bet · FV01FiU25 · 1972-12-31 00:00:00 — Utskottet vill gentemot dettaframhålla, att tendenserna beträffande den internationellakonjunkturutvecklingen inte är entydiga och säkra. Inom landet ärefterfrågeutvecklingen fortfarande svag, även om vissa tecken pekar i riktningmot en ökad ekonomisk aktivitet. Som framhålls i motionerna 1972: 1699 och1972: 1700 talar detta för att den konjunkturbedömning, som görs i denreviderade finansplanen, är för optimistisk beträffande den närmaste framtiden. Densvaga ekonomiska aktiviteten och den gångna delen av 1972har särskilt gjort sig gällande på arbetsmarknaden. En viss stabilisering avarbetsmarknadsläget synes dock ha skett . Arbetslösheten äremellertid fortfarande dubbelt så hög som under de närmast tidigare åren.Kraftiga arbetsmarknadspolitiska insatser, utöver vad som beslöts underhöstriksdagen, har blivit nödvändiga. Arbetstidsförkortningen vid årsskiftettycks inte ha gett de väntade effekterna på sysselsättningen. Denutdragna sysselsättningskrisen och den fortsatta stagnationen både ifråga ominvesteringar och konsumtion visar enligt utskottets mening att den imotionerna 1972: 1699 och 1972: 1700 framförda upp- FiU 1972: 25 29 fattningen,att den ekonomiska politik som , och moderatasamlingspartiet förordade med bl. a. ett tillfälligtborttagande av löneskatten och en tillfällig sänkning av mervärdeskatten varriktig. En ytterligare stimulans av den direkta efterfrågan vid denna tidpunktskulle ha påverkat sysselsättningen i väsentlig grad. Nären uppgång i konjunkturen kommer till stånd får detta givetvis en positiveffekt på arbetsmarknadsförhållandena. Man måste dock räkna med en betydandeeftersläpning vad gäller effektema på sysselsättningen. Mycket tyder därförpå, som också framhålls i motionerna 1972: 1699 och 1972: 1700, att ökningen iefterfrågan på arbetskrafl inte heller eller under nästavinter blir tillfredsställande. Enhög arbetsmarknadspolitisk beredskap i form av arbetsmarknads-ochlokaliseringspolitiska insatser ter sig därför nödvändig även i fortsättningenför att trygga sysselsättningen . Det avgörande förarbetsmarknadsläget i sin helhet blir dock investeringsutvecklingen ochorderingången inom industri och andra varuproducerande näringar. Den fortsattakostnadsutvecklingen kommer här att spela en stor roll. Imotionen 1972: 1701 begärs förslag till samhällsnyttiga arbeten i sådanomfattning att man gör slut på arbetslösheten. Utskottet finner inte de imotionen angivna metoderna för att komma tillrätta med arbetslöshetenrealistiska och avstyrker därför motionen i denna del. Efterfråganpå arbetskraft kommer troligen även i fortsättningen bli svårast att tillgodosenär det gäller yrkesutbildad arbetskraft inom industrin. Mot den bakgrunden ärdet som framhålls i motionerna 1972: 1699 och 1972: 1700 nödvändigt medfortsatta insatser för att stimulera de arbetssökande att i ökad utsträckningsöka sig till praktiskt inriktade arbetsuppgifter. Förbättrad arbetsmiljö ochgynnsammare arbetsvillkor i övrigt spelar härvid en stor roll. Det är önskvärtatt möjligheterna till deltidsarbete vidgas. Detfinns också anledning att befara att den nuvarande utvecklingen påarbetsmarknaden kommer att medföra ökade regionala spänningar. En målmedvetensträvan att stärka sysselsättningen inom de sysselsättningssvaga regionerna ärdärför nödvändig. Möjligheterna att lösa dessa problem är enligt utskottetsuppfattning nära förbundna med möjligheterna att vidta de nödvändigaomställningarna inom resp. regioner. Riksdagenstödde enhälligt den i finansplanen uttryckta uppfattningen attregional balans måste utgöra ett av de övergripande målen för den ekonomiskapolitiken. har däremot riksdagsmajoriteten avvisat ett yrkande om ettuttalande i samma riktning. Uttalandena i den reviderade finansplanen tyderenligt utskottets mening på att inte heller regeringen längre är beredd atthålla fast vid den redovisning av FiU 1972: 25 30 denekonomiska politikens centrala mål som skedde . Den ekonomiska politikenbör i ökad omfattning inriktas på stöd och stimulans åt näringslivet i områdenmed vikande sysselsättning. Närdet gäller finanspolitiken innebär det i statsverkspropositionen framlagdabudgetförslaget en viss förskjutning i åtstramande riktning i förhållande tillinnevarande budgetår. Detta måste enligt utskottets uppfattning anses vara enriktig åtgärd. Det är angeläget, att staten inte genom en lika stor upplåningsom försvårar fÖr näringslivet att förstärka sina finansiellaresurser eller utestänger kommunema från de i överenskommelsen med regeringenutlovade ökade 1 ånemö jlighetem a. Somframhålls i motionema 1972: 1699 och 1972: 1700 finns också anledning attunderstryka angelägenheten av att statsmaktema nu söker bevara en vissfinanspolitisk handlingsfrihet. Genomförs den föreslagna skatteomläggningen ienlighet med förslaget i propositionen eller genom en höjning avarbetsgivaravgiften, begränsas möjligheterna att bedriva en aktiv finanspolitikunder det närmaste året. Hade man däremot lagt större vikt vid generellaekonomisk-politiska åtgärder , skulle det å andra sidan nu funnitsett betydligt vidare handlingsutrymme än vad som faktiskt står tillförfogande. Närett konjunktumppsving väl kommer till stånd kommer de problem, som hängersamman med en alltför snabb pris- och kostnadsutveckling på nytt att öka. Imotionerna 1972: 1699 och 1700 samt 1701 läggs stor vikt vid dessa problem. Somframhålls i motionerna 1972: 1699 och 1700 skulle fortsatta pris- ochkostnadsökningar snabbt försämra konkurrensläget gentemot utlandet. Det skullei sin tur leda till nya svårigheter att upprätthålla extern balans. Utskottetvill instämma i det som sägs i motionen 1972: 1700 om att valutaproblemen intekan anses övervunna. Möjligheterna att det redan under innevarande år, när denekonomiska aktiviteten är låg, uppstår ett underskott ibytesbalansen inger oro. Dethar ofta understmkits, att en förbättring av bytesbalansen endast kan uppnåsgenom ökade överskott i handelsbalansen. Åtgärder som kan stärkaexportindustrins slagkraft på de internationella marknaderna har högprioritet. Dit hör exempelvis förbättrade exportkrediter. Nya kostnadsökningar som t. ex. en höjd löneskatt skulle snabbt leda till ökade svårigheter påden internationella marknaden, även om efterfrågesituationen skulle förbättras. Vadgäller investeringarna vill utskottet understryka vad som sägs i motionen 1972:1699 om att en hög takt i stmkturomvandlingen ställer särskilt höga krav på nyainvesteringar. Med den nuvarande snabba strukturomvandlingen följer enbetydande kapitalförstöring genom omflyttningen och företagsnedläggningarna.Det behövs därför en förhållan- FiU 1972: 25 31 devishög investeringsnivå för att den faktiska kapitalstocken inte skall minska. Deåtgärder som vidtagits för att öka näringslivets investeringar harenligt utskottets uppfattning inte varit tillräckliga. Det är särskilt viktigtatt näringspolitiken nu inriktas på att lönsamheten i näringslivet kanupprätthållas och att företagen kan räkna med en jämn och god tillgång påkapital. Näringslivet måste kunna förlita sig på att samhället varaktigt ochmed förtroende slår vakt om företagens utveckling, om vilja att satsa iproduktionsbefrämjande investeringar inom landet skall kunna påräknas.Lönsamheten i företagen har en avgörande betydelse för investeringsviljan. Nyakostnadsökningar för varor och tjänster skulle också snabbt slå igenom påhemmamarknaden i form av högre konsumentpriser. Det kan i sin tur väntas ledatill kompensationskrav från olika grupper. Detfinns enligt utskottets uppfattning därför anledning att även av detta skäl inuvarande konjunkturläge ställa sig avvisande till att införa nya pålagor, somdriver upp kostnadema för framställning av varor och tjänster. Den föreslagnaskatteomläggningen kommer otvivelaktigt att få sådana verkningar. Såväl enhöjning av den allmänna arbetsgivaravgiften som en höjning avdrivmedelsskatten får direkta verkningar på konsumentpriser ochproduktionskostnader. En höjning av mervärdeskatten skulle få liknandeverkningar. Imotionen 1972: 1701 föreslås att prisregleringslagen skyndsamt sätts i kraft pånytt med priserna som stoppriser. Då ett sådant ingrepp intepåverkar orsakerna till inflationsutvecklingen, skulle ett prisstopp enligtutskottets mening ha föga mening i dagens läge. Utskottet avstyrker därförbifall till motionen 1972: 1701 i denna del. Yrkandenom besparingsutredning m. m. har förts fram i partimotionerna 1972: 294 (m),295 (c), 401 (fp) och i motionerna 811 och 822, samtliga väckta vid riksdagensbörjan, samt i de i anledning av kompletteringspropositionen väcktapartimotionerna 1972: 1699 (m) och 1700 (fp, c). Yrkanden och motiveringar i desistnämnda motionerna överensstämmer i huvudsak med dem som återfinns i demotioner, som resp. partier väckte vid början. Yrkandena imotionerna 1972: 294 och 1699 syftar till en utredning av hela den offentligasektom. I motionerna 1972: 295, 401 och 1700 tas upp allmänna frågor om besparingoch rationalisering inom den statliga sektorn men med tyngdpunkt på enomprövning av löpande större utgiftsprogram. Motionerna 1972: 811 och 822 ärdirekt mriktade på rationaliseringsåtgärder inom affärsverken och den egentligastatsförvaltningen. Utskottetvill med anledning av dessa motioner anföra, att den offentliga sektom underhela efterkrigstiden ökat i snabb takt. Den har därmed kommit att ta en alltstörre del av landets samlade produktions- FiU 1972: 25 32 Enligt långtidsutredningens beräkningar utnyttjades ca 32procent av de samlade resurserna för offentlig konsumtion och investering motknappt . Det har tillväxtenvarit särskilt markerad inom det kommunala området, detta i sin tur bl. a.beroende på att staten ålagt eller övervältrat ett antal nya och storauppgifter på kommunerna. Dettaförhållande innebär bl. a. att produktivitetsförändringarna inom den offentligasektorn får allt större betydelse för produktivitetsutvecklingen som helhet.Inte minst av denna anledning måste, som understryks i flera av motionerna,effektivitets- och produktivitetsutvecklingen inom den statliga och kommunalaförvaltningen samt inom annan verksamhet i offentlig regi ägnas ökad och storuppmärksamhet. Utskottet delar den uppfattning som uttrycks i motionen 1972:1699 om det värdefulla i att undersöka konsekvenserna av en ytterligarenedskärning av anslagen /74 utöver de 5 "/o, som finansministernutfärdat direktiv om för det kommande petitaarbetet. Trotsden på grund av samhällsekonomiska svårigheter uttalade målsättningen atthålla tillbaka statens och kommunernas investeringar och konsumtion i syfte attskapa ökat utrymme för industri och andra sektorer har den offentligautgiftsexpansionen fortsatt. Den överenskommelse, som träffats om enbegränsning av de kommunala utdebiteringshöjningarna , får ses som ett försök att hålla tillbaka de kommunala utgiftsökningarna.Det är enhgt utskottets uppfattning nödvändigt att staten också ålägger sig enmotsvarande restriktivitet, när det gäller nya utgifter. Denlångtidsbudget, som har lagts fram i anslutning till den revideradefinansplanen, visar att utgiftskonsekvenserna av tidigare fattade beslut ärstora. De olika behoven och resursanspråken måste givetvis i första hand prövasvid den årliga budgetbehandlingen. Som understryks i flera av de berördamotionerna är det emellertid angeläget att denna prövning vid vissa tillfällenkombineras med en mera genomgripande översyn av de offentliga resursernasanvändning, särskilt i ett längre perspektiv. Det är naturhgt att en sådanuppgift anförtros åt en särskild parlamentarisk utredning. Det måste anses haett stort värde, om partierna får möjligheter att gemensamt angripa dettaproblem. Arbetetbör enligt utskottets uppfattning kunna bedrivas i huvudsak i enlighet med deriktlinjer som angivits i motionerna. Den bör således omfatta både enkartiäggning av möjligheterna till omedelbara besparingar, en analys avresursanvändningen på samt åtgärder för att få till stånd ensnabbare rationalisering och en förbättrad planering i den offenthgaverksamheten. God hushållning medoffentliga medel är en nödvändighet. Under åberopande av det anförda hemställerutskottet 14. beträffande en parlamentariskbesparingsutredning m. m. att i anledning av motionerna 1972: 295,1972: 811, 1972: 822, 1972: 294, 1972: 401, 1972: 1699 och 1972: 1700, de fyrasistnämnda såvitt nu är i fråga, hos Kungl. Maj:t anhåller om utredning isyfte att uppnå såväl omedelbara besparingar som en på ökadeffektivitet och bättre resursanvändning inom den offentliga sektorn ienlighet med vad utskottet anfört, 5. beträffandeikraftsättande av prisregleringslagen att avslår motionen 1972: 1701såvitt nu är i fråga, 6. beträffande deallmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken att a) i anledning avvad som förordats i statsrådsprotokollet samt motionerna 1972: 1699, såvittavser yrkandena under punkterna 510, och 1972: 1700, såvitt avser yrkande 3,som sin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört, b) avslår motionen1972: 1701, såvitt avser yrkandena 25."