den andra frågan motionärerna tar upp avserefterlevandeskyddet för visstidspensionärer från tiden före den 1 januari 1972.För sådana pensionärer har efterlevandeskyddet avsetts skola tillgodoses heltinom ramen för den allmänna försäkringen, dvs. folkpensionen och ATP. nya ersättningsstadgan medger därutöver vissa särskildaförmåner, som huvudsakligen har karaktär av kompletteringspensioner tillpension som utgår från den allmänna försäkringen. Att dessa särskilda förmånerinte utgår beträffande visstidspensionärer från tiden före den 1 januari 1972följer av beslut att inte göra den nya ersättningsstadgan tillämpligför dessa. Utskottet är icke berett att förorda att i denna fråga nuintar annan ståndpunkt än 1971. Det kan vidare enligt utskottets meningförutsättas att förvaltningsstyrelsen följer tillämpningen av de olikapensionsreglerna och om omständigheterna föranleder det tar sådant särskiltinitiativ i det enskilda fallet som kan framstå som påkallat. Utskottetavstyrker därför även det i motionens hemställan under punkten 2 framställdayrkandet. Med hänvisning till vad utskottetsålunda anfört hemställer utskottet att avslår motionen 1972: 805. Närvarande: herrar i Luttra (c), * (s),(), HerneUus (m), * (s), herrar (), iTrollhättan (s). (), i (m), i (s),(). Fiskesjö (c). i (fp), i (s) och Wictorsson (s), * Ej närvarande vid justeringen. 72 1811 S 1972