bet · FV01JoU39 · 1972-12-31 00:00:00 — Jordbruksutskottetsbetänkande nr 1972 JoU 1972:39 Jordbruksutskottetsbetänkande i anledning av motion om prövning enligt miljöskyddslagen av väg-och flygplatsbyggen m. m. I motionen 1972: 93 av m. fl. (fp) harhemställts att hos Kungl. Maj:t begär förslag till komplettering avmiljöskyddslagen av innebörd 1. att tillståndsplikt införs beträffande vägaroch flygplatser, 2. att minimireglerna för utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelseomfattar krav på minst biologisk rening. Motionärerna anser att den prövning som föregårbeslut om byggande av väg och flygplats inte ger samma garantier för attmiljöskyddets krav tillgodoses som tillståndsprövning enligt miljöskyddslagenskulle ge. Enligt motionen bör därför införas tillståndsplikt enligt miljöskyddslagenbeträffande vägar och flygplatser. Vidare föreslås att minimireglerna i frågaom utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse skärps så att minst biologiskrening krävs. Utskottetvill erinra om att frågorna om tillståndsplikt beträffande vägar ochflygplatser och om reningsgraden på avloppsvatten från tätbebyggelse ianledning av väckta motioner har behandlats av sedan år1969, då miljöskyddslagen infördes. (Se bl. a. JoU 1971: 62.) Vidriksdagsbehandhngen har i frågan om tillståndsplikt för vägar och flygplatseruttalats att den prövning av fasta trafikanläggningar som företas i särskildordning visserligen i första hand utgör en planering från exploateringssynpunktoch i huvudsak är begränsad till förhållandena inom de fastigheter som avstårmark men att även miljövårdssynpunkter beaktas. har vidare framhållitatt de miljövårdande myndighetemas synpunkter får särskild tyngd genom regler imiljöskyddslagen som möjliggör att åläggande kan ges om skäligaskyddsanordningar eller inskränkningar i verksamheten. Särskilt sistnämndamöjlighet har ansetts vara ett effektivt medel för att hävda miljövårdens ochomgivningens intresse. har vidare ansett det i många fall varamöjligt att nå förbättringar med stöd av speciallagstiftning, exempelvislokala trafikföreskrifter om hastighetsbegränsning eller förbud mot vissafordonstyper inom särskilt bullerkänsliga områden. Något praktiskt behov av attmed stöd av miljöskyddslagen JoU 1972: 39 2 heltförbjuda användningen av viss väg eller viss flygplats har med hänsyn till deandra möjligheter som står till buds inte ansetts föreligga. Vidare harframhållits att miljöskyddslagens konstruktion inte hindrar attkoncessionsplikt införs också för fasta trafikanläggningar om så skulle visasig erforderligt. Anledning att föreskriva sådan tillståndsplikt har riksdagendock inte ansett föreligga. Utskottetfinner inte skäl förorda någon ändring i tidigare ställningstagandei förevarande fråga och avstyrker således motionsyrkandet i förevarande del. Ivad gäller motionsyrkandet om rening av avloppsvatten vill utskottet erinra omatt det vid tidigare behandling av hithörande spörsmål anförts bl.a. att det i fråga om tätorter praktiskt taget aldrig kan komma i fråga attstanna vid slamavskiljning som reningsmetod. Normalt måste kraven här sättasbetydligt högre, vilket betyder att man kräver en efter förhållandena lämpligform av höggradig rening. Man har därvid också att beakta de olägenheter somvållas av närsalter i avloppsvatten. Med hänsyn till att miljöskyddslagengäller även ren glesbygd har det inte synts rimligt att under allaomständigheter kräva höggradig rening. Lagens tillätlighetsregler möjliggör attkraven på reningsgrad alltefter omständigheterna i varje särskilt fall kan skärpasså att ett tillfredsställande resultat kan nås. Tillkomsten av miljöskyddslagen,inbegripet införandet av koncessionsplikt för vissa kommunala avloppsföretag,innebar totalt sett en betydande skärpning av attityden gentemot de kommunalaavloppsutsläppen. Enligt mening har miljöskyddslagen ansettsmotsvara vad som kunde krävas från lagstiftarens sida för att komma till rättamed de vattenföroreningar, som härrör från sådana utsläpp. Framställning omytterligare skärpning av bestämmelserna har därför inte ansetts erforderlig. Utskottetvill i detta sammanhang erinra om att riksdag i konjunkturstimulerandesyfte beslöt om förhöjt statsbidrag till kommunala avloppsreningsverk undertiden 1.11.197130.6.1972. Dessa statsbidrag som avvägs med hänsyn tillreningsgraden höjdes från högst till högst . För att täckakostnaderna härför har anvisats 50 milj. kr. Medhänsyn till det anförda och då, såvitt utskottet kunnat finna, ingentinginträffat som bör föranleda ett ändrat ställningstagande från sida,finner utskottet ej heller skäl föreslå någon åtgärd i anledning avnu ifrågavarande motionsyrkande. att lämnarmotionen 1972: 93 utan åtgärd. JoU1972: 39 3 Närvarande:herrar i Skegrie (c), Mossberger (s), i (s), Johansoni (s), (), ()*, (), iGrebbestad (s), (), (), (), (), ()*, () och ()*. *Ej närvarande vid betänkandets justering. av herrar i Skegrie (c), (),(), (), (), i (c),och () som anser att utskottets yttrande och hemställan bortha följande lydelse: »Iföreliggande motion föreslås införande av tillståndsplikt enligt miljöskyddslagenbeträffande vägar och flygplatser. Vidare föreslås att minimireglerna i frågaom utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse skall skärpas så att minstbiologisk rening krävs. I anledning härav får utskottet anföra följande. Densom utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet är skyldig att vara verksamför att förebygga störningar genom att vidta skyddsåtgärder och andraförsiktighetsmått. Enligt huvudregeln i 5 § miljöskyddslagen (ML) skall hansålunda vidta de skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamheten ochiaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för att förebyggaeller avhjälpa olägenhet. I 6 § första stycket ML stadgas att, om miljöfarligverksamhet kan befaras föranleda olägenhet av väsentlig betydelse även omförsiktighetsmått enligt 5 § iakttas, verksamheten får utövas endast omsärskilda skäl föreligger. Innebär den befarade olägenheten att vissa allmännaintressen skadas avsevärt får enligt 6 § andra stycket första punkten verksamheteninte utövas. Maj:t kan dock lämna tillstånd om verksamheten är avsynnerlig betydelse för näringslivet eller för orten eller eljest från allmänsynpunkt. Enligt 6 § tredje stycket skall förbudsreg-lema i paragrafen intehindra att sådan flygplats, väg eller järnväg, vars anläggande prövas isärskild ordning, används för avsett ändamål. Vägar och flygplatser ingår inteheller bland de anläggningar som enligt 2 § miljöskyddskungörelsen (MK) endastfår utföras med tillstånd eller dispens. Skälet till undantagsbestämmelsen i 6§ ML och till det förhållandet att vägar och flygplatser inte är underkastadetillståndsplikt är att dessa anläggningar underkastas särskild prövning, varvidäven anläggningens inverkan på omgivningen beaktas. Tillstöd för motionsyrkandet om tillståndsplikt enligt miljöskyddslagen för vägaroch flygplatser anförs synpunkter av innebörd att den prövning av dessaanläggningar, som sker enligt väg- och luftfartslagstiftningen, främst tarhänsyn till exploateringssynpunkter och inte till- räckligtbeaktar miljöskyddets krav. Motionärerna pekar på att anläggandet av vägar ochflygplatser ofta medför kraftiga ingrepp i landskap och miljö och attanvändandet av dem i regel medför stor omgivningspåverkan. Möjligheten att iefterhand ingripa sägs i regel vara av kostnadsskäl mycket liten. Somframgår av det sagda prövas trafikanläggningar i särskild ordning. Dengranskning som härvid sker innebär emellertid i första hand en planering frånexploateringssynpunkt och den är vidare i huvudsak begränsad till förhållandenainom de fastigheter som avstår mark för anläggningen. Det är tydligt att dennaprövning inte ger samma garantier för att miljöskyddets krav blirtillgodosedda som tillståndsprövning enligt miljöskyddslagen. Anläggandet avvägar och flygplatser medför ofta betydande ingrepp i landskapet ochanvändningen av dem vållar i regel omfattande bullerstörningar. Entillståndsprövning bör därför sättas in på ett så tidigt stadium som möjligt.Möjligheten att ingripa i efterhand torde ofta komma att visa sig illusoriskbl. a. därför att ifrågavarande anläggningar regelmässigt drar så betydandekostnader att inskränkningar i utnyttjandet av dem framstår som ekonomiskt oförsvarliga.Desto angelägnare är emellertid att en förprövning sker. Utskottet förordar pågrund av det sagda att tillståndsplikt införs beträffande flygplatser ochvägar som kan medföra miljöstörningar av väsentlig betydelse. Det torde fåankomma på Kungl. Maj:t att genom ändring av MK närmare bestämmaförprövningsskyldighetens omfattning. I7 § ML stadgas bl. a. att avloppsvatten som kommer från vattenklo-sett ellerhärrör från tätbebyggelse och som ej undergått längre gående rening änslamavskiljning inte får utsläppas i vattendrag, sjö eller annat vattenområdeom det ej är uppenbart att det kan ske utan olägenhet. I miljöskyddskungörelsen(5 och 10 §§) föreskrivs att avloppsvatten av viss mängd inte får släppas ututan att tillstånd eller dispens erhållits eller anmälan gjorts hoslänsstyrelsen. Koncessionsplikt eller anmälningsskyldighet omfattar i principockså utsläpp, som påbörjats före miljöskyddslagens ikraftträdande. Vissaundantag förekommer dock, bl. a. om tillstånd av vattendomstol till utsläppetföreligger. Yrkandetatt minst biologisk rening bör krävas för utsläpp av avloppsvatten fråntätbebyggelse kompletteras med ett förslag att tidsplan bör fastställas förövergång till biologisk rening vid redan befinthga reningsverk. I motionenframhålls bl. a. att avloppsvattnet från av tätortshushållenalltjämt går ut i vattendragen helt orenat och att ett avsevärt antal tätorterhar reningsverk med endast mekanisk rening. Sommotionärerna anfört är vattnen på många håll så allvarligt förorenade, att ettåterställande av acceptabla förhållanden om ett sådant över huvud taget ärmöjligt kommer att ta . På andra håll närmar sig föroreningsgradenkritiska värden. fårfortsätta kan situationen lätt bli ohållbar för vattenförsörjning, fiske,badliv etc. Enligt utskottets mening är verkliga krafttag nu erforderliga föratt man skall komma till rätta med vattenföroreningarna. I lagens förarbeten harbeträffande avloppsvatten som kommer från vattenklosett eller härrör fråntätbebyggelse framhåUits att det i fråga om tätorter praktiskt taget aldrig kankomma i fråga att stanna vid slamavskiljning som reningsmetod. Normalt måstekraven här sättas betydUgt högre, vilket betyder att man kräver en efterförhållandena lämplig form av höggradig rening. Därvid skall man enligtförarbetena också beakta de olägenheter som vållats av närsalter i avloppsvattnet.Enligt förarbetena är förutsättningarna för att i glesbygd godta slamavskiljninggynnsammare. Utskottet kan ansluta sig till dessa uttalanden. Dettaställningstagande leder emellertid till att utformningen av minimiregeln i 7 §ML beträffande avloppsvatten som härrör från tätbebyggelse inte bör godtas.Enligt nämnda lagrum får avloppsvatten av ifrågavarande slag inte utsläppas ivattendrag, sjö eller annat vattenområde om det ej är uppenbart att det kan skeutan olägenhet, om avloppsvattnet ej undergått längre gående rening änslamavskiljning. Stadgandet uttrycker enligt utskottets mening en alltför lågambitionsgrad. Strävan måste vara att allt avloppsvatten som härrör fråntätbebyggelse skall undergå minst biologisk (höggradig) rening. Endast ispeciella undantagsfall kan kravet på rening sättas lägre. Detta gällerexempelvis enstaka fastigheter eller grupper av fastigheter, som ej äranslutna till kommunala reningsverk. Det principiella kravet på minst höggradigrening bör framgå direkt av lagtexten. I fråga om redan befintligareningsverk, som saknar anordningar för höggradig rening, torde manövergångsvis nödgas acceptera en lägre reningsgrad. Beträffande dessa böremellertid fastställas en tidsplan för övergång till höggradig rening. Förslagtill bestämmelser i ämnet bör föreläggas så snart ske kan. att med bifall till motionen 1972: 93 somsin mening ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet i det föregående anfört.»