bet · FV01LU6 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972:6 Lagutskottetsbetänkande i anledning av motion angående upphävande av äldregiftennålsbalken. I motionen 1972: 925 av m. fl. (m, c,fp) hemställs att hos Kungl. Maj:t begär att den före den 1 januari1921 gällande nu till alla delar upphävs. Det beslutade arbetet på en revision aväktenskapsrätten fullföljt i samverkan med och vann sinavslutning genom den nya (NGB), som utfärdades den 11 juni1920 och trädde i kraft . NGB utgår i motsats till äldregiftermålsbalken (ÄGB) från grundsatsen om bägge makarnas principiellalikställdhet även i ekonomiskt avseende. Vardera maken har sin egendom (som haneller hon också själv förvaltar) och sin gäld; egendoms- och gäldsreglerna hardärigenom kunnat göras mycket enkla. Genom stadgandena om giftorätt har NGBemellertid velat i sak bevara en viss ekonomisk intressegemenskapmellan makarna. Detnya systemet beträffande äktenskaps ekonomiska rättsverkningar ansågs i stortsett icke kunde göras tillämpligt på de vid NGB:s ikraftträdande redanexisterande äktenskapen. I 5 § i lagen om införande av nyagiftermålsbalken (GP) stadgas sålunda att beträffande makar som ingåttäktenskap före NGB:s ikraftträdande äldre lag fortfarande skall tillämpas såvittavser dels makars allmänna rättsförhållanden, egendom och gäld, delsäktenskapsförord och boskillnad, därest ej annat föreskrivs i övrigaövergångsbestämmelser. Den härigenom uppkomna begränsningen i NGB:stillämplighet uppfattades vid lagstiftningens tillkomst säkerligen allmäntsåsom rätt naturlig och får väl antagas ha i sin mån underlättat den nyalagstiftningens accepterande. Dock överfördes vissa grupper av redan beståendeäktenskap till NGB:s regim, varjämte man i reglerna för äldre äktenskap företogvissa partiella ändringar, inspirerade av tankegångar i NGB. Se närmare häromi det följande. Grundprinciperna i det system, som är rådande iäldre äktenskap, är dels egendomsgemenskap mellan makarna (med vissa viktigaundantag), dels förvaltningsrätt för mannen till den övervägande delen av boetoch därmed förknippat s. k. målsmanskap för mannen i fråga om hustruns ekonomiska angelägenheter (med vissa undantag), delsnoggranna, till en rättvis fördelning syftande regler om olika kategorier avgäld samt härmed harmonierande regler om vederlagsanspråk makarna emellan vidbodelning. Gäldsreglerna kan dock i full omfattning träda i funktion först vidmakarnas konkurs (konktirs avser alltid båda makarna gemensamt). Avtal mellanmakarna saknar verkan utom i vissa i lag angivna fall. De antyddagrundprinciperna skall i det följande något närmare utvecklas; någonfullständig skildring av systemet åsyftas dock icke. Vad först angår egendomsordningen i inskränkt mening, ärhuvudregeln som nämnt, att egendomen betraktas som samfälld (kommunikabel).Den samfällda egendomen bildar en enhetlig massa, samfällda boet, och i dennamassa har vardera maken giftorätt till hälften, (ÄGB 10: 2). Giftorätten tankesicke innebära en ideell hälftenandel i varje särskilt föremål utan endast andeli hela massan (med den sammansättning denna har). Utanför samfällda boet och därmed helt utanförgiftorättens räckvidd faller emellertid enskild (inkommunikabel) egendom. Förvaltningsrätten till egendom imakarnas bo, såväl den samfällda som båda inakarnas enskilda, tillkommer enligtden redan nämnda huvudregeln mannen utan några särskilda verkandeinskränkningar i förvaltningsrättens utövning. Såvitt hustrun angår,framträder detta förhållande historiskt sett såsom sammanhängande med mannensmålsmanskap i vidsträckt bemärkelse. Enligt ÄGB 9: 1 är mannen efter vigselnhennes "rätte målsman" och "äger söka och svara för henne",vilket dock numera icke gäller i personligt hänseende (GP 5: 2). I dettasammanhang bör erinras om att 4 § kungl. ang. utvidgadnäringsfrihet alltjämt gäller för äktenskap enligt ÄGB. Hustru, som sammanlevermed mannen och som ingått äktenskap före , får enligt dettastadgande idka handel eller annat näringsyrke, blott om mannen tillåter detoch ikläder sig ansvarighet för de förbindelser, hon i och för rörelsen kankomma att ingå. För vissa fall stadgar ÄGB dockinskränkningar i mannens förvaltningsrätt. Detta är händelsen dels beträffandehustruns enskilda fasta egendom (ÄGB 9: 2, krav på hustruns skriftligabevittnade samtycke för överlåtelse, inteckning för gäld, servitutsbelastningm. ), dels beträffande samfälld fast egendom eller tomträtt (GP 5 § 6 mom.,jämfört med NGB 6: 4, 6: 6, krav på hustruns skriftiiga bevittnade samtyckeeller rättens tillstånd för överlåtelse eller inteckning för gäld), delsslutligen beträffande sådana samfällda eller hustrun enskilt tillhörigalösören, vilka ingå i det för makarnas gemensamma begagnande avsedda bohageteller utgöra hustruns nödiga arbetsredskap eller äro avsedda för barnenspersonliga bruk (GP 5 § 6 mom., jämfört med NGB 6: 5, 6: 6, krav på hustrunssamtycke eller rättens tillstånd för avhändelse eller pantsättning). LU 1972: 6 3 Härtill kommer, att hustru harsjälvständig förvaltningsrätt i vissa fall, av vilka de viktigaste är följande: Hustrun råder överegendom, som hon förvärvat genom eget arbete, (ÄGB 9: 1 andra stycket) ehuiuegendomen i regel blir samfälld. Då egendomgenom gåva eller testamente tillfallit hustrun enskilt med förbehåll, attförvaltningen skall tillkomma henne, äger hon råda över egendomen och avkomstendärav (ÄGB 9: 1 andra stycket). Hustrun kan ikraft av äktenskapsförord ha fått förvaltningsrätt. Två fall är tänkbara: a) har iäktenskapsförord enligt ÄGB 8: 1 (före vigseln) stadgats, att hustrans enskildaegendom skall helt eller delvis förvaltas av henne själv, råder hon överifrågavarande egendom och avkomsten därav (ÄGB 9: 1 andra stycket); b) över enskildegendom, som tillfallit hustrun före , får hon råda, om dettabestämts i äktenskapsförord enligt 5 § 5 mom. andra stycket. Då egendom ingång tillfallit hustrungenom arv, gåva eller testamente (oavsett om egendomen blivit samfälld eller en skild), råder hon över egendomen och avkastningen därav (GP 5 § 5 mom. första stycket). Genom boskillnad fick hustru självständigförvaltning, likaså genom hemskillnad, sedan detta institut införts år 1915.Numera är att märka, att så snart efter boskillnad eller hemskillnad skifteskett NGB blir tillämplig på äktenskapet. Boskillnad fungerar i äldre äktenskap som ett medel förhustru att skydda sig mot fortsatt förvaltningsmissbruk från mannens sida. Kommerboskillnad till stånd, finns också genom vederlagsregler viss möjlighet attkompensera make för redan förelupna oriktigheter i den andre makensförvaltning. Viktiga beståndsdelar av ÄGB:s ekonomiska system bildargälds- och vederlagsreglerna. Dessa regler är invecklade och praktisktsvårtillämp-bara. Beträffande det nämare innehållet i reglerna hänvisarutskottet till SOU 1947: 43 s. 18 ff. Slutligen bör observeras den i 5: 8 införda möjlighetenför makar i äldre äktenskap att göra tillämpliga på äktenskapet.Enligt detta stadgande kan makarna genom äktenskapsförord bestämma attboskillnad skall äga rum och att egendom, som efter boskillnaden skulle varamakes enskilda egendom, i stället skall vara hans giftorättsgods. Genom dennaregel har lagstiftaren velat förhindra att makar, som skulle vilja övergå tillNGB:s system, skulle avhålla sig därifrån av hänsyn till de konsekvenser som enboskillnad normalt för med sig. 1* 1972. LU 1972: 6 4 I motionen påpekas att ÄGB i vissa delarfortfarande gäller för dem som ingått äktenskap före den 1 januari 1921.Särskilt framhålls bestämmelsen att mannen är makans målsman i ekonomiskaangelägenheter. Motionärernaframhåller därefter att denna bestämmelse under nutida förhållanden medsträvanderi efter likställdhet mellan könen, med obligatorisk särbeskattningm. m. knappast längre är godtagbar. Visserligen minskar av naturliga skäl detantal äktenskap på vilket den skall tillämpas, men åtskilliga finns kvar ochkommer att finnas ännu . Dessutom kan olägenheterna enligt motionärernabli mera uttalade när kontrahenterna blir äldre och mannen kanske får nedsattförmåga att överblicka ekonomiska dispositioner och beslut. Bestämmelsen måsteockså, anser motionärerna, orsaka betydande extra arbete och besvär förbankmän, affärsmän och jurister, som måste efterhöra när en kvinnasäktenskap är ingånget för att kunna avgöra om hon har rätt att fritt disponeraöver sin egendom för att inte nämna hur förnedrande förhållandet måsteuppfattas av henne. Avslutningsvispekar motionärerna på att ÄGB kan medföra besvär även för staten. När detgäller att genomföra ändringar i lagstiftningen på andra områden, t. ex. ifråga om beskattningen, kan det sålunda vara förenat med betydande olägenheteratt nödgas ta hänsyn till den grupp vars förhållanden styrs av regler som ärtotalt avvikande mot vad som i alla andra sammanhang gäller eller efterstivas. I sitt avgivna betänkande"Förslag till giftermåls-balk m. föreslog lagberedningen att dengamla ordningen i princip skulle bibehållas för de äktenskap som ingåtts föreden nya balkens ikraftträdande. Till stöd för förslaget anförde lagberedningenbl. a. följande. Det vore utan tvivel ur flera synpunkter önskligt,om de nya bestämmelserna angående makars rättsförhållanden kunde omedelbartvinna fullständig tillämpning även beträffande makar, som ingått äktenskap,innan den nya lagen trätt i kraft. En sådan tillämpning har ock föreslagits avde danska och norska kommitterade. Beredningen har noga övervägt denna frågamen därvid funnit en allmän regel av sådant innehåll icke kuima tillstyrkas.Hinder möter enligt beredningens uppfattning att göra den nya lagen förSveriges del tillämplig, så vitt angår makarnas egendomsförhållanden. Enligtden äldre lagen utgör i regel makarnas egendom en komplex, som tillhör makarnagemensamt och står under mannens förvaltning, dock att hustmn förvaltar denegendom hon genom sitt arbete förvärvat. Därjämte kan emellertid vardera makenhava enskild egendom. För skulderna ansvara de särskilda egendomsmassorna ellerdelar därav enligt olika regler i fråga om olika arter av skulder. LU 1972: 6 5 återlåter vardera maken bliva ägare av den egendom han inför och lämnar ägarenförvaltningsrätt över sin egendom, varmed följer att vardera med sin egendomsvarar för sin gäld men i allmänhet ej för den andres. För att den nya lagenskulle kunna tillämpas, vore det nödvändigt, antingen att den gemensammaegendomen uppdelades mellan makarna, eller att den i sin helhet tillades en avdem. Att i alla äktenskap framtvinga en uppdelning mellan makarna av dengemensamma egendom de vid lagens ikraftträdande hava synes emellertid ickekunna ifrågasättas. De danska och norska förslagen gå icke heller denna vägutan behandla vardera maken såsom ägare av den gemensamma egendom hanförvaltar, varav blir följden, att mannen skall anses såsom ägare av allgemensam egendom utom den, som hustrun genom sin förvärvsverksamhet vunnit.Förslaget härutinnan motiveras därmed att, då mannen redan enligt den äldrelagstiftningen har förvaltningsrätten över egendomen och således råder över densåsom en ägare samt hustrun enligt de nya reglerna vid en framtida bodelningfår samma rätt till andel i egendomen som , någon reell förändring avbetydelse i själva verket icke äger rum. Om detta ock må vara sant, så är detdock ur principiell synpunkt icke tillfredsställande att sålunda genom en lagändringförklaras, att det som enligt gällande lag tillhör bägge makarna gemensamthädanefter skall vara den enes egendom, så mycket mera som regeln måste blivatillämpUg även beträffande den egendom hustrun tidigare infört. Regeln synesvara stridande mot den allmänna grundsatsen, att en ny lag icke bör verka ändringi redan uppkomna rättsförhållanden. För att avvända denna anmärkning harenligt det norska förslaget vardera maken erhållit rätt att få den äldre lagenfortfarande tillämpad å makarnas äktenskap, om han gör anmälan därom, innan dennya lagen träder i kraft. Då det helt säkert i en mängd fall skulle undgåmakarnas uppmärksamhet att en dylik rätt förefunnes, bleve regeln, så vitt denavser att bevara makarnas redan vunna rätt, av tvivelaktigt värde. Och i defall då makarna finge kännedom om att det stode dem öppet att göra en dylikatmiälan, skulle ofta slitningar mellan ttiakarna kunna uppstå, om den ene motden andres önskan vlQe begagna sig av rätten i fråga. Vad angår den svenskarätten, vars regler om ansvar för gälden äro vida mera ingående än de danskaoch norska reglerna i samma ämne, skulle det dessutom möta stora svårigheteratt uppställa tillfredsställande regler angående betalning av den äldre gälden,särskilt vid konkurs. skola makarna gemensamt försättas i konkurs,och därvid finnes tillfälle att utskifta de särskilda gäldsarterna på deegendomsmassor, vilka svara därför. Om den nya ordningen tillämpas, måstevardera maken för sig sättas i konkurs, och de försök, som inom beredningenföretagits att under sådan förutsättning ordna gälds-betalningen efterhuvudsakhgen samma gmndsatser som förut gällt, hava icke lyckats. Om ickeborgenärernas rätt skall trädas för nära, måste bägge makarna bliva gemensamtansvariga i åtskilliga fall, där ansvarigheten nu är delad. Detta skulle utomandra olägenheter föranleda, att det skydd de nuvarande gäldsreglerna förmånga fall bereda hustrun skulle borttagas. Menom sålunda den gamla ordningen måst i princip bibehållas för de äldreäktenskapen, har beredningen låtit sig angeläget vara att söka genom särskildamodifikationer i de äldre reglerna i största möjliga omfattning bereda hustrunjämväl i de äldre äktenskapen de förmåner. LU 1972: 6 6 dennya lagstiftningen avsett att giva henne. Såsom framgår av de särskilda i dettahänseende föreslagna stadgandena, kan på denna väg vinnas en högst betydandeförbättring av hustruns rättsställning. I propositionen (1920: 15) med förslag till nygiftermålsbalk anförde departementschefen att den nya givetvisinte kunde i full utsträckning göras tillämplig å redan bestående äktenskap.Ett sådant förfarande skulle nämligen ha inneburit ett obehörigt intrång igrundsatsen, att en lag inte borde medföra ändring i redan uppkomna rättigheteroch skyldigheter. Departementschefen framhöll att vissa betydelsefullamodifikationer dock hade kunnat göras i de äldre reglerna i riktning mot detnya systemet. Regler, reellt sett väsentligen likartade med desvenska (ehuru delvis med betydande formella avvikelser) tillkom beträffandeäktenskaps rättsverkningar i genom Lov af 18. 1925 om.gteska-bets Retsvirkninger och i genom Lov av 20 mai 1927 omekte-fellers formuesforhold. hade, ehuru isländska delegerade icke deltagiti det gemensamma förberedelsearbetet, redan genom en lag av omäktenskapets rättsverkningar genomfört motsvarande reform. Genom den nyaäktenskapslagen av tillgodogjorde sig även resultatenav det skandinaviska samarbetet på området. Sammaförsiktighet, som den svenske lagstiftaren iakttog 1920, präglarövergångsbestämmelserna tiU nya äktenskapslag av 1929. Också i Finlandgäller principen, att de nya reglerna om äktenskaps ekonomiska rättsverkningari stort sett Icke skall tillämpas på de vid den nya lagstiftningensikraftträdande redan bestående äktenskapen. Annorlundaförfors däremot yid de danska och norska reformerna 1925 resp. 1927; iöverensstämmelse med vederbörande kommitterades (antydda i citatet frånlagberedningen ovan) förslag utsträckte man i princip de nya reglernasgiltighet även till de äldre äktenskapen, ehuru med vissa modifikationer ochmed möjlighet för makarna i dylika äktenskap att genom särskilt förfarandeåvägabringa sådan ordning, att de äldre reglerna i huvudsak fortfarande skullegälla. Denna möjlighet begagnades i i omkring 20 000 fall, i Norgedäremot endast i ej fullt 1 200 fall. Efter NGB:s tillkomst dröjde det av naturliga skälåtskillig tid innan innehållet i beträffande äldreäktenskap ånyo sattes under diskussion. höjdes i den allmänna de- batten kritiska röster mot ett bibehållande av ÄGB. Dettaledde till att professorn . G. fick i uppdrag att utredafrågan. Björ-' Ung avled emellertid innan han hann påbörja utredningsarbetet.Frågan fick därefter vila till dess justitieministern uppdrogåt professorn att utreda frågan om möjligheterna alt upphävaäldre . Är 1947 avlämnade betänkande med förslagtill upphävande av äldre (SOU 1947: 43). Förslaget hade istort sett följande innehåll. ÄGB och därtill anknutna bestämmelser skulle slutgiltigtupphävas och NGB komma att gälla också beträffande de ekonomiskarättsverkningarna i äldre äktenskap. Den föreslagna lagen såsom sådan skulleträda i kraft men skulle utformas så, att NGB infördes i deäldre äktenskapen först . Tiden mellan dessabåda data skulle bilda en övergångsperiod, under vilken det äldre systemet ännugällde och borgenärerna hade möjlighet att utkräva sina fordringar efter dessregler men vissa förberedande åtgärder kunde vidtagas för att läggatill. rätta förhållandena vid NGB :s införande. NGB skulle träda i tillämpning medmycket fä modifikationer. Redan då befintlig enskild egendom skulle även i fortsättningenräknas som enskild. Av samfällda boet skulle en del bli rnan-nensgiftorättsgods, en del hustruns. Denna uppdelning skulle, om makarna ickeföretoge några särskilda åtgärder, göras efter de beståendeförvaltningsförhållandena (status-quo-principen). En annan uppdelning skulledock kunna åstadkommas antingen genom avtal makarna emellan i form aväktenskapsförord eller genom en av hustrun påkallad omfördelning, verkställdav särskild skiftesman, varvid hustrun skulle få egendom som hon infört iboet, dock aldrig mera än halva samfällda boet. Dessa uppdelningsåtgärderskulle företagas under övergångsperoden; då skulle även nu gällandeboskillnadsmöjligheter kvarstå. Vad beträffar gälden, skulle dennai stort sett bedömas direkt enligt NGB, dvs.åvila den. make som stiftat den. Äldre gemensam gäld skulle alltjämt varagemensam. Mannens förvaltningsgäld skulle enligt huvudregeln bli mannensvanliga gäld; gäld av den typ som avses i NGB 5: 12 skulle dock bli gemensam.Kunde viss mannens förvaltningsgäld ej utkrävas , bordeviss särskild förmån beredas borgenären. Mannens enskilda gäld skulle blimannens vanliga gäld enligt NGB. Motsvarande skulle gälla hustruns enskildagäld och hennes förvaltningsgäld. Gäld, som stiftadesav hustrun ensam, borde eventuellt i den mån den icke bleve gemensam på grundav sitt syfte samt mannens presumerade samtycke (ÄGB 11:2) alltid hänförastill kategorin hustruns förvaltningsgäld. Boskillnads- och skiftesreglerna föranledde itigakomplikationer. LU 1972: 6 8 särskilda fördelen av bo oskifto (ÄGB kap. 17) skulle ejtillämpas efter dödsfall eller . Särskildaövergångsbestämmelser beträffande vederlagsfrågor skulle icke meddelas. Makarna föreslogs icke få rätt att förbehålla sig fortsatttillämpning av ÄGB. Vid remissbehandlingen tillstyrktesförslaget helt av Föreningen och Föreningen . , och , rned vilka kvinnors nationalförbundinstämde, framhöll att tiden borde vara mogen för ett fullständigt upphävandeav ÄGB, vars fortsatta tillämpning varit förenad med stora olägenheter.Förbunden hade därför med stor tillfredsställelse tagit del av förslaget.Särskilt ville förbunden framhålla önskemålet att ge även hustrun i äldreäktenskap en med mannen principiellt likvärdig ställning i ekonomiskthänseende. För ett upphävande av bal-ken talade enligt förbunden vidare dessotidsenlighet och svårigheterna att ha dubbla rättsregler. Förbunden kunde dockinte ansluta till de tankegångar som varit avgörande för utformningen avförslaget. Särskilt kritiserade förbunden den föreslagna status-quo-principen.Förbunden förordade därför en omarbetning av förslaget. tillstyrkte att förslaget blev föremål förlagstiftning. Även hovrätten vände sig emellertid mot den föreslagnastatus-quo-principen och förordade i stället att uppdelningen av det samfälldaboet skulle göras efter vad envar av makarna tillfört boet(proveniensprincipen). Därest det skulle visa sig att status-quo-principen avpraktiskt-tekniska skäl var den enda lösningen, viUe hovrätten dock inte försin del motsätta sig en lösning efter förslagets huvudgrunder. Hovrätten över och anförde att hovrättenför sin del inte märkt någon större olägenhet av att ÄGB fortfarande vartillämplig på de ekonomiska förhållandena i äldre äktenskap. Hovrätten konstateradeatt det dock måste anses betungande för rättslivet i allmänhet att behövaanvända två parallella system. Det framlagda förslaget ansåg hovrätteninnefatta en godtagbar lösning av frågan. Hovrätten hade endast några mindreerinringar mot förslaget. , som var mycket kritisk mot den föreslagnalagstiftningen, framhöll att de skäl som lagberedningen anfört mot ettfullständigt upphävande av ÄGB alltjämt syntes äga giltighet. Hovrätten villedärför starkt ifrågasätta huruvida det kunde vara lämpligt att upphäva ÄGB. Deav utredningsmannen anförda skälen för ett upphävande fann hovrätten i och försig inte bärande. Först om det visade sig, att olägenheter av allvarlig artskulle vara förenade med ett bibehållande av de äldre äktenskapen, kunde detenligt hovrättens mening finnas anledning att genomföra en lagstiftning omÄGB:s upphävande. LU1972: 6 9 upphävdesborde makar i äldre äktenskap ha möjlighet att, om de var ense därom, även förframtiden få sina ekonomiska förhållanden reglerade på samma sätt somtidigare. De borde därför erhålla rätt att genom äktenskapsförord under vissövergångstid träffa avtal av sådant innehåll. förklarade att från de synpunkter hade attbeakta fanns det inte något behov av den föreslagna lagstiftningen. Skullelagstiftningen från andra synpunkter anses fylla ett väsentligt behov, saknadeBankföreningen emellertid, oaktat att ett genomförande av förslaget skullemedföra vissa olägenheter, anledning att motsätta sig den. fannsig dock föranlåten att framföra smärre erinringar mot förslagets detaljer. Direktavstyrkan på förslaget framfördes endast av Föreningen . Föreningen kunde inte ansluta sig till utredningsmannensuppfattning att åtskilhga beaktansvärda skäl talade för ett upphävande av ÄGB.Frånsett olägenheten för undervisningsmyndigheterna att behöva arbeta meddubbla system, var nackdelarna med den nuvarande ordningen i praktikensynnerligen obetydhga. Visserligen kunde från principiella synpunkter varaönskvärt att hustrun i äldre äktenskap fick en med mannen likvärdig ställning iekonomiskt hänseende. Erfarenheterna visade emellertd enligt föreningen, attinom dessa äktenskap inte framträtt något intresse för en dylik omläggning.Detta förhållande torde bero därpå att i dessa äktenskap sedan längetillämpades en anordning, varmed makarna var fullt till freds. Föreningenhävdade, att behov ej förelåg att endast för principens skull vidta enlagändring, där det levande livet funnit sig fullt till rätta med förhållandenasådana de gestaltat sig. Enligt föreningens mening förelåg inte sådana skäl borde företa en omläggning av de äldre äktenskapens ekonomiska rättsreglermed därav följande olägenheter, som särskilt skulle kommaatt framträda med styrka. I konselj beslöts attförslaget till upphävande av ÄGB ej skulle föranleda ny lagstiftning. avgav betänkandet"Äktenskapsrätt" (SOU 1964:35) med förslag till ändrade bestämmelserom bl. a. makars egendom och gäld. Beträffande äktenskap som ingåtts före den 1januari 1921 gjordes i förslaget i princip inte några ändringar i vad somföljer av lagen om införande av NGB. Ar 1969 tillkallade chefen förjustitiedepartementet sakkunniga för att göra en översyn av den familjerättsligalagstiftningen. I direktiven framhållerdepartementschefen bl. a. att de sakkunniga bör undersöka om det finns anlednngatt behålla de allmänna bestäin-melserna i 5 kap. NGB rörande makars förpliktelsermot varandra under äktenskapets bestånd och om de där föreskrivnarådighetsinskränkning-arna kan begränsas, exempelvis till sådant som innebärförfogande över den gemensamma bostaden eller det gemensamma bohaget.