bet · FV01UU5 · 1972-12-31 00:00:00 — Utrikesutskottetsbetänkande nr 1972 UU 1972:5 Utrikesutskottetsbetänkande i anledning av motioner om en internationell konvention angåendeekocid. 1 motionen 1972: 145 (punkt g) av m. (fp) hemställes "att hos Kungl. Maj:t som sin mening ger tillkänna att inom FN och andra internationella organ bör verka för attförbud upprättas mot miljömord i samband med krigföring". Imotionen 1972: 947 av m. fl. (vpk) föreslås "att riksdagenhos Kungl. Maj:t hemställer om initiativ med stöd av art. 13 i Förentanationemas stadga eller på annat sätt för att få till stånd en internationellkonvention som förbjuder ekocid (miljömord)". har 1971 tagit stäUning till ettmotionsyrkande om en konvention mot ekocid. Motionen i fråga tog huvudsakligensikte på användningen av växtbekämpningsmedel i krigföring. Motionen avslogs(UU 1971: 17) under hänvisning tiU att initiativ syftande tiU att få tUl stånden konvention på detta område skulle kunna minska den internationella tilltrontill det folkrättsliga förbud som redan finns mot användningen i krig avbiologiska och kemiska stridsmedel. "Ekocid" eller "miljömord"definieras i motionen 1972: 947 som en "förstörelse i stor omfattning avekosystem och därmed en förstörelse eller allvarlig rubbning av de framtidabetingelserna för växtliv, djurliv och mänskligt liv". Motionen syftartUl en "folkrättslig definition och en folkrättslig kriminalisering av enförbrytelse som inte täcks av folkrätten ". Imotionen 1972: 145 framföres krav "inte bara på förbud mot vissa typer avstridsmedel mot människor utan även på förbud mot att man medvetet och på långsikt skadar och förstör människans levande omgivning". Defrågor som tas upp i motionerna avser således möjligheterna att vidareutvecklafolkrätten i fråga om krigets lagar, dvs. de internationella överenskommelsersom syftar till en humanisering av krigföringen. UU 1972: 5 2 Folkrättens regler om krigföringutgår i huvudsak från principen att krigets förödelse skall begränsas till vadsom är militärt nödvändigt. De allmänna reglerna på detta område återfinnesframför allt och av 1929 och1949. Ett särskilt förbud mot användande i krig av kvävande, giftiga eller liknandegaser och mot bakteriologisk krigföring infördes genom 1925 årsGenéve-protokoll. I Nurnberg- och Tokio-rättegångarna efter andravärldskrigets slut dömdes flera tusen personer för brott mot vad man kalladekrigets lagar. Dessa rättegångar innebar en ytterligare utveckling avfolkrättens regler beträffande förpliktelserna under krig. Förenta nationernaantog en resolution, som bekräftade de folkrättsligaprinciper som nedlagts i Nurnberg-tribunalens stadga och som uttrycktes itribunalens domslut. I motionen 1972: 947 hänvisas till olika stridsmetoder somavses med begreppet ekocid. Det talas om användning av växtförstöringsmedel ikrigföringen, om områdesbombningar (till skillnad frän målbombningar), omnedmejning av skogar genom s. k. bulldozer-program, om användning avsuperbomber samt om tvångsförflyttningar för att åstadkomma zoner för frieldgivning. De folkrättsliga förbudsreglerna enligt nämndainternationella överenskommelser och beslut är helt eller delvis tillämpligapå de i motionen nämnda stridsmetoderna. Den svenska inställningen härvidlagklargjordes i ett interpellationssvar av utrikesminister i riksdagenden . Däri pekades på en rad stridsmedel och stridsmetoder somär folkrättsstridiga eller vars förenlighet med folkrätten är tvivelaktig,såsom terrorbombning, användning av napalm- och splitterbomber, kemiskkrigföring samt upprättande av s. k. zoner för fri eldgivning, dvs. områdenfrån vilka befolkningen tvångsförflyttas för att beskjutning, bombning ochförstörelse skall kunna bli möjlig. Det pågår ett internationellt arbete för attvidareutveckla reglerna för humanisering av krigföringen. I nämndainterpellationssvar framhöll utrikesministern bl. a. följande om nödvändighetenav detta arbete: För att folkrättens regler skallkunna respekteras och vinna utbredning i världen är det nödvändigt, säger jag,att de efterleves, framför allt kanske av världens mäktigaste nation, isynnerhet som denna nation varit den främsta drivkraften det skall erkännas för utvecklingen av krigets lagar såsom de har fastställts i Nurnberg. Det äremellertid även nödvändigt att folkrättens regler anpassas till en verklighetsom gäller . Utrikesministern tillade att detsärskUt i ljuset av vad som händer i fanns anledning överse åtskiUigaav de regler som gäller för krigföring. Ävenbestämmelserna om flygkriget är i behov av en översyn. UU 1972: 5 3 får luftbombardemang endast riktas motmilitära mål. Likväl tog Niirnberg- och Tokio-domarna inte upp frågan om folkrättsstridighetenav terrorbombningar. Arbetet för att utveckla folkrättenpå dessa områden bedrivs huvudsakligen inom ramen för de konferenser somanordnas av i . deltog aktivt iden konferens som sammankallades av kommittén i syfte att diskuteraregler för att humanisera krigföringen. Om det internationella arbetet beträffande dessa frågoranförde utrikesminister i ett interpellationssvar i den 23mars 1972 följande: Vid framhöllsfrån svensk sida särskilt följande: , som aldrig bUvit föremål förnågon konvention, behöver uttryckligen regleras. Grundläggande principer som ärtillämpliga finns i Haagkonventionerna, men de behöver utvecklas med direktsikte på det moderna kriget. Icke-mUitära mål som är nödvändiga förcivilbefolkningens överlevande får inte förstöras eller skadas, t, ex.bostäder, bevattningssystem, risfält, boskap etc. Det är av vital betydelseatt hålla en skarp åtskillnad mellan mUitära och icke-militära mål. Allbombning som sker på måfå i syfte att träffa enstaka mål av militärt värde inomett större område måste betecknas som folkrättsstridig. SärskUt terror- ochzonbombning måste anses förbjuden, och detta förbud bör klart fastslås,eftersom denna form av krigföring har fruktansvärda konsekvenser förcivilbefolkningen. Som exempel på vapen som åstadkommer onödigt lidande harfrån svensk sida pekats på napalm och andra brandbomber ochfragmente-ringsbomber. uppgift var att vägledaInternationella rödakorskommittén i dess förberedelser för att framläggakonkreta konventionsförslag för staterna. Konferensen fattade därför ingabeslut, men en ny session förutsågs . Den kommer att aga rum imaj i och alla parter i Genévekonventionerna har inbjudits att sändaregeringsexperter till dem. har vid sessionen ihöstas granskat rapporten från förra årets session. lade därvidtillsammans med några andra stater fram ett resolutionsförslag, i vilket manuppmanade den att ägna särskild uppmärksamhetåt frågan om rättsliga förbud och restriktioner beträffande vissa stridsmetoderoch vapen som visat sig särskilt förödande för civilbefolkningen. I sammaresolution uppmanades generalsekreteraren att med hjälp av experter framläggaen rapport rörande napalm och andra brandvapen. Resolutionen antogs med 110röster för, 1 emot och 5 nedlagda röster. röstade emot; de nedlagdarösterna tillhörde , , , och . Dess värre synes ocksånumera skygga för att lägga fram förslag som förbjuder eller begränsar användningenav vissa vapen. På svensk sida är vi på denna punkt besvikna på denhållning som i intagit, och vi kommer naturligtvis attfortsätta att hävda att nya överenskommelser till skydd bl. civilbefolkning bör innehålla inte bara regler motområdesbombning och terror och allmänt uttryckta förbud mot särskilt grymmavapen utan också förbud mot eller begränsningar beträffande specifika modernavapen. FN:s generalsekreterare har och som en följd avden resolution som på svenskt initiativ antogs av generalförsamlingen hemställt att skulle ställa en expert till förfogande att ingå i engrupp som skaU bistå generalsekreteraren att utarbeta en rapport om napalm- ochandra brandvapen. Mera fakta om dessa vapens struktur, användning och effektbör göra det lättare att få till stånd en saklig diskussion om regler sombegränsar eUer förbjuder deras användning. Vi har förklarat oss positiva tUlatt delta i en grupp med allsidig sammansättning. Vi hoppas att det skall gåatt få till stånd en sådan sammansättning men måste konstatera att bland devästliga staterna för ögonblicket inte ens sådana som uttryckligen stöttförslaget om en rapport velat ställa experter till förfogande förgeneralsekreteraren. Vår hållning i denna fråga ligger fast, och vi harintrycket att det finns ett betydande stöd för den. Jag har emellertid intevelat dölja att det förmodligen utifrån skilda bevekelsegrunder också finnsett motstånd mot att diskutera dessa ting. Vi hoppas att detta motstånd skallbortfalla. Vi kan inte se annat än att aUa stater har att vinna på att sökaeliminera eller begränsa användningen av åtminstone vissa vapen ochstridsmetoder som är särskilt grymma. Till dessa hör napalm och andrabrandvapen och fragmenteringsbomber. I detta sammanhang må nämnas attfrågan om de hot mot den mänskliga miljön som åstadkommes av användningen avmassförstörelsevapen även torde komma att behandlas vid den föreståendeFN-konferensen i om den mänskliga miljön. Dagordningen upptarnämligen bl. a. ett förslag till deklaration om den mänskliga miljön, i vilketpå svenskt initiativ införts ett avsnitt om användning av massförstörelsevapen.I detta avsnitt uttalas att människan och den mänskliga miljön måste förskonasfrån de allvarliga följder som kan uppkomma genom prov med eller användning avmassförstörelsevapen. Deklarationen i fråga kommer att, om den antages avkonferensen, ha karaktären av en internationell opinionsyttring som kan påverkabl. a. det fortsatta internationella arbetet avseende förbud mot vissa stridsmedeloch stridsmetoder. 1 fråga om biologiska och kemiska stridsmedel framhölls iutrikesutskottets betänkande 1971: 17 att det med stöd av en resolution somFN:s generalförsamling antagit kunde hävdas att det existerar ettförbud mot användning i krig av alla former av biologiska och kemiskastridsmedel, däribland användningen i krig av växtbekämpningsmedel. Utskottethar erfarit att denna uppfattning har vunnit terräng i den folkrättsligadiskussionen i , vilket torde kunna ha en viss betydelse förfrågan om en amerikansk ratificering av Genéve-protokoll utanförbehåll avseende tårgaser och växt-gifter. En folkrättslig kriminalisering avekocid, dvs. folkrättsliga sanktioner av förbuden mot de stridsmedel och demetoder som avses med ekocid, vidgar inte i och för sig existerandeförbudsregler på detta område. Frågan sammanhänger med det arbete pådefinitioner av brott mot krigets lagar som bedrivs inom FN. Verksamheten haremellertid legat nere sedan man, i samband med försök till kodifiering avprinciperna i Nurn-berg-stadgan, inte kunnat enas om en definition av begreppetaggression. Från svensk sida har man senast års generalförsamlingyrkat på att definitionen av brott som inte sammanhänger med definitionen avaggression borde fullföljas. Dessutom har framlagt olika förslagsyftande tUl metoder att beivra brott mot krigets lagar. Som här ovan framgått, bedrivs det internationella arbetetsom syftar till humanisering av krigföringen och förbud mot användningen av vissastridsmedel och stridsmetoder i de fora som ägnar sig åt utvecklingen avkrigets lagar, bl. a. och Internationellaröda-korskonferenserna. Enligt svensk uppfattning utgör överenskommelser omförbud på dessa områden inte nedrustningsåtgärdcr. Åtgärder för nedrustningeller rustningsbegränsningar har dock självfallet en mycket stor betydelse föratt försvåra eller omöjliggöra användningen av förbjudna stridsmedel ochstridsmetoder, bl. a. dem som avses med ekocid. Här kan t. ex. hänvisas till1963 års avtal om förbud mot kärnvapenprov ovan jord, under vatten och irymden ("provstoppsavtalet"). Det drivande argumentet vid tillkomstenav detta avtal var inte minst oron inför den verkan på den mänskliga miljön somkunde åstadkommas genom utfall från kärnvapenexplosioner. Betydelsefullt ärockså det arbete som bedrivits av nedrustningskommittén i för attkomplettera rådande folkrättsliga förbud mot användningen i krig av biologiskaoch kemiska stridsmedel med fullständiga förbud också mot utveckling,tillverkning och lagring av sådana stridsmedel. Den av kommittén föreslagnakonventionen beträffande de biologiska stridsmedlen antogs av FN:sgeneralförsamling. Den öppnades för undertecknande den 10 aprU 1972 och harhittills undertecknats av ett 70-tal stater. torde iår som ett av sina huvudämnen diskutera en uppföljning av detta arbete med enkonvention mot utveckling, tillverkning och lagring även av kemiska stridsmedel.En komplettering av rådande folkrättsliga förbud mot användningen i krig avbiologiska och kemiska stridsmedel med fullständiga förbud också mot utveckling,tillverkning och lagring av sådana stridsmedel utgör ett väsentligt medel föratt hindra omfattande förstöring av ekosystem genom krig. Utskottet konstaterar att huvuddelen av de stridsmedel ochstridsmetoder som avses med begreppet ekocid eller miljömord kan anses varatäckta av internationella förbud. I de fall där folkrättsenligheten av dennaform av krigföring är föremål för diskussion pågår ett arbete för en vidareutveckling av förbudsreglerna. har härvid gjort en Utskottet anser dock att mycketåterstår att göra när det gäller att uppnå en enhetlig tolkning av existerandeförbud och att utforma sankUonsbestämmelser om brott mot dessa förbud.Utskottet förutsätter att också framgent aktiv delar i arbetet på attåstadkomma ovannämnda konvention mot utveckling, tillverkning och lagring avkemiska stridsmedel. Detsamma gäller strävandena att i konventionens form fåtill stånd förbud mot terror och zonbombning och mot användning av sådanastridsmetoder och vapen som direkt riktar sig mot civilbefolkningen. Vad gäller tanken på en allmän konvention mot ekocid ellermiljömord är det tveksamt om det i nuvarande internationella läge vorefruktbart att aktualisera denna metod. Redan definitionen av brottsbegreppetskulle sannolikt möta stora svårigheter. Det är mindre troligt att staternaskulle vilja underkasta sig vagt utformade förbuds- och sanktionsregler pådetta område. Utskottet, som ansluter sig till vad som anföres imotionerna 1972: 145 och 1972: 947 om angelägenheten av att förhindra stridsmedeloch stridsmetoder som kan betecknas som miljömord, anser därför att motionernassyften i första hand bäst främjas genom konkret utformade punktförbud på olikaområden, samt genom en sanktionering av dessa olika förbud. Utskottet finnerdet angeläget att även i fortsättningen aktivt deltar i deinternationeUa förhandlingarna om en utveckling av folkrätten i detta syfte.Skulle dessa strävanden visa sig inte leda till resultat bör man kunna övervägaatt aktualisera en allmän konvention eller andra lämpliga och realistiskaformer av initiativ. Medhänvisning härtill hemställer utskottet att i anledning avmotionen 1972: 145, såvitt avser yrkandet om förbud mot miljömord, samtmotionen 1972: 947 ger Kungl. Maj:t till känna vad utskottet anfört. Närvarande: herrar i (s), (), i (s), i (c), i (s),Wirmark (fp). (), (). (), (), iÖrebro (s) och i (s).