bet · FV01JuU14 · 1972-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1972 JuU 1972:14 betänkande i anledning av Kungl. Maj:tsproposition 1972:67 med förslag till vissa åtgärder mot narkotikamissbruket, m.m., såvitt propositionen hänvisats till justitieutskottet, jämte motioner. Genom en dagtecknad proposition, 1972:67,har Kungl. Maj:t, under åberopande av utdrag av statsrådsprotokollet översocialärenden, delsföreslagit att antaga vid propositionen fogade förslag till 1) lag om ändringi narkotikastrafflagen (1968:64), 2) lag om ändringi lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, 3) lag om fortsattgiltighet av lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökning angåendegrovt narkotikabrott m. m., delsberett tillfälle att avge yttrande 4) med anledningav vad föredragande statsrådet anfört om verkställighet av ådömd påföljd ochom förstärkning av resurser, 5) med anledningav vad föredragande statsrådet anfört om förstärkning av socialstyrelsensresurser, om frekvensundersökningar samt om försöksverksamhet med olika formerav vård för narkotikamissbrukare. Propositionen har hänvisats, såvittavser hemställan under l)-4) till justitieutskottet och i övrigt til]socialutskottet. behandlar propositionen i betänkandet SoU1972:21. I samband med propositionen harjustitieutskottet behandlat åtta motioner. I propositionen redovisas dagslägetpå narkotikaområdet bl. a. när det gäller vårdfrågorna och det internationellasamarbetet. läggs förslag fram om en höjning avmaximistraffet för grovt narkotikabrott och grov varusmuggling som avsettnarkotika frän fängelse till fängelse samt om fortsattgiltighet till utgången av av lag om telefonavlyssning vidförundersökning angående grovt narkotikabrott m. m. I propositionen behandlas också frågor omkorttidspermission, placering på öppen anstalt och villkorlig frigivning avbåde narkotikabrottslingar och andra lagöverträdare som varit inblandade iorganiserad brottslighet av särskilt samhällsfarligt slag. bereds tillfälleatt yttra sig häröver. Vidare bereds tillfälle att yttra sig över vadsom i propositionen anförs om vissa förstärkta insatser i kampen mot narkotikamissbruket.Socialstyrelsens byrå för nykterhetsvård och narkoman- vård förstärks och styrelsen får särskilda medel förinformation om det lokala samarbetet mellan , skola och polis.Kostnaderna härför uppgår till . förundersökningar om narkotikamissbrukets omfattning och . förförsöksverksamhet beträffande vård av narkotikamissbrukare. För en förnyad informationsinsats som avser såvälnarkotikamissbruk som missbruket av mellanöl och rusdrycker föreslås i särskildordning (prop. 1972:61) ett anslag på 5 milj. kr. De vid propositionen fogade lagförslagen är av följandelydelse. Lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenom förordnas, att 3 §narkotikastrafflagen (1968:64) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Är brott som avses i 1 § att anse Är brott som avses i 1 § att anse som grovt,skall för grovt nar- som grovt, skall för grovt nar kotikabrott dömas till fäng- k o t i k a b r o t t dömas till fäng else, lägst ett och högst . else,lägst ett och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas, om det utgjort led i en verksamhet som bedrivits i större omfattningeller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika eller eljest varit avsärskilt farlig art. Denna lag träder i kraft den 1 juh 1972. ' Senaste lydelse 1969:33. Lag om ändring i lagen (1960:418) om straff förvarusmuggling Härigenom förordnas, att 3 § lagen(1960:418) om straff för varusmuggling skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Är varusmuggling att anse som Är varusmuggling att anse som grov,skall dömas till fängelse i grov, skall dömas till fängelse i högst eller, om smugglingen högst eller, om smugglingen gällt narkotika, till fängelse, lägst gällt narkotika, till fängelse, lägst ett och högst . ett och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om det förövats yrkesmässigt eller avsett gods av betydande myckenheteller värde eller om gärningen eljest varit av särskilt farlig art. Denna lag träder i kraft I 972. Lag omfortsatt giltighet av lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökningangående grovt narkotikabrott m. m. Härigenom förordnas, att lagen(1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkotikabrottm. m., vilken enligt lag (1971:186) gäller till utgången av , skalläga fortsatt giltighet till utgången av . Vid bör/an väckta motioner I motionen 1972:178 av herrÅkerlind m. fl. (m) har hemställts att hos Kungl. Maj:t anhåller omsådana åtgärder att den som dömts för narkotikabrott kan isoleras frånkontakter med andra så som i motionen anges. I motionen 1972:213 av fruKristensson m. fl. (m) har hemställts att hos Kungl. Maj:t anhållerom skärpta permissionsregler för narkotikabrottslingar. I motionen 1972:336 av . (m) har hemställts att beslutar att straffet för "grovtnarkotikabrott" bestämmes lägst till två och högst till fängelse. ' Senaste Ivdelse 1969:34. 1 motionen1972:430 av m. fl. (m) har, såvitt nu är i fråga, hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj:t anhåller att permissionsreglerna vid intagningsanstalternaskyndsamt överses. I motionen 1972:896 av herrarBengtsson i (c) och i (c) har hemställts attriksdagen hos Kungl. Maj:t anhåller om översyn och skärpning avpermissionsreglerna i vad särskilt gäller narkotikabrott. I motionen 1972:914 av herrOskarson m. fl. (m) har hemställts att hos Kungl. Maj:t anhåller omverksamma åtgärder för bekämpandet av den internationella brottsligheten ivårt land. I anledning av propositionen väckta motioner I motionen 1972:1514 av m. fl. (m) harhemställts att straffet för grovt narkotikabrott sättes till fängelse lägst tvåoch högst . 1 motionen 1972:1626 av (vpk) harhemställts att måtte avslå förslagen om ändring av narkotikastrafflagenoch lagen om straff för varusmuggling. I detta betänkande behandlarutskottet frågor rörande missbruket av narkotika och den internationellabrottsligheten, vilka frågor tagits upp dels i motioner vid vårsessionens början,dels i propositionen 1972:67 med förslag till vissa åtgärder motnarkotikamissbruket, m. m., dels ock i motioner väckta i anledning avpropositionen. 1 propositionen föresläs i den del som hänvisats tilljustitieutskottet en höjning av maximistraffet för grovt narkotikabrott ochgrov varusmuggling avseende narkotika frän fängelse till fängelse . Vidare föreslås fortsatt giltighet under av 1969 årslag om telefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkotikabrott m.m. samt behandlas frågor om korttidspermissioner, placering på öppen anstaltoch villkorlig frigivning för narkotikabrottslingar och andra lagöverträdarevilka varit inblandade i organiserad brottslighet av särskilt samhällsfarligtslag. I den del av propositionen som hänvisats till socialutskottet beredsriksdagen tillfälle att avge yttrande över förslag om förstärkning avsocialstyrelsens resurser för insatser pä narkotikaområdet, omfrekvensundersökningar rörande narkotikamissbruket samt om försöksverksamhetmed olika former av värd för narkotikamissbrukare. De i anledning av propositionen väckta motionerna1972:1514 och 1972:1626 har båda avseende pä den föreslagna straffskärpningen.Enligt den förstnämnda bör även minimistraffet för grovt narkotikabrott höjas,från ett till . I den sistnämnda yrkas avslag på Kungl. Straffskalan för grovt narkotikabrotttas upp även i den vid början väckta motionen 1972:336. Motionärernaföreslår att strafflatituden skall bestämmas till lägst två och högst åtta årsfängelse. Övriga motioner innefattar alla önskemål om ändrade permissionsregler,framför allt för narkotikabrottslingar. 1 motionen 1972:178 föreslås därjämteandra åtgärder för att förhindra den som dömts för narkotikabrott att fortsättasin brottsliga verksamhet. Motionen 1972:914 innehåller yrkande om verksammaåtgärder på olika områden för bekämpandet av den internationella brottsligheteni vårt land. Missbrukets omfattning m. m. Utskottet vill först något beröraden senaste tidens utveckling och dagsläget på narkotikaområdet. uppger härvidlag att den samlade effekten av vidtagna åtgärder harblivit att missbruket kunnat begränsas till huvudsakligen detre'storstadsregionerna, även om missbruk av beroendeframkallande medelförekommer också på andra platser i landet. I storstadsområdena angesefterfrågan på narkotika fortfarande vara betydande och missbruket djuptrotat. Beträffande missbrukets omfattning nämns att antalet missbrukare över20 år i har uppskattats till omkring 6 000. Siffran börenligt utskottets mening jämföras med narkomanvårdskommitténs uppskattning attantalet grova missbrukare i hela landet uppgick till 10 000 i slutet av år1968. Dessa uppgifter kan nu kompletteras med resultat från deriksomfattande undersökningar av militärpsykologiska institutet (MPI), vilkaomnämns i propositionen men som inte hade slutredovisats vid tiden förpropositionens avlämnande. Undersökningarna som startade omfattarinskrivningsskyldiga 18-åringars narkotikamissbruk. /70 och1970/71 har också missbruk av thinner och läkemedel samt alkoholvanorundersökts. Sammanlagt har bortåt 130 000 individer ingått i undersökningarna.I fråga om narkotikamissbruket framgår att av dem som undersökts år1968 använt narkotika utan läkares ordination. /70 liggermotsvarande siffra mellan och /71 mellan 16 och 18procent. Det framgår klart att missbruket är mest utbrett i storstäderna; för1970/71 visar siffrorna att var tredje .stockholmspojke och var fjärdemalmöyngling använt narkotika. I det 1969/70 undersökta klientelethade av dem som tillfälligt använt narkotika ett aktuellt missbruk.Motsvarande siffra /71 var . Cannabis utgjorde /71 i 93procent av fallen det mest använda preparatet. Missbruket av centralstimulantiahar enligt undersökningarna minskat. I fråga om missbruksfrekvensen framgår attdet intensivare missbruket tenderar att öka medan det lågfrekventa minskar. I anslutning till uppgifterna om missbrukets fördelning påolika preparat vill utskottet erinra om att ett nyttmissbruksmedel börjat förekomma pä den svenska narkotikamarknaden. Preparatet, kallat morfinbas, utvinns ur råopium ochskapar snabbt ett kraftigt beroende och svära abstinenssymtom. Vissa farhågorhar uttalats för att morfinbasen systematiskt förs in på den svenska marknadenför att bana väg för heroinet och att ett heroinmissbruk liknande det, somåtskillig tid förekommit i , och och under det senaste åretockså fått stor spridning bl. a. i , kan drabba vårt land.EnUgt utskottets mening får inga vägar lämnas oprövade när det gäller atthindra en dylik utveckling. Mot den angivna bakgrunden delar utskottet föredragandestatsrådets uppfattning att läget på narkotikaområdet alltjämt är oroande. Detär, som framhålls i propositionen, uppenbart att fortsatt kamp mot missbruketär nödvändig och att kampen måste föras på många olika fronter. De förslag avvittskiftande karaktär som föreläggs ansluter till dennamålsättning och bör ur denna synvinkel hälsas med tillfredsställelse. Angelägetär emellertid att strävandena att finna en lösning på narkotikaproblemen inteupphör. På de punkter där samhällets åtgärder visar sig otillräckliga måsteansträngningarna intensifieras. I sammanhanget bör understrykas vikten av ettväl fungerande internationellt samarbete. Härtill återkommer utskottet i ettföljande avsnitt. I anslutning till ovan lämnade uppgifter om den aktuellasituationen på narkotikaomiådet vill utskottet emellertid inte underlåta attuttrycka sin tillfredsställelse över att den internationella narkotikakontioUengenom tillkomsten av konvention om psykotropa ämnen kan förväntas bliutsträckt till att omfatta också bl. a. centralstimulerande medel och LSD. Närkonventionen, som undertecknats av ca 40 stater, blir ratificerad, börmöjligheterna att ingripa mot den omfattande smugglingen av framför alltcentralstimulerande medel till vårt land kraftigt förbättras. I det följande behandlar utskottet under olika avsnitt deförslag som propositionen innefattar i den del som hänvisats tilljustitieutskottet. I anslutning till de olika avsnitten behandlas förekommandemotioner. I ett avslutande avsnitt tar utskottet med utgångspunkt i motionen1972:914 upp frågor rörande den internationella brottsligheten i ett vidareperspektiv. Narkotikastrafflagen upptar f. n.straffskalor enligt vilka narkotikaförseelse kan föranleda böter,narkotikabrott böter eller fängelse högst och grovt narkotikabrottfängelse lägst och högst . För grovt brott fastställdes strafflatitud en 1969. utgjorde den lägst och högst . I propositionen föreslås som inledningsvis nämnts attmaximistraffet för grovt narkotikabrott höjs till fängelse i tio år.Motsvarande skärpning föreslås i varusmugglingslagen i fråga om grovvarusmuggling som avser narkotika. Ändringarna är, enligt vad föredragandestatsrådet framhåller i propositionen och muntligen utvecklat inför utskottet,avsedda att få effekt endast beträffande den farligaste brottsligheteninom den kategori av förbrytelser som lagtekniskt hör hemma under rubrikengrovt narkotikabrott respektive grov varusmuggling som avser narkotika. För förslaget åberopas i propositionen främst atthöjningar av straffen för grovt narkotikabrott har genomförts ellerplaneras i flera länder i och i med straffskalor på sammaeUer högre nivå än i . För att undvika stora skillnader i fråga om denstraffrättsliga värderingen av narkotikabrott mellan och närliggandeländer bör därför en höjning av maximistraffen komma tUl stånd också i vårtland. Avslagsyrkandet i motionen 1972:1626 grundas främst på deninvändningen att en straffskärpning riktar uppmärksamheten på den hårda linjemed straff och tvång som enligt motionären inte leder mot en lösning avnarkotikaproblemen. Motionären uttalar också att huvudpersonerna i deninternationella narkotikahandeln vanligen begår så många brott att straffet kanbli utan skärpning av straffsatserna samt att förslagen är såelastiska att straffhöjningen kan komma att drabba också personer som själva ärnarkotikamissbrukare och inte alls hör till några gangstersyndikat. För den i motionen 1972:336 föreslagna straffskalan förgrovt narkotikabrott åberopas bl. a. att, trots de invändningar som kan görasmot att använda frihetsberövande som korrigeringsmetod, något annat medel änskärpta straff f. n. inte torde stå tiU buds när det gäller dagens totalthänsynslösa narkotikamarodörer, vilka ställer tull och polis inför en nästanomöjlig situation. Till stöd för förslaget i motionen 1972:1514 om en höjningockså av den lägre straffgränsen för grovt narkotikabrott anförs att en höjningav denna gräns måhända i högre grad än en höjning av straffmaximum markerar nu ser allvarligare på det grova narkotikabrottet. Motionärernaifrågasätter också, när det gäller grovt narkotikabrott, föredragandestatsrådets uttalande att det icke är önskvärt med någon generell skärpning avdomstolarnas praxis. Vidare åberopas att latituden mellan lägsta och högstastraff blir osedvanligt vid om endast den övre gränsen höjs. Utskottet vill för sin del först framhålla att denillegala handeln med narkotika fått en alltmer internationaliserad prägel ochatt den grova narkotikabrottsligheten numera i mycket stor utsträckning styrsav välorganiserade smuggUngs- och distributionssyndikat, vilkas verksamhetsystematiskt inriktas på länder där vinstutsikterna är störst och riskernaminst. Ett land med en mild straffreaktion utgör därför en mer attraktivmarknad för internationellt verksamma tillverkare, försäljare och importörer.Som närmare redovisas i propositionen har i åtskilliga länder i ochVästeuropa straffskalorna för grova narkotikabrott höjts till en nivå somligger avsevärt över den som f. n. föreskrivs i narkotikastrafflagen och lagenom varusmuggling. Denna utveckling gör mot bakgrund av vad anförts omnarkotikasyndikatens affärsmässiga inriktning på de mest lönande marknadernadet nödvändigt att anpassa vår lagstiftning så att den kommer i paritet med vad som gäller i andraländer på det här området. En sådan anpassning låg f. ö. bakomstraffskärpningen 1969 och ligger också i linje med den harmonisering avlagstiftningen i olika länder som eftersträvas på hela narkotikaområdet och somSverige i olika sammanhang aktivt verkat för. Invändningen i motionen 1972:1626att lagstiftningen redan nu möjliggör straff saknar fog.Bestämmelserna i 26 kap. 2 § gör det möjligt att vidsammanträffande av flera brott utmäta högre straff än fängelse förnarkotikabrottslighet men fängelse kan inte lagligen utdömas. Med anledning av vad i samma motion anförs om att enstraffskärp-ning skulle skjuta "den hårda linjen" i förgrunden börframhållas att propositionen också upptar förslag som har avseende påvårdfrågorna och att den föreslagna straffhöjningen självfallet inte fåruppfattas så att de kriminalpolitiska åtgärderna bör prioriteras i kampen motnarkotikan. Enligt utskottets mening är verksamma insatser på vårdsidanoundgängligen nödvändiga om narkotikaproblemet skall kunna lösas; kriminalpolitiskaåtgärder kan endast i begränsad utsträckning bidraga härtill. Argumenteringen i övrigt i motionen 1972:1626 gerutskottet anledning att härutöver understryka att den föreslagnastraffskärpningen endast är avsedd att träffa den speciella grova brottslighet,präglad av förslagenhet och hänsynslöshet, som förövas av personer vilka i storskala för egen skull utnyttjar andras okunnighet, nyfikenhet ellerberoende av narkotiska medel. Smålangarna som mer tillfälligtvis, ofta för attfinansiera ett eget missbruk, tar befattning med narkotika berörs över huvudtaget inte av propositionens förslag, även om deras brottslighet skullerubriceras som grov. Den nya straff latituden får i själva verket betydelse iett mycket begränsat antal fall. TiU belysning härav vill utskottet nämna attantalet personer som den 30 juni 1971 dömdes tillfängelse för grovt narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling enbart eller i förening med andra brott uppgick till 153. På anfördaskäl avstyrker utskottet motionen 1972:1626. För att undvika att lagstiftningen får effekt för annan änden avsedda kategorin förbrytelser är det angeläget att undre gränsen istraffskalan förbUr oförändrad. Utskottet avstyrker således förslaget imotionerna 1972:1514 och 1972:336 om en höjning av minimistraffet för grovtnarkotikabrott. Den i propositionen föreslagna övre gränsen synes väl vald,icke minst med hänsyn till vad som gäller i näraliggande ländersom , och . Med hänsyn härtillavstyrker utskottet också förslaget i motionen 1972:336 om ett straffmaximum . Permission och placering i öppen anstalt 1 fråga om reglerna ompermission och placering i öppen anstalt innebär propositionen att lagöverträdare, som ägnat sig åt organi- serad eller systematisk kriminell verksamhet ochbeträffande vilka Samhälleliga stödåtgärder kan förväntas sakna effekt, inteskall beviljas permissioner eller få förmånen av vård i öppen anstalt i sammaomfattning som . För att möjliggöra en enhetlig bedömning föreslås attbeslutsfunktionen i fråga om placering i öppen anstalt och korttidspermission ivissa fall skall ankomma på och inte som f. n. påkriminalvårdsdirektör (eller beträffande permission i vissa fall styresman).Avgränsningen föreslås ske på det sätt att styrelsen skall besluta i dessafrågor beträffande alla som har dömts till fängelse i lägst ellerinternering med en minsta tid av eller däröver. För att möta den ökadebelastningen på administrativa resurser föreslås enförstärkning av styrelsen med en tjänst som avdelningsdirektör och med vissbiträdespersonal. Bakgrunden till förslagen är det stigande antalet rymningarunder pågående verkställighet, med eUer utan samband med permission, som densenaste tiden begåtts av personer ofta utan fast anknytning till -vilka dömts till långvariga frihetsstraff, i många fall för grovanarkotikabrott av yrkesmässig karaktär. Utskottet finner för sin del att den utredning rörandetillämpningen av gällande regler i detta hänseende som redovisas ipropositionen ger tydligt belägg för behovet av en mer restriktiv praxis såväli fråga om placering i öppen anstalt som beträffande permissioner; att mer av dem som dömts till frihetsstraff för grovtnarkotikabrott erhåller permission innan av straffet avtjänats och attvar tredje bland dem som beviljats permission inom samma klientel avviker isamband med permission är uppenbarligen inte någon godtagbar ordning. Samtidigtär det emellertid angeläget att de föreslagna inskränkningarna begränsas tilldet speciella, brottsfixerade klientel som kan bedömas vara inte åtkomligt fören aktiv, resocialiserande kriminalvård. För flertalet intagna är möjligheternatill permissioner och snar placering på öppen anstalt omistliga inslag om detprimära syftet med värden, den dömdes återanpassning i samhället, skall kunnaförverkligas. Att beslutsfunktionen förläggs till kriminalvårdsstyrelseninnebär enligt utskottets mening påtagliga fördelar utifrån önskemålet om enenhetlig tillämpning. försvinner emellertid den fördel som liggerdäri att beslutsfattarna har en på personlig kontakt grundad kännedom om denintagnes förhållanden och förutsättningar att klara den permission ellerförflyttning till öppen anstalt som ifrågasätts. Det är därför viktigt attförslaget kombineras med skyldighet för kriminalvårdsdirektör och/ellerstyresman för anstalt att avge yttrande i de frågorom placering i öppen anstaltoch korttidspermission som enligt den nya ordningen skall handläggas avkriminalvårdsstyrelsen. Utskottet förutsätter att så sker. Under hänvisning till det anförda tillstyrker utskottetpropositionen i nu berörd del. Erforderliga författningsändringar, ikungörelsen (1964:630) med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av lagen ombehandling i fångvårdsanstalt, ankommer på Kungl. Maj:t. Ställningstagandetinnebär att de inledningsvis angivna, vid början väckta motionerna 1972:213, 1972:430, 1972:896 och 1972:914såvitt däri yrkas översyn eller skärpning av permissionsreglerna i huvudsakblir tillgodosedda. De mer långtgående förslagen i motionen 1972:178 om bl. a.förbud mot permissioner för i princip alla som dömts för narkotikabrott,oavsett om brottet är grovt eller inte, tar utskottet däremot avstånd från. Mot samma bakgrund som angivitsunder föregående avsnitt uttalas i propositionen såvitt gäller villkorligfrigivning att det är angeläget att möjligheterna till villkorlig frigivningefter halva verkställighetstiden tillämpas med största återhållsamhet i frågaom lagöverträdare som undergår långvariga fängelsestraff för grovnarkotikabrottslighet eller i övrigt för grova brott vilka utgör del i enyrkesmässigt eller på annat sätt i organiserade former bedriven kriminellverksamhet. Uttalandena anges särskilt gälla lagöverträdare som saknar fastanknytning till . Frågor om villkorlig frigivning av den som undergårfängelse prövas av kriminalvårdsnämnden, och föredragandestatsrådet uttalar i propositionen att han anser sig kunna förutsätta attnämnden kommer att beakta de av honom anförda synpunkterna vid sin tillämpningav reglerna om villkorlig frigivning och särskilt då reglerna om s. k.hälftenfrigivning. Någon ändring av gäUande författningsbestämmelser anser haninte erforderlig. Utskottet delar föredragande statsrådets önskemål omåterhållsamhet vid tillämpningen av reglerna om villkorlig frigivning för detklientel som angetts i det föregående. En sådan återhållsamhet kan synas varamindre väl förenlig med lagtexten i 26 kap. 7 § , enligt vilken vidprövning av fråga om villkorlig frigivning särskilt skall beaktas den dömdesuppförande och sinnesinriktning vid den tid då frigivningifrågasätts, hans beredvillighet att ersätta genom brottet uppkommen skada samtde förhållanden i vilka han skulle komma att försättas efter frigivningen.