bet · FV01JuU12 · 1972-12-31 00:00:00 — Att observera för samernas del iförevarande sammanhang är också det förhåUandet att deras ekonomiska ochrättsliga angelägenheter numera i viss utsträckning handhas av en ny typ avjuridisk person, kallad sameby. Som berörs i det följande är i princip allajuridiska personer undantagna från rättshjälpens tillämpningsområde. Ienlighet med det anförda tillstyrker utskottet det förslag propositioneninnehåller och avstyrker bifall tUl de här behandlade yrkandena i motionerna1972: 1469, 1972: 1471 och 1972: 1473. Enannan fråga rörande tillämpningsområdet för rättshjälpen tas upp i motionen1972: 1474. Motionärerna hemställer att beslutar att rättshjälpskall kunna lämnas även ideeU förening samt hos Kungl. Maj:t anhåller omförslag tUl lagtext och motivskrivning. Motionen tar sikte på bl. a. sådanaföreningar, som uppstått genom att människor slutit sig samman iaktionsgmpper, byalag och miljögrupper för att ge ökad tyngd åt sina synpunkteroch krav, och motionären framhåller att det framstår som orationellt att ivissa fall varje medlem i en förening i princip skall kunna få rättshjälp i enangelägenhet av gemensamt intresse men inte föreningen som gemensamt organ. Utskottetvill i denna del anföra att rättshjälpens karaktär av social förmån leder tillatt i prmcip aUa juridiska personer bör undantas från rättshjälpenstUlämpningsområde. Det i propositionen föreslagna undantaget såvitt gällerdödsbo får ses mot bakgrunden av att starka sociala skäl talar för att gedödsbo en särstäUning i detta hänseende. I fråga om ideella föreningar finnerutskottet i likhet med departementschefen skäl inteföreligga att inom rättshjälpens ram införa möjlighet tiU ekonomisk subventioni rättsliga angelägenheter. Utskottet avstyrker således motionen 1972:1474. I 9 och 10 §§ i förslaget tiU rättshjälpslag angesnärmare de förmåner som utgår vid allmän rättshjälp. Bland kostnader som enligt9 § skall betalas av staten anges kostnad för biträde som erfordrats förtiUvara-tagande av den rättssökandes rätt Närmare regler om vem som fårförordnas tiU biträde och om ersättning tUl biträde ges i 21 och 22 §§, vartillutskottet återkommer nedan. Som kostnad för rättshjälp anges vidare denrättssökandes kostnad för bevisning vid allmän domstol, krigsrätt ellerarbetsdomstolen samt nödvändig utredning i angelägenhet som kan komma undersådan domstols prövning eUer som skall prövas av skiljemän. Undantag görs förutredriingskostnader på förvaltningsområdet. Bland övriga kostnader som enligtföreslaget omfattas av rättshjälpen är kostnader för resa och uppehäUe isamband med instäUelse inför domstol eller annan myndighet samtexpeditionsavgifter m. m. Bland de ersättningsgiUa kostnadema upptas däremotinte kostnader för särskUd skiftesman, som förordnats av domstol för attförrätta bodelning mellan makar, eller kostnader för skiljemän vidskiljeförfarande. Utanför rättshjälpen föreslås även falla betalningsskyldighetför motparts rättegångskostnader. Fråganom rättshjälp för kostnader vid bodelning mellan makar och för särskiltförordnad skiftesman vid dylik bodelning tas upp i motionema 1972: 1465 och1972:1473. Motionsförslagen innebär att även sådana kostnader bör ersättas avrättshjälpen. I den förstnämnda motionen yrkas också att även ersättning förkostnader för skiljemän skall ingå bland rättshjälpförmånerna. Frågan ommotparts rättegångskostnader behandlas i motionen 1972:1469. Motionärema yrkaratt hos Kungl. Maj:t hemstäUer om nya överväganden och förslagsenast tUl riksdag som tiUgodoser vad som anförts i motionen omtäckning för motpartskostnad. Rörandekostnadema vid bodelning anförs i motionen 1972:1465 bl. a. att många av deproblem som uppkommer vid bodelning är av så komplicerad natur att de kräverjuridiskt biträde åt partema vid bodelningsförrättningen. Bodelningsfrågananges vara det problem som ibland helt dominerar i samband med skiUnad meUanmakar. Motionärerna pekar på en betydelsefull fråga som vid oenighet meUanmakar skaU avgöras genom bodelning, nämligen spörsmålet om vUken av dem somskall tiUäggas hyres- eUer bostadsrätten tiU makamas gemensamma bostad.Rättsförlust kan med den i propositionen föreslagna ordningen komma att drabbaden rättssökande som saknar ekonomiska fömt- sättningaratt begära förordnande av skiftesman. Viss begränsning av kostnaderna förrättshjälpen i samband med bodelning bör dock gälla enligt motionärerna. Frånrättshjälp bör sålunda undantas bodelning som med hänsyn till boets omfattningeller eljest är av enkel beskaffenhet. Även i sådana fall bör dock alltidrättshjälp erhållas vid tvist om vem av makarna som skall tiUäggas hyres- eUerbostadsrätten tiU makarnas gemensamma bostad under fömtsättning att boet är avringa omfattning. Rättshjälpen bör omfatta, föratom kostnader för skiftesman,samtliga i 9 § upptagna förmåner. I motionen 1972:1473 hävdas liksom i den nyssberörda motionen att det i bodelningsärenden inte sällan förekommer att partemabehöver hjälp i form av biträde samt att både behov och billighet talar för attkostnad för skiftesman skall kunna ersättas inom den allmänna rättshjälpen. Deti motionema upptagna spörsmålet i vilken omfattning bodelningskostnader skallomfattas av rättshjälpen är i viss mån avhängigt av frågan om vUka åtgärder somskall anses ingå i ett och samma rättshjälpsärende. Som inledningsvis nämntsskall den som söker rättshjälp erlägga ett på visst sätt beräknatkostnadsbidrag, f. n. lägst . Bidraget får nedsättas eller efterges för deekonomiskt sämst ställda om särskilda skäl föreligger. När den rättsUgaangelägenhet, för vUken rättshjälp bevUjats, har slutförts eUer då rättshjälpeneljest upphört, skall enligt 30 § göras avräkning med den som haft rättshjälp.Önskar denne därefter ytterUgare hjälp, får han på nytt begära rättshjälp ochutge nytt kostnadsbidrag. Såvitt gäller bodelning innebär den i propositionenföreslagna regleringen att rättshjälp med förmåner enligt 9 §, alltså ävenförmånen av biträde, skall kunna lämnas vid bodelning såsom ett särskilträttshjälpsärende. En arman fråga är i vad mån rättshjälp som bevUjats förhem- eller äktenskapsskillnad bör omfatta också åtgärder för att få till ståndbodelning. anses i skillnadsmål enligt domstolspraxis biträdeenligt lagen om fri rättegång i viss utsträckning vara berättigat tillersättning för sitt sysslande med bodelning. Det rör sig då om sådana fall dåen lösning av bodelningsfrågan haft betydelse för målet i övrigt. Dennaordning bör enligt departementschefen bibehåUas när lagen om fri rättegångersätts av rättshjälpslagen. Kostnadema för biträdets befattning medbodelningen innefattas alltså i dessa fall i rättshjälpen. Däremot anserdepartementschefen tillräckliga skäl inte föreUgga för att rättshjälp sombeviljats för rättegång bör omfatta också kostnaderna för biträde vid bodelningdå bodelningen företas efter rättegången. Enligt departementschefens meningtorde det i regel inte föreUgga något behov av biträde i dylika faU. Medbeaktande av vad som ovan anförts innebär för dessa fall den i propositionenföreslagna ordningen att den rättssökande om han anser sig ha behov av biträdehar att ånyo begära rättshjälp och utge nytt ; kostnadsbidrag. Utskottet delar motionärernas uppfattning attbodelningsfrågor inte sällan kan föranleda omfattande tvistigheter mellanmakarna i ett hemskillnads- eller äktenskapsskillnadsärende. I många fall gäller,som framhålls i motionen 1972: 1465, oenigheten hyres- eUer bostadsrätten tillmakarnas gemensamma bostad, och ofta är motsättningarna sådana att tvisten intekan lösas utan juridiskt biträde eller utan att särskild skiftesman förordnas. Propositionenerbjuder som framgått av vad ovan anförts vissa möjligheter till rättshjälp isamband med bodelning: dels kan biträde, då allmän rättshjälp beviljats förhem- eller äktenskapsskiUnad, få ersättning för sitt sysslande med bodelningdå en lösning av bodelningsfrågan haft betydelse för målet i övrigt, dels kanrättshjälp meddelas särskUt beträffande bodelning såsom ett friståenderättshjälpsärende. I betraktande av att kostnadsbidraget för åtskilUgarättssökande icke uppgår till högre belopp än f. n. ett belopp som f.ö. kan nedsättas eller helt efterges i de från ekonomisk synpunkt mest ömmandefallen bör värdet av framför allt den sist angivna möjligheten inte underskattas.A andra sidan synes det svårt att bestrida att det från den rättssökandessynpunkt måste framstå som naturligt att den rättshjälp som meddelats honom iett skillnadsmål också skaU omfatta de rättsliga angelägenheter som har ettomedelbart samband med att sammanlevnaden och den ekonomiska gemenskapenupphör, även om åtgärderna företas efter rättegången. mening är det av vikt att frågorna om biträde vid bodelning ochkostnaden för skiftesman inte bedöms isolerade från varandra.Departementschefens av motionärerna tiU riktigheten bestridda påstående attnågot behov av särskild biträdeshjälp (partsombud) i allmänhet inte föreliggervid bodelning förtjänar enligt utskottet instämmande åtminstone så till vidaatt ett förordnande av skiftesman ofta torde innebära att parternas behov avbiträde vid bodelningen starkt minskar. Enligt vad utskottet har sig bekant ärdet också på åtskilliga rättshjälpsanstalter regel att biträdeshjälpen inteomfattar bodelning där skiftesman förordnas. Mot denna bakgrand bör övervägasen ordning som innebär att den i propositionen förutsatta möjligheten tillbiträdeshjälp kompletteras med regler innebärande att ersättning tillskiftesman i princip betalas av allmänna medel. Lösningen synes enligtutskottets mening utgöra en rimlig avvägning mellan å ena sidan de kostnadssynpunkter,som främst torde ha motiverat begränsningama i Kungl. Maj:ts förslag, och deönskemål om vidgad rättshjälp i bodelningsärenden varpå motionema bygger. Omrättshjälp enligt det sagda skulle lämnas utan särskilda begränsningar, kimdeemellertid resultatet bli att en hel del onödigt arbete och mindre välmotiverade kostnader lades ned på bodelningar som av i enkla former.Den skisserade lösningen måste därför kompletteras med regler som undan- 7 saml Nr 12 tarde mindre komplicerade fallen, där förordnande av skiftesman inte erfordras. Enlösning efter dessa riktlinjer inom rättshjälpslagens ram synes innebära vissalagtekniska svårigheter, bl. a. i vad gäller ansvaret för ersättningen tiUskiftesmannen i de fall då t. ex. endast en av parterna meddelats rättshjälp.En reglering med någon form av offentlig skiftesman, vars arvode kunde stannapå statsverket, torde därför sannolikt vara att föredraga. Frågan härom böremellertid övervägas ytterligare. Övervägandena bör göras i Kungl. Maj:tskansli, och nytt förslag som tillgodoser de av utskottet anförda synpunkternabör föreläggas , om möjligt i sådan tid att kompletterande bestämmelserkan träda i kraft med rättshjälpsreformen i övrigt. Vad utskottetsålunda i anledning av motionema förordar bör ges Kungl. Maj:t tUl känna. Vadhärefter gäller den i motionen 1972: 1465 upptagna frågan om kostnader itvister som tUlhör skiljemäns prövning bör noteras att sådana kostnader ingårbland förmånerna enligt förslaget tUl rättshjälpslag. Som framhålles imotionen avser rättshjälpen emellertid inte den ersättning som part kan bliskyldig att utge till skiljemän. Enligt motionärema bör även dessa kostnaderomfattas av rättshjälpen när särskUda skäl föreligger, t. ex. närskiljemännens arvode uppgår till ett i förhållande tUl partemas ekonomiskaförhåUanden oskäligt belopp. Skiljeförfarandeinnebär att parter i stäUet för att processa inför allmän domstol hänskjuteren tvist, varom förlikning får träffas, tiU avgörande av en eller fleraskiljemän. Eftersom en tappande part i regel åläggs att betala såväl parternaskostnader som skilj emannakostnaderna, är förfarandet förenat med sådanakostnadsrisker, att det då rättshjälp enUgt lagen om fri rättegång ärutesluten som regel inte kan utnyttjas av andra än ekonomiskt starka parter.Denna brist i lagstif-ningen elimineras i betydande grad genom förslaget ipropositionen att den nya rättshjälpen även skaU omfatta kostnader vidskiljeförfarande. Som framhållits ovan avser emellertid rättshjälpen inte denersättning som utgår till skiljemännen. Det kan antas att kostnadssynpunkternahärvidlag varit avgörande för Kungl. Maj:ts ställningstagande.Kostnadsaspekten gör del enligt utskottets mening också svårt att tillstyrkaden mindre långtgående lösning som motionärerna förordar, även om den i ochför sig framstår som välmotiverad. Frågan synes enligt utskottets mening fålösas utanför rättshjälpens ram. Ett steg i denna riktning har tagits genomdomstolskommitténs avgivna slutbetänkande "Skiljedomstol"(SOU 1972: 22), vari föreslås ett altemativ tiU det nuvarandeskiljeförfarandet. EnUgt förslaget skall avtalstvister föratom till skUjemänkunna hänskjutas till tingsrätt som skiUedomstol. I skiljedomstolen skall, ompartema inte kommit överens om annat, ingå två bisittare, skiljemän, som intebehöver vara lag-fama. För att parternas möjUgheter att välja skUjemän och attöver huvudtaget anlita skUjedomstolsförfarandet inte skall inskränkas av ekonomiskahänsyn föreslås att ersättningen till skUjemännen skall stanna på statsverket.Förslaget, som är föremål för remissbehandling, innebär i väsentUga delarett tillgodoseende av de önskemål om förbättrad rättshjälp vidskiljeförfarande varpå motionsförslaget ytterst vilar. I detta läge bör defortsatta övervägandena i aiUedning av betänkandet avvaktas och motionen idenna del icke föranleda någon åtgärd. Underdetta avsnitt skall slutUgen tas upp det i motionen 1972: 1469 behandladespörsmålet om kostnadsansvaret för vinnande motparts rättegångskostnader.Enligt huvudstadgande om rättegångskostnader i tvistemålskall part som tappar målet ersätta motparten dennes rättegångskostnad om ejannat är stadgat. Även part som åtnjuter rättshjälp enligt lagen om frirättegång åläggs betalningsskyldighet för motpartens kostnader enligt kostnadsreglernai . Genom den föreslagna rättshjälpsreformen avses inte någonändring av denna ordning. Inte heller föreslås införandet av regler som gervinnande part möjlighet att få ersättning av statsverket för kostnader vUkaålagts tappande motpart som har rättshjälp men inte kunnat tas ut av dentappande parten. Imotionen återges under remissbehandlingen framförda invändningar, enliga vilkabl. a. risken att få bära motpartskostnaden och svårigheterna att beräknadenna blir av inte oväsentlig betydelse för de sämst ställdas ochmellangruppemas möjligheter att göra sin rätt gällande genom att öppna enprocess för att få en tvistefråga löst. Motionärerna anser att det börövervägas om inte möjUghet till en viss subven-tionering av motpartskostnadenför de nämnda grupperna kan införas. Enligt motionärerna bör nu antaförslaget till rättshjälpslag men hemställa hos Kungl. Maj:t om förslag tilllagändring senast till riksdag. Utskottetvill framhålla att det vid bedömningen av det genom motionen resta spörsmåletbör uppmärksammas att den i föreskrivna skyldigheten förförlorande part att ersätta motpartens rättegångskostnader är av stor betydelsesom ett korrektiv mot oöverlagda processer. En lösning som innebär att ävendessa kostnader skulle ersättas genom rättshjälpen kan befaras medföra ett ökatantal omotiverade rättegångar. Det är självfallet av stor vikt att sådana rättegångarinte förs med stöd av allmänna medel. Med hänsyn härtUI och tiU den aUmännakostnadsaspekten vUl utskottet ansluta sig till den av departementschefen ochav flertalet remissinstanser omfattade meningen att rättshjälpen inte kanutsträckas till att också omfatta betalningsskyldighet för motpartsrättegångskostnad. Det behov som den enskUde kan ha att skydda sig mot sådanbetalningsskyldighet får i stället tillgodoses utanför rättshjälpens ram. Enmöjlighet härtUI erbjuder de I sammanhanget vill utskottet också erinraom det inom pågående, inledningsvis berörda arbetet medlagstiftning rörande förenklat rättegångsförfarande i mindre tvistemål. Blandde förslag som övervägs i den i samband med detta arbete upprättadedepartementspromemorian finns också sådana som syftar till att väsentligenminska parternas rättegångskostnader i mål av ifrågavarande slag samt till attavlyfta ansvaret för motparts ombudskostnader. Mot den angivna bakgrundensaknas enligt utskottets mening f. n. anledning tUl någon åtgärdbeträffande det här behandlade, i motionen 1972: 1469 väckta spörsmålet. Fråganbör dock följas med uppmärksamhet. Utskottetvill i detta sammanhang inte förbigå den omstridda frågan huruvida vinnandepart bör ges rätt till ersättning av statsverket för kostnad som inte kunnattas ut av förlorande part som åtnjuter rättshjälp. Tanken på en regel sommöjliggör sådan ersättning avvisas av departementschefen under hänvisning framförallt till propositionens regel om intresseprövning (8 § första stycket 6förslaget till rättshjälpslag), som enligt hans mening måste antas komma attutgöra en betydelsefull spärr mot att rättegångar med obefogade anspråk försmed det allmännas stöd. Utskottet, som konstaterat att det helt övervägandeantalet remissinstanser haft en avvikande mening härvidlag, anser att det viden ogynnsam utveckling kan finnas anledning att ta upp bl. a. frågan omintresseprövningens effektivitet i förevarande hänseende tiU förnyatövervägande. Rättsskyddsförsäkringarnas roll i sammanhanget bör ävenuppmärksammas. Beslutandeorgan i frågor om allmän rättshjälp m. m. Rättshjälp enligt nu gällande lag om fri rättegångmeddelas enligt beslut av den domstol vid vilken rättegången förs. Detta gällersåväl i tvistemål och ärenden som i brottmål. Biträde enligt lagen om frirättegång och offentlig försvarare förordnas också av domstol. Har part tillbiträde eller offentlig försvarare föreslagit behörig person, skall denne förordnas,om det inte skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller eljest särskilda skälföranleder annat. Till behörighetskraven återkommer utskottet i det följande. Enligtpropositionen skall allmän rättshjälp kunna lämnas vid allmän eller enskildadvokatbyrå utan siirskilt beslut så länge kostnaderna för rättshjälpenunderstiger maximibeloppet för den rättssökandes kostnadsbidrag. Närkostnaderna överstiger detta belopp och subvention från det allmänna bliraktuell, skall beslut om rättshjälp fattas av rättshjälpsnämnd. Vid bifall tillansökan om allmän rättshjälp skall nämnden fastställa det för sökanden gäUandemaximibeloppet samt i förekommande fall förordna biträde åt sökanden i denangelägenhet rättshjälpen avser. Beslut om rättshjälp åt misstänkt i brottmålsamt förordnandeav offentUg försvarare skall enligt förslaget såsom hittUls meddelas av dendomstol där målet är anhängigt. Imotionen 1972: 1473 kritiseras den föreslagna ordningen såvitt gäller frågorom rättshjälp som uppkommer i tvistemål och ärenden i samband med att talanväcks vid domstol. Motionärema hemställer att uttalar att det isådana faU bör ankomma på domstolen att pröva frågan om rättshjälp och omförordnande och entledigande av biträde. I motionen 1972: 1472 anförs kritikmot de nuvarande principerna vid förordnande av offentlig försvarare vilkaenligt motionärema innebär att vid olika domstolar en mindre krets advokaterfavoriseras i fråga om sådana uppdrag. Den rådande ordningen har också, uttalarmotionärerna, uppgivits kunna leda till att försvararen kan känna ettberoendeförhåUandé till domaren i vad avser själva uppläggningen av målet. Attöverföra befogenheten att förordna offentlig försvarare från domstol tUl annaninstans, närmast , nämns som en tänkbar lösning för att råda botpå angivna missförhållanden, och motionärerna föreslår att hosKungl. Maj:t hemstäUer att reglerna om förordnande av offentlig försvarare blirföremål för utredning. Utskottetvill vad beträffar reglerna om allmän rättshjälp först uttala sin anslutningtill den av departementschefen förordade och av remissorganen allmäntomfattade lösningen att rättshjälpsnämnderna skall handha frågor om rättshjälpi angelägenheter som inte avser rättegång eller förfarande införförvaltningsmyndighet eller förvaltningsdomstol, dvs. utomprocessuella ärenden.Som framgått av det föregående kommer i det föreslagna rättshjälpssystemet denuvarande gränserna mellan den utomprocessuella och den processuellarättshjälpen att försvinna. Det kan på goda grunder antas att rättshjälp imånga fall kommer att sökas på ett tidigt stadium även i sådana angelägenhetersom sedan kan komma under domstols prövning. Övergår ärendet till rättegångbör som föreslås i propositionen rättshjälpsnämndens beslut om rättshjälpinklusive biträdesförordnande självfallet avse också rättegången. De imotionen 1972: 1473 åsyftade fallen är de där fråga om allmän rättshjälpuppkommer först i samband med att talan väcks vid domstol. Beträffande dessakan givetvis ifrågasättas om det inte vore lämpligast att beslut irättshjälpsfrågan fattades av domstolen. Önskemålet om en enhetlig praxis,särskilt när det gäller att fastställa det för sökanden gällandemaximibeloppet, bör emeUertid föranleda att man inte gör en uppdelning avbeslutsfunktionerna. Utskottet finner således liksom departementschefen attövervägande skäl talar för att ansökan om rättshjälp prövas av rättshjälpsnänmdockså i dessa fall. Eftersom ansökan i regel innefattar begäran ombiträdesförordnande, bör av det sagda följa att rättshjälpsnämnderna ocksåskall utse biträdet. I enlighet härmed avstyrker utskottet motionen 1972: 1473i nu berörd del. Det i motionen 1972: 1472 upptagna spörsmålet omvar beslutsfunktionen bör ligga i fråga om utseendet av offentlig försvararehar i lagstiftningsärendet varit föremål för delade meningar. Promemorieförslagetinnebar att uppgiften att avgöra om behov av sådan försvarare föreligger skulleligga kvar hos domstol, medan personvalet skulle ankomma pårättshjälpsmyndigheten. Det stora flertalet remissinstanser ansåg att bäggeuppgifterna borde ligga hos domstol. I propositionen har som ovan nämntsremissopinionen följts. Enligt motionen bör utredas hur en mertillfredsställande ordning skall komma till stånd. Utskottetvill för sin del framhålla att principiella skäl med viss styrka talar för attuppgiften att utse offentiig försvarare bör läggas på annat organ än domstol.En sådan lösning skulle emellertid å andra sidan sannolikt medföra avsevärdapraktiska olägenheter, I detta hänseende kan särskilt framhåUas att storskyndsamhet ofta är påkallad i mål där offentlig försvarare förordnas och attonödig omgång i sådana fall självfallet bör undvikas. Det bör ocksåunderstrykas att den av motionärerna påtalade risken för att uppdragen skallstyras till viss eller vissa advokater motverkas av bestämmelsen att den somparten själv utsett till försvarare i princip skall :förordnas. Denna riskskulle f. ö. föreligga även om förordnande meddelades av annan myndighet ändomstol. För ett bibehållande av nuvarande ordning kan ytterligare anföras attfrågor om rättshjälp åt misstänkt i brottmål enligt propositionen skallhandläggas av domstol. Praktiska skäl talar för att samma myndighet skall utseoffentlig försvarare, särskilt som beslut i de angivna hänseendena ofta tordekomma att aktualiseras . På i huvudsak här anförda skäl föreligger enligtutskottets mening inte tiUräcklig anledning att göra någon ändring i denordning som gäller och som i propositionen föreslås skola gälla även ifortsättningen. Utskottet vUl dock erinra om att departementschefen uttalar attdet kan finnas anledning att aktualisera frågan på nytt när erfarenhetervunnits av det nya rättshjälpssystemet. Med hänsyn härtUI kan förutsättas attdet av motionärerna upptagna spörsmålet kommer att i erforderlig grad varauppmärksammat inom Kungl. Anledning tUl någon åtgärdtill följd av motionen föreligger därför inte. Som framgått av den inledande redogörelsen skallenligt den i propositionen föreslagna ordningen den rättssökande vid allmänrättshjälp erlägga ett på visst sätt bestämt kostnadsbidrag för rättshjälpen.Kostnadsbidraget skall kunna nedsättas eller helt efterges för de ekonomisktsämst ställda om särskilda skäl föreligger.