bet · FV01FiU40 · 1972-12-31 00:00:00 — Finansutskottetsbetänkande nr 1972 FiU 1972: 40 betänkande angåendekonjunldurstimulerande åtgärder. Med stöd av 55 § riksdagsordningenhar vid höstsessionens början följande motioner väckts 1972: 1710 avherr m. fl. (vpk) om konjunkturstimu-lerande åtgärder, 1972: 1711 avherr m. fl. (vpk) om hyresstopp, 1972: 1712 avherr m. fl. (vpk) om prisstopp, 1972: 1713 avherr m. fl. (vpk) om slopande av mervärdeskatten på livsmedel, 1972: 1721 avherr m. fl. (m) om sysselsättningsstimulerande åtgärder, 1972: 1722 avherr m. fl. (c) om sysselsättningsstimulerande åtgärder samt 1972: 1723 avherr m. fl. (fp) om sysselsättningsstimulerande åtgärder. För att få förslagen i motionernanärmare belysta har finansutskottet inhämtat yttranden från skatteutskottet, socialförsäkringsutskottet,socialutskottet, trafikutskottet, näringsutskottet, inrikesutskottet och civilutskottet.Dessa yttranden återfinns i slutet av detta betänkande. I propositionen 1972: 125 angåendeutgifter på tilläggsstat I till riksstaten för /73 avseendekonjunkturstimulerande åtgärder, m. m. som framlades för den 7november 1972 har Kungl. Maj:t under åberopande av utdrag avstatsrådsprotokollet över finansärenden för dels föreslagitriksdagen att godkänna den allmänna uppläggning av den ekonomiska politikensom förordats i statsrådsprotokollet, dels i bilagorna 19 gjort anslagsframställningarm. Med anledning av propositionen har följande motionerväckts 1972: 1804 avherr i (c), 1972: 1871 avherr (), 1972; 1872 avherr m. fl. (c), 1972: 1873 avherr m. fl. (c), 1972; 1874 avherr Gemandt (c), 1972; 1875 avherr m. fl. (vpk), ' Det stycke i 55 § som därvidåberopats lyder: "I frågor, som föranledas av något avriksdagen redan fattat beslut eller av annan under inträffadhändelse, må motion väckas, så länge session pågår." FiU1972: 40 2 1972: 1876 av herrar Johanssoni (c) och i (c), 1972: 1877 av iArrie m. fl. (c), 1972: 1878 av iUmeå (fp), 1972: 1879 av (), 1972: 1880 av m.fl. (c), 1972: 1881 av herrar () och i (c), 1972: 1882 av herrar iStockholm (fp) och i (fp). Dessamotionsyrkanden redovisas i det följande iander de enskilda huvudtitlarnarespektive under Övriga frågor. Utskottet har inhämtat yttranden över propositionenoch de med anledning av denna väckta motionerna från skatteutskottet,justitieutskot-tet, försvarsutskottet, socialförsäkringsutskottet,socialutskottet, kulturutskottet, utbildningsutskottet, trafikutskottet,jordbruksutskottet, näringsutskottet, inrikesutskottet och civilutskottet.Också dessa yttranden återfinns i slutet av detta betänkande. Motionernaväckta med stöd av 55 § riksdagsordningen Imotionen 1972:1710 av m. fl. (vpk) föreslås 1. att uttalar sig förskyndsam projektering av statiiga basindustrier, finansierade med medel urAP-fonderna och med ett avgörande inflytande för de anställda, 2. att i skrivelse tillregeringen begär skyndsamma förslag till samhällsnyttiga arbeten på framförallt följande områden: åtgärder för att rädda miljön, utbyggnad av barnstugoroch annan service för hushållen, åtgärder för att bekämpa krisen inom vårdsektorn,åtgärder för att skapa ökad trafiksäkerhet, framför allt genom utbyggnad avden kollektiva trafiken, ökad inriktning på ombyggnad och reparationer avbostäder, byggande av lokaler för hantverk och småindustrier, ökadyrkesutbildning, särskilt av kvinnor och ungdom, samt att erforderligaförslagsanslag föreläggs , 3. att uttalar sig fören allmän räntesänkning med . I motionen 1972:1711 av m. (vpk) föreslås 1. att hos regeringen hemställer om skyndsamt utarbetande av förslag till sådan ändringav prisregleringslagen att denna kan äga till-lämpning även på hyresorhrådet. FiU 1972: 40 3 2. att hos regeringen hemställer att såsnart formella möjligheter härtill föreligger hyresstopp med omedelbartillämpning utfärdas. I motionen 1972:1712 av herrHermansson m. fl. (vpk) föreslås att hemställer hos regeringen attlagen om allmän prisreglering skyndsamt åter sätts i kraft med priserna av den15 som stoppriser. I motionen 1972:1713 av herrHermansson m. fl. (vpk) föreslås att i skrivelse till regeringenhemställer om förslag om slopande av mervärdeskatten på livsmedel från den 1januari 1973. I motionen 1972:1721 av herrBohman m. fl. (m) hemställs att 1. att upphäva sitt tidigarebeslut om en fördubbling av arbetsgivaravgiften från , 2. att, för att stimulerasysselsättningen inom avfolkningsregionerna, borttaga arbetsgivaravgiften inomdet s. k. allmänna stödområdet, 3. att sänka ATP-uttaget från den1 ; B. i skrivelse till Kungl.Maj:! 1. att Kungl. Maj:t måtte uppdragaåt skatteutredningen att skyndsamt utarbeta och framlägga förslag om ändringari skattesystemet ägnade att stimulera arbete, företagande och initiativ ienlighet med vad i motionen anförts, 2. att Kungl. Maj:t tillsätter enparlamentarisk besparings- och rationaliseringsutredning med uppgift att, isamverkan med , föreslå åtgärder ägnade att begränsa denoffentliga sektoms tillväxt, 3. att Kungl. Maj:t måtteförelägga nästa års riksdag förslag till åtgärder i de hänseenden som angivitsi motionen för att förbättra mindre och medelstora företags situation ochunderlätta deras försörjning med riskvilligt kapital, 4. att Kungl. Maj :t måtteförelägga förslag om åtgärder för att stimulera förbättrings- ochrenoveringsarbeten på äldre fastigheter och att åstadkomma en ökning avsmåhusbyggandet och glesbebyggelsen (i vad avser skattefrågor, behandlingen avmomentet i övrigt överflyttad till civilutskottet), 5. att Kungl. Maj:t måtte vidtagaåtgärder för att möjliggöra byggande av speciella trafikleder genom enskildaentreprenörer och finansierade med avgifter; FiU1972: 40 4 1. att ett stabiliseringspolitisktprogram bör utarbetas i syfte att hejda de fortgående prisstegringarna, 2. att den offentliga sektornsexpansion begränsas och att näringspolitiken ges en generell utformning ochinriktas på att stimulera företagande och initiativ, 3. att den ekonomiska politikenfortsättningsvis anpassas till konjunkturutvecklingen på ett sådant sätt atten upprepning av extrema kreditpolitik icke skall behöva förekomma, 4. sin anslutning till de imotionen i övrigt angivna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. I motionen 1972:1722 av m. fl. (c)hemställs att riks dagen beslutar 1. att det under vårriksdagenfattade beslutet att höja den allmänna arbetsgivaravgiften från två till fyraprocent av den utgivna lönesumman inte skall träda i kraft, 2. att som sin mening uttala, attden statliga upplåningen samt kredit-och räntepolitiken i övrigt inriktas såatt näringslivets behov av långfristig upplåning kan tillgodoses och ensänkning av räntan på långfristiga lån komma till stånd, 3. att den som 1november påbörjar arbete, med byggnad avsedd att utnyttjas iindustri, jordbruk m. m. skall åtnjuta ett särskilt investeringsavdrag med 10procent enligt i motionen angivna grunder, 4. att medge att stöd tillåtgärder för bättre arbetsmiljöer inom industrin i fråga om arbetslokaler,maskiner och andra arbetsanordning-ar får utgå ur anslaget till Bidrag tillmiljövårdande åtgärder inom industrin m. m. enligt samma grunder, som i övrigtgäller för anslaget, samt att hemställa hos Kungl. Maj:t om utfärdande av erforderligatillämpningsföreskrifter, 5. att uppdra åt vederbörandeutskott att utarbeta erforderlig lagtext. I motionen 1972:1723 av m. fl. (fp)hemställs A. att beslutar 1. att fördubblingen av denallmänna arbetsgivaravgiften efter inte skall träda i kraft, 2. att den nuvarande rätten tillskattemässiga avskrivningar av gjorda maskin- och inventarieinvesteringarutsträckes till att gälla även , 3. att en särskild rätt tillskattemässiga avskrivningar införes avseendebyggnadsinvesteringar inom näringslivet igångsatta före , 4. att fastighetsägare som undertiden fram till på- FiU1972: 40 5 börjarupprustnings- eller ombyggnadsarbeten beviljas avdrag i fastighetsdeklarationenmed av investeringsbeloppet i de fall arbetet utförts av avarbetsförmedling anvisad s. k. svårpla-cerad arbetskraft och i övriga fall , 5. att på tilläggsstat anslå erforderliga medelför drift av såväl stat liga, kommunala som enskilda vägar; B. att hosKungl. 6. att de av statens järnvägarplanerade investeringarna prövas med förtur för att så långt möjligttidigarelägga igångsättningen, 7. att särskildaarbetsmarknadspolitiska åtgärder av det slag som redovisas i denna motionvidtas mot ungdomsarbetslösheten, 8. att stabiliseringspolitiskakonferenser anordnas i enlighet med vad som framhållits i denna motion;samt C. att uttalarsig för 9. att ett ensidigt utnyttjande avkreditpolitiken som stabiliserings metod i en uppåtgående konjunktur ej bor ske. Utskottet behandlar motionernas yrkanden dels underpunkten 1, dels under respektive huvudtitel. Imotionen 1972:1710 av m. fl. (vpk) hävdar motionärema, efter att ha redovisat den senaste arbetslöshetsstatisti ken, att kommunisternas analys av arbetslöshetskrisen vilken också presenterats för be kräftas av utvecklingen. Partiet har visat att periodiskt återkommande arbetslöshetskriser och en långsiktig ökning av reservarmén av arbets lösa hör till det kapitalistiska systemet. Vänsterpartietkommunisterna har redan tidigare påvisat vilka omedelbara åtgärder som måstevidtas för att nedbringa arbetslösheten. Dit hör anläggande av statligt ägdabasindustrier finansierade med medel ur AP-fonderna, statligt finansieradearbeten på olika samhällsnyttiga områden såsom miljövård, utbyggnad av daghemoch annan service samt insatser inom vårdsektorn. Dessa förslag är även idagens läge de viktigaste. Insatserna måste sättas in efter en medveten planering.Målsättningen måste vara att göra slut på arbetslösheten. Idet aktuella läget måste det också enligt motionärerna vara riktigt att denallmänna räntan sänks ytterligare. Detta skulle kunna få gynnsamma följdersåväl för hyres- och prisnivån som för sysselsättningen. I motionen 1972:1711 av m. (vpk) sägs att det höga kostnadsläget i nyproduktionen av bostäder utgör ett av de främsta och angelägnaste inrikesproblemen. Talet om att vi har byggt bort bostadsbristen är inte sant. 475 000 hushåll är fortfarande trång bodda. står trots höjda familjebostadsbidrag tusentals lägen- FiU 1972: 40 6 hetertomma, därför att folk inte har råd att hyra dem. De tomma lägenheterna berorfrämst på de skyhöga hyrorna. Trots den enorma hyreshöjningen fram till i fjoltalar mycket för att 1972 kommer att bli det verkliga rekordåret förhyreshöjningar. Hyreshöjningar är begärda över hela hyresområdet. Vänsterpartietkommunisterna har mot bakgrund av den allt starkare kritik som förts mot hyreshöjningspolitikennyligen i ett brev till regeringen begärt att hyresstopp införs. Under den tidsom hyrorna låses fast har man begärt att regeringen för höstriksdagen läggerfram förslag om ett.nytt bostadssocialt program med syfte att bryta den nuvarandehyresstegringsvågen och anvisa vägar för att i stället sänka hyrorna.Oeftergivliga krav.i detta sammanhang är, enligt motionärernas mening, att mansnabbt genomför totalfinansiering av bostadsbyggandet via en statlig bostads-eller samhällsbyggnadsbank som tillhandahåller kapital till låg och fast räntasamt vidare att man ingriper mot monopoliseringen inombyggnadsmaterialindustrin och vidtar kraftåtgärder mot markspekulationen. I den gemensamma motiveringen till motionerna1972:1712 och 1713 av m. fl. (vpk) anförs att uppgifterna från statens pris- och kartellnämnd om prisutvecklingen visar på en fortgående steg ring. 1 januari30 steg priserna ligvaruhandeln . är det matpriserna som fortsätter att vara den främsta motorn i våra allmänna prishöjningar. Dennuvarande indirekta beskattningen innebär också enligt motionärerna enaccelererad prisstegring. För varje kompensation till jordbrukarna förinflationen följer ett ökat uttag av matmomsen. En ny sådan prisstegring väntasi med ökat uttag av mervärdeskatt. Denna utveckling måstestoppas. Motionärernaföreslår därför att lagen om allmän prisreglering åter sätts i kraft och attmervärdeskatten på livsmedel slopas. I motionen 1972:1721 av m. fl. (m)sammanfattar motionärerna sin syn på det ekonomiska läget i på följande sätt. Under1960-talets senare hälft har den ekonomiska utvecklingen i varitogynnsammare än första del. har dentotala resurstillväxten varit obetydlig. Industriproduktionen har stagnerat. Denotillfredsställande investeringsutvecklingen utgör en betydelsefull förklaringhärtill. De investeringar som kommit till stånd har företrädesvis varit avdefensiv natur och syftat till att genom arbetsbesparande rationaliseringardämpa kostnadsutvecklingen. De offensiva investeringarna i nya projekt ochanläggningar har i stor utsträckning uteblivit. Nyföre-tagandet har gåtttillbaka. Antalet konkurser har ökat. FiU1972: 40 7 Till följd härav har arbetslösheten successivtstigit. Sysselsättningsproblemen är särskilt påfallande inom detregionalpolitiska stödområdet. Nya arbetstillfällen har icke tillkommit i taktmed tillskottet av ny arbetskraft. Nya meningsfyllda arbetsuppgifter har ickekunnat skapas åt dem som blivit friställda i samband med rationaliseringar ochnedläggning av företag. Stagnationeni den svenska samhällsekonomin är inte i första hand konjunkturpolitisktbetingad. Den har sin rot i den alltför snabba expansionen av den offentligasektorn. Tillräckliga resiirser har icke avdelats för produktiva investeringaroch för en utbyggnad av den industriella kapaciteten. Svårigheterna harytterligare förvärrats genom regeringens dåligt konjunkturanpassade politik. Föratt komma till rätta med balansrubbningarna i den svenska ekonomin och läggaen grund för ökad tillväxt, utveckling och sysselsättning krävs enligtmotionärerna framför allt åtgärder av långsiktig natur. De bör emellertidutformas på sådant sätt att de såvitt möjligt får omedelbara verkningar ochminskar de nuvarande sysselsättningsproblemen samt förhindrar en försämring avläget. Härvidlag bör framför allt tillgripas generellt verkandeekonomisk-politiska åtgärder. Den av den inhemska politiken orsakadekonjunkturnedgången är till betydande del en följd av regeringens ovilja attanvända sådana. I stället har man sökt komma till rätta med problemen genomarbetsmarknadspolitiska åtgärder omskolning, beredskapsarbeten m. m. ellergenom selektiva stödinsatser åt enskilda företag. Beträffandemotionärernas specialmotiveringar till olika förslag kan följande nämnas. Förbättringav näringslivets lönsamhet är en förutsättning för att företagen skall hamöjlighet att göra investeringar i nya anläggningar och därmed bereda nysysselsättning. Den höjning av arbetsgivaravgiften, den s. k. löneskatten, somregeringspartiet med hjälp av kommunisterna genomdrev vid vårriksdagen kommer,om den genomförs , att ytterligare sänka lönsamheten. I detläge som råder bör därför besluta att höjningen av löneskattenicke skall träda i kraft. Om samhällsekonomin senare på grund av den väntadekonjunkturuppgången skulle drabbas av så hårda påfrestningar att restriktivaåtgärder icke kan underlåtas är motionärerna beredda att medverka till genomförandetav tjänliga stabiliseringspolitiska åtgärder. Ettmed sänkt ATP-uttag är enligt motionärernas uppfattning fullttillräckligt för att garantera utfästa pensionsförpliktelser och ett högreuttag försäkringstekniskt omotiverat. Under förutsättning att det klargörs attett sänkt ATP-uttag inte skapar ökat utrymme för lönelyft skulle en sådansänkning leda till en direkt lönsamhetsförbättring. De bedömer det inte hellersom sannolikt att ett lägre ATP-spa-rande skulle leda till en sänkning av dettotala sparandet i samhället utan FiU 1972: 40 8 omfördelning från kollektivt sparande till ett ökat företagssparande ochsålunda till en investeringsbefrämjande högre självfinansieringsgrad inomnäringslivet. Bättrebalans mellan finanspolitik och penningpolitik bör eftersträvas. Erfarenheternafrån kreditpolitik har varit ytterligare en in-vesteringsdämpandefaktor . Företagen har föredragit att förbättra sinlikviditet framför att engagera sig i projekt som ökar deras beroende avkreditpolitiken för att därigenom kunna skydda sig mot vådorna av en upprepningav vad som hände 1970. Kan statsmakterna inte garantera en fungerandekreditmarknad även efter en konjunkturuppgång torde det enligt motionärernainte vara möjligt att i någon nämnvärd omfattning stimulera näringslivetsinvesteringsaktivitet trots god tillgång på krediter under en lågkonjunktur. Ettprogram mot prisstegringar bör utarbetas. Statsmakterna bör i samarbete medoppositionspartierna samt näringslivets och arbetsmarknadens parter strävaefter att åstadkomma en samordning av alla de skilda åtgärder som kan komma ifråga för att förhindra eller dämpa den fortgående inflationen. Samordningenmåste utgå ifrån att förutsättningen för prisstabilitet är bättre balansmellan löneökningar och produktivitetsförbättringar samt att statsmakternaavhåller sig från alla åtgärder, som kan vara ägnade att pressa priserna ihöjden. I motionen 1972:1722 av m. fl. (c)anförs, att den stagnation, som kännetecknat den svenska ekonomin sedan börjanav , alltjämt består. Visserligen har en begränsad återhämtningtidvis gjort sig gällande inom vissa delar av näringslivet, men den tycks nu hastannat av. Någon påtaglig förbättring av utlandskonjunkturen har inte hellerskett. Det uppsving som finansministern räknade med i denreviderade finansplanen har därför inte kommit till stånd. Det är inteheller troligt, att någon påtaglig förbättring kommer att äga rum undervintern. Attkonjunkturförbättringen uteblivit har tillsammans med de fortgåendestrukturförändringarna lett till att sysselsättningssituationen har förvärratsytterligare. Dagens arbetslöshetssituation och den ytterligare säsongmässigaförsämring som kan väntas under vintem är helt oacceptabel och oförenlig såvälmed målsättningen om full sysselsättning och inkomsttrygghet som med en riktiganvändning av våra resurser. Enligt motionärerna krävs omedelbara insatser ochinitiativ från . Ensådan förstärkning av arbetsmarknadspolitiken, som regeringen förklarat sigkomma att föreslå i samband med framläggandet av förslaget till tilläggsstat 1för /73, finner motionärerna befogad. Menarbetsmarknadspolitiken och andra selektiva åtgärder blir verkligt effektivaförst om de kombineras med generella ekonomiskpolitiska åtgärder.Målsättningen måste alltid vara att så långt möjligt FiU 1972: 40 9 förebyggaarbetslöshet och inte vänta med åtgärderna tills den är ett faktum. Denekonomiska politik, som regeringen fört , har lett till att denfinanspolitiska handlingsberedskapen nu är begränsad. Det är ändå enligtmotionärernas uppfattning nu nödvändigt att av sysselsättningspolitiska skäluppskjuta ikraftträdandet av den beslutade höjningen av den allmännaarbetsgivaravgiften. Arbetsgivaravgiften drabbar i första hand de mestarbetskraftsintensiva företagen. Till dessa hör flertalet småföretag. Enhöjning av arbetsgivaravgiften nu skulle otvivelaktigt leda till en ännu snabbarenedläggning av mindre företag, fortsatt minskning av nyetableringarna ochytterligare friställning av arbetskraft. Deåtgärder som vidtagits för att öka näringslivets investeringar harinte varit tillräckliga. Det är därför angeläget, att den ekonomiska politikenoch näringspolitiken nu inriktas på att ge företagen större möjligheter tillkonsolidering och investeringar i anläggningar, forskning och marknadsföring änunder . I det sammanhanget spelar både tillgången på kapitaloch ränteläget en viktig roll. a. utgör den nuvarande höga räntan på långalån utan tvivel en hämmande faktor på både näringslivs- ochbostadsinvesteringarna. Räntan på långa lån har under den innevarandelågkonjunkturperioden inte sänkts i motsvarande grad som diskontot. Skillnadernai räntesatser på korta och långa lån återspeglar bl. Ökad prisstabilitet skulle därför sannolikt automatisktleda till en viss utjämning. Men det är också uppenbart, att regeringen ochriksbanken genom en förändring av kreditpolitiken skulle kunna medverka till enlägre ränta. Ett medel härför är att i större utsträckning täcka statensbudgetunderskott genom kortfristig upplåning. AP-fondernas räntepoUtik ärlikaså av mycket stor betydelse, eftersom dessa nu på ett eftertryckligt sättdominerar den långa lånemarknaden. Det ligger givetvis i löntagamas, övrigaförvärvsarbe-tandes och pensionärernas intresse, att ATP-medlen förvaltas påsådant sätt, att medlen ger en god förräntning. Men det kan knappast ligga idessa gruppers intresse, att förräntningskraven drivs så långt, att det ledertill kraftiga hyreshöjningar och inskränkningar i industriinvesteringarna medåtföljande negativa verkningar på sysselsättningen. Det är mot denna bakgmndangeläget att söka bringa den långa räntan i bättre överensstämmelse meddiskontot och den allmänna räntenivån. Inteminst byggnadsinvesteringarna spelar en framträdande roll för industrins ochandra näringsgrenars möjligheter att öka sin kapacitet. Det är mot denbakgmnden olyckligt, att det särskilda investeringsavdrag som infördes förraåret har begränsats till att bara omfatta maskininvesteringar. Avdraget förbyggnadsinvesteringar bör liksom avdraget för maskininvesteringar utgå förinvesteringar avsedda att ut- FiU 1972: 40 10 nyttjasi rörelse, jordbruk eller skogsbruk. Det bör inte tillämpas generellt.Flertalet investeringar, som räknats som oprioriterade i samband med att vissabyggnadsobjekt varit belagda med investeringsavgift, bör sålunda undantas.Avdraget bör utgå av byggnadskostnaden och tills vidare fåutnyttjas för byggnadsprojekt som sätts i gång före och avseden byggnadskostnad som läggs ner före . Påmotsvarande sätt bör enligt motionärerna det befintliga statliga stödet tillmiljövårdande åtgärder inom industrin få utnyttjas inte bara till vatten- ochluftreningsanläggningar utan även till åtgärder för bättre arbetsmiljöer ifråga om arbetslokaler, maskiner och andra arbetsan-ordningar. Den föreslagnastimulansåtgärden bör inte få utnyttjas i de fall då annat stöd utgår, såsomvid medgivande att ta i anspråk investeringsfond. I motionen 1972:1723 av m. fl. (fp)anförs inledningsvis att den höga arbetslösheten visar att regeringen harmisslyckats med den ekonomiska politiken. Andra tecken på detta är en fortsatthög inflationstakt, stagnation i den ekonomiska tillväxten och låg total investeringstakt.Regeringen har felbedömt tidpunkten för en konjunkturuppgång liksom hur snabbten sysselsättningsökning, som följer med en sådan uppgång, inträffar. Trotsatt stor enighet råder om behovet av åtgärder mot arbetslösheten harregeringen likväl inte önskat förelägga beslutsunderlag i en sådanomfattning och i så god tid att snabbt kan påverkasysselsättningsläget för instundande vintersäsong. Debattenhar främst gällt huruvida ekonomin skall stimuleras medgenerella eller selektiva åtgärder. Regeringens politik har i huvudsak varitinriktad på selektiva åtgärder. Det dominerande inslaget har varit direktaarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Men dagens arbetslöshetsstatistik visar attregeringens ensidigt selektiva åtgärder varit helt otillräckliga och delvisfelaktiga. Utvecklingen visar i stället att generellt verkande åtgärder av detslag som föreslog , som stimulerar bådeefterfrågan och investeringsverksamheten på bred front, skulle varit det rättagreppet. Så har inte skett och arbetslösheten har bara förvärrats. Vad som nuframstår som särskilt olyckligt är att regeringen genom att envist avvisa varjegenerellt verkande åtgärd allvarligt minskat sitt handlingsutrymme i fråga omsnabbt verkande åtgärder i ett förändrat konjunkturläge. Sammantagettorde det behövas åtgärder för att hjälpa i gång en väntad konjunkturuppgång,ge uppgången ett mera varaktigt verkande stöd samt klara det besvärligaarbetsmarknadsläget . En konjunkturuppgång löser inte i sig helasysselsättningsproblemet. Den strukturella utvecklingen fordrar åtgärder på enrad områden. FiU 1972: 40 11 stårdock klar: den gör det än mer nödvändigt att få i gång en industriexpansionsom både skapar nya resurser och ger fler sysselsättningstillfällen.