bet · FV01FiU25 · 1972-12-31 00:00:00 — Detfinns anledning framhålla att utgångsläget för en industriell expansion settfrån sysselsättningssidan nu ter sig gynnsammare än vid tidigare avmattningar.Den återhållsamhet i fråga om nya åtaganden som präglat och präglar kommunernai rådande kommunalekonomiska situation har inneburit att återhämtningen påarbetsmarknaden gått långsammare än man haft anledning förmoda. i ettannat perspektiv innebär detta emellertid att industrin nu har bättremöjligheter att dra till sig arbetskraft när uppsvinget blir mer markerat. Motbakgmn-den av tidigare svårigheter att fylla även strategiskt viktiga luckorinom tillverkningsindustrin är det ytterst angeläget att samfällda åtgärdersätts in för att bredda och intensifiera nyrekryteringen. Även nya vägar börprövas för att göra industriarbetet till ett lockande alternativ för ungdomarsom tidigare i första hand reflekterat på sysselsättning i andra näringar.Förbättrad arbetsmiljö och gynnsammare arbetsvillkor i övrigt spelar härvid roll. Möjligheterna till deltidsarbete behöver vidgas. Imotionen 1972: 1701 begärs förslag till samhällsnyttiga arbeten av sådanomfattning att man gör slut på arbetslösheten. Utskottet vill framhålla att ettstort antal sådana arbeten pågår, inte minst påmiljövårdsområdet. I det föregående har kraftigt betonats vikten av att en högsysselsättningspolitisk beredskap upprätthålls. I en sådan beredskap ingår attytterligare samhällsnyttiga arbeten planeras så att de kan sättas igång närsituationen så kräver. Det bör i anslutning FiU1972: 25 20 tillmotionsyrkandet erinras om att den nya metodik för samråd på länsplanet omsysselsättningsplanering som införts bör garantera att de arbeten som kommertill stånd är angelägna. Ipropositionen 1972: 85 med begäran om medel på tilläggsstat till riksstatenför innevarande budgetår redovisades under elfte huvudtiteln vissa resultat aven pågående utvärdering av de mycket omfattande sysselsättningspolitiskainsatserna och . Den fortsatta redovisningen torde,liksom redan en analys av arbetslöshetsstatistiken för perioden, belysa desvårigheter som förelegat att under avmattningen mobilisera samhällsviktiga ochfärdigplanerade projekt för framför allt nytillträdande till arbetsmarknaden. fortiöpande översyn av den sysselsättningspolitiska beredskapen börförbättrad planering på detta område ha sin givna plats. Denekonomiska politiken får emellertid ej begränsas till att genom olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder skapa ökad sysselsättning under de närmastemånaderna och den kommande vintern. Inför det förväntade konjunktumppsvingetaktualiseras redan nu vissa problem, som följer med en högkonjunktur. Riskernaför ytterligare pris- och kostnadsstegringar och en ny försämring avbetalningsbalansen träder därmed åter i förgrunden. Vi vet av erfarenhet attett konjunkturuppsving kan bli både snabbt och häftigt. Det är därför någotsom också departementschefen understryker särskilt viktigt att denomläggning av den ekonomiska politiken, som kan bli erforderlig inför en sådansituation, vidtas . Det dröjer nämligen som regel innan ekonomisk-politiskaåtgärder får effekt. Utskottet drar därav slutsatsen att man redan nu börinrikta en del av den ekonomiska politiken på att förhindra en överhettning avden svenska ekonomin . Denrelativa åtstramning av finanspolitiken under /73 som kan väntasbli en följd av riksstatsförslaget måste enligt utskottets mening bedömas somtämligen måttlig. Det "skattepaket" som regeringen lade fram ipropositionen 1972: 95 torde i stort sett vara finanspolitiskt neutralt. Ettersättande av den föreslagna mervärdeskattehöjningen med en höjdarbetsgivaravgift medför enligt utskottets uppfattning inte någon väsentligförändring i detta hänseende. Skulle en internationell högkonjunktur av storstyrka och genomslagskraft växa fram, kan det som utskottet framhöll i sittbetänkande 1972: 1 över finansplanen bli nödvändigt att under loppet av nästabudgetår öka restriktiviteten i den ekonomiska politiken. Inteminst viktigt i detta sammanhang är enligt utskottets mening att bädda för enlugn pris- och kostnadsutveckling. Detta understryks också i motionerna 1972:1699, 1700 och 1701. I den sistnämnda föreslås även att prisregleringslagenskyndsamt åter sätts i kraft med priserna som stoppriser. Såvitt utskottet kunnatfinna råder inga delade meningar om önsk- värdhetenav att så långt möjligt hålla tillbaka en inflatorisk prisutveckling. Rimligprisstabilitet är som ofta framhållits ett av de övergripande målen för svenskekonomisk politik. står det klart att vissa prisökningar som ärresultat av löneavtalen och jordbruks-överenskommelsen är ofrånkomliga ochmåste accepteras. Det går inte att hindra dem från att slå igenom genom attsätta prisregleringslagen i kraft. Vadsom däremot enligt utskottets uppfattning inte kan tolereras är prishöjningarsom går utöver vad som motiveras av ofrånkomliga kostnadsstegringar. följer noga utvecklingen av priser och handelsmarginaler ochenligt vad handelsministern deklarerade som svar på en fråga iriksdagen har de marginalhöjningar som kunnat konstateras inte haftsådan storlek och omfattning att ett allmänt prisstopp ter sig aktuellt.Samtidigt underströk han att näringslivet i eget intresse bör visa största möjligaåterhållsamhet i sin fortsatta prispolitik för att ingripanden ipriskontrollerande syfte skall kunna undvikas. Skulle trots de bemödandenoch insatser som görs prisutvecklingen rusa i väg kommer regeringen inte atttveka att på nytt återinföra prisstoppet. Motdenna bakgmnd anser utskottet att yrkandet om prisstoppets återinförande imotionen 1972: 1701 inte nu bör föranleda någon åtgärd. Ettannat övergripande mål för den ekonomiska politiken är extern balans, vilketvanUgen definieras som jämvikt i de löpande betalningarna med utlandet. För1971 visade bytesbalansen ett överskott på 900 milj. kr. Innevarande årförutses nu ett underskott på 600 milj. kr. Kravet på yttre jämvikt har därmedfått förnyad aktualitet. Det exceptionella är över och diagnosen förden svenska betalningsbalansens utveckling är åter tillbaka där den ställdesav den senaste långtidsutredningen. Trendmässiga faktorer främst ökandeutlandsturism och u-hjälp leder till en fortsatt försämring av tjänstebalansenmed utlandet. För att kompensera detta krävs en förstärkning avhandelsbalansen. Denbästa vägen att nå detta mål är enligt en allmänt omfattad uppfattning attförbättra de exporterande och importkonkurrerande näringarnas konkurrenskraft.Forskning, innovationer och företagens eget utvecklings- ochrationaliseringsarbete är viktiga element i en sådan utveckling. Den ekonomiskapolitiken spelar också en stor roll i sammanhanget. Den kan bidra till atthålla tillbaka inhemska pris- och kostnadsstegringar och underlätta enomfördelning av våra produktions- och investeringsresurser till dessanäringar. Den lätta kreditpolitik som förts sedan mitten av och deolika åtgärder som vidtagits för att stödja industrins investeringar, bör haskapat goda förutsättningar för en expansion av den svenska industrinskapacitet. FiU 1972: 25 22 Detär, som utskottet redan anfört, angeläget att dessa möjligheter utnyttjasmedan det finns outnyttjade arbetskraftsresurser. Ökadeinvesteringar kräver också ökat sparande. Åtgärder avsedda att på siktstimulera det enskilda sparandet har beslutats av årets riksdag (FiU 1972:15). Utskottethar tidigare haft anledning ta upp variationerna iinvesteringarna till behandling. Den bild som mer sammanhängande framträderav utveckUngen i den reviderade nationalbudgetenbekräftar att såväl investeringama i bostäder som framför allt de kommunalainvesteringarna - båda syssel-sättningsmässigt tunga områden minskadekraftigt . Att så betydande förskjutningar i redovisade planerinträffar även på områden där planeringen i övrigt är väl utvecklad får delvistillskrivas tillfälliga faktorer men inskärper betydelsen av att även på dessaområden tillgängliga instrument finslipas. Investeringarna inom industrinkunde hållas uppe genom kraftiga stimulansåtgärder. I ett vidare sam manhangkvarstår problemet att finna former för att garantera en jämn och hög investeringsnivåi svensk industri, så långt möjligt opåverkad av kortsiktiga förändringar iefterfrågan på produkterna. Utskottet vill på denna punkt hänvisa till vad somanfördes i betänkandet 1972: 1, där det bl. a. underströks att formerna förredovisning av existerande planer inom näringslivet och möjligheterna attrealisera dem måste bli föremål för fortlöpande diskussioner mellan företag,anställda och representanter för stat och kommun. Omslageti efterfrågeläge i den svenska ekonomin hade i höggrad samband med lageruppbyggnad respektive lageravveckling. gav påutskottets hemställan i ovan nämnda betänkande Kungl. Maj:t till känna vissasynpunkter på lagerfluktuationernas roll i samhällsekonomin. Maj:t sålundaredan har sin uppmärksamhet riktad på de frågor som berörs i det tredjeyrkandet i motionen 1972: 1701 avstyrks detia. Imotionen 1972: 1701 hemställs om framläggandet av en långsiktig plan förstatliga industriinvesteringar i industriellt mindre utvecklade regioner.Frågor av principiellt samma innebörd har under innevarande riksdagssessionvarit föremål för behandling i annat sammanhang (NU 1972: 36). En framgångsrikekonomisk politik fömtsätter god regional balans. Den aktiva regionalpolitikenmåste målmedvetet föras vidare. Som framhålls i den reviderade finansplanen ärdet angeläget att omställningarna kan begränsas genom att tillräckligasysselsättningsalternativ kan erbjudas uiom den egna regionen.Fömtsättningarna härför kan väsentligt förbättras genom att insatserna samlastill ett begränsat antal orter. Under det kommande budgetåret avser regeringenatt lägga fram ett konkret regionalpolitiskt handlingsprogram. Även statiiga industriinvesteringartorde därvid komma att beaktas. FiU 1972: 25 23 I anledning av vad som anförs i motionen 1972: 1700rörande uttalande om regional balans vill utskottet åter understryka attregional balans självfallet kvarstår som ett mål för den ekonomiska politikenoch att något särskilt uttalande härom inte erfordras. Vad som anförts i denreviderade finansplanen om det angelägna i att skapa tillräckligasysselsättningsalternativ inom den egna regionen understryker detta. Imotionen 1972: 1699 har väckts förslag om att regeringen bör inbjudarepresentanter för oppositionspartierna, näringslivet och parterna påarbetsmarknaden till överläggningar rörande den ekonomiska politiken.Förslaget erinrar starkt om tidigare förslag om en stabiliseringspolitiskkonferens. På utskottets hemställan har årets riksdag redan avvisat krav omatt regeringen skall sammankalla en sådan. Utskottet finner inte skäl föreslåändring av detta beslut. Yrkandenom besparingsutredning m. m. har förts fram i partimotionerna 1972: 294 (m),295 (c), 401 (fp) och i motionerna 1972: 811 och 822, samtliga väckta vidriksdagens början, samt i de i anledning av kompletteringspropositionen väcktapartimotionema 1972: 1699 (m) och 1700 (fp, c). Yrkanden och motiveringar i desistnämnda motionerna överensstämmer i huvudsak med dem som återfinns i demotioner som respektive partier väckte vid början. Yrkandena imotionerna 1972: 294 och 1699 syftar till en utredning av hela den offentiigasektorn och av samhällsutvecklingen i stort. I motionerna 1972: 295, 401 och1700 tas upp allmänna frågor om besparing och rationalisering inom den statligasektorn men med tyngdpunkt på en omprövning av löpande större utgiftsprogram.Motionerna 1972: 811 och 822 är mer snävt inriktade på rationaliseringsåtgärderinom affärsverken och den egentliga statsförvaltningen. Vadförst gäller yrkandena i motionerna 1972: 294 och 1699 vill utskottet ianslutning till motionstexterna erinra om att en rad uppgifter som i dagåvilar stat och kommun har förts över på det allmänna just i syfte att stärkaden enskildes ställning. Härigenom har bestående framsteg nåtts och vidgadvälfärd vunnits. Någraexempel på områden, där ett överförande på enskilda av uppgifter som åvilardet allmänna skulle öka medborgarnas välfärd, anförs inte av motionärerna.Däremot är det lätt att peka på områden där en privatisering av verksamhetensätter viktiga välfärdsmål i fara. Det befrämjar inte medborgarnas frihet ellerstärker den enskildes ställning om man i syfte att begränsa den offentiigasektorn vältrar över på den enskilde avgifter och kostnader med olämpligafördelningspolitiska effekter. Det saknas sålunda enligt utskottets meninganledning att som krävs i motionerna systematiskt överväga ett överförandeav myndighetsuppgifter på enskilda. Ökningenav de offentiiga utgifterna är i huvudsak att hänföra tilltransfereringar, varom fattat beslut, och till FiU1972: 25 24 expansionen av den kommunala sektorn. Den utredning om denkommunala ekonomin som tillsatts har till uppgift att bedöma bl. a. dekommunalekonomiska konsekvenserna framöver av de uppgifter kommunerna harålagts respektive tagit på sig. Den synes sålunda komma att för den kommunalasektorn i viss utsträckning bedöma frågor av den art motionärerna berört. Medhänvisning härtill och till vad utskottet redan anfört avstyrks yrkandena omutredning för att granska den offentliga sektorns expansion i motionerna 1972:294 och 1699. I fråga om de skilda yrkandena om utredning rörandebesparingar och ökad effektivitet på det statliga området finns det enligtutskottets mening anledning att skilja mellan å ena sidan rationaliserings-och besparingsinsatser som syftar till att begränsa statens egna anspråk påreala resurser, framför allt på personal, och å andra sidan en eventuellterforderlig omprövning av gällande utgiftsprogram av transfereringskaraktär.En nedskärning av inkomstöverföringarna via statsbudgeten (folkpensioner,barnbidrag, studiestöd osv.) minskar visserligen statens utgifter men kan intebetecknas som egentliga besparingar. De påverkar inte statens egen efterfråganutan har fördelningspolitiska verkningar. Som närmare redovisas i samband med långtidsbudgeten förperioden /741976/77 (prop. 1972: 90, bil. 2) har statens utgifter förtransfereringar för perioden /671970/71 ökat med i genomsnitt drygt 6"/o , medan statens egna konsumtionsutgifter ökatmed 1,7 "/o och dess investeringsutgifter med 0,7 "/o ,allt räknat i fasta priser. Räknas drift- och investeringsbidrag tillkommunerna in har konsumtions- och investeringsutgifterna ökat med 2,6 "/oper år i genomsnitt i fasta priser. Som framgår av analysen av personalutvecklingen svararutbildningssektorn för huvuddelen av de senaste årens personalökning inom denegentiiga statsverksamheten, tillsammans med rättsväsendet och arbetsmarknadspolitikenför nära 9/10 av hela den genomsnittUga personalökningen eller ca 5 900 per årunder perioden /691971/72. EnHgt långtidsbudgeten för perioden1973/741976/77 är den årliga personalökningen till följd av gjorda åtagandenganska begränsad och koncentrerad till skolväsende, vuxenutbildning samt annanutbildning och forskning. Inom affärsverken som grupp har den årliga personalökningende understigit 1 000. För långtidsbudgetperioden beräknas här enpersonalminskning äga rum med ca 1 500 personer . Vare sig den förflutna perioden eller den framförliggandekan enligt utskottets mening ge underlag för uppfattningen att vi skullebe-fuina oss i en okontrollerad utveckling i fråga om de reala resursanspråksom kan väntas från den egentliga statsverksamheten eller från affärsverken. FiU 1972: 25 25 Inga som helst motsättningar torde föreligga om detnödvändiga i sådana fortsatta målmedvetna åtgärder som syftar till att inomramen för bevarad eller förbättrad standard på statens tjänster tillmedborgarna begränsa anspråken på ny personal inom statsförvaltningen. Dettahar understmkits i en rad sammanhang av såväl Kungl. Maj:t som av motionärema,finansutskottet och . Vad diskussionen gäller är formerna för dessarationaliserings- och besparingsinsatser. Utskottet vill härvidlag upprepa vadsom i denna fråga anfördes i det betänkande (FiU 1971: 29) som låg till grundför avslag på motioner av motsvarande innebörd vid fjolåretsriksdag. Behovet av en fortiöpande omprövning av skilda statliga verksamhetertillgodosågs, menade utskottet, av varje års statsbudget, där äldreverksamhetsgrenar försvinner eller skiftar karaktär och där nya kommer istället. Utskottet pekade på den metodik som används och som innebär attmyndigheter med nya resursanspråk anmodas att bereda utrymme för den nya verksamhetengenom att i stället inskränka eller helt mönstra ut äldre verksamhetsområden.Statskontoret och hade vidare omorganiserats och byggts utunder för att bedriva ett omfattande kontinuerligtrationaliserings- och revisionsarbete. Mot den bakgrunden fanns det enligtutskottets mening inte mycket som talade för att staten bedriververksamhet som en besparingsutredning plötsligt skulle finna vara helt onödig. Imotionen 1972: 811 anförs en rationaliseringsundersökning inom sommodell för hur utomstående experter bör kopplas in i rationaliseringsarbete vidaffärsverken och i övrigt i statsförvaltningen. Motionärema betraktar det somtroligt att liknande effektivitetsinitiativ skulle leda till en betydandeutlokalisering av olika funktioner även inom andra förvaltningar. Delegationenför utlokalisering av statlig verksamhet har lagt fram förslag omytterligare utflyttning av statliga myndigheter från . Möjligheternaatt flytta ut hela eller delar av affärsverk har därvid också övervägts.Delegationens förslag och motiveringar bör nu i första hand bli föremål förstatsmakternas bedömning. Kravet i motionen 1972: 811 om ytterUgare undersökningaravstyrks därför. Imotionen 1972: 295 tas ett antal specifika frågor med anknytning till metoderför rationaliserings- och besparingsverksamhet upp till diskussion. I detförut åberopade betänkandet (FiU 1971: 29) har utskottet behandlatoch tagit ställning i dessa frågor, varför utskottet vill inskränka sig tillatt i förevarande sammanhang något beröra pro-grambudgeteringens roll ibesparingssammanhang. Programbudgetering inom statsförvaltningen syftar främsttill att skapa ett bättre underlag för de politiska besluten genom att uttryckamål och verksamheter i politiskt relevanta termer. Man strävar efteratt decentralisera beslutsfattandet genom att låta de enskilda myndigheterna istörre FiU1972: 25 26 utsträckningsjälva disponera de resurser som skall användas för att nå de uppställda målen.Att som motionärerna begär ålägga ytterligare en utredning uppgifter sombudgetutredningen har att behandla torde vara mindre ändamålsenligt. Vadgäller långtidsbudgetens uppläggning som berörs i motionen 1972: 401 finnsanledning erinra om att långtidsbudgeten i första hand syftar till attkartlägga de statsfinansiella konsekvenserna på av redan fattadebeslut och gjorda åtaganden från statsmakternas sida. Det synes inte föreligganågra större motsättningar mellan det synsätt motionärerna för fram och denpresentation som återfinns i den nu aktuella långtidsbudgeten. För de mycketstora områden av den statliga verksamheten, där kvantitativt preciserade målsaknas, innebär långtidsbudgetens beräkningsmetod att verksamheten tankes anpassadtill förändringar i efterfrågan, varvid resursinsatserna bestäms med hänsyntagen till produktivitetsutvecklingen. Oförändradereala resurser i personal m. m. till en sektor av statiig förvaltning innebärsålunda normalt att produktionen ökas som följd av produktivitetsutvecklingen.För områden där efterfrågan på tjänster bedöms bli bör den faktiskaresursanvändningen således kunna minskas successivt. Stora svårigheter möteremellertid att på vissa områden realisera en sådan begränsning av de realaresursbehoven. I de anvisningar angående myndigheternas anslagsframställningarför /74 som Kungl. Maj:t utfärdat har statsmyndigheternaanmodats att lämna en redovisning av planerade besparings- och rationaliseringsåtgärder.Som en nyhet har ytterligare införts att myndighet obligatoriskt skall redovisaoch belysa det alternativet att vederbörande anslag inberäknat löne- ochprisomräkning minskas med 5 »/o-Samtidigt ställs större krav än tidigare påmotiveringar och analys av de framförda alternativen. Utskottetsom finner det angeläget att myndigheterna på detta sätt tvingas analysera ochutförligt redovisa också möjligheterna till och konsekvenserna av nedskurnaanslag anser det steg som tas vara betydande. Större nedskärningar torde iallmänhet innebära organisatoriska konsekvenser som inte låter sig enkeltredovisas. Erfarenheterna får utvisa om det är realistiskt att för kommande årfå ytterligare al-temativ belysta. Med det anförda bör punkten 2 i motionen1972: 1699 anses besvarad. Utskottetfinner sammanfattningsvis att en fortsatt utveckling av hittillsvarandemetodik med en hårdhänt prövning av myndigheternas framställningar om resurser innefattande även alternativ för minskad resurstilldelning tillsammans medrationaliserings- och revisionsinsatser i särskild ordning bör garantera attalla rimliga rationaliserings-och besparingsmöjligheter tas till vara inomstatsförvaltningen. gmnd av vad utskottet här anfört bör motionen 1972: 822avslås av . Av hänvisningar till den tidigare besparingsundersökningenpå och av motiveringarna i övrigt framgår att motionärerna i motionen1972: 295 liksom även motionärerna i motionen 1972: 401 närmast avser attinom ramen för en parlamentarisk utredning få till stånd en bedömning av dentakt och den inbördes ordning i vilken skilda reformer bör genomföras,däribland en undersökning av vilka om-prioriteringar som erfordras i redanbeslutade utgiftsprogram. Härom är att säga att långtidsbudgeten och därtillknutna uttalanden liksom de mer utförliga framställningarna istatsverkspropositionen utgör regeringens redovisning och bedömning avmöjligheterna att fullfölja beslutade utgiftsprogram och genomföra nyareformer. Det ankommer därefter på varje politisk meningsriktning i riksdagenatt ta ställning och ge sin bedömning. Denna successiva prövning av utrymmetför statliga åtaganden och för nya reformer kan sägas utgöra kärnan i detpolitiska och det parlamentariska arbetet. Att skjuta bedömningar av dettaövergripande slag till särskilda, slutna utredningar torde i normala lägeninte vara en lämplig form. erfarenheter av försök i denna riktningtyder heller inte på att en parlamentarisk utredning skulle vara ett effektivtsätt att begränsa statens utgifter. Utredningskravet i motionerna 1972: 295,401 och 1700 bör därför avvisas. Underåberopande av det anförda hemställer utskottet 1. beträffande enparlamentarisk besparingsutredning för granskning av den offentliga sektornsexpansion att avslår motionerna 1972: 294 och 1972: 1699, båda såvittnu är i fråga, 2. beträffande enparlamentarisk utredning om möjligheterna till besparingar inomstatsförvaltningen att avslår motionerna 1972: 295, 1972: 401 och1972: 1700, de båda sistnämnda såvitt nu är i fråga, 3. beträffandeöversyn av den statliga förvaltningen att avslår motionerna 1972:811 och 1972: 822, 4. beträffandekompletterande anvisningar för myndigheternas petitaarbete att avslårmotionen 1972: 1699 såvitt nu är i fråga, 5. beträffandeikraftsättande av prisregleringslagen att avslår motionen 1972: 1701såvitt nu är i fråga, 6. beträffande deallmänna riktlinjerna för den ekonomiska po litiken att a) avslår motionen1972: 1699 såvitt avser yrkandena under punkterna 510, b) avslår motionen1972: 1700 såvitt avser yrkande 3, FiU 1972: 25 28 c) avslårmotionen 1972: 1701 såvitt avser yrkandena 25, d) medgodkännande av vad i statsrådsprotokollet förordats som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet an fört. Närvarande:herrar (), (), i (c), (s), (). (), i (s),(), (), i (s), Fågelsbo (c), ArnePettersson i (s). () och Gadd (s). avherrar (), i (c). (), (), Fågelsbo (c) och () som anser att utskottets yttrande ochhemställan bort ha följande lydelse: "Denbedömning av konjunkturutsikterna som gjorts i den reviderade finansplanengmndar sig på antagandet att konjunkturläget i kommer att påverkasgynnsamt av den internationella konjunkturen.