bet · FV01LU10 · 1972-12-31 00:00:00 — Maj:t måtte anhålla att det vid pågående prövning av skadeståndsrätten beaktas frågan om det allmännas skadeståndsansvar för oförutsedda skador vid medicinsk be handling i enlighet med motioniMis syfte, samt att sådant förslag sna rast möjligt förelägges . D. motionen 1971: 657 av m. fl. (m,c, fp) vari hem- stäUes att i skrivelse till Kungl. Maj:t hemställer om utred ning och förslag till införande av strikt skadeståndsansvar, avseende per sonskador för det allmännas ver.ksamhet såväl som för den verksamhet som bedrives av fria yrkesutövare inom vårdområdet. E. motionen 1971: 660 av m. (vpk) vari hemställes att i skrivelse till regeringen begär sådan ändring av nuvaran de lagstiftning att patient vid skada åsamkad under sjukvård erhåller rättmätig ekonomisk ersättning, oavsett om skadan beror på försum melse eller ej, och att arbetsgivaren åtar sig skadeståndsskyldighet. F. motionen 1971: 663 av m.fl. (s)vari hemställes att hos Kungl. Maj:t begär en utredning om att införa obligato risk olycksfallsförsäkring för sjukvårdshuvudmän respektive privatprak tiserande läkare och tandläkare. G. motionen 1971:720 av i Stockholmm.fl. (vpk) vari hemställes 1. att måtte uttala sigför att ett strikt arbetsgivaransvar för inträffade skadefall införes och attansvarighetsförsäkring blir obligatorisk för arbetsgivare, 2. att olycksfall i arbetslivetmed kroppsskada som följd skall bli föremål för rättslig prövning betriiffandepersonligt ansvar i likhet med vad som är fallet i samhället i övrigt, samt LU 1972: 10 17 3. att bevisbördan vid inträffade olycksfall därvidvändes, så att skyldighet åligger arbetsgivaren att bevisa sig vara fri frånansvar för olycks fallen i fråga. H. motionen 1971: 1185 av i (s) och () vari hemställes att i skrivelse till Kungl.Maj:t måtte föreslå, att en utredning tillsättes om patientens ställning inomsjukvården med särskilt sikte på tillskapandet av en olycksfallsförsäkring förpatienter som felbehandlats m. m. III.de vid början av riksdag väckta frislående motionerna: A. motionen 1972: 13 av i m.fl. (fp) vari hemställes att hos Kungl. Maj:t begär förslag till ersättnings skydd för kroppsskada, som pohsmän ådrager sig vid tjänsteutövning. B. motionen 1972: 435 av m. fl. (m)vari hemställes att hos Kungl. Maj:t anhåller om nytt förslag rörande ersättning för personskada som polisman ådragit sig i tjänsten i enlighet med de riktlinjer som angivits i motion 1972: 294. Utskottet har vidare i samband med propositionenbehandlat en skrivelse av som och , ömsesidig sakförsäkring, tillställt utskottet. Iskrivelsen anhålles om anstånd med lagstiftningens ikraftträdande till den 1januari 1973. Chefen för juslitiedepartenientet, statsrådetGeijer, anför i propositionen inledningsvis följande. Efteröverläggningar mellan justitieministrarna i , och Sverigeom forisatt nordiskt samarbete på lagstiftningens område förordnades numeraprofessorn em. att i samverkan med sakkunniga från ochNorge verkställa förberedande utredning om lagstiftning inomskadeståndsrätten. Det betänkande som utredningsmannen avlämnade den 31 maj1950 (SOU 1950: 16) innehöll \issarekommendationer, om Anlka desakkunniga hade enat sig. I rekommendationerna framhölls bl. a., att enrevision av skadeståndsrätten var påkallad på . Reformarbetet bordeinriktas på att åstadkomma en gemensam nordisk skadeståndslag. På grund avsvårigheterna att på en gång skapa en sådan lag borde man emellertid enligtutredningsmannen dela upp arbetet och till en början utreda vissa begränsadeområden. Imaj 1952 tillkallade dåvarande chefen för en kommitté föratt utreda frågan om statens och kommunernas skadeståndsansvar. Kommitténantog benämningen kommittén angående det allmännas skadeståndsansvar. * Denbedrev sitt arbete i samverkan med motsvarande utredningar i , Finlandoch . avlämnade kommittén betänkande med förslagtill lag om skadestånd i offentlig verksamhet (SOU 1958:43, i fortsättningenkallat förslag). Motsvarande förslag lades ungefär fram iDanmark, och . Inovember 1959 tillkallades särskilda sakkunniga att verkställa utredningangående vissa andra skadeståndsrättsliga frågor, nämligen dels frågan om barnsoch föräldrars skadeståndsansvar, dels frågor om principalansvaret och omanställds skadeståndsskyldighet. I , och tillsattessamtidigt lagstiflningskommitléer med motsvarande uppdrag. De svenska sakkunnigaantog namnet skadeståndskommittén.- Den10 avgav den svenska skadeståndskommittén betänkandet »Skadestånd I»med förslag till lag med allmänna bestämmelser om skade- ' ,ordförande, numera justitierådet , tillika sekreterare, samtprofessorerna . , ordförande, professorn och advokatenPer-Axel Weslien. Till sekreterare förordnades numera rättschefen . stånd(SOU 1963: 33). Lagen var avsedd att ersätta 6 kap. strafflagen (SL) ochinnehöll nya bestämmelser om barns och föräldrars skadeståndsansvar. Kommitténsförslag i dessa frågor hade tillkommit efter samarbete med de övriga nordiskakommittéerna. I övriga delar innebar förslaget väsentligen endast enredaklionell överarbetning av gällande bestämmelser i 6 kap. SL. I dessa delarhade förslaget delgetts de öTiga nordiska kommittéerna, men någraöverläggningar hade inte ägt rum. De danska, norska och finländska kommittéernalade fram förslag till nya bestämmelser om barns och föräldrarsskadeståndsskyldighet. Den15 avlämnade skadeståndskommittén betänkandet »Skadestånd II» medförslag till lag med vissa bestämmelser om arbetsgivares och arbetstagaresskadeståndsansvar (SOU 1964: 31). De danska, norska och finländska kommittéernalade senare fram motsvarande lagförslag. INorge har slutbehandlats ett förslag lill »lov om ska-dcserstatningi visse forhold». Den norska lagen, som trädde i kraft ,innehåller bestämmelser om enskilda och offentliga arbetsgivaresprincipalansvar, om arbetstagares skadeståndsskyldighet samt om barns ochföräldrars skadeståndsansvar. Dessutom innehåller den vissa gemensammabestämmelser av allmän natur. I väntas motsvarande lagförslag bliframlagt för . Förslag till lagstiftning på sammaområden är under övervägande i . Fråganom det allmännas skadeståndsansvar diskuterades vid nordiskadepartementsförhandlingar . Därefter har samtliga nu aktuellalagstiftningsfrågor behandlats vid möten med de danska, finländska, norska ochsvenska kontaktmännen för nordiskt lagstiftningsarbete samt inovember och . De har också tagits upp vid nyadepartementsförhandlingar . Detre betänkanden som omnämnts i det föregående har vart för sig remissbehandlats.Yttranden över alla tre betänkandena har avgetts av justitie-kanslern, , hovrätten för Nedre , , medicinalstyrelsen,försäkringsinspektionen, , överståthållar-ämbetet,länsstyrelserna i och samt i och , , föreningen , föreningenSveriges sladsdomare. (), () och akademikers centralorganisation (). Därjämte har yttrandenavgetls enligt följande. över1958 års förslag har yttranden avgells av försvarets civilförvaltning,civilförsvarsslyrelsen, , försäkrings-rådet,generalpoststyrelsen, järnvägsstyrelsen, väg- och valtenbyggnadssty- relsen, , luftfartsstyrelsen, statskontoret, kammarrätten. generaltullstyrelsen,, bank- och fondinspektionen, kontrollstyrelsen, statenssakrevision, universiteiskanslersämbetet, domänstyrelsen, lantbruksstyrelsen,lantmäteristyrelsen, , veterinärstyrelsen, ,kommerskollegium, patent- och registreringsverket, statspolisintendenten,statfsns , länsstyrelserna i , ochJämtlands län, i ärkestift, vetenskapsakademin,besvärssakkunniga, författningsutredningen, Svenska landskommunernas förbund.Svenska landstingsförbundet, , (), , lantbruksförbund.Svenska hamnförbundet samt . Vissa instanser harbilagt yttranden av andra som hörts över förslaget. Sålunda har ingetts, avlantmäteristyrelsen yttranden av överlantmätarna i , Älvsborgsoch län, av kommerskollcgium yttranden av ochrikets handelskammare, av yttranden av ,samt ångfartygs assurans förening, avöverståthållarämbetet yttrande av stadskollegiet i och förstestadsfogden, tillika t.f. exekutionsdirektör i staden, av i Stockholmslän yttranden av landsfogden och vägdirektören i länet, länsavdelning av föreningen , stadsfullmäktige i Lidingösamt kommunalfullmäktige i och kommun, avlänsstyrelsen i yttrande av stadsfullmäktige i , avlänsstyrelsen i yttranden av magistraterna, stadsfullmäktige ochpoliskamrarna i , och , kommunalfullmäktige i Bjuvs köpingoch , hälso- och sjukvårdsstyrelse, landsfogden ilänet sannt föreningen landsfiskaler, av i Göteborgsoch län yttrande av stadsfullmäktige i , avuniversitetskanslersämbetet yttranden av de juridiska, medicinska ochmatematisk-naturvetenskapliga fakulteterna samt drätselnämnden och det störrekonsistoriet vid i , juridiska fakulteten och det störrekonsistoriet vid i , lärarkollegiet vid karolinskamedikokirurgiska institutet, rektorsämbetet vid samtlärarkollegierna vid tandläkarhögskolorna i och , av LOyttranden av StatstjänaTkartcllen och samt avSR yttrande av . Yttranden har inkommit även frånCentralstyrelsen för de samt . överSkadestånd I har yttranden avgetts av riksåklagaren, , hovrättenöver Sliåne och , hovrätten för , hovrätten för övreNorrland, fångvårdsstyrelsen, rådhusrätt, i Uppsalalän, föreningarna landsfogdar, stadsfiskaler, Sverigeslandsfiskaler och stadsfogdar. , , () samt . Vid sinaremissvar har riksåklagaren fogat yttranden av statsåklagarna i ,och , överståthållarämbetet yttrande av , i län yttranden av landsfogden i Uppsalalän, stadsfiskalen i , socialvårdskonsulenten i första distriktet ochföreningen läns landsfiskaler samt i länyttrande av styrelsen för länsavdelningen av föreningen har här som eget yttrande överlämnat utlåtande av . ÖverSkadestånd II har yttranden avgetts av försvarets civilförvaltning,civilförsvarsslyrelsen, , generalpoststyrelsen,järnvägsstyrelsen, väg- och vattenbyggnadsstyrelsen, statskontoret,generaltullstyrelsen, , , domänstyrelsen,lantbruksstyrelsen, kommerskollegium, arbetsdomstolens ordförande,länsstyrelserna i , och , yrkesskadeutredningen,aktiebolagsutredningen, Svenska försäkringsbolags riksförbund.Trafikförsäkringsföreningen, , , . , , , Sverigeshantverks- och industriorganisation samt . Också härhar vissa av remissinstanserna vid sina utlåtanden fogat yttranden av andra somhörts över förslaget. Sålunda har ingelts, av överståthållarämbetet yttrandeav stadskollegiet i jämte en därtill hörande, av borgarrådet påfinansroteln upprättad promemoria, vid vilken fogats dels ett av stadsjuristenavgivet ijänsteutiåtande, dels yttranden av lönenämnden, gatunämnden, hainnstyrelsenoch skoldirektören i Stockhohn, av i yttranden avlandsfogden i länet samt läns avdelning av ,läns landstings förvaltningsutskott och Sydöstra förbund, av i yttranden av landsfogdeni länet, magistraten i , lans landstingsförvaltningsutskott, stadsfullmäktige i , kommunalfullmäktige i Bjuvsköping och poliskammarcn i , av kommerskollegium yttranden av samtligaiiandelskannnare i riket, av LO yttranden av Svenska byggnadsarbetareförbundet.Svenska fabriksarbetare-förbundet, Försäkringsfunktionärernas förbund.Handelsanställdas förbund. Sko- och läderarbetarnas förbund. Samverkandeträfacken samt Statstjänarkartellen, av yttrande av juristförbundoch ett av såsomeget yttrande åberopat utlåtande av , samt av ett av förbundet åberopat yttrande av . I sina yttranden har industriförbundoch hänvisat till samt Sverigesgrossistförbimd åberopat vad som har anförts i SAF:s yttrande. harhänvisat till juristförbunds yttrande. Motivering till förslagen m. m. Motionerna 1 det följande återger utskottet ur propositionensådana avsnitt som bedömts vara av särskilt intresse med hänsyn till innehålleti de väckta motionerna. Det huvudsakliga innehållet i dessa återges under deavsnitt till vilka de närmast hänför sig. De genom motionerna aktualiseradefrågor som rör förslaget till skadeståndslag redovisas under det kapitel ilagen vartill de hänför sig. I förekommande fall återges endast motioner elleravsnitt ur dessa. Beträffandenioliveringen m. m. till delar av förslagen som inte behandlas särskilt i detföljande hänvisar utskottet till propositionen. I fråga om motionernasfullständiga lydelse hänvisar utskottet till de tryckta motionerna. Departementschefen i lagrådsremissen. Efter att halämnat en ingående redpgöirelse för det nuvarande rättsläget, rådandeförsäkringsförhållanden, hittillsvarande och pågående reformarbete, övrigareformönskeniål samt huvuddragen av den skadeståndsrättsliga diskussionen underefterkrigstiden drar föredragande departementschefen, justitieministernGeijer, i ett Inledande anförande upp vissa riktlinjer för reformarbetet påskadeersätt-iiingsområdct (prop. avsnitt 1.5.2. s. 78100). Han anför härvidföljande. Detär (mot anförda) bakgrund naturligt, att frågan om en reformering avskadeståndsrätten kom att inta en framträdande plats på programmet, när detnordiska lagstiftningssamarbetet återupptogs efter slut.Den förberedande principutredning, som enhgt beslut av de nordiskaländernas justitieministrar utfördes sista år och somresulterade betänkanden med riktlinjer för reformarbetet, utmynnadei en relcommendation om en genomgripande reformering av den utomobligatoriskaskadeståndsrätten med sikte på att åstadkomma en allmän nordiskskadeståndslag. De reformplaner som skisserades i utredningarna var inte baraomfattande i den meningen att de be- rördepraktiskt taget alla områden av den utomobligatoriska skadeståndsrätten. Deöppnade också i sakligt hänseende vittsyftande och intresseväckandeperspektiv, särskilt i den form som de presenterades av den svenskeutredningsmannen, numera professorn em. . Av speciellt intresse varde av Strahl framförda tankarna, att skadeståndsrätten i stor utsträckningskulle ersättas med försäkring i en eller annan form, åtminstone i fråga ompersonskador. Dessa idéer har i väsentlig mån inverkat på de senaste årensskadeståndsrättsliga diskussion och har också satt spår i det reformarbete somhar bedrivits i . Utredningsmännenbakom principbetänkanden var klart medvetna om att stora svårighetermåste övervinnas, innan tanken på en allmän nordisk skadeståndslag kiuideförverkligas. Enligt utredningsmännen kunde en så omfaLtande reform inlegenomföras i cLt sammanhang. De rekommenderade därför, att arbetet till enbörjan skulle bedrivas i etapper och alt man först skulle inrikta sig påpartiella reformer på de områden där reformbehovet framstod som mestangeläget. Denna principiella uppläggning har i stort sett följts. Somhar framgått av den redogörelse jag lämnat i det föregående har sålunda efterutredningar i nordiskt samarbete lagts fram förslag till ny bilansvarighets-och trafikförsäkringslagstiftning, lagstiftning om skadestånd i offentligverksamhet, ändrade regler om försäkringsgivares regressrätt, lag med vissabestämmelser om skadestånd, innefattande nya regler om barns och föräldrarsskadeståndsansvar samt avsedd att ersätta 6 kap. SL, och slutligen lag medvissa betämmelser om arbetsgivares och arbetstagares skadeståndsansvar. 1 stortsett motsvarande förslag har lagts fram i våra nordiska grannländer. 1 Finlandoch har på grundval av föreliggande förslag genomförts ny lagstiftning omersättning för skada i följd av bruket av motorfordon. I har under år1969 en »lov om skadeserstatning i visse forhold» trätt i kraft, vilkeninnehåller regler om barns och föräldrars skadeståndsskyldighet, omarbetsgivares principalansvar, om det allmännas skadeståndsansvar och omarbetstagares skadeståndsansvar. 1 övrigt har utredningsförslagen ännu inteföranlett lagstiftning i något av länderna. Reformarbetet fortsätteremellertid enligt i huvudsak de riktlinjer som angavs av de delegeradeför nordiskt lagsamarbete. Den nu sittande svenska skadeståndskommitténutreder sålunda i samverkan med motsvarande kommittéer i , ochNorge frågor om ersättning för framtida förlust av arbetsinkomst och omersättning för förlust av försörj are. Detframtida reformarbetet på skadeersättningsområdet måste ses mot bakgrunden aven samhällsutveckling som väsentligt förändratbetingelserna för detta arbete. Skadeståndets betydelse när det gäller attbereda ersättning för de skador som uppkommer i sam- hällethar förändrats och föiskjutits. Särskilt på personskadornas område har andraersättningsformer kommit att spela en alltmer central roll. Jag har pekatpå den expansion som det offentliga och enskilda försäkringsväsendet harundergått. Den successiva utbyggnaden av vårt socialförsäkringssystem harmedfört, att flertalet personskador blir till stor del ekonomiskt täckta inomramen för den allmänna försäkringen och yrkesskadeförsäkringen. I allt störreomfattning bereder olika former av enskilda försäkringar, inte minst av typengruppförsäkringar, ett kompletterande skydd. Socialförsäkringen saknar heltregressrätt mot den som enligt skadeståndsrättsliga regler skulle kunna görasansvarig för skadan. De privata försäkringar det här gäller har i storutsträckning karaktär av s. k. summa-lörsäkring och någon regressrält mot denskadeståndsskyldige kommer då inte i fråga. Vid övriga former av enskildpersonförsäkring innehåller försäkringsavtalen regelmässigt regressvillkor somsnävt begränsar försäkringsgivarnas möjligheter att återkrävaförsäkringsersättning enligt skadestånds-rättsliga regler. Påegendomsskadoruas område finns visserligen inte någon motsvarighet tillsocialförsäkringssystemel och skadeståndsrätten spelar därför här en merframträdande roll. Men också på detta område har en betydelsefull utvecklingskett inom det enskilda försäkringsväsendet. Nya skadeförsäkringsformer hartillskapats, även om möjligheterna att genom objektsförsäkring få skydd annatän mot vissa specifika skaderisker, såsom brand, slöld, valtenskada,Irafikskada, maskinskada o. d., är begränsade. Väsentligare äremellertid, att skadeförsäkringar vinner en stadigt ökad ulbredning blandallmänheten. I takt med denna utveckling förlorar skadeståndsrätten i avsevärdmån sin betydelse, eftersom också vid skadeförsäkring regrcssvillkoren iförsäkringsavtalen ofta begränsar återkravs-möjligheterna och i övrigtregressrätt mot enskilda utövas i ringa omfattning. Menockså i fall då skadeståndsreglerna formellt träder i tillämpning för att helteller delvis bereda gottgörelse för en liden skada, blir det allt oftare ipraktiken fråga om en försäkringsmässig reglering. Ansvarsförsäkring vinnerfortlöpande allt större utbredning, främst inom närings- och yrkeslivet menociiså i rent privata förhållanden. Härtill kommer, att lagstiftaren på vissaområden har föreskrivit obligatorisk försäkringsplikt. Utvecklingen har idaggått därhän, att det torde vara betydligt vanligare att skadestånd för person-eller sakskada utgår ur en ansvarsförsäkring än alt det betalas av denskadeståndsskyldige själv med dennes egna medel. Försäkringssummorna i bådefrivilUg och obligatorisk ansvarsförsäkring är så höga, att det hör tillundantagen att tillgänglig försäkringsersättning inte förslår lill fulltäckning av den lidna skadan. Gottgörelse för skadorutgår således från flera skilda källor enligt ettmångskiftande system med åtskilliga komponenter, karakteriserat av ettkomplicerat samspel mellan skadestånd och olika former av offentlig och privatförsäkring. Men vår kunskap om hur detta system fungerar är bristfällig ochfragmentarisk. Vi saknar underlag för att i precisa termer eller siffror uttrycka,vilken ekonomisk roll skadestånd resp. försäkring i skilda former spelar ellerpå vilket sätt de olika regelsystemen inverkar på varandra. Därmed saknar vi iväsentlig mån också möjligheter att sjöra säkra for-utsä. Denutveckling som ja? har skildrat i det föregående bar inverkat också pä fråganom skadeståndets forebyggande effekt. Bara for några decennier sedan var det enallmänt utbredd uppfattning, att risken att drabbas av ett ekonomiskt ansvarfor följderna av ett vårdslöst handlande skulle vara den kanske riktigaste avde drivkrafter som förmår medborgarna att iaktta de aktsamhetsnormer på vilkaculparegeln riiar. Denna föreställning inrymmer strängt taget tvä element.Tanken är dels att vetskapen om att ett risst handlingssätt medförersättningsskvldighet. om det leder till att annan lider skada, i det enskildafallet avhäller indiriden frän att handla i strid med den skadeståndsrättsligahandlingsnormen. Dels är resonemanget ut pä att skadeståndsreglerna verkarallmänt moralbildande och sålunda bidrar till att i samhället utbildas ettsvstem av handlingsnormer som medborgarna iakttar automatiskt och oreflekterat. Detfinns anledning aft ifrågasätta bärkraften i dessa teser. Vid de srövstafallen av överträdelser, dvs. fall dä näffon nppsätliffen tillfocar annanskada, är det fråga om straffbara handlingar. Här spelar med all säkerhetstraffbuden en långt viktigare roll för moralbildningen än skadeståndsreglerna.Säritt gäller personskada är det inte sannolikt, att risken av ettskadeståndsansvar i det enskilda fallet har någon preventiv effekt, som gör siggällande vid sidan av straffhotet. Däremot kan det inte uteslutas, attskadpständsreglerna har en sådan effekt, när det gäller aft avhälla frän uppsåtligskadegörelse på annans egendom. Men med all sannolikhet nr det också här andraförhållanden som utgör den väsentliga grunden till att medborsjarna avhållersig frän handlingar av detta slag. Fråganom skadeståndets preventiva effekt är svårare att bedöma, när det gäMer den delav culparegeln som tar sikte pä icke uppsätlica men värdslösn eller försumligabeteenden. Starka skäl talar dock för. att föreställningen omskadeståndsreglernns moralhildande och preventiva funktion är överdriven ocksåför dessa fall. Den utveckling på ansvarsförsäkringens område som skildrats idet föregående har medfört, att det personliga skadeståndsansvaret för den somav vårdslöshet har vållat en skada inte alls görs gällande i samma omfattningsom . Men det finns knappast belägg för att denna ittveckling lett till attmänniskors aktsamhet allmänt sett har slappnat. Ettbelysande exempel må anföras. Ett relativt stort antal skador inträffar iyrkeslivet som en följd av :försummelser av arbetsgivare eller arbetstagare.Först genomfördes den ordning enligt vilken arbetstagarespersonliga skadeståndsansvar mot utomstående aiitomatiskt omfattas av arbetsgivarensansvarsförsäkiring. Denna ordning innebär, att den enskilde arbetstagarennumera är praktiskt taget helt fredad från risken att personligen drabbas avskadeståndsansvar mot tredje man vid vållande i tjänsten. I praktiken utövarnämligen ansvarsförsäkringsbolagen regressrätt mot en skadevållandearbetstagare bara när denne har vållat skadan uppsåtligen eller i berusattillstånd. Trots delta har det veterligen inte från något håll gjorts gällande,att antalet fall då en anställd genom vällande i sin tjänst orsakar utomståendeskada har ölcat . Mycket lyder på att tendensen iåtskilhga företag är den motsatta: Detfinns anledning tro, att det är helt andra faiktorer än risken av ettskadeståndsansvar som spelar den avgörande rollen när det gäller att avhållamedborgarna från att överskrida gränserna för det tillåtna. Det är sannoliktatt uppfostran oc;h utbildning, vidgad upplysning och opinionsbildning genommassmedia är av vida större betydelse som preventiva instrument än deskadeståndsrättsliga reglerna. Ävendessa bedömningar vilar emellertid på osäker grund. För att kunna rätt värderai vad mån skadeståndsrätten fyller en avskräckande och moralbildande funlitionoch hur den i det avseendet förhåller sig till andra företeelser med liknandeverkningar, kravs en ingående kunskap om en rad ännu okända förhållanden avpsykologisk och sociologisk art. En sådan kunskap lian vinnas endast med hjälpav' vetenskapliga undersökningsmetoder. Några sådana undersökningar av betydelsehar emellertid inte gjorts hos oss.