bet · FV01SfU5 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1972 SfU 1972:5 Socialförsäkringsutskottetsbetänkande i anledning av motion om allmänt ombud i socialförsäkringsmål. I motionen 1972:974 av i Staffanstorpm, fl, (c) hemställs att anhåller hos Kungl, Maj:t om prövning ochförslag rörande inrättandet av ett allmänt ombud eller annan instans med uppgiftatt tillvarata främst den enskildes rätt i socialförsäkringsmål i enlighet medvad som anförts i motionen. Motionärernaframhåller att ett allmänt ombud bör ha till huvuduppgift att tillvarata deenskildas rätt och att verka för en enhetlig rättstillämpning isocialförsäkringsmål. Det är enligt motionärerna inte i första hand hosförsäkringsdomstolen som rättssäkerhetsfrågorna aktualiseras utan det gällerfrämst handläggningen i lägre instans, särskilt hos försäkringskassorna.Ombudet bör emellertid enligt förslaget organisatoriskt vara knutet tillförsäkringsdomstolen och verksamheten bör i viss mån samordnas med den tillsynsom bedrivs främst av . Försäkringsdomstolen, som inrättades 1961, ärhögsta instans i mål om sjukförsäkring, folkpension, tilläggspension,yrkesskadeförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Ett mål kan komma underdomstolens prövning antingen genom att besvär anförs över beslut av ,försäkringsrådet eller tiUsynsmyndigheten för erkända arbetslöshetskassor,dvs, , eller också genom att beslut avriksförsäkringsverket eller underställs domstolen. Somförutsättning för underställning gäller att det för enhetlig lagtolkning ellerrättstiUämpning är av synnerlig vikt att saken prövas av domstolen eller eljestsärskilda skäl finns för sådan prövning. Förfarandeti försäkringsdomstolen är inte reglerat i detalj utan det har förutsatts attdomstolen själv i viss utsträckning skall utbilda en ändamålsenligprocessordning. Vissa grundläggande bestämmelser ges emellertid i lagen omförsäkringsdomstol. regler om handläggning av besvärsmål ihovrätt har tjänat som förebild. Hänvisningar görs till vissa bestämmelser irättegångsbalken, bl. a. om domare 11 saml Nr 5 ochrättegångsombud, straff och vite, omröstning och bevisning. Försäkringsdomstolenhar emellertid ålagts en betydUgt mer aktiv roll i processen än de aUmännadomstolarna. Domstolen har sålunda att verka för att utredningen blir såfullständig som erfordras med hänsyn till målets beskaffenhet. Domstolen ägerockså föranstalta om bevisning. Förfarandet i domstolen är i princip skriftiigtmen även muntUg handläggning kan förekomma, varvid part skall kallas attinställa sig personligen. Liksomi förvaltningsprocessen i övrigt har part i mål vid försäkringsdomstolen ejrätt till ersättning för rättegångskostnader. Institutet fri rättegång finns eji förvaltningsprocessen. Mindre bemedlade kan erhålla fri rättshjälp genomrättshjälpsanstalt eller praktiserande jurist enligt avtal med vederbörandelandsting. Sådan rättshjälp står alltså i princip till förfogande vid processeninom socialförsäkringarnas område, I fråga om vittnen och sakkunniga, som hörsinför domstolen, gäller att enskild part får stå för kostnaden om han påkallatförhöret och att kostnaden eljest skall utgå av allmänna medel. Talanmot beslut av allmän försäkringskassa i ärende angående allmän försäkring försgenom besvär hos . Beslut som fattats i försäkringskassaspensionsdelegation skaU, även om beslutet inte överklagats, prövas avriksförsäkringsverket, om delegationens ordförande eller föredraganden anmältfrån beslutet avvikande mening. Verket äger även eljest, utan att talan förs,ta upp ärende angående försäkring till prövning. Det åligger också verket attutöva tillsyn över de allmänna försäkringskassorna, vilka har att ställa sigverkets anvisningar till efterrättelse. Försäkringenligt lagen om yrkesskadeförsäkring äger rum i . beslut i ärende angående sådan försäkring får talan föras hosförsäkringsrådet genom besvär. Rådet äger, även om talan inte förts elleransökan inte gjorts, tUl prövning uppta ärende om yrkesskadeförsäkring. Engenomgripande förvaltningsrättsreform har genomförts , Tre nya lagarav central betydelse på den offentUga förvaltningens område har stiftats,nämligen lagen om allmänna förvaltningsdomstolar, som reglerar rättskipningeni regeringsrätten och kammarrätterna, förvaltningsprocesslagen, som innehållerregler om förfarandet i mål hos regeringsrätten, kammarrätterna, skatterätteroch länsrätter, samt slutiigen förvaltningslagen. Iförvaltningslagen regleras förfarandet hos förvaltningsmyndigheter. Utanförlagens tillämpningsområde faller bl. a, försäkringsdomstolen ochförsäkringsrådet, Lagen är avsedd att utgöra grundvalen för förvaltningsmyndigheternashandläggning av ärenden. Lagen syftar enligt departementschefen främst tillatt stärka den enskildes rättssäkerhet i hans mellanhavanden med myndigheter.Vid utformningen av lagen har lagts särskildvikt vid att den skall tillgodose behovet av förfaranderegler i första instans,att reglerna skall vara så enkla och lättiUgängliga som möjligt samt att lageninte får äventyra kravet på snabbhet och effektivitet i förvaltningen. Förfarandereglernai förvaltningslagen är uppdelade i två huvudavsnitt, I det första ingår sädanaregler som kan tillämpas i stort sett i alla slag av förvaltningsärenden. a. regler om jäv, enskilds rätt att anlita ombud eller biträde,myndighets skyldighet att vägleda den som har gjort en ofullständig ansökan e,d, och ordningen för anförande av besvär över myndighets beslut. Detandra huvudavsnittet i förvaltningslagen innehåUer sådana bestämmelser som ärav särskild betydelse i ärenden där det är fråga om myndighetsutövning motenskild, dvs, när myndighet utövar befogenhet att för enskild bestämma omförmån, rättighet, skyldighet eller annat jämförbart förhållande. Underbegreppet "förmån" faller bland annat förmåner från den allmännaförsäkringen. I detta avsnitt finns bl, a. bestämmelser om rätt för sökande,klagande eller annan part att ta del av utredningsmaterialet i ett ärende,myndighets skyldighet att underrätta part om detta material, parts rätt attmuntligen lämna uppgift i ärende, myndighets skyldighet att ange skälen försina beslut och att underrätta part om innehållet i beslut och om vad han skalliaktta vid klagan över beslutet. Förvaltningsreformenhar medfört följdändringar i en mångfald författningar. Som en konsekvens avett av syftena med förvaltningslagen att åstadkomma enhetiiga och generellttillämpliga regler för förfarandet hos förvaltningsmyndigheter har deförfaranderegler som funnits i olika specialförfattningar i stor utsträckningutmönstrats. Bland annat har ändringar gjorts i lagen om aUmän försäkring ochlagen om yrkesskadeförsäkring. Tidigareriksdagsbehandling av frågan om allmänt ombud m. m. Frågan om införande av ett allmänt ombud isocialförsäkringsmål har behandlats av upprepade gånger under1960-talet. Isamband med att förslaget om inrättande av försäkringsdomstolen framlades förriksdagen berördes, såväl i propositionen (1961:45) som i motioner, väckta ianledning av denna, frågan om tiUskapande av ett allmänt ombud isocialförsäkringsmål. Denne var inte i första hand avsedd att vara företrädareför de försäkrade utan huvuduppgiften för det allmänna ombudet skulle vara atttillvarata det allmännas intressen, låt vara att avsikten också var att ombudetskulle bidra tiU att skapa en enhetlig praxis inom socialförsäkringsområdet.Departementschefen uttalade emellertid betänkligheter mot att införa ensärskild partsrepresentation för det allmänna. Han förklarade sig inteövertygad om att den av bland annat lagrådet förordade anordningen meden tjänsteman hos som aUmänt ombud innebar en lämpliglösning av frågan om partsrepresentation för det aUmänna, Han hänvisade istället till möjligheten för att underställa sinaavgöranden försäkringsdomstolens prövning. Sedan andra lagutskottet förklaratsig dela departementschefens uppfattning (2LU 1961: 45), avslog de imotionerna framstäUda yrkandena om inrättande av ett aUmänt ombud. Vid behandling av förslaget till lagen omallmän försäkring m. m. (prop, 1962:90) avslogs på nytt motioner om inrättandeav allmänt ombud. Beträffande frågan om vilken uppgift ett allmänt ombud skulleha kan erinras om ett av lagrådet i detta sammanhang gjort uttalande. Lagrådetframhöll att det självfallet skulle åligga allmänt ombud inte bara att bevakadet allmännas rätt utan också att övervaka att gällande bestämmelsertillämpades riktigt, varvid ombudet skulle tillse att jämväl de försäkradesintressen blev tUlgodosedda. Vid 1963 och riksdagar väcktes på nytt motionermed krav på inrättande av ett allmänt ombud. Motionerna innehöll dessutomyrkanden om översyn av besvärs- och underställningsförfarandet vidförsäkringsdomstolen, riksdag ansåg det befogat att närmare granska defrågor som aktualiserats och tillstyrkte att problemkomplexet i sin helhet blevföremål för en förutsättningslös utredning (2LU 1965:55). Därvid hänvisadestill ett yttrande av försäkringsdomstolen, som innehöll bl. a. att sådanaerfarenheter vunnits under domstolens verksamhetstid, att frågan om vidtagandeav åtgärder i syfte att bättre kunna tillvarata såväl allmänna som enskildaintressen kunde prövas. I anledning av interpellationer till chefen försocialdepartementet diskuterades den aktuella frågan vid två tUlfällen iriksdagens första kammare, nämligen och . I svar på förstnämnda interpeUation framhöll chefen försocialdepartementet, statsrådet , att frågan om den enskildesrättsskydd i socialförsäkringsmål hörde nära samman med de större frågorna omkostnadsersättning för part och fri rättshjälp i förvaltningsförfarandet överhuvud taget. Han ansåg det inte lämpligt, att frågan om rättshjälp för enskildaparter togs upp särskilt för försäkringsdomstolen. I sitt interpellationssvar hänvisadestatsrådet till att chefen för tillkallatsakkunniga för att utreda frågan om kostnaderna i förvaltningsförfarandet, omrättshjälp i förvaltningsärenden och om offentligt biträde åt part i sådanaärenden (utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden). Även vid riksdag väcktes motioner i ämnet..Motionerna avslogs på hemställan av andra lagutskottet, som i sitt utlåtande nr22 bl, a, hänvisade tiU den föregående år tUlsatta utredningen. Vid riksdag motionerades om inrättande av ett allmänt ombudeller annan instans "med uppgift att vid försäkringsdomstolen tillvaratafrämst den enskildes rätt". anförde i sittbetänkande (nr 11) att den i motiveringen tUl motionen berörda frågan om denenskildes rättstrygghet i socialförsäkringsmål stod i nära samband med detstörre problemet om kostnadsfri rättshjälp i förvaltningsförfarandet överhuvud taget. Detta problem torde enligt utskottet komma att lösas inom ramenför den genomgripande reform av samhäUets rättshjälp, som förbereddes inomjustitiedepartementet. Vidare hänvisade utskottet tUl att frågan om offentligtbiträde i förvaltningsärenden var föremål för prövning av utredningen omrättshjälp i förvaltningsärenden. Utskottet framhöll också att frågan ominrättande av aUmänna ombud med uppgift att tillvarata det allmännas intresseni förvaltningsärenden hade aktualiserats under förberedelsearbetet med den nyaförvaltningslagen och att frågan hade nära samband med ett annat i sammanhangetframfört förslag, nämligen om rätt för det allmänna att överklaga sådanaförvaltningsbeslut, som kunde anses förfördela ett offentiigt intresse.Utskottet hänvisade till lagrådsremissen angående förvaltningslag ochförvaltningsprocesslag, i vilken justitieministern bl. a. uttalade att dessaspörsmål borde bli föremål för en samlad bedömning och att ställning senare skuUekomma att tas tifl frågan i vilka former en sådan bedömning borde äga rum. Medhänsyn till att den i motionen upptagna frågan ingick som ett led i ett störreproblemkomplex, varav åtminstone vissa och i sammanhanget viktiga delar kundeväntas få en lösning inom en relativt snar framtid, ansåg utskottet att någotförnyat initiativ från sida i anledning av motionen inteerfordrades. Förslagettill rättshjälpsreform (prop. Det statsverksproposition (prop, 1970:1bil, 4 s, 59) aviserade förslaget till reform av samhäUets rättshjälp harförelagts årets riksdag i proposition nr 4, Denna omfattar dels ett förslagtill rättshjälpslag, som avses skola ersätta lagen om fri rättegång, delsförslag till vissa andra lagändringar, främst i . Förslagetinnebär att rättshjälp skall kunna erhållas i varje rättslig angelägenhet därbehov av rättshjälp föreligger, oavsett om ärendet behandlas av domstol ellerförvaltningsmyndighet eller om det gäller rådfrågning eller angelägenhet, sominte är föremål för behandling av myndighet. Vissa begränsningar itillämpningsområdet föreslås emellertid, bland annat i fråga om juridiskapersoner, personer som inte är bosatta i och näringsidkare i angelägenhetersom har samband med hans näringsverksamhet. Personer i de högsta inkomstlägenaföreslås uteslutna från aUmän rättshjälp. Förmånernavid rättshjälp i aUmänhet består enUgt förslaget i första hand i attkostnaderna för biträde och bevisning samt inställelse vid förhandling utgår av allmänna medel. Biträde förordnasdock inte alltid utan bara om den som har rättshjälp inte själv eller genomnågon som i tjänstestäUning eller annars lämnar honom bistånd kan behörigentillvarata sin rätt. Kostnad för bevisning ersätts emellertid inte iförvaltningsärenden eller i angelägenheter som är av beskaffenhet att kunnakomma under förvaltningsmyndighets prövning. Rätten till ersättning för inställelsekostnadär enligt förslaget begränsad tUl sådana fall då parten ålagts personliginstäUelse inför domstol eller annan myndighet. Ett betydelsefuUt inslag i förslaget är att en kortarerådgivning hos jurist skall kunna erhållas mot en fast avgift, som uppgår till1/125 av basbeloppet, avrundat till närmast lägre tiotal kronor, således förnärvarande . Om särskilda skäl föreligger skall avgiften kunna nedsättaseller efterges. När rättshjälp lämnas i andra faU skall sökanden erläggaavgift, som beräknas efter inkomst och försörjningsbörda och i enlighet medvissa schabloner. Enligt förslaget skall rättshjälpen administrerasregionalt av särskilda rättshjälpsnämnder, I varje län skall inrättas aUmännaadvokatbyråer med staten som huvudman. Var och en skall i princip ha möjlighetatt fritt välja biträde bland enskilt verksamma jurister och jurister på allmänadvokatbyrå. Utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden Den tillsatta utredningenom rättshjälp i förvaltningsärenden hade enligt direktiven att undersöka trefrågor på förvaltningsområdet, dels frågan om regler för kostnadsersättning iförvaltningsförfarandet, dels frågan om rättshjälp i förvaltningsärenden ochdels frågan om offentligt biträde åt part i sådana ärenden. Sedan den promemoria,som ligger till grund för propositionen om rättshjälpsreformen, utarbetatsinom (Ju 1970:14), förändrades utredningens uppgifterväsentUgt, Av de ursprungliga huvuduppgifterna kvarstod därefter endast två,nämligen dels frågan om offentiigt biträde inom förvaltningen, dels frågan ivad mån utredningskostnader i förvaltningsärenden skall kunna inbegripas underrättshjälpen och alltså ersättas av allmänna medel. Utredningen har i sittarbete utgått från att den föreslagna rättshjälpsreformen kommer till stånd ihuvudsak i den form som den erhållit genom departementspromemorian. Utredningen har framlagt sitt betänkande"Offentligt biträde och kostnadsersättning i förvaltningsärenden"(SOU 1971:76). Utredningen föreslår att offentligt biträde i faU av behov skallkunna förordnas i vissa ärenden som angår den personliga rörelsefriheten. Detgäller ärenden som har anknytning tiU mentalsjukvård, nykterhetsvård, barnavårdoch utlänningslagstiftning. Beträffande frågan om allmänt ombudinom socialförsäkringsprocessen konstaterar utredningen inledningsvis att vadsom tidigare åsyftades under diskussionen om allmänt ombud var enbefattningshavare med huvudsaklig uppgift att tillvarata det aUmännas intressenmen att begreppets innebörd efterhand kommit att förskjutas dithän att det nusnarast är fråga om ett ombud för de försäkrade. Benämningen allmänt ombud är isådant sammanhang oegentlig, påpekar utredningen. Det är närmast fråga om enform av rättshjälp åt de enskilda. Även om utredningen haft att se denna frågaenbart som en rättshjälpsfråga medan det fallit utanför dess uppdrag attdiskutera hur det aUmännas rätt bäst bör tillvaratas i socialförsäkringsärenden,har utredningen dock till utgångspunkt för sina resonemang tagit upp tanken attdessa båda syften skulle kunna förenas. Efter att ha skisserat riktiinjerna för hur enombudsorganisation av ifrågavarande slag skulle kunna tänkas arbeta uttalarutredningen: Utredningen har haft tillfälle attmed försäkringsdomstolen diskutera en ombudsorganisation efter nu skisseradelinjer. Vi har därvid kommit till den övertygelsen att en sådan organisationskulle för den enskildes rättsskydd få högst begränsad betydelse. Även omantalet mål, som handläggs hos försäkringsdomstolen, kan synas i och för sigstort, är det dock en mycket liten del av socialförsäkringsärendena somfullföljs till domstolen och som sålunda skulle komma att passera ombudet. Ävenom verksamheten utsträcktes till en granskning i någon omfattning av den nästhögsta instansens beslut är möjligheten att på denna väg bringa hjälp åtenskilda inte stor, I förhållande tiU mängden av ärenden som handläggs vidförsäkringskassorna är det ett ringa antal som förs vidare tillriksförsäkringsverket. Ett allmänt ombud med rätt att föra talan hosförsäkringsdomstolen torde i realiteten få huvudsakligen processuell betydelse,såsom motpart i ett tvåpartsförfarande. Eftersträvar man däremot rättshjälp ätde försäkrade är detta inte den väg som i första hand bör beträdas, EmeUertid kan ej förbises att behovet av rättshjälp påsocialförsäkringsområdet är avsevärt. Rättsreglerna är ingalundalättillgängliga. De enskilda parterna utgörs i stor utsträckning av sjuka ellergamla, som har ringa förmåga att själva tillvarata sin rätt. Om en rättshjälpav någon betydelse skall kunna åstadkommas bör denna finnas redan på ett tidigtstadium och inte speciellt inriktas på sådana ärenden som förs vidare genom besvär.Besvärsinstanserna har att sörja för utredning i sina ärenden och risken förrättsförluster där är mindre än i de ärenden som ej förs vidare, I fråga om möjligheterna attåstadkomma enhetlig praxis mellan försäkringskassorna och att rätta tillfelaktigheter i kassornas handläggning hänvisar utredningen tillriksförsäkringsverkets tiUsynsskyldighet och dess rätt att ex officio ta uppförsäkringskassas beslut i försäkringsärende till prövning. Oberoende av det rättsskydd, somsålunda kan åstadkommas genom personalutbildning och tillsyn, måste dock aUtidpå detta område finnas ettpåtagligt behov av rättshjälp i egentlig mening, alltså biträde i form av enutomstående expertis. Det kan emellertid knappast vara någon realistisk tankeatt för detta ändamål inrätta särskUda rättshjälpsanstalter. Den möjlighet somerbjuder sig är att inom den nya rättshjälpsreformen utveckla hjälpverksamhetäven på detta område. Lämpligen bör därvid eftersträvas att förse de allmännaadvokatbyråerna med sakkunskap även på socialförsäkringens specieUa område. Våraundersökningar har sålunda bibragt oss den uppfattningen, att medlen för attåstadkomma en förbättrad rättshjälp på socialförsäkringsområdet inte är attsöka i en ombudsorganisation av något slag. Strävandena bör i stäUet inriktaspå utbildningen av personal hos försäkringskassorna samt på att inom denallmänna rättshjälpens ram tillhandahålla lämpligt biträde för dessa ärenden, I fråga om kostnadsersättning i förvaltningsärendensäger sig utredningen vilja fasthålla den grundläggande regeln att denenskilde i första hand själv bör stå för sina kostnader, I den mån socialaaspekter kan anläggas på ersättningsfrågan bör dessa enligt utredningen beaktasgenom utvidgad offentlig rättshjälp. Utredningen hänvisar till att denföreslagna rättshjälpsreformen i detta avseende bör medföra förbättringar.Beträffande frågan om utredningskostnader i förvaltningsärenden anserutredningen att sådana kostnader i princip bör inbegripas under rättshjälpen iden föreslagna rättshjälpslagen. Utredningen föreslår emellertid vissabegränsningar i rätten till kostnadsersättning. Enligtuppgift beräknas proposition angående de i betänkandet behandlade frågornakomma att framläggas . Förevarande motion syftar till inrättande av ettallmänt ombud eller annan instans med uppgift att tillvarata främst denenskUdes rätt i socialförsäkringsmål. Fråganom allmänt ombud på socialförsäkringens område har behandlats av vidett flertal tillfällen alltsedan förslaget om inrättande avförsäkringsdomstolen framlades 1961, Vad man till en början åsyftade var attett aUmänt ombud skuUe inrättas i första hand för att tillvarata det allmännasintressen. Efterhand har diskussionen emellertid alltmer blivit inriktad på attskapa ett organ med uppgift att tillvarata de enskildas rätt, främst genom attbereda de försäkrade erforderliga möjligheter till rättshjälp. Denår 1968 tillsatta utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden har i sitt år1971 framlagda betänkande (SOU 1971:76) föreslagit att offentligt biträde vidbehov skaU kunna förordnas i vissa förvaltningsärenden, främst sådana somangår den personliga rörelsefriheten. Utredningen diskuterar också frågan ominrättande av allmänt ombud i socialförsäkringsärenden men menar att det inteär erforderligt att till- skapa ett sådant organ, eftersom den enskildes behov avrättstrygghet i sådana ärenden i erforderlig utsträckning tiUgodoses på annatsätt, I den vid årets riksdag framlagda propositionen nr 4angående reform av samhällets rättshjälp föreslås en betydande utvidgning avmöjligheterna till sådan hjälp. Förslaget innebär att rättshjälp skall kunnaerhållas i varje rättslig angelägenhet där behov av rättshjälp föreligger,oavsett om ärendet behandlas av domstol eller förvaltningsmyndighet eller omdet gäller en angelägenhet som inte är föremål för behandling av myndighet. Utskottet anser att det är en angelägen fråga att detskapas garantier för den enskildes rättssäkerhet inom socialförsäkringensområde liksom eljest då den enskilde är beroende av myndigheters handlande ochbeslut. Det kan, som utredningen om rättshjälp i förvaltningsärenden framhålleri sitt betänkande, inte förbises att behovet av rättshjälp på socialförsäkringsområdetär avsevärt. Rättsreglerna är ingalunda lättillgängliga. De enskilda parternautgörs i stor utsträckning av sjuka och gamla, ofta med ringa förmåga attsjälva tillvarata sin rätt. Inte minst gör sig krar vet på rättssäkerhetgällande i fråga om handläggningen i första instans, där det stora flertaletärenden slutligt avgörs. Det är väsentligt inte bara att den enskilde beredsmöjlighet till erforderlig hjälp utan också att den personal, som handläggerärenden vid försäkringskassorna, är kunnig och omdömesgill samt atträttstillämpningen så långt möjligt är enhetlig. Utskottet vill till en början peka på vissa bestämmelserrörande förvaltningsförfarandet i allmänhet, vilka bidrar till att främja deenskildas intressen. Enligt det s. k. servicecirkuläret (KCirk . 1946)till de statliga förvaltningsmyndigheterna åligger det dessa att bistå sökandeoch andra parter med anvisningar, att lämna uppgifter från diarier o, d, ochatt även i övrigt tillhandagå allmänheten med erforderliga upplysningar ifrågor inom respektive myndighets område. Vidare bör uppmärksammas den reformsom genomförts på förvaltningsrättens område , Förvaltningslagen, somär avsedd att utgöra grundvalen för förvaltningsmyndigheternas handläggning avärenden, syftar främst till att stärka den enskildes rättssäkerhet i hansmellanhavanden med myndigheter och det har lagts särskild vikt vid att regleraförfarandet i första instans, I lagen ges regler om parts rätt att anlita ombudeller biträde, om rätt till insyn i det material som tillförts ett ärende, omkommimikation, om myndighets skyldighet att ange skälen för sina beslut, omskyldighet att underrätta part om innehållet i beslut och om vad han skalliaktta vid anförande av besvär m, m.