bet · FV01LU14 · 1972-12-31 00:00:00 — Deundantag som gjorts i ensittarlagen beträffande viss samhällsägd mark ärsåledes enligt förbundet ytterst välmotiverade. punkterborde egentligen all kommunägd mark vara undantagen från lösenrätt enligtensittarlagen. Att viss lösenrätt likväl kvarstår beträffande sådan mark haremellertid, såvitt förbundet har sig bekant, icke föranlett några störreolägenheter för de berörda kommunerna och har också godtagits från kommunalthåll, särskilt med tanke på att lagens giltighet är tidsbegränsad. Det kandärför under inga omständigheter anses motiverat att nu utvidga lagenstillämpningsområde. I de fall då inlösen av samhällsägd mark kan ske utanförfång för allmänna intressen torde kommunerna vara villiga att medverkahärtill på rimliga villkor utan att lösenrätt enligt ensittarlagen behöverföreligga. Även rent lagtekniskt skulle den av motionären föreslagna ändringeni ensittarlagen enligt förbundets uppfattning kunna medföra svårigheter. De generellabestämmelserna i kommunbeteckningslagen befriar från en eljest synnerligenbetungande kontroll av vad speciallagstiftningen kan innehålla i dessahänseenden. Skulle man nu bryta denna princip anser förbundet att risk tordeuppkomma för ett allmänt tillstånd av rättsosäkerhet på berörda områden. Ensittarlagenavser att i viss utsträckning bereda ägare av boningshus på ofri grund en meratryggad ställning genom friköp av marken. Enligt lagen är den som inneharannan tillhörig mark med nyttjanderätt för brukande eller bostadsändamål ochdär äger boningshus under vissa förutsättningar berättigad att lösa till sigmarken, även om jordägaren motsätter sig det. Av bestämmelserna i 19 § följeratt lagen utom i fråga om viss samfälld mark ej äger tillämpningbeträffande mark, som tillhör kronan, stad, eller municipalsamhälleeller beträffande mark som innehas med tomträtt. Efter lagändring den 15 december1967 äger lagen giltighet endast till utgången av . Imotionen framhålls att kommunbeteckningarna stad, och municipalsamhällehar avskaffats genom införandet av kom-munbeteckningslag. Avbestämmelser i lagen följer ätt föreskrift i lag eller författning om stad,eller municipalsamhälle skall avse dels kommun som består av områdevilket enligt den vid utgången av gällande kommunindelningen utgjordestad, dels kommun i vilken sådant område ingår. Genom de omfattandekommunsammanläggningarna kom enligt motionären storalandsbygdsområden att på grund av bestämmelserna i kommunbeteckningslagenomfattas av i lag intagna bestämmelser om stad. Motionären hävdar att detta ifråga om ensittarlagens tillämpning fått den konsekvensen att ett flertallösningsberättigade nyttjanderättshavare enbart på grund avkommunsammanläggning förlorat sin lösningsrätt. Enligt motionären är det etträttvisekrav i lagens anda att nyttjanderättshavare, som har rätt att lösakommunal mark, också får behålla denna rätt oberoendeav ändringar i indelning. Motionären yrkar därför att skallbesluta sådan ändring i 19 § ensittarlagen att rätt till inlösen tillerkännsnyttjanderättshavare som före kommunsammanläggning haft sådan rätt. Utskottetvill till en början understryka att ensittarlagen till sin syftning är ensocial lagstiftning som ursprungligen kom till för att skydda egna hem som föreden uppförts på arrenderad mark. Lagen har haftstor betydelse. Från allmän synpunkt innebär lagen emellertid vissa olägenheterdärigenom att det vid ensittarförrättningar endast sker en ofullständigprövning i jord- och planpolitiskt hänseende. Dessa olägenheter har undersenare år blivit alltmer framträdande som lagens sociala betydelseminskat. Denna utveckling ledde års beslut om en begränsning avlagens giltighet till utgången av . I och med att giltighetstidenbegränsades ansåg sig statsmakterna emellertid kunna ta hänsyn tillde starka sociala skäl som talat för en utvidgning avlösningsrätten till att avse även vissa bostadsarrenden med hus uppförda år1919 eller åren närmast därefter. Ensittarlagen ändrades därför så att rättentill inlösen nu gäller även arrenderad mark på vilken finns bostadshus somuppförts . Den i 19 § föreskrivnabegränsningen i lagens tillämpning har betingats av markpolitiska skäl. nu anfört bör föranleda att det vid bedömandet av motionsyrkandetbl. a. måste ske en avvägning mellan å ena sidan de sociala skälen för inlösenoch å andra sidan de mark- och planpolitiska skälen mot inlösen. Vidden tidpunkt då undantagsbestämmelsen rörande mark tillhörig stad, ochmunicipalsamhälle infördes förelåg, såsom lantmäteristyrelsen i sitt remissvarpåpekar, markerade strukturella olikheter mellan olika kommuntyper.Utvecklmgen har medfört att dessa skillnader minskat eller upphört. Det hardärför tett sig helt naturligt att införa en gemensam kommunbeteckning. Ettuttryck för denna utjämning av skillnaden mellan olika typer av kommuner är påfastighetsbildningsrättens område att den för landet gällandejorddelningslagen samt lagen om fastighetsbildning i stad från och med den 1januari 1972 ersatts av en gemensam fastighetsbildningslag. Enligt utskottetsmening kan ifrågasättas om inte i samband därmed skillnaden mellan olika kommuntyperborde ha tagits bort även i ensittarlagen och att med hänsyn bl. a. till dealltmer betydelsefulla planläggningssynpunkterna undantagsbestämmelsen därvidborde ha ändrats så att all kormnunägd mark undantogs från lagens tillämpning.Att så inte skedde torde ha sin grund i ensittarlagens sociala syften och dessbegränsade giltighetstid. Fråganom vilken inverkan en kommunsammanläggning skall få på inlösningsrätten berörsvarken i förarbetena till ensittarlagen och till senareändringar i denna lag eller i förarbetena till kommunbeteckningslagen. De genomförda kommunsammanlägg-ningama har emellertid fått deverkningar som motionären påtalat. Det förtjänar dock att uppmärksammas attdessa verkningar inte är nya till sin natur. Kommunbeteckningslagen utgörnämhgen endast en kodi-fiering av tidigare gällande praxis. Även äldrekommunsammanläggningar har således medfört inskränkningar inyttjanderättshavares rätt till inlösen. Att detta inte särskilt uppmärksammatstorde ha sin förklaring i att de områden som inkorporerats med stad oftastlegat i nära anslutning till samhället och att därför plansynpunkter tillagtsavgörande betydelse. De nu aktuella kommunsammanläggningarna är emellertid aven helt annan omfattning än de tidigare. Som motionären framhåller har storaområden av ren landsbygd sammanförts med tidigare städer och köpingar. är inte tillgängligt några uppgifter om hur många nyttjanderättshavaredet finns som enbart till följd av kommunindelnings-ändring förlorat sin rätttill inlösen enligt ensittarlagen. Över huvud taget saknas närmare uppgifter omi vilken utsträckning kommunägd mark upplåtits med nyttjanderätt på sådant sättatt nyttjanderättshavare kan göra gällande inlösningsrätt. Lantmäteristyrelsenhar emellertid bedömt att den av motionären föreslagna ändringen skulle fåbetydelse endast i ett ringa antal fall. Enligt utskottets mening torde dennabedömning vara riktig. Utskottethar förståelse för motionärens syfte med lagändringsyrkandet. De av motionärenanförda skälen för en lagändring har onekligen viss tyngd. Enligt utskottetsmening måste emellertid när det gäller kommunägd mark samhällsintressena iregel ha företräde framför de enskilda intressena. Utskottet finner även atthänsyn bör tas till att lagen har begränsad giltighetstid. Härtill kommer attde förbättringar i bostadsarrendatorernas rättsställning som genomfördes år1968 i praktiken gör en lagändring mindre angelägen. Utskottet förutsätterockså, i likhet med lantmäteristyrelsen och , att kommunerna i de fall då olägenheter från plansynpunkt inte uppkommer och då inlösen inteheller i övrigt medför förfång för viktiga allmänna intressen är villiga attpå rimliga villkor frivilligt överlåta marken till berördanyttjanderättshavare. Med hänsyn till det anförda finner utskottet övervägandeskäl tala mot den föreslagna lagändringen. Utskottet hemställer pågrund härav att motionen 1972: 926 inte föranleder någonriksdagens vidare åtgärd. Närvarande:herrar i (fp), (). (), fröken (s), i (c), (), herrar iSödertälje (s), (). (vpk), i (s), iSundsvall (c), (), i Heden (c), i (s) ochherr (). avherrar i (fp), i (c), (), Olssoni (c), (), i Heden (c) och (), vilkaansett delsatt det avsnitt av utskottets betänkande som på s. 12 börjar med orden"Utskottet har" och slutar med orden "föreslagnalagändringen." bort ha följande lydelse: Ävenom antalet nyttjanderättshavare, som endast till följd av kommunsammanläggningarnaförlorat sin rätt till inlösen, således är ringa talar enligt utskottets meningrättviseskäl för att de bör återfå denna rätt. De av motionären påtaladeverkningarna av kommunsammanläggning har uppenbarligen inte varit förutseddaoch än mindre avsedda. Någon information om verkningarna har därför intekunnat lämnas ensittarna i förväg. En ensittare som varit beredd att begärainlösen kan sålunda utan förvarning ha berövats sin rätt till inlösen. För ettbifall till motionen talar även att stor hänsyn måste tas till lagens socialasyfte. Såsom utskottet anmärkt ovan har i samband med begränsningen avlagens giltighetstid rätten till inlösen av sociala skäl vidgats. De socialaskälen för inlösen kan inte anses mindre framträdande därför att förevarandemark är kommunägd. Enligt utskottets mening kan man dessutom räkna med attmarken i flertalet av nu aktuella fall inte har någon större betydelse frånplaneringssynpunkt eller för andra viktiga samhällsintressen. Även om man,såsom lantmäteristyrelsen och påpekar, torde kunna förutsättaatt kommunerna i dessa fall i regel är villiga att frivilligt överlåta markentill nyttjanderättshavaren, kan det dock inte hållas för osannolikt att i vissafall överenskommelse ej kan nås med kommunerna. Medhänsyn till det anförda anser utskottet att åtgärder bör vidtas för atttillgodose syftet med motionen. Eftersom förevarande fråga har betydelse endastför ett fåtal nyttjanderättshavare och då lagens giltighet är begränsad bördock enligt utskottets mening någon ändring inte göras i 19 § ensittarlagen. Istället biträder utskottet förslag att i lag införs möjlighetför Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t förordnar att ge dispens fråninlösningsförbudet i nu åsyftade fall. Förslag härom bör kunna föreläggasriksdagen under Vad utskottet sålunda anfört bör ges Kungl. Maj:t till känna. dels att utskottet borthemställa att i anledning av motionen 1972: 926ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet ovan anfört. 1 »72 7J0048