bet · FV01KU49 · 1972-12-31 00:00:00 — Inom utredningen hade diskuterats frågan om att i lagföreskriva hur stor andel av antalet mandat för varje parti som skall utses somsuppleanter eller att begränsa kommunernas frihet att bestämma antaletsuppleanter enbart genom att fixera en övre gräns för den kvotdel av antaletfullmäktige, som får utses som suppleanter. Utredningen ansåg att vissa skäl talade för enhälftenregel, som innebär att antalet suppleanter i de kommuner som infört suppleantsystemetgenomgående skall uppgå tih hälften av det antal ordinarie platser som varjeparti erhållit i kommunen eUer i valkretsen för valkretsindelade kommuner. Idenna del anförde utredningen vidare: I diskussionerna i samband medinförandet av det nuvarande suppleantsystemet ansågs sålunda hälftenprincipenskapa tillräckliga garantier för att antalet suppleanter skulle kunna vara såstort att även vid förfall för flera ledamöter ur samma parti ersättare fördessa skaU finnas, som man skulle kunna tillgodose önskemålet attknyta ett större antal medborgare tih det kommunala arbetet. Att antalet suppleanter är hälften så stort som antaletfullmäktige har vidare ansetts vara en rimlig nivå för att skapa garantier föratt ersättarna skall få den vana och förtrogenhet med det kommunala arbetet somanses vara en förutsättning för att de skall kunna göra en meningsfull insats. En fördel med en obligatorisk hälftenregel är också attpolitiska meningsmotsättningar rörande begränsningen av antalet suppleanter kanundvikas i kommunerna. Även om sålunda skäl talar för ett enhetligtsuppleantsystem i kommunerna också beträffande suppleanternas andel av antaletfullmäktige, bör enligt utredningens mening också denna fråga bedömas i ettvidare sammanhang. Då kommunerna f. n. har rätt att inte endast bestämmaantalet fullmäktige utan även avgöra om suppleanter över huvud taget skallfinnas för fullmäktige, är det enligt utredningens mening konsekvent att låtakommunerna själva avgöra även i vilken utsträckning antalet suppleanter skaUbegränsas. Utredningen är också medveten om att bedömningarnabeträffande begränsningen av antalet suppleanter kan variera mellan olikakommuner. Sålunda avstod vissa kommuner från att införa suppleanter enligt deti val tillämpade systemet, då man ansåg att antalet suppleanter inte itillräcklig grad begränsats. I samband med riksdagsbehandlingen av den aktuellapropositionen om införande av suppleanter för fullmäktige framfördesförslag om en ytterligare begränsning av antalet suppleanter. Utredningen har mot denna bakgrund stannat för att inteföreslå annan begränsning för kommunerna än att antalet suppleanter skall fåuppgå till i princip högst hälften av det antal ordinarie platser ifullmäktige, som varje parti erhållit. I en reservation föreslogledamöterna att antalet suppleanter obligatoriskt skall utgörahälften av resp. partis mandatantal i De uttalade därvid "att kommunaldemokratiskaskäl talar för ett helt enhetligt suppleantsystem i de kommuner, som valt attinföra suppleanter för fullmäktige. Därigenom kan man undvika politiskamotsättningar i kommunerna kring sättet att begränsa antalet suppleanter". Liksom flertalet remissinstanserfinner jag det vara uttryck för en riktig princip att suppleantsystemet får ensådan utformning att partierna får suppleanter i proportion till sin styrka.ifullmäktige. Även i övrigt anser jag att utredningen kommit fram till ettsuppleantsystem som bättre än det nuvarande tillgodoser de krav och önskemålsom bör ställas på ett sådant system. Jag förordar därför att detprimärkommunala suppleantsystemet utformas i överensstämmelse med utredningensförslag. Tilläggas bör att systemets kontruktion är sådan att det lätt låtersig anpassas till ett annat valsystern, om det skulle bli aktuellt att införaett sådant. Jag ställer mig bakom förslaget attantalet suppleanter skall utgöra en viss kvotdel av det antal mandat varjeparti erhållit i kommunen eller, i valkretsindelade kommuner, i valkretsen. Jaganser det också vara riktigt med en minimiregel, som innebär att varje ifullmäktige representerat parti skall tillförsäkras minst en suppleantplats. Däremot kan jag inte se någon fördel med ett system därvarje kommun för sig avgör antalet suppleanter inom ramen för kvotmetoden.Tvärtom är en enhetlighet i detta avseende inom alla kommuner som beslutatinföra suppleantsystem att föredra. Därigenom kan man undvika politiskamotsättningar i kommunerna kring sättet att begränsa suppleanternas antal. Jag föreslär därför att antalet suppleanter i de kommunersom har suppleanter för fullmäktige skall utgöra hälften av det antalfullmäktige som varje parti erhållit i kommunen eller, i valkretsindeladekommuner, i valkretsen. Vad i övrigt gäller reglerna för utseende av suppleanterför fullmäktige, föreslår jag att det föreliggande förslaget genomföres. Skall folkmängden eller antalet röstberättigade varaavgörande för mandatberäkningen vid val till landsting och kommunfullmäktige? (Motionen1972: 72). Lagtext: 3 § förslaget till lag om antalet landstingsmänoch valkretsindelningen i landstingskommun för valperioden1974-1976. Motiv: prop. Motionen syftar främst tilländringar av 9 § kommunallagen (1953:753), 9§ kommunallagen (1957: 50) förStockholm samt 10 § landstingslagen (1954: 319). Enligt gällande regler skall vid kommunala val antaletmandat per valkrets ställas i relation tih den mantalsskrivna befolkningen ikretsen och inte som gäller vid riksdagsval till antalet röstberättigade ikretsen. Vallagsförslaget innebar ingen ändring härvidlag. 1 avbidan på ett slutligtställningstagande i frågan om valsystemet vid bl. a. de primärkommunala valenbör enligt min mening endast sådana ändringar i de nuvarandekommunallagsbestämmelserna göras som är oundgängligen nödvändiga. Olika regler gäller för närvarandeför beräkning av antalet mandat per valkrets vid val till och vid valtill landsting och kommunfullmäktige. Enligt lagen om val till § 30skaU antalet fasta mandat per valkrets ställas i relation tih antaletröstberättigade i kretsen. Enligt kommunallagen § 9 och landstingslagen § 10skall däremot antalet mandat per kommunvalkrets respektive landstingsvalkretsställas i relation till den mantalsskrivna befolkningen i kretsen. Det är inte betydelselöst vilken beräkningsregel som häranvänds. Om man ställer antalet mandat i förhållande till den mantalsskrivnafolkmängden, kommer även icke-röstberättigade - t. ex. minderåriga - attpåverka mandatantalet. I en valkrets med distinkt skilda områden av äldre ochyngre befolkning kan beräkningsregeln bli av gariska stor betydelse genom attantalet röstberättigade per mandat blir högre i områden med relativt Her äldremänniskor än i områden med relativt fler yngre människor. Detta är enligt vår mening icke tillfredsställande.Kommunallagen och landstingslagen bör därför ändras så att beräkningen avantalet mandat per krets skall grundas på relationen till den röstberättigadebefolkningen. Den exakta lagtexten bör utformas av utskottet. Förslag i denna riktning har framlagts avkommunalvalskommittén. Kommitténs förslag bör bli föremål för ett positivtbeslut så att det kan ligga till grund för valkretsindelningen årsval. I sitt betänkande med anledning aven motion till riksdag med samma syfte som den förevarande redogjordeutskottet (KU 1971: 60) för gällande bestämmelser för såväl kommunala val somriksdagsval. I denna del hänvisas till betänkandet. Utskottet anförde för egendel följande. Sedan motionen väcktes harkommunalvalskommittén avlämnat sitt förslag till ändrat valsystem vidlandstingsval och primärkommunala val. I fråga om mandatberäkningen innebärdetta att den fördelningsprincip som statsmakterna fastställt för riksdagsvalenskall tillämpas också vid val till landsting och kommunfullmäktige. Även viddessa val skall mandaten sålunda enligt förslaget fördelas mellan valkretsarnai proportion tiU antalet röstberättigade invånare. förslag tillgodoser de i motionenframställda önskemålen. I detta läge finner utskottet det inte vara erforderligtmed ytterligare initiativ från sida. Vid riksdagsbehandlingen avpropositionen med förslag till författningsreform (1968:27) hemställdes i ettmotionspar (s, c, fp, m) att folkmängden alltjämt skuhe vara mandatberäkningsgrund ochinte antalet röstberättigade. Utskottet (KU 1968: 20 s. 25) uttalade i dennadel bl. Det teoretiskt ideala vore attfördela mandaten i efterhand på grundval av antalet röstande. Eftersom sammaantal röster skall ge samma antal mandat, skulle felkällorna då bli minst. Detsammanlagda röstantalet i varje valkrets skulle besätta precis så många mandatsom dessa röster skall ge vid riksproportionahtet. Får de besätta fler,uppkommer redan från början en överrepresentation inom valkretsen; får debesätta färre, uppkommer en underrepresentation. Den fördelningsgrund somligger närmast detta teoretiskt bästa alternativ är antalet röstberättigade,eftersom detta står i en direkt relation till antalet röstande. Det varierandevaldeltagandet tillkommer som felkälla, men om man bortser från detta nås sammaresultat som om man utgår från antalet röstande. Lägger man i ställetfolkmängden till grund för mandatfördelningen, införs ännu en felkälla,nämligen de inte röstberättigade, barn och utlänningar m. fl. Redaii på förhandtillskapar man då överrepresentation i valkretsar med många ej röstberättigadeoch underrepresentation i valkretsar med få ej röstberättigade. Behovet avtilläggsmandat måste i sådant fall beräknas högre än om man utgår från antaletröstberättigade. Skillnaden blir visserligen inte avsevärd och inryms enligtutskottets bedömning i och för sig väl inom ramen för de föreslagna 40utjämningsmandaten. Då det emellertid är mest logiskt med hänsyn till systemetsprinciper att bygga på antalet röstberättigade som mandatför-delningsgrundtihstyrker utskottet propositionen och avstyrker motionerna. Den tillsattakommunalvalskommittén slutförde sitt uppdrag genom betänkandetKommunala val (SOU 1971:4). Häri förordas att ett nytt valsystem införs förlandstings- och kommunfullmäktigvalen i huvudsak i överensstämmelse medvalsystemet för riksdagsvalen. a. föreslår kommittén en omarbetning av1012§§ landstingslagen samt 9 § kommunaUagen och kommunallagen för . Beträffande landstingsmandaten (s. 36) uttalar kommitténatt en företagen utredning rörande hur landstingsmandaten fördelar sig påvalkretsar enligt olika beräkningsgrunder kan utläsas att en fördelningsprincipsom bygger på antalet röstberättigade mandatmässigt gynnar valkretsar, därbefolkningen har en högre genomsnittsålder på bekostnad av t. ex. expanderandevalkretsar med stora barnkullar och valkretsar med stort inslag av utländskamedborgare. Utan att ta ställning till vilken av fördelningsprinciperna som ioch för sig är lämpligast, anser kommittén det naturiigt, att den fördelningsprincipsom statsmakterna accepterat för riksdagsvalen slår igenom för landstingsvalensdel. Kommittén föreslår alltså att landstingsmandaten i princip skall fördelasmellan valkretsarna i proportion till antalet röstberättigade invånare. Beträffande kommunalval anför kommittén (s. 49) att redanav hänsyn till intresset av enhetliga regler bör antalet röstberättigade varabestämmande för hur många fullmäktige som minst skall utses i de olika kommunerna resp. för hur fullmäktigemandaten skallfördelas på valkretsarna. Kommitténs förslag innebär vidare bl. a. att sammaspärregler mot förekomsten av småpartier som gäller i riksdagsvalen skulleinföras för de kommunala valen. Vid remissbehandlingen av kommitténs förslag ställde sigåtskilliga remissinstanser tveksamma eller direkt avvisande tih den föreslagnasmåpartispärren. Företrädare för de politiska partierna har därefter enats omatt frågan om en genereU spärr mot småpartier inte bör prövas innan man närmarefått diskutera vilka konsekvenser för den kommunala demokratin en sådan spärrskulle få. Maj:t har mot denna bakgrund (prop, s. 87) inteansett sig böra föreslå någon ändring till val av valsystemet fördekommunala valen. Maj:t uppdragit åt utredningen (C1970:29) om den kommunala demokratin att göra en översyn av småpartiernas rolli det kommunalpolitiska systemet. Syftet med översynen skall vara att närmarebelysa de principiella aspekterna på minoritetsgruppers representation i enfunktionsduglig demokratis beslutande organ. Avsikten är attutredningens undersökningar skall kunna läggas till grund för ett slutligtställningstagande års val till frågan om valsystemet vid dekommunala valen. I avbidan på de förslag som utredningen kan komma att läggafram har ett ställningstagande till kommunalvalskommitténs förslag i övrigtansetts böra anstå (prop. s. 87). Särskilt om tidpunkten för valkretsindelningen I 9 § femte stycket kommunallagenstadgas, att beslut om indelning i valkretsar skall meddelas senast två månaderföre ingången av det kalenderår under vilket beslutet skall tillämpas.Motsvarande bestämmelse återfinns i 9 § kommunallagen för Stockholm.Valkretsindelningen beslutas av (9 § fjärde stycket bådalagarna). Enligt 13 § landstingslagen bestämmer landstingetindelningen i valkretsar för landstingsvalet. Beslutet skall underställasKungl. Vid jämkning av valkretsindelningen skall landstingetenligt 14 § landstingslagen med vissa undantag verkställa jämkningen vidlandstingsmöte före oktober månads utgång året innan val av landstingsmännästa gång äger rum eller, där Kungl. Maj:t så förordar, före maj månads utgångdet år valet förrättas. 1970 genomfördes för första gångensamtidiga val till och till landsting och kommunfullmäktige. Detvalförfarande som därvid tillämpades fungerade i stort sett tillfredsställande.Vissa svårigheter uppkom dock vid sammanräkningen. Genom propositionen framläggs nuett förslag till en ny vallag som är gemensam för riksdagsval, landstingsvaloch kommunfullmäktigval. De sakliga nyheterna i propositionens förslag äremellertid relativt begränsade. Väsentligen fasthålles sålunda vid detvalförfarande som tillämpades vid samtidiga val. Någon övergång tillmaskinell valteknik föreslås inte . Nyheterna avser bl. a. behandlingen av poströsternaoch sammanräkningsförfarandet. Syftet är att förenkla och effektivisera dettaförfarande samt att göra det möjligt att få ett preliminärt valresultat som ärtillförlitligare . I övrigt omfattar nyheterna bl. a. tiden förpoströstning och röstning hos utlandsmyndighet, röstlängdsförfarandet,registrering av partibeteckning och suppleantsystemet vid val till kommunfullmäktige.I det föregående har redogjorts för propositionens huvudsakliga innehåll i ettsärskilt avsnitt, till vilket utskottet i detta sammanhang vill hänvisa. Förslaget till vallag bygger på ett långvarigtförberedelsearbete. Ett första förslag framlades sålunda av 1965 årsvaltekniska utredning. Detta förslag har därefter efter remissbehandlingöversetts och bearbetats i flera omgångar. a. har företrädare för depolitiska partierna beretts tillfälle att under arbetet med propositionenframföra synpunkter. Under förarbetena till den nu framlagda vallagen stodfrågan om övergång till ett maskinellt röstnings- och sammanräkningsförfarandei hög grad i centrum. I propositionen uttalar departementschefen att han bedömtdet som olämpligt att nu gå över till den av valtekniska utredningen föreslagnamaskinella tekniken. Han betonar dock därvid att den tekniska utvecklingen kanföra med sig att frågan får tas upp på nytt. Vidare uttalar sigdepartementschefen till förmån för att tekniska hjälpmedel används förbegränsade delar av valförfarandet, främst vad gäller mandatfördelningen mellanoch inom partierna. De avgörande momenten i valförfarandet skall emellertidäven i fortsättningen vara helt och någon inskränkning ihittillsvarande kontrollmöjligheter är det inte fråga om. Utskottet har inte funnit skäl till erinran mot vaddepartementschefen sålunda uttalat. Utskottet vill emellertid i dettasammanhang uttala att utskottet fömtsätter att en övergång till maskinellvalteknik inte kommer till stånd utan att blivit hördoch lämnat sitt samtycke. Enligt utskottets mening är det en väsentlig fördel att detidigare på flera olika författningar splittrade bestämmelserna omvalförfarandet nu sammanförs i en gemensam lag. Bestämmelserna ivallagsförslaget har också genomgående en lättillgängligare språklig utformningän de nuvarande reglerna. Även detta är en betydande fördel. Lagförslagetsallmänna uppbyggnad och regelstoffets fördelning på de olika kapitlenföranleder ingen erinran från utskottets sida. Även i övrigt har utskottetfunnit sig kunna i flertalet ämnen lämna propositionens förslag utan erinran. I det följande tar utskottet upp vissa frågor som aktualiserats i motioner eller som utskottet eljest vid sin granskningfunnit böra särskilt omnämnas. Därvid följer utskottet i huvudsakvallagsförslagets uppställning. Begreppet central valmyndighetinfördes i vallagstiftningen. Till central valmyndighet utsåg Kungl.Maj.-t 1969 centrala folkbokförings-och uppbördsnämnden. Vid riksskatteverketsinrättande 1971 fick detta verk överta uppgiften som central valmyndighet.Riksskatteverket har lekmannastyrelse med inslag av bl. a. riksdagsledamöteroch fackliga representanter. De frågor som ankommer på verket som central valmyndighetavgörs regelmässigt av styrelsen. Samråd äger rum medföreträdare för de politiska partierna. I propositionen föreslås ingen ändring i gällande ordningatt Kungl. Maj:t bestämmer vilken myndighet som skall vara centralvalmyndighet. I 1 kap. 2 § andra stycket vallagsförslaget har intagits ettstadgande enligt vilket centrala valmyndigheten meddelar de närmareföreskrifter som behövs för tillämpningen av lagen. Departementschefenframhåller att vallagsförslaget i likhet med gällande vallagar reglerarförfarandet i detalj och att området för den centrala valmyndighetens rätt attmeddela föreskrifter därför begränsas till frågor av rent teknisk natur. I motionen 1972:1738 begärs att vallagen skallkompletteras med en föreskrift enligt vilken en parlamentariskt sammansattnämnd skall knytas till den centrala valmyndigheten. Detta motiveras bl. a. medvikten av att de i företrädda politiska partierna får en nära insyn iden centrala valmyndighetens arbete. Vidare framhålls att det inte ärsäkerställt att förvaltningsmyndighet som har lekmannastyrelse utses tillcentral valmyndighet. Inom utskottet har därjämte framställts förslag om attstadgandet om centrala valmyndigheten i 1 kap. 2 § vallagsförslaget skallutsäga att är central valmyndighet. Enligt detta förslag börsåledes inte längre stadgas att Kungl. Maj.t bestämmer vilken myndighet somskall vara central valmyndighet. Utskottet delar motionärens uppfattning att den centralavalmyndigheten bör arbeta i nära kontakt med de politiska partierna. Detta ärockså väl tillgodosett enligt nuvarande ordning. Att för ändamåletobligatoriskt knyta ett särskilt organ till centrala valmyndigheten kanemellertid försena beslutsprocessen och letla till kompetenskonflikter. Som utskottet framhållit i sitt betänkande KU 1972:12 harutvecklingen inneburit att lekmannastyrelser införts i allt flera centralaämbetsverk och andra statsorgan. Mot denna bakgrund och med hänsyn till vikten och arten avde funktioner som ankommer på den centrala valmyndigheten anser sig utskottetkunna förutsätta att Kungl. Maj:t till central valmyndighet kommer att utseendast myndighet som har en brett sammansatt lekmannastyrelse. Utskottet finnerdärför inte tillräckliga skäl föreligga att tillstyrka yrkandet i motionen1972:1738. Inte heller i övrigt finner utskottet skäl att i denna del frångåpropositionens förslag. Motionen 1972:1725 avser att valeninte skall hållas eller att de skall förrättas på två dagar.Motsvarande yrkande avslogs 1969 av på utskottets hemställan.Utskottet hänvisade därvid bl. a. till valtckniska utredningens överväganden.Utskottet finner inte anledning att nu inta en annan ståndpunkt i denna del äntidigare och avstyrker sålunda förevarande motion. Genom lagändringar fickvissa utomlands bosatta medborgare möjlighet att utöva rösträtt i val tillriksdagen. Bestämmelserna, som tillämpades första gången vid val,innebär att utlandssvenskar som varit kyrkobokförda i riket under desenaste fem åren efter ansökan kan bli upptagna i den särskilda röstlängden.Motioner i syfte att vidga utlandssvenskarnas rösträtt har vid ett flertaltillfällen behandlats av . Sedan i skrivelse den 25 februari1970 gett Kungl, Maj:t riil känna vad utskottet (KU 1970:10) anfört om enförutsättningslös prövning av möjligheterna att vidga den krets avutlandssvenskar som kan deltaga i val till , har skrivelsenöverlämnats av Kungl, Maj:t till valtekniska utredningen. Frågan om att vidga utlandssvenskarnas rösträtt tas upp imotionerna 1972:802 och 1972:1737. Enligt den förstnämnda motionen bör allautlandssvenskar som varit kyrkobokförda i och i övrigtuppfyller villkoren för rösträtt tillerkännas sådan rätt. Enligt den.sistnämnda motionen begärs som en temporär åtgärd i avvaktan på fortsattutredning att villkoren för utlandssvenskarnas rösträtt bibehålls med detundantaget att kravet på kyrkobokföring i får avse en tih tio årutsträckt tidsperiod. Som framgår av den ovan i ärendet lämnade redogörelsen harKungl. Maj:t beslutat att valtekniska utretlningens uppdrag i fortsättningenbegränsas till att avse frågan om vidgad rätt för utlandssvenskar att deltaga ival till . Med hänvisning till utredningens pågående arbete i dennadel, som enligt tidigare uttalade önskemål avser enförutsättningslös prövning av frågan, biträder utskottet propositionensförslag att i den nya vallagen intaga de nuvarande reglerna med endast smärreändringar av i huvudsak redaktionell natur. Utskottet avstyrker sålunda de bådai ämnet väckta motionerna. I propositionen föreslås attstatsverket under vissa fömtsättningar skall svara för kostnaderna förvalsedlar till parti till ett antal som motsvarar fyra gånger antaletröstberättigade. Detta innebär en sänkning - från fem till fyra gånger antaletröstberättigade - i förhållande till nuvarande regler. I motionerna 1972:1740 och 1972:1741 begärs att denkostnadsfria kvoten för valsedlar i fortsättningen liksom i tidigare val skalluppgå till fem gånger antalet röstberättigade. Det hävdas i motionerna, attskälet för sänkningen undanröjts genom att en övergång till hålkortsvalsedlarinte blir aktuell vid val. Vidare framhålls att partiernas behov avvalsedlar med kandidatnamn inte minskar genom att statsverket vid val kommer att tillhandahålla väljarna valsedlarson innehåller parti- och valbeteckning i tryck men som i övrigt är blanka. Utskottet finner på de i motionerna anförda skälen att dennuvarande kostnadsfria kvoten valsedlar, motsvarande fem gånger antaletröstberättigade, bör bibehållas. Utskottet tillstyrker därför bifall tillmotionerna 1972:1740 och 1972:1741 i dessa delar. Utskottets förslag innebärändringar i 6 kap. 5 och 6 §§ i vallagsförslaget. Enligt gällande regler skallvalsedlar kostnadsfritt tillhandahållas parti som är eller genom det föreståendevalet blir representerat i den församling valet avser. Departementschefen anföri föreliggande proposition, att kraven för att erhålla kostnadsfria valsedlari riksdagsval bör överensstämma med kraven för att erhålla statligt partistöd.1 avvaktan på att partistödutredningens förslag att partistöd skall utgå tillparti vars röstandel överstiger av rösterna genomförts, förklararsig departementschefen emellertid anse att nu gällande regler bör bibehållas. I motionerna 1972:1740 och 1972:1742 begärs, att kravenför att erhålla kostnadsfria valsedlar skall sänkas. 1 motionen 1972:1740 hänvisas till nyssnämnda uttalande avdepartementschefen. Motionärerna gör gällande, att rätten till kostnadsfriavalsedlar i riksdagsval redan nu bör knytas till de väntade reglerna ompartistöd. I motionen 1972:1742 föreslås, att kostnadsfria valsedlar,valsedelstryck samt inner- och ytterkuvert skall tillhandahållas varje partisom låtit inregistrera sig för valet. Som skäl för sin ståndpunkt anförmotionären, att lika behandling av alla registrerade partier måste anses som engrundläggande demokratifråga.