bet · FV01JuU24 · 1972-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1972 JuU 1972: 24 betänkande i anledning av motioner omtillsättande av en utredning på kriminalpolitikens område m. m. 1 motionen 1972: 430 av , fl, (m) hemställs såvitt nu är i fråga att hos Kungl, Maj:tanhåller att en kriminalpolitisk utredning tillsätts med uppgift att utarbetaförslag till ett långsiktigt program för brottsbekämpningen, varvid allafaktorer i samhället som kan ha samband med kriminalitetsutvecklingen behandlasoch bedöms. I motionen 1972: 432 av m, fl. (fp) hemställsatt hos ], Maj:t begär tillsättande av en utredning förutarbetande av förslag till brottsförebyggande åtgärder. Till stöd för yrkandet i motionen1972:430 anförs i motionen 1972:294 bl, a. följande: Det är ett grundläggandesamhällskrav att medborgarna skall kunna känna trygghet till liv och egendom.Garantier måste finnas för att rättsordningen upprätthålls. Kravet pårättstrygghet innebär något lika självklart som kraven pä trygghet vid sjukdomeller arbetslöshet. Den standardstegring som ägt rum i värt land har inteföljts av en motsvarande positiv utveckling i fråga om laglydnad ochrättstrygghet. Brottsligheten har i själva verket ökat i ständigt stigande taktunder , en utveckling som accentuerats de allra senasteåren. Orsakerna härtill är flera. Den snabba urbaniseringen har utan tvivel spelat enväsentlig roll i sammanhanget. Tusentals människor har under 1950- och1960-talen funnit sig tvingade att överge sin traditionella livsmiljö ochflytta till storstäderna. Resultatet har för många blivit något helt annat änvad de hade föreställt sig. Ekonomiska bekymmer, trångboddhet, isolering,känsla av främlingskap etc. Att kriminalitet följt i spåren på en misslyckadanpassning gäller i många sädana fall. Den allmänna normupplösning som samhället genomgått underde utgör en grundläggande orsak till den tilltagandebrottsligheten. Familjen och skolan har av olika skäl inte utövat dennödvändiga fostran. Respekten för de regler som uppställts för att underlättamedborgarnas allmänna livsföring och relationer till varandra har försvagats.Massmedia har en utomordentligt viktig roll i detta sammanhang. Det är främstgenom dem - i första hand radio och TV som attitydförändringar och nyaopinioner skapas. När medborgarnas skyldighet att efterleva lagar gång pä gångifrågasattes i ledande massmediaorgan, är det ofrånkomligt att respekten förrättsordningen urholkas. Den omständigheten, att den snabbautbyggnaden av samhällets uppgifter lett till enansvällning av föreskrifter och regler av olika slag, har självfallet ickevarit ägnad att förstärka respekten för gällande lagstiftning. Moderata samlingspartiet har länge efterlyst ett samlatgrepp pä de svåra problemen rörande samhällets brottsbekämpning och i linjedärmed krävt en kriminalpolitisk utredning. Detta krav har tillbakavisats avsocialdemokraterna, bl, a. med hänvisning till pågående utredningar. Flertalet utredningar på kriminalvårdsomrädet äremellertid nu slutförda och behandlas av kriminalvärdsberedningen. När detgäller övriga insatser riktade mot kriminaliteten, såsom polisens arbete,insatserna i skolan, massmedias programverksamhet etc, finns icke något försöktill en samlad analys av insatsernas effektivitet och inriktning. Den kriminalpolitiskautredning vi föreslär skall ha till uppgift att utarbeta förslag till ettlångsiktigt program för brottsbekämpningen. Därvid skall alla de olika faktoreri samhället som kan ha samband med kriminalitetsutvecklingen behandlas ochbedömas. Härutöver redovisas i motionen med viss anknytning till motionens här behandlade motionsyrkande under särskildarubriker motionärernas syn på bl, a. samhällets kostnader för brottsligheten,brottsutvecklingen, polisverksamheten och kriminalvärden. Särskilda, tilldessa avsnitt knutna motionsyrkanden har tidigare behandlats av utskottet (seJuU 1972: 4, 6 och 14), I motiveringen till yrkandet imotionen 1972: 432 anförs inledningsvis följande: Uppfattningen att undanröjande avfattigdom och sociala missförhållanden leder till ett mera harmoniskt samhällehar varit en väsentlig drivkraft bakom flera politiska rörelsers socialareformvilja, 1 takt med att levnadsstandarden stiger, de sociala villkorenförbättras, folkbildningen ökar och de enskilda människornas möjligheter tillinflytande över angelägenheter som berör dem nära utvidgas borde ocksåmänniskornas anpassning bli bättre och därmed viljan och förmågan att accepterade grundläggande normer för beteendet som varje samhälle mäste ställa upp. Uppfattningen om den fundamentala betydelse en förbättringav de sociala och ekonomiska förhållandena har för att bl, a, anpassa människornasbeteende till vad som i ett samhälle faller inom dettillåtnas ram kvarstår oförändrad. Besvärliga uppväxtförhållanden, svårigheteratt tillgodose grundläggande materiella behov, avsaknad av arbete och bostadframstår alltfort som exempel på omständigheter som medverkar till en socialmissanpassning, som i sin tur lätt kan leda till brottsligt beteende. Sådanaförhållanden mäste föranleda politiskt agerande för radikalasamhällsförändringar utifrån samma grundläggande syn pä människans förmåga attutvecklas positivt under goda omständigheter som alltid har präglatliberalismens sociala reformarbete. Men den ohejdade utvecklingsoptimismen har fått vika fören mera niångfasetterad syn på utvecklingens innebörd. Standardutvecklingen harvisat sig långtifrån automatiskt kunna lösa alla sociala missförhållanden,varav mänga tvärtom kvarstår olösta. Ett exempel utgör alkoholproblemen.Vidare har själva utvecklingsprocessen i vissa avseenden skapat faktorer sommedverkar till ökad brottslighet: de snabba folkomflyttningarna med åtföljandesocial rotlöshet, familjens förändrade roll, de allt större enheterna inom bl.a. produktionslivet med åtföljande känslor av främlingskap, trafikens snabba utveckling, storstädernas tillväxt med åtföljande mäjöbrister och de allt större möjligheternatill nya typer av brott. Att döma av tillgänglig brottsstatistik har de fränbrottsförebyggande synpunkt negativa dragen i utvecklingen tydligen övervägtunder åtminstone . Detta kan också uttryckas så, attsamhället inte har lyckats föra en tillräckligt effektiv politik för attmotverka effekterna av dessa utvecklingsdrag. Antalet brottsbalksbrott som kommit till polisens kännedomhar fördubblats . Även om den redovisadebrottsutvecklingen i viss utsträckning påverkas av allmänhetens anmälningsbenägenhetoch polisens resurser liksom av principerna för statistikredovisningen, tordedet vara ostridigt att antalet brottsbalksbrott har ökat under1960-talet,-- Enligt beräkningar gjorda av arbetsgruppen förkriminalitetsprognoser skulle brottsbalksbrotten kommaatt öka med , vilket innebär en genomsnittlig ärlig ökningmed . Den faktiska ökningen är betydligt större,vilket tyder pä en fortsatt starkt stigande brottskurva. Samhället satsar betydande och växande resurser påpolis- och domstolsväsendet och pä olika former av vård och omhändertagande avpersoner som begått brott. Dessa insatser är nödvändiga. De behöver framförallt i fråga om frivärden betydligt förstärkas och ytterligare förbättras tillsitt innehåll. I den mån man genom sädana insatser kan minska den mycketstora benägenheten att begå nya brott spelar dessa insatser också en väsentligtbrottsförebyggande roll. Vi vill dock mot den bakgrund som tidigare tecknats hävdanödvändigheten att i fortsättningen ägna större intresse åt åtgärder som kanminska rekryteringen till brottslig verksamhet över huvud taget. Det mäste varaminst lika viktigt att förebygga som att beivra brott. Det blir härvidnödvändigt att arbeta med ett längre tidsperspektiv och med mer av olikaallmänt förebyggande medel. Vi vill föreslå att en parlamentarisk utredningtillsätts för att fä till stånd en genomgäng och totalbedömning av samhälletsbrottsförebyggande åtgärder samt utforma förslag till förstärkning av dessa. Enrad utredningar har arbetat med olika frågor inomkriminalvårdens område. Samtliga utredningar har dock gällt antingenpäföljdssystemet, anstaltsvärden eller frivärden. Också den utredning ombehovet av reformer på kriminalvårdens område som tillsattes i oktober 1971har ett syfte som är begränsat till den direkta värden av dem som redan begåttbrott. Den av oss föreslagna utredningen skulle ha den väsentliga uppgiften attöverväga åtgärder som gör att färre personer i stället för ett ständigt ökandeantal - begär brott. I det följande anges i motionenunder särskilda rubriker tre huvuduppgifter för en brottsförebyggandeutredning, nämligen att aktualisera väsentliga forskningsuppgifter (exempelvisforskning rörande ungdomsbrottsligheten, de grövre våldsbrottens utbredning,polisens och domstolarnas roll, brottslighetens internationalisering ochlivsåskådningarnas roll), att ge brottsförebyggande aspekter pä skildasamhällsområden (exempelvis i fråga om samhällsplaneringen, uppväxtmiljön ochskolan samt beträffande bruket av alkohol och narkotika) samt att ge förslagtill mera direkt brottsförebyggande åtgärder (exempelvis information ochupplysning, mer brottsförebyggande pohsverksamhet, inrättandet av flerakommundels- eller kvarterspoliser). Utvecklingen ifråga om de brott som har kommit till polisens kännedom framgår av följandesammanställning, grundad på årsstatistik. Någonmotsvarande definitiv statistik för tiden föreligger ännu ej. (även försök), Uppgifterna kan kompletteras medföljande sammanställning, som visar antalet brottsbalksbrott* åren 1970-1972enligt preliminära månadsstatistik över de brott somkommit till polisens kännedom. Antalet brott är erfarenhetsmässigt lägre imånadsstatistiken än i årsstatistiken; differensen uppgick till 6,6procent. 1970 1971 1972 Förändring 1970-1971 Förändring 1971-1972 Antal Procent Anta! * Sannliga brottsbalksbrott utom fylleri,förargelseväckande beteende samt egenmäktigt förfarande genom olovligtutnyttjande av annans parkeringsplats. **Nedgången i antalet brott detta år harantagits stå i visst samband med den dä företagna särskilda aktionen mot dengrova narkotikabrottsligheten. Beträffande de särskilda brottenkan nämnas att enUgt samma preliminära statistik brottenmot 3 kap, (misshandel och andra brott mot Uv och hälsa) minskatfrån 18 832 (1970) till 18 268 (1971) eller , att brotten mot 8kap. (stöld, rån och andra tillgreppsbrott) ökat från 379 379(1970) till 442 312 (1971) eller samt att brotten mot 9 kap.brottsbalken (bedrägeri och annan oredlighet) minskat från 61 308 (1970) till 5I 088 (1971) eller . Vid en jämförelse mellan vissa brottsbalksbrott jämfört med 1971 framkommer bl. Brotten mot 3 kap. (misshandel och andra brott mot livoch hälsa) minskade från 13 652 (1971) till 13 421 (1972) eller med 1,7procent, brotten mot 8 kap. (stöld, rån och andra tillgreppsbrott)minskade från 336 424 (1971) till 333 113 (1972) eller ochbrotten mot 9 kap. (bedrägeri och annan oredlighet) minskade från40 979 (1971) till 31 364 (1972) eller . Antaletinbrottsstölder i bostadslägenhet och villa ökade från 11 228 (1971) till 12316 (1972) eller . Antalet inbrottsstölder totalt minskadedäremot frän 98 953 (1971) till 95 253 (1972). Antalet bank-,post- och butiksrän ökade, medan antalet kassaskåpsstölder minskade. Det bör understrykas att centralbyråns statistiksystem hardelvis ändrats såväl som . utvinnsuppgifterna med hjälp av ett datasystem från de brottsanmälningar som de olikapolisdistrikten har att insända till . Enligt centralbyrånsanvisningar skiljer man vid brottskodifieringen i princip inte mellan försökeller förberedelse till brott och fullbordat brott (undantag gäller i fråga ommord, dråp och bil tillgrepp). Kartong: S.l 1, rad 26. Står: I likhet med : Liksominterpellanten ansåg han också Utredningar m. m. Under senare är har, såsom delvisnärmare framgår av första lagutskottets utlåtanden 1966:41, 1967:22, 1968:36,1969:47 och 1970:55 samt justitieutskottets betänkande 1971:6,rättsvårdsfrägornä från olika utgångspunkter sysselsatt ett flertal statligautredningar, bl. a, klientelundersökning rörande ungdomsbrottslingar,utredningen rörande specialstraffrätten, fångvärdens byggnadskommitté,utredningen angående försöksverksamhet mot ungdomsbrottsligheten, kommittén förbehandlingsforskning vid ungdomsvårdsskolorna, utredning omeffektivare åtgärder för värd utom skola av ungdomsvärdsskoleelever, nordiskastraffrättskommittén, socialutredningen, domstolskommittén, kommittén föranstaltsbehandhng inom kriminalvården, polisverksamhetsutredningen,polisberedningen, polisutbildningskommittén, narko-manvärdskommittén, tillsynsutredningen,polisutredning, brottmålsutredning,förvandlingsstraffsutredningen, kommittén för kriminologiskbehandlingsforskning, organisationsutredningen om kriminalvård i frihet ochsamarbetsorganet för åtgärder mot ungdomsbrottsligheten. Vidare kan nämnasfylleristraffutredningen, kommittén för lagstiftningen angåendetrafiknykterhetsbrott, utredningen rörande ersättning för oriktigafrihetsberövanden, åtalsrättskommittén, samarbetsorganet för bekämpande avnarkotikamissbruket, utredningen för översyn av bestämmelser omsedlighetsbrott, kommittén för utredning av påföljder för psykiskt avvikande,kommittén för utredning av domarutbildningen, domarkarriären och hovrätternasorganisation m, m, samt kriminalvårdsberedningen, utredningen iStockholm och kommissionen för förebyggande av politiska våldsdåd. behandlingsforskning m. m. tillsattes för en systematisk forskningsplaneringpå kriminalvårdens område. Planeringen skall enligt direktiven inriktas påforskningsprojekt som syftar till att söka mäta rehabiliteringseffekten avolika behandlings-åtgärder. Därvid skall i första hand sådana undersökningarkomma i fråga som kan ge underlag för ställningstaganden i fråga omkriminalvårdens praktiska utformning . bör desakkunniga eftersträva att sätta in sitt planeringsarbete i ett störrekriminalpolitiskt perspektiv. De mer näraliggande projekten bör efter handkunna infogas i en vidare planering av forskningen inom kriminologin ochangränsande fält. Som ett led i kommitténs verksamhet har i betänkandet"Kriminologisk behandlingsforskning i 1967-1970" (Ds Ju1971:25) presenterats resultatet av den inventering kommitténs sekretariatlåtit göra av aktuella undersökningar, forskningsprojekt m. m. inom denkriminologiska behandlingsforskningen. Under kommitténs ledning bedrivs ettexperiment inom skyddskonsulentdistrikt. som går ut på att mäta effekten av förstärkta insatserinom frivärden. Kommittén biträder också bl. a. i en försöksverksamhet med enmodifierad form av s. k. terapeutiskt samhälle som startat vidfångvårdsanstalten i . I anslutning till den sålunda pågåendeforskningsplaneringen pä kriminalvärdens område må erinras om att Kungl. Maj:ti i ett regeringsförslag till begärt rådetsyttrande över frågan om utvidgat nordiskt kriminologiskt samarbete. Enligtförslaget bör samarbetet inriktas på en samnordisk planering avforskningsarbetet med en ändamålsenlig fördelning av arbetet mellan de olikaländerna och en styrning av arbetet enligt överenskomna riktlinjer. Planeringenbör bedrivas inom ramen för ett samnordiskt organ, lämpligen det redanexisterande samarbetsrådet för kriminologi. har i februari 1971antagit en rekommendation (nr 32/1971) om sådant kriminologiskt samarbete. Samarbetsorganet för åtgärder mot ungdomsbrottsligheten Samarbetsorganet för åtgärder motungdomsbrottsligheten tillkallades av chefen för enligtKungl. Det består av företrädare för decentrala myndigheter som berörs av frågor om förebyggande och bekämpande avungdomsbrottsligheten samt för , domstolsväsendet och denkommunala barna- och ungdomsvärden. Enligt meddelade direktiv har samarbetsorganetsom en huvuduppgift att söka samordna de åtgärder mot ungdomsbrottsligheten somligger inom de berörda samhällsorganens verksamhetsområden. Samarbetsorganetkan vidare genom framställningar till Kungl. Maj:t eller eljest ta initiativtill åtgärder som icke kan genomföras av de samverkande myndigheternasjälvmant. En arbetsgrupp inom samarbetsorganet har övervägtförutsättningarna för ett bättre brottsförebyggande samarbete på det lokalaplanet. Resultaten har framlagts i promemorian "Samarbete ibrottsförebyggande syfte" (stencil Ju 1969:2). Efter remissbehandling hardärefter Kungl. Maj:t på grundval av promemorian utfärdatcirkulär till , , , samtligalänsstyrelser, polismyndigheter, länsskolnämnder, barnavårdsnämnder ochskolstyrelser om intensifierat samarbete mellan , skola ochpolis (se SFS 1970:513). Samarbetsorganets verksamhet är f. n. inriktad pä studiumav vålds-brottsligheten, i första hand bland ungdom, samt på frågan omskolundervisningen i lag och rätt. Maj:ts bemyndigande inovember 1970 har tillkallats sakkunniga med uppdrag att utreda frågan omunderlåtande av åtal m. m., åtalsrättskommittén. I de för utredningen meddeladedirektiven heter det bl. a. att principen att samhället genomutredning, lagföring och straff eller andra tvångsåtgärder skall ingripa motvarje känd lagöverträdelse har passerats av tiden. Samhällets strävanden bör iökande utsträckning inriktas på att med andra medel än lagföring beivralagöverträdelser som rättsväsendets resurser koncentreras pä dengrövre brottsligheten och andra särskilt angelägna uppgifter såsom övervakningav trafiken, allmän ordning och säkerhet. I kommitténs uppdrag ingår särskiltatt överväga ätalsreglerna beträffande unga lagöverträdare och vidgademöjligheter att underlåta åtal även när det gäller äldre lagöverträdare,exempelvis när brottet med fog kan antas vara en engångsföreteelse och prognosenför lagöverträdaren är god. Vidgad användning av åtalsunderlåtelse börövervägas också vid brott begångna av psykiskt sjuka och därmed jämställda samtnär det gäller personer som begått brott under inflytande av alkohol- ellernarkotikamissbruk. Beträffande sådana missbrukare bör utgångspunkten vara attde skall fä värd för sitt alkohol- eller narkotikaberoende och att denstraffrättsliga reaktionen bör komma i andra hand. En omprövning av ätalsbestämmelserna kan, anförs det idirektiven, komma att leda till en avsevärt vidgad användning av möjligheternaatt underlåta åtal och kan få konsekvenser också för brottsbalkenspåföljds-system. Härvid avses särskilt domstolarnas möjligheter att eftergepåföljd och att överlämna lagöverträdare för sociala åtgärder. Arbetet skalläven avse polisens brottsutredande verksamhet, och kommittén skall, medutgångspunkt från att polisens och åklagarens utredningsarbete skall stå irimlig proportion till brottsligheten, pröva i vilken mån man bör kunnaunderlåta förundersökning eller lägga ned en påbörjad förundersökning, har 1968 årsbrottmälsutredning avlämnat ett delbetänkande rörande bl, a, snatterietsstraffrättsliga ställning och åtgärder mot s, k. butikssnatteri (SOU 1971 :10), Utredningen konstaterar att det krävs nya grepp och endelvis ny syn pä samhällets kriminalpolitik för att hindra en fortsatt ogynnsamkriminalitetsutveckling. Det anses vara av primär betydelse att man i en heltannan utsträckning än satser på den allmänt brottsförebyggandeverksamheten. För att denna skall få genomslagskraft krävs planering ochsamordning på central nivå. Utredningen föreslär att ett centralt råd inrättas underjustitiedepartementet, vilket råd bör bestå av företrädare för samhälletshögsta beslutande politiska organ och centrala myndigheter, rättsväsendet,näringslivet, folkrörelserna och kriminalvetenskaplig forskning. Det föreslåsvidare att till detta råd knyts ett , utredning ochverkställande av brottsförebyggande åtgärder. Inom rådet skall ledamöterna gemensamt och i samråd kunnata upp och överväga frågor exempelvis beträffande företagens och medborgarnasmedverkan i den brottsförebyggande verksamheten, myndigheternas möjligheter att bekämpa brottsligheten ochförutsättningarna för deras ingripande. Överenskommelser kan träffas medföreträdare för vissa områden inom näringslivet om speciella åtgärder, t, ex.sädana som tar sikte på att förebygga affärs- och kontorsstölder,fordonstillgrepp, lägenhetsinbrott, checkbedrägerier osv. Verksamheten bör särskilt inriktas på detkriminalpolitiska utvecklingsarbetet. Det är nödvändigt att fortlöpande följalagstiftningen och verka för att de straffrättsliga bestämmelserna håller taktmed samhällsutvecklingen samt att de brottsförebyggande synpunkterna beaktasvid utformningen av regelsystemet. Arbetet bör leda fram till konstruktivaförslag om lagändring på områden där detta påkallas och ny lagstiftning påområden som inte reglerats. Till särskild behandling upptar utredningen de ringagraderna av stöld, bedrägeri och förskingring, dys. snatteri, bedrägligtbeteende och undan-dräkt. Utredningen föreslår att fängelsestraffet utmönstrasur straffskalan för dessa brott. Vidare föresläs att institutetrapporteftergift skall kunna användas vid de mindre förmögenhetsbrotten och attäven tillämpningsområdet för åtalsunderlåtelse vidgas. Särskilda reglerföresläs för butikssnatteri, bl, a. ett stadgande enligt vilket åklagare istor utsträckning skall kunna avstå frän åtal vid butikssnatteri avförstagångsnatur. Betänkandet har remissbehandlats. Till utredningensförslag om inrättande av ett centralt råd var remissorganen över lag positiva,I flera yttranden föreslogs dock att frågan borde utredas ytterligare, Ianledning av betänkandet har genomförts vissa ändringar i reglerna omrapporteftergift och åtalseftergift. tillkalladessakkunniga, Kriminalvärdsberedningen, för att utreda behovet av reformer inomkriminalvården m, m, I direktiven för beredningen anförde statsrådet bl,a, följande: har denkriminalpolitiska debatten varit mycket livlig. Diskussionen har rört sävälsamhällets insatser för att förebygga och beivra brott som strafflagstiftningenoch päföldssystemet, I har fråga väckts om att tillsätta enkriminalpolitisk beredning för samordning och planering av samhällets åtgärdermot brott. Önskemål har framförts om en effektivisering av denbrottsförebyggande verksamheten, en översyn av strafflagstiftningen ochpåföljdssystemet och en förbättrad kriminalvård. När det gäller vad som kan göras för att minskabrottsligheten ligger ansvaret pä många samhällsorgan. Om man skall komma tillrätta med den brottslighet som beror pä social missanpassning är det särskiltangeläget att åtgärder vidtas pä ett så tidigt stadium som möjligt. Ett stortansvar i fråga om den brottsförebyggande verksamheten kommer därför att liggasåväl på de organ i samhället, som har ansvaret för den sociala miljönsutformning, som pä skolan och barna- och ungdomsvården. Jag hoppas att detökade samarbete mellan , skola och polis som har påbörjats genominrättandet av kommunala samarbetsorgan skall leda till att man på etteffektivare sätt kan förebygga och motverka brottslighet och annan missanpassning bland barnoch ungdom. Det är också rnin förhoppning att det samarbete somförekommer mellan kriminalvårdens organ och arbetsmarknadsmyndigh(-terna när det gäller att inplacera lagöverträdare i arbetslivet skall intensifieras. En del fackliga organisationer har också gjort betydande insatser pä detta område. Denna verksamhet bör ges allt möjligt stöd och det är angeläget att arbetsmarknadens organisationer starkare engageras i insatser av detta slag,------ När det gäller åtgärder på rättsvårdens område har fortlöpandeväsentliga resursförstärkningar skett inom den brottsförebyggande verksamhetsom polisen bedriver. Sålunda har - utöver betydande personella och materiellaförstärkningar - en omorganisation skett av polisväsendet. Dessa åtgärder börleda till väsentlig effektivisering av polisverksamheten. Beträffande strafflagstiftningen och päföljdssystemet villjag erinra om att trädde i kraft sä sent som den 1 januari 1965.Detta hindrar inte att partiella reformer har genomförts pä områdeoch att andra sädana reformer förbereds. Det kan bli aktuellt att sä småningomgöra en översyn av lagstiftningen om brottskategorierna och eventuellt också avpäföljdssystemet, men jag är inte beredd att nu ta ett sådant initiativ.