bet · FV01SfU9 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1972 SfU 1972:9 Socialförsäkringsutskottetsbetänkande i anledning av motioner angående reseersättning vid sjukresor. motionen1972: 462 av (), vari hemställs att i skrivelse tillKungl. Maj:t begär förslag till sådan ändring av 2 kap. 5 § lagen om aUmänförsäkring att resor tUl ortopedisk verkstad och bandagist samt resor förerhållande av hörapparat kan ersättas den försäkrade, när åtgärden står iöverensstämmelse med av läkare tidigare utfärdade ordinationer, motionen1972: 463 av (), vari hemställs att i skrivelse tillKungl, Maj:t begär förslag till sådan ändring i lagen om alhnän försäkring attreseersättning kan utgå tiU tandvård för kvinnor de är gravidaoch av efter förlossning, motionen1972: 967 av i (fp), vari hemstäUs att iskrivelse tiU Kungl, Maj:t begär översyn av kungörelsen medtillämpningsföreskrifter till sjukreseförordningen i syfte att få till stånd enhöjning av kilometerersättningen vid sjukresa med privatbil, motionen1972: 984 av i m, fl, (s), vari hemställs attriksdagen i skrivelse tUl Kungl. Maj:t anhåller om översyn av bestämmelserna omreseersättning vid utprovning av ortopediska hjälpmedel. Enligt 2 kap 5 § lagen om allmän försäkring ägerförsäkrad som åtnjutit läkarvård eller sjukhusvård rätt till ersättning förresor i samband med vården. Detsamma gäller försäkrad som vid sjukdom erhållittand-läkarvård vid centralpoliklinik, tandläkarhögskola eller aUmänt sjukhus.Däremot utgår inte reseersättning vid mödratandvård. Genomen företagen ändring i 2 kap 6 § lagen om allmän försäkring har införtsrätt till ersättning för resekostnader även i vissa Det gäUer dels resor i samband med sådan vårdoch behandling, som är ersättningsgUl enligt redan förut gällandebestämmelser, nämligen konvalescentvård, sjukgymnastisk behandling, viss annanfysikalisk terapi och foniatrisk behandling, dels resor i samband med vård somvid sjukdom meddelats av distriktssköterska eller distriktsbarnmorska.Bestämmelser härom finns intagna i 2 och 6 §§ kungörelsen (1962: 387) angåendeersättning enligt lagen om allmän försäkring för vissa utgifter för vård ellerbehandling i anledning av sjukdom. De närmare bestämmelserna rörande reseersättning meddelasi förordningen (1962: 385) angående ersättning för sjukresor enligt lagen omaUmän försäkring (sjukreseförordningen) och i kungörelsen (1962: 386) medtillämpningsföreskrifter till sjukreseförordningen (sjukresekungö-relsen).Dessa bestämmelser kompletteras med föreskrifter som utfärdats avriksförsäkringsverket. EnUgt 2 § sjukresekungörelsen får resekostnadsersättningutges högst efter det billigaste, vanligen förekommande färdsätt som kunnat användasmed hänsyn tUl den sjukes tillstånd. Vid resa med privatbil beräknasresekostnaden till per kilometer. riksdagsbehandling m. m. Resekostnadsersättning vid ortopedisk vård m. m. har vidett flertal tillfällen behandlat motioner rörande ersättning för resor isamband med sådan vård eller behandUng, som inte är att hänföra tillläkarvård, tandläkarvård eller sjukhusvård. Vid riksdag väcktes en motion med krav på rätttill reseersättning vid inprovning eller utbyte av ortopediska hjälpmedel äveni de fall då läkare inte medverkade. Andra lagutskottet fann i sitt avriksdagen godkända utlåtande : 20 lämpligt att frågan gjordes till föremålför prövning av sjukförsäkringsutredning. skrivelseöverlämnades av Kungl. Maj:t tiU utredningen. väcktes ytterligare motioner ang,reseersättning vid ortopedisk behandling och motioner som syftade till attersättning skulle utgå för resekostnader bl, a, i samband med behandling avhörselskador, även i de fall behandlingen utfördes av annan än läkare (2LU1963: 50, 1964: 13, 1968: 31), SamtUga motioner avslogs med hänvisning tillden pågående utredningen. sjukförsäkringsutredning behandlar i sittslutbetänkande Ersättning vid vissa sjukvårdande åtgärder och sjukresor (SOU1970: 56) dels frågor om ersättning för försäkrads utgifter förkonvalescentvård och viss annan sjukvårdande behandling än läkarvård delsfrågor om ersättning för sjukresor, I fråga om vårdkostnader föreslås vidgade möjligheter till ersättning inom nyssnämnda områden.Enligt utredningens förslag skall rätten till ersättning för vårdkostnaderomfatta förutom de fall där vårdkostnaden är ersättningsgiU enligt gällandebestämmelser dvs. konvalescentvård, sjukgymnastisk behandling, viss annanfysikalisk behandling och foniatrisk behandling bland annat sådan behandlingsom ges av arbetsterapeuter, bandagister och hörselvårds-assistenter. Somförutsättning för att ersättning skall utgå inom ramen för den allmännaförsäkringen anges att behandlingen föranletts av sjukdom och föreskrivits avläkare samt att den som ger behandlingen tUlhör sådan personal som ärunderkastad tiUsyn av offentlig sjukvårdsmyndighet. När det gäller sjukresor föreslår utredningen attersättning skall utges för resekostnader i samband med sådana behandlingar, därrätt till ersättning för vårdkostnaden föreligger enligt gällandebestämmelser. Dämtöver föreslår utredningen att rätt tillresekostnadsersättning införs vid andra sjukvårdande behandlingar, i fråga omvilka utredningen föreslår rätt till ersättning för vårdkostnaden. Som ovan nämnts genomfördes utredningensförslag i fråga om reseersättning vid konvalescentvård, sjukgymnastiskbehandling, fysikalisk terapi och foniatrisk behandling. I propositionenangående dessa lagändringar (prop. 1971:94) behandlas inte de av utredningenframlagda förslagen om ersättning för vårdkostnader utan endast frågor omsjukreseersättning. Det är enligt departementschefen inte möjligt att taställning till förslagen angående vårdkostnader förrän efter överläggningarmed sjukvårdshuvudmännen. I fråga om rätten till ersättning för resekostnaderansluter sig departementschefen till utredningens förslag. Han understrykeratt rätten till ersättning för sådana kostnader enligt förslaget i principförutsätter att utgiften för själva vården är ersättningsgUl och uttalar att ensådan begränsning även enligt hans mening är motiverad med hänsyn tiU behovetav att hålla reseförmånerna inom sjukförsäkringens allmänna ram. I fråga omgenomförandet av den av honom förordade utvidgningen av rätten till ersättningför resekostnader erinrar departementschefen om att det är Kungl. Maj:t somfastställt omfattningen av rätten tUl ersättning för vårdutgifter iifrågavarande fall på grund av bemyndigande i 2 kap. 6 § lagen om allmänförsäkring, varför det genom en utvidgning av detta bemyndigande bör anförtrosKungl. Maj:t att meddela föreskrifter om rätt till ersättning för resekostnaderi samband med sådan vård. Efter bemyndigande av Kungl. Maj:ttillkallade chefen 1970 en sakkunnig för att utredafrågan om utformningen av en tandvårdsförsäkring, utredning omtandvårdsför- SfU 1972: 9 4 säkring(S 1971: 32). I direktiven för utredningen framhålls att syftet med entandvårdsförsäkring bör vara att göra en god tandvård tUlgänglig till en föralla medborgare överkomlig kostnad. Departementschefen påpekar att entandvårdsförsäkring kan göras alhnängiltig men att det också kan finnas skälför vissa avgränsningar och för prioritering av vissa tandvårdsbehov. Hanuttalar vidare att utredningsmannen bör se över den allmänna försäkringensnuvarande ersättningsregler för viss specialtandvård och mödratandvård medsikte på att åstadkomma en samordning med de nya regler som föreslås förtandvård i övrigt. Vid797/ års riksdag väcktes motioner med krav på rätt till ersättning förresekostnader vid mödratandvård. Med anledning av motionerna uttalade.socialförsäkringsutskottet (SfU 1971: 30) bland annat: I likhet med motionärerna anser utskottet attfrågan om resekostnadsersättning vid mödratandvård är angelägen. Utnyttjandetav den viktiga förmånen av fri tandvård för blivande och nyblivna mödrar börinte försvåras av ekonomiska skäL Så kan bli fallet för mödrar som har långaavstånd tiU tandläkare och vid besök åsamkas dryga resekostnader. En snarlösning av problemet bör enligt utskottets mening eftersträvas. Efter att ha hänvisat till utredning omtandvårdsförsäkring fortsatte utskottet: Med hänsyn till det utredningsuppdrag somföreligger anser utskottet det mindre lämpligt att redan nu besluta om införande av rese förmåner i samband med mödratandvård. Ett sådant beslut bör vägas in i det större sammanhanget beträffande rätt till ersättning för annan tand vård och i samband därmed företagna resor, A andra sidan anser ut skottet det väsentligt att frågan om reseersättning vid mödratandvård blir uppmärksammad under utredningsarbetet alldeles oavsett vilka resultat utredningsmannen kommer till i frågan om en utvidgning av ersättnings bestämmelserna för tandvård i övrigt. Då direktiven för utredningsman nen inte är fullt tydliga i detta avseende bör- utredningsman nen få i uppdrag att särskilt beakta denna fråga, I enlighet med utskottets hemställan beslötriksdagen att som sin mening ge Kungl, Maj:t till känna vad utskottet anfört omersättning för resekostnader i samband med mödratandvård. Den i anledning häravavlåtna skrivelsen till Kungl. Maj:t har sedermera överlämnats till 1970 årsutredning om tandvårdsförsäkring, som enligt uppgift kommer att avlämna sittbetänkande eller . Kilometerersältningenvid sjukresor med privatbil diskuterar i sittslutbetänkande (SOU 1970: 56) också frågan om liöjning av ersättningen för resamed privatbil. Utredningen erinrar till en början om att den nuvarandekilometer-ersättningen, , tillkom vid en avvägning mellan de rörligakost- nadernaför egen bil och utgifterna för dyrare färdmedel och att syftet med dennakonstmktion var att förmå de försäkrade att avstå från resa med dyrarefärdmedel även i de fall detta varit försvarligt. Utredningen föreslår attprivatbil genereUt skaU godtagas som billigaste färdmedel något somdepartementschefen förklarat sig icke helt kunna biträda men överlåtit tillriksförsäkringsverket att ta ställning till och understryker att det medhänsyn härtUI finns anledning att iaktta viss återhållsam.het vid beräkningenav vad som skall anses vara faktiska rörliga kostnader vid fastställande avkilometerersättningen. Utredningen hänvisar till en gjord uppställningöver kilometerkostnaden för personbilar i olika prisklasser, vUken varierarmellan 20,9 och . Utredningen menar att det från de sålunda angivnautgångspunkterna är lämpligt att den gällande kUometerersättningen om 25 örebibehålls oförändrad. anvisningar taxering (Meddelanden frånriksskatteverket I nr 4/1971 p. 2) bör, i de fall förutsättningar föreliggerför avdrag för bilkostnader vid användning av egen bil för resor till och frånarbetsplatsen, sådant avdrag medges med /km vid körsträckor t. o. m. /år och med vid körsträckor däröver. Enligtde för statstjänstemän gällande bestämmelserna om ersättning för resa med egenbil uppgår ersättningen per kilometer bortsett från de nordligaste länen till vid en körlängd t, o, m, /år, till vid körlängderdäröver t, o. m, 1 /år och tiU vid längre körsträckor. Resekostnadsersättningvid ortopedisk vård m. m. Enligt 2 kap. 5 § lagen om allmän försäkring harförsäkrad som åtnjutit läkarvård eller sjukhusvård rätt tUl ersättning förresor i samband med vården. Efter en lagändring 1971 utgår därjämte i vissafaU ersättning för resor i samband med annan vård eller behandling i anledningav sjukdom. Det gäller dels sådana fall, där själva vården är ersättningsgiUenligt av Kungl. Maj:t utfärdade bestämmelser, nämligen konvalescentvård,sjukgymnastisk behandling och vissa andra s. k. sjukvårdande behandlingar,dels vård hos distriktssköterska och distriktsbarnmorska. Imotionerna 1972: 462 och 1972: 984 framläggs förslag som syftar till att rättentiU reseersättning utvidgas till att omfatta vissa fall, där ersättning försjälva behandlingen nu inte utgår inom ramen för den allmänna försäkringen. Detföreslås att ersättning skall utgå för resor till ortopedisk verkstad ochbandagist och resor för erhållande av hörapparat. Frågan om ersättning för resor isamband med s. k, sjukvårdande behandlingar togs upp av sjukförsäkringsutredningi dess slutbetänkande Ersättning vid vissa sjukvårdande åtgärder ochsjulcresor (SOU 1970: 56), Utredningen föreslog att resor i samband med ortopediskbehandling och behandling utförd av arbetsterapeuter, bandagister,hörselvårdsassistenter m, fl, skuUe bli ersättningsgiUa. I betänkandetföreslogs emeUertid också att ersättning skuUe utgå för själva behandlingen.Rätt till ersättning för resekostnader förutsätter enligt utredningens förslagi princip att själva behandlingen är ersättningsgUl. I den proposition (prop. 1971: 94) som följde påutredningens betänkande behandlades inte de av utredningen framlagda förslagenom kostnader för vård och behandling utan endast frågor om reseersättning.Departementschefen framhöU att det inte var möjUgt att ta ställning tillförslagen angående vårdkostnader förrän efter överläggningar medsjukvårdshuvudmännen, I fråga om rätten till ersättning för resekostnaderanslöt sig departementschefen till den av utredningen fasthållna principen atträtten till sådan ersättning förutsätter att utgiften för vården ärersättningsgUl, Han menade att en sådan begränsning var motiverad med hänsyntill behovet att håUa reseförmånerna inom sjukförsäkringens allmänna ram. Motbakgrund härav framlades förslag om utvidgning av reglerna om resekostnaderendast i fråga om sådan vård och behandling, som var ersättningsgUl enligtgäUande bestämmelser. Utskottet finner det angeläget att frågan omreseersättning i samband med sådana behandlingar som åsyftas i motionerna såsnart som möjligt får en tUlfredsställande lösning. Det av sjukförsäkringsutredningenframlagda förslaget i ämnet sammanhänger med frågan om ersättning förkostnaderna för själva behandlingen. Denna fråga är i sin tur beroende av andrafrågor rörande sjukförsäkringen. Enligt vad utskottet inhämtat kommer enöversyn av hithörande ersättningsfrågor att företas så snart den utredning sombehandlar ersättningssystemet vid privatläkarvård framlagt sitt betänkande. Iavvaktan på den aUmänna översyn av ersättningsfrågorna som sålunda kommer attföretas finner utskottet inte skäl att frångå den gällande principenatt ersättning för resekostnader utgår endast i samband med ersättningsgUlsjukvård. Utskottet avstyrker därför motionerna 1972:462 och 1972: 984. Socialförsäkringsutskottetbehandlade vid förra årets riksdag en motion om resekostnadsersättning vidmödratandvård (SfU 1971: 30). Utskottet uttalade då bland annat attutnyttjandet av förmånen av fri tandvård för blivande och nyblivna mödrar inteborde försvåras av ekonomiska skäl och att en snar lösning av problemet bordeefter- Med hänsyn till det arbete som pågick inom 1970års utredning om tandvårdsförsäkring ansåg utskottet emellertid att det varmindre lämpligt att redan då besluta om införande av reseförmåner i samband medmödratandvård. Utskottet underströk att det var väsentligt att frågan omreseersättning vid mödratandvård blev uppmärksammad under utredningsarbetet.På grund härav och då direktiven för utredningen enligt utskottets mening intevar fullt tydUga i ifrågavarande avseende ansåg utskottet att utredningenborde få i uppdrag att särskilt beakta frågan. beslöt därefter medbifall till utskottets hemställan att som sin mening ge Kungl, Maj:t tillkänna vad utskottet anfört, Kungl. Maj:t har sedermera till utredningenöverlämnat i anledning härav avlämnade skrivelse. Utskottet vidhåUer den ståndpunkt utskottet intog till denvid förra årets riksdag framlagda motionen i samma ämne. Med hänsyn till attfrågan är föremål för utredning av utredning om tandvårdsförsäkringoch denna enligt uppgift kommer att avlämna sitt betänkande under sommareneller , finner utskottet inte anledning föreslå att nu tanågot initiativ i frågan. Utskottet avstyrker därför motionen 1972: 463. KUometerersättningen vid sjukresor med privatbil Den nu gällande ersättningen om 25öre/km vid sjukresor med privatbil har varit oförändrad . I andrasammanhang har emellertid de beräknade kostnaderna för bilresor räknats upp, t.ex. i fråga om ersättning tUl statstjänstemän för bilresor i tjänsten och ifråga om de vid inkomsttaxeringen medgivna avdragen för resor till och frånarbetsplatsen. Ehuru det från denna synpunkt kan te sig befogat att höja dennuvarande ersättningen vid sjukresor, är det dock inte utan vidare givet att enhöjning är motiverad. Det kan nämligen med visst fog göras gällande att denmedgivna ersättningen från början varit väl högt tilltagen. Om man i likhetmed motionären jämför ersättningen vid sjukresor med det avdrag för bilresortill och från arbetsplatsen som medges vid inkomsttaxeringen ligger det inte,som motionären gjort gällande, närmast tiU hands att ta som riktmärke detbelopp om /km som gäUer vid resor t. o. m, 1 /år. Det är enligtutskoUets mening riktigare bl, a, med hänsyn till att det vid sjukresor ärfråga om enstaka resor, där det inte finns anledning att räkna med de fasta bilkostnaderna att som jämförelseobjekt ange det avdrag som vid inkomsttaxeringen medges vidlängre körsträckor, nämligen /km. Det kan i sammanhanget också nämnas attbilersättningen till statstjänstemän för tjänsteresor vid körsträckor över /år uppgår till /km. Vid dessa jämförelser framstår inte denersättning, som utgår vid sjukresor, som anmärkningsvärt låg. SfU 1972: 9 8 Mot bakgrund av det anförda finner utskottet ilikhet med sjukförsäkringsutredningen, som i sitt betänkande SOU 1970: 56underströk att det fanns anledning att iaktta återhållsamhet vid beräkningen avkilometerersättningen vid sjukresor med privatbil, att den gällande ersättningenom /km lämpligen bör bibehållas oförändrad. Utskottet avstyrker därförmotionen 1972: 967. Med hänvisning till det anförda hemstäUer utskottetatt avslår 1) motionen 1972: 462, 2) motionen 1972: 463, 3) motionen 1972: 967, 4) motionen 1972: 984. Närvarande:herrar (), (), Ringaby (m), i (s),i Nennesholm (c), i (s), Mundebo (fp), frö.kenPehrsson (c), herrar (), i (m), i (vpk), i (c), fröken (), herrar () ochLindström (s).