bet · FV01SfU23 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1972 SfU 1972:23 betänkande i anledning avmotioner angående avgiften till tilläggspensioneringen för äldre arbetskraft m,m. 1 detta betänkande behandlas motionerna 1972:446 av m, fl. (c)vari hemställs att hos Kungl. Maj:t begär prövning av möjligheternaatt befria äldre arbetskraft från avgift till tilläggspensioneringen,innebärande att avgift för äldre icke behöver erläggas under visst utökat antalår före vederbörandes pensionsålder; 1972:971 av m. (m, c, fp) vari hemställs att hos Kungl. Maj:t begär prövning avmöjligheterna att differentiera avgiften till tilläggspensioneringen för äldrearbetskraft, innebärande att avgiften förslagsvis halveras för arbetstagare ochegenavgiftsinbetalare samt att avgift inte behöver erläggasefter ; 1972:987 av ()vari hemställs att omprövar sitt tidigare beslut angåendeATP-avgiftens storlek och fastställer den att fr. o. m. den 1 januari 1973tills vidare utgå samt att beslutar uttala att någon framtidaökning av avgiften ej får ske utan att behov därav förefinns för att tryggaATP-systemets pensionsåtaganden. Den allmänna tilläggspensioneringenfinansieras genom avgifter och avkastning av de fondmedel som bildats avavgifterna. Några statsbidrag förekommer däremot inte. Avgifterna tilltilläggspensioneringen är av två slag, dels avgifter från arbetsgivare för deanställda, dels avgifter från de försäkrade avseende inkomst av annatförvärvsarbete än anställning (tilläggspensionsavgift). Reglerna om avgiftsskyldighet finns i 19 kap. lagen omallmän försäkring, såvitt gäller arbetsgivares avgift i I § och i fråga omtilläggspensionsavgift i 3 §. Arbetsgivaravgiften är av kollektiv natur och beräknas päsumman av vad arbetsgivaren betalat ut i löner , sedan därifråndragits dels ett belopp som motsvarar det vid årets ingång gällande basbeloppetmultiplicerat med det genomsnittliga antalet arbetstagare , dels för varjearbetstagare sådan del av lön som för år räknat överstiger 7,5 gångerbasbeloppet. Vid beräkningen bortses även från arbetstagare som vid åretsingång fyllt , liksom från arbetstagare vars lön inte uppgåtttill . 11 saml Nr 23 Den försäkrade själv erläggertilläggspensionsavgift för pensionsgrundande inkomst av annat förvärvsarbeteän anställning. Eftersom pensionsgrundande inkomst inte beräknas för år efterdet den försäkrade fyller finns beträffande tilläggspensionsavgiftensamma övre åldergräns som i fråga om arbetsavgivaravgiften. Därjämte finns -till skillnad från vad som är fallet beträffande arbetsavgivaravgiften ennedre åldersgräns, eftersom pensionsgrundande inkomst inte bestäms för år föredet den försäkrade fyller . Vid bestämmande av tilläggspensionsavgiftentillämpas en nedre och övre beloppsgräns på sätt liknande det som gäller vidberäkningen av arbetsgivaravgift. Arbetsgivaravgift och tilläggspensionsavgift skall utgåmed samma procentsats av avgiftsunderlaget. Procentsatsen skall vara så avvägdatt avgifterna tillsammans med andra tillgängliga medel täcker pensionsutbetalningar,förvaltningskostnader och andra utgifter som åvilar försäkringen samt denfondering som behövs. Avgifterna flyter in till allmänna pensionsfonden.Procentsatsen, som senast fastställts , utgjorde för år , för och stiger därefter med 0,t. o. m.1974 och utgör således 1 . Befrielse från A TP-avgift Vid riksdag väcktes enmotion med yrkande om prövning av möjligheterna att befria äldre arbetskraftfrån avgift till tilläggspensioneringen med visst utökat antal år förevederbörandes pensionsålder. Motionerna remitterades tillarbetsmarknadsstyrelsen, , , , , ,i , , Sverigesakademikers centralorganisation, och Sverigeshantverks- och industriorganisation. och uttaladeinte någon mening i sakfrågan. hantverks- och industriorganisation ansåg att förslaget omavgiftsbefrielse försöksvis kunde prövas på sådana äldre som var berättigadetill s. k. äldreslöd i form av omställningsbidrag, varvid en förutsättning dockskulle vara att detta kunde realiseras utan några kompensatoriska höjningar avden allmänna ATP-avgiften. Övriga sju remissinstanser avstyrkte bifall tillmotionerna. Beträffande det närmare innehållet i övrigt i remissyttrandena fårutskottet hänvisa till andra lagutskottets utlåtande 1970:91. Från inhämtades att slopande avavgifter för år efter det de försäkrade fyllt kunde beräknas medförabehov av ett ökat avgiftsuttag för övriga försäkrade med för att desammanlagda avgiftsintäkterna inte skulle minska. Andra lagutskottet avstyrkte bifalltill motionerna. 1 sitt nämnda utlåtande anförde utskottet bl. a. följande. Motionärernas förslag omfattar engenomgripande förändring av tilläggspensioneringens finansiering. Det innebären väsentlig rubbning av den principiella överensstämmelse som råder mellanavgifts- och förmänssidorna i systemet. Förslaget innebär vidare attpensionssystemet får en ny uppgift, nämligen att fungera som ettarbetsmarknadspolitiskt medel. Enligt utskottets mening måste det föreliggautomordentligt starka skäl för att man skall genomföra en sådan revidering avtilläggspensioneringens avgiftssystem som motionärerna föreslår. Ettpensionssystem av ATP:s typ., har mycket långsiktiga verkningar. Det måstepräglas av kontinuitet och fasthet och lämpar sig därför mindre väl som ettarbetsmarknadspolitiskt medel. Sådana medel bör nämligen ha en viss flexibilitetoch användningen bör vara beroende av konjunkturläget och speciellaförhållanden på arbetsmarknaden eller del av denna. Enligt utskottets mening finns det goda skäl betvivla attden föreslagna åtgärden skulle bli så effektiv ur arbetsmarknadspolitisksynpunkt som motionärerna föreställer sig. Antalet registrerade arbetslösa iåldern har de tre första kvartalen i genomsnitt uppgått till ca15 000. Detta tal bör ställas i relation till den totala arbetskraften i sammaålder, ca 650 000 personer. Det är vidare att märka att en stor del av de äldrearbetslösa är bosatta på sådana orter där näringslivet är svagt utvecklat ochantalet arbetstillfällen få. Om det saknas tillgång på arbete hjälper denföreslagna åtgärden föga. I sådana fall krävs det näringspolitiska ocharbetsmarknad-spolitiska åtgärder av differentierat och specialinriktat slagför att man skall komma till rätta med problemen. Det anförda ger vid handen -vilket också understrukits i remissuttalandena av bl. a. arbetsmarknadensparter att den generella åtgärd motionärerna förordat är mindre ändamålsenlignär det gäller att lösa den i och för sig vUctiga fråga som den äldrearbetskraftens sysselsättningsproblem utgör. Det måste bedömas som lämpligareatt i första hand effektivisera och vidareutveckla det nuvarande systemet medselektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder varjämte det är nödvändigt att mansöker lösa frågan om en ökad anställningstrygghet för den äldre arbetskraften. Förutom vad ovan anförts finns det åtskilliga tungtvägande skäl hänförliga till ATP-systemets konstmktion, vilka talar motmotionsförslaget. 1 första hand gäller det frågor som hänger samman medavgifter för annat förvärvsarbete än anställning. Problemen, som redovisats iriksförsäkringsverkets remissyttrande, måste bedömas vara av den svårighetsgradenatt de skulle aktualisera en allmän omprövning av reglerna och villkoren förföretagarnas tillhörighet till försäkringen. Det skulle alltså inte, sommotionärerna anför, vara en förhållandevis enkel åtgärd att genomföra derasförslag. Enligt utskottets mening leder de redovisade synpunkternatill slutsatsen att den i motionerna anvisade vägen för att hjälpa den äldrearbetskraften inte är lämplig. biföll utskottetshemställan att motionerna inte skulle föranleda någon åtgärd. Även vid riksdag väcktes en motion med sammayrkande som motionen 1972:446. avstyrkte bifall tillmotionsyrkandet med hänvisning till de skäl som åberopats av andra lagutskottetår . beslöt i enlighet med utskottets hemställan. Procentsatsen för uttag av A TP-avgift 1 samband med behandlingen avpropositionen 1968:93 med förslag till lag om procentsatser för uttag av avgiftunder hade andra lagutskottet att pröva motioner med yrkande bl.a. att avgiftsuttaget skulle vara oförändrat 9,5 %.Utskottet avstyrkte bifall till nämnda yrkande och anförde därvid bl. De skilda åsikter som finnsbeträffande avgiftsuttaget torde - såsom framhålles av departementschefen -bottna i olikheter i uppfattningen om pensionsfondens syfte. I denprincipproposition som ligger till gmnd för lagstiftningen omtilläggspensioneringen (1958 A:55) framhölls, att en betydande fondering varmotiverad av pensioneringens eget intresse och av samhällsekonomiska skäl.Fondmedlen skulle, med beaktande av bortfall av annat sparande, medverka snabbare utbyggnad av produktionsapparaten och därmed till enproduktionsökning. Det framhölls också, att pensionsfonden skulle möjliggöraen utiämning av kostnaderna för tilläggspensioneringen så att avgifterna förutgående pensioner inte behövde bli så stora som de måste bli omman inte avsatte några medel till en fond. 1 det sammanhanget erinrades om attantalet åldringar kunde beräknas stiga kraftigt . Denna inställning till fondbildningen bekräftades avriksdagen i samband ,med bestämmandet av avgiftsuttaget (2LU1963:57). 1 den förevarande propositionen uttalar departementschefen att detinte finns skäl att gå ifrån det anförda ställningstagandet. Utskottet delardenna uppfattning. Det i propositionen föreslagna avgiftsuttaget tUlgodoser detuttalade syftet med fondbildningen. Även med hänsyn till vad i övrigt anförs ipropositionen bör den av Kungl. Maj:t gjorda avvägningen av avgiftsuttagetkunna accepteras. Den ökade belastningen på företagen med sannolikt något över1 % räknat på de totala löneutgifterna kan inte anses vara av en sådanstorleksordning att den inte kan godtas. Utskottet vill dessutom framhålla attdet är angeläget att avgiftsuttaget inte sker efter alltför snäva normer,eftersom ett visst utrymme bör skapas för framtida reformer inom ATP-systemet. Finansieringen av ATP-systemet skergenom avgifter och avkastning av fondmedel. Avgifterna tilltilläggspensioneringen är av två slag, dels avgifter frän arbetsgivare för deanställda, dels avgifter från de försäkrade. Arbetsgivaravgiften beräknas påsumman av vad arbetsgivaren betalat ut i löner och de försäkradesavgifter (tilläggspensionsavgifter) på inkomst av annat förvärvsarbete änanställning. Vid beräkningen av arbetsgivaravgiften bortses från lön tUlarbetstagare som vid årets ingång fyllt . Inte hellertilläggspensionsavgift utgår efter . Att gränsen för avgiftsuttagsatts vid sammanhänger med att inkomster som åtnjutits för år efter detdenna ålder uppnåtts inte är pensionsgrundande. Arbetsgivaravgiftens och tilläggspensionsavgiftens storlekhar genom beslut av fastställts för perioden 19701974. Förår 1971 utgjorde avgiften 10,av avgiftsunderlaget. den 10,, för är 1973 stiger den tUl och för år1974 till . 1 motionerna 1972:446 och 1972:971 understryksangelägenheten av att den äldre arbetskraftens ställning på arbetsmarknadenförbättras. Ett sätt att göra det är - menar motionärerna i motionen 1972:446 -att befria den äldre arbetskraften från ATP-avgift under ett visst utökat antalår före pensionsåldern. Även motionärerna i motionen 1972:971 anser attATP-avgiftsuttagets storlek kan påverka de äldres arbetssituation. De yrkarutredning av frågan om en differentiering av ATP-avgiften för äldrearbetskraft. Därvid bör prövas möjligheterna att halvera arbetsgivaravgiftenoch tilläggspensionsavgiften för försäkrade i åldern och att befriaförsäkrade som fyllt från att erlägga avgift. Som framgår av den inledningsvis lämnade redogörelsen harmotioner med yrkande att äldre arbetskraft skall befrias från avgift tilltilläggspensioneringen prövats av rUcsdagen såväl 1970 som 1971. 1970 remitteradeandra lagutskottet sådana motioner till elva myndigheter och organisationerför yttrande. Av de nio remissinstanser som yttrade sig i sakfrågan avstyrktealla utom en (RLF) bifall till motionerna. De skäl mot att befria äldrearbetskraft från ATP-avgift som därvid framfördes och som åberopades av andralagutskottet i dess av godkända utlåtande nr 91 äger enligtsocialförsäkringsutskottet alltjämt giltighet. Med hänsyn härtill och då såvittutskottet kan bedöma en befrielse helt eller delvis - från ATP-avgift för denäldre arbetskraften inte kan genomföras utan en motsvarande höjning avavgiftsuttaget för den yngre arbetskraften anser utskottet sig böra avstyrkabifall till motionerna 1972:446 och 1972:971. 1 motionen 1972:987 yrkas att omprövar sittbeslut angående ATP-avgiftens storlek och fastställer att avgiften fr.o. m. tills vidare skall utgå . Någon framtidahöjning av avgiften bör enligt motionärens mening inte ske utan att behov av ensådan höjning föreligger för att trygga pensionsåtagandena inom ATP-systemet.Motionären anser att en minskning av avgiftsuttaget skulle verksamt bidra minskning av de svenska företagens höga produktionskostnader och därigenomförbättra näringslivets möjligheter att bevaka och stärka sin konkurrenskraftpå exportmarknaderna. Även frågan om en begränsning av avgiftsuttaget tilltilläggspensioneringen har tidigare prövats av . Med anledning avmotioner i ämnet har med instämmande i de principer föravgiftsuttaget som legat till grund för lagstiftningen omtilläggspensioneringen uttalat bl. a. att en betydande fondering är motiveradbåde med hänsyn till pensioneringens eget intresse och av samhällsekonomiskaskäl. Avgiftsuttaget har fastställts för tre femårsperioder, åren1960-1964, 1965-1969 och 19701974. Vad motionären anfört utgör enligtutskottets mening inte anledning att under löpande avgiftsperiod ompröva avriksdagen tidigare beslutat avgiftsuttag. På grund av det anförda och då fråganom det framtida avgiftsuttaget kommer att prövas av avstyrkerutskottet bifall till motionen. Med hänvisning till det anfördahemställer utskottet att rUcsdagen avslår 1) motionen1972:446, 2) motionen1972:971, 3) motionen1972:987. Närvarande: herrar i (c), (), fröken (), herrar Ringaby (m), i (s), iStockholm (s), Mundebo (fp), (), i (m), iStockholm (vpk), i (c), fröken (), herrar (). i (c) och (). av herrar i (c), i (c) och i (c), vilka ansett dels att det avsnitt av utskottets yttrande på s. 5 sombörjar med "Som framgår" och slutarmed "och 1972:971" bortha följande lydelse: "Av uppgifter från framgåratt antalet äldre arbetslösa ökat mycket kraftigt. Ar 1965uppgick medeltalet arbetslösa i åldern tUl ca 5 800. Är 1971 hadedetta medeltal stigit till 17 200. var närmare 18 800 i åldernöver utan arbete. Den snabba utvecklingen mot allt större arbetslöshetbland äldre arbetstagare måste bedömas som mycket oroande och utgör enligtutskottets mening ett belägg för att de selektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärdersom tillämpats inte varit till fyllest för att bereda den äldrearbetskraften en tillfredsställande anställningstrygghet. I ett sådant läge börenligt utskottets mening alla vägar prövas för att förbättra de äldresarbetssituation. Ett viktigt hjälpmedel måste vara att stimulera företagen attinte bara behålla utan även nyanställa äldre arbetskraft. Enligt utskottets mening torde en sådan stimulans bästkunna åstadkommas genom generelk verkande åtgärder av den art som aktualiseratsi motionerna. Det har stundom gjorts gällande att ATP-systemet skulle lämpa sigmindre väl som ett arbetsmarknadspolitiskt medel. Utskottet har svårt attförstå den synpunkten. Ett avskaffande eller en differentiering av ATP-avgiftenför äldre arbetskraft innebär ju att man gör kostnaderna för denna arbetskraftinte oväsentligt lägre för arbetsgivaren och detta bör uppenbarligen vara ägnatatt förbättra de äldres situation på arbetsmarknaden. Härtill kommer att metodeninte behöver medföra några konsekvenser vare sig för rätten tUl pension ellerför möjligheterna att finansiera ATP-systemet. 1 den mån ett slopande avATP-avgiften för äldre arbetskraft föranleder en höjning av avgifterna föryngre arbetstagare bör denna kunna bli relativt begränsad. Med det anförda anser utskottet sig böra biträda förslageti motionen 1972:446 att frågan om möjligheterna att befria äldre arbetskraftfrån avgift tUl tilläggspensioneringen blir föremål för särskild prövning. Viddenna bör också övervägas i vad mån en differentiering av ATP-avgiften ärlämplig och möjlig att genomföra. Utredningsarbetet bör enligt utskottetsmening bedrivas skyndsamt och kan lämpligen äga rum inom ramen förpensionsålderskommitténs arbete." dels attutskottet under punkterna 1 och 2 bort hemstäUa "att med bifall tillmotionen 1972:446 och med anledning av motionen 1972:971 hos Kungl. Maj:t begärutredning av frågan om befrielse från eller differentiering av avgiften tilltilläggspensioneringen för äldre arbetskraft." av herrar Ringaby (m) och i (m) vilkaanfört: "ATP-avgiftsuttaget beslutadesav 1968. Till grund för beslutet låg en utredning av riksförsäkringsverketmed fem olika alternativ, Ä,B,C,D och E. Samtliga alternativ innebar enbetydande tillväxt av AP-fonden. Chefen för förordade alternativ C,vilket innebär en stegring av ATP-avgiften från 1969 till IIprocent 1974. AP-fonden beräknades ge en ränteavkastning på , ochfonderna skulle då t. ex. 1971 vara . och 1974 64,9 miljarderkr. Departementschefen uttalade vidare att en betydande fondökning varmotiverad även av andra skäl än rent försäkringsmässiga. Mot beslutet reserverade sig dåvarande till förmån föralternativ E, alltså oförändrad avgift på under perioden 1970-1974.Vi hävdade att en beräknad fondavkastning på var helt orealistisk ochräknade i stället med . har också fondavkastningenvarit och helt kullkastat de beräkningar som låg till grund förriksdagsbeslutet . Medan majoriteten trodde att AP-fonden , med ett avgiftsuttagpå , skulle vara , hävdade vårt parti att fondendå skulle vara . med oförändrade avgifter på . Vårberäkning var ganska riktig även om också den var i underkant. vet vi attfonderna 1971 blev . och inte 42,5, som riksförsäkringsverketoch antog 1968, vilket visaratt avgiftsuttagets stegring underperioden var onödig. En för hög ATP-avgift i kombination med en 2-procentiglöneskatt har utan tvekan en mycket negativ inverkan på sysselsättningen ochproduktionsutvecklingen och kan därigenom på sUct bli ett hot mot ATP-systemet som sådant. Detta bekräftas av attkonjunkturläget och kostnadsutveckUngen kraftigt försämrat våraproduktionsmöjligheter. Inte minst kommuner och landsting är hårtbelastade av dessa avgifter. Enligt Landstingsförbundets rekommendation skalllandstingen med egna avgiftsuttag svara för sina anställdas pensionering ochdessa avgifter utgår av lönerna till personalen i denpsykiatriska vården och på alla andra löner. Detta täcker merän väl landstingens egna pensionskostnader. Utöver detta får alltså ettlandsting av t. ex. läns storlek i ATP-avgifter till staten betalaomkring 30 milj. kr. Ett överuttag av dessa avgifter har en starkt negativeffekt på kommunernas och landstingens verksamhet, som skatternadrivs uppåt till skada inte minst för folk med små och medelstora inkomster.Varje uttagsprocent betyder för nämnda landsting 3 milj. kr. Avgiftsuttagetinnebär alltså en stor kostnad för primär- och sekundärkommunerna som i dessadagar tvingas till kostnadsbesparingar även på angelägna vårdområden. ATP-avgiftens storlek måste ses mot bakgrunden av attfondernas ränteavkastning betalade inte bara alla utgående pensioner,utan även de administrativa kostnaderna och därutöver gav ett överskott på caen miljard kr., som tUlsammans med alla avgifter tillfördes fonden. Dettaförhållande kommer att fortsätta ännu . 1 motionen 1972:987 krävs att ATP-avgiften skall sänkastill och att skall uttala att framtida höjningarav avgiften ej får ske utan att behov därav förefinns för att tryggaATP-systemets pensionsåtaganden. Vi hyser stor förståelse för motionärens önskan att avarbetsmarknads-politiska skäl minska ATP-avgiften, i synnerhet som detta intepå något sätt inverkar menligt pä systemets möjligheter att klara gjordapensionsåtaganden, utan i stället enligt vår uppfattning ökar dessamöjligheter. Då emellertid kommer att få ta ställningtill nästa 5-årsperiods avgifter på basis av dåfärdigställda beräkningar, har vi inte nu ansett oss kunna tillstyrkamotionen." 72 1355 S 1972