bet · FV01SfU11 · 1972-12-31 00:00:00 — Socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 1972 SfU1972:11 Socialförsäkringsutskottetsbetänkande I anledning av motion om rätt till sjukpenning utan hinder av attsjukanmälan ej gjorts. I motionen 1972:461 av m. fl. (m)hemställs att hos Kungl. Maj:t begär en sådan översyn av reglernaför erhållande av sjukpenning att person som bevisligen varit sjuk och ejarbetat erhåller rätt tiU sjukpenning även om anmälan tillförsäkringskassa inte gjorts i vederbörlig ordning. Enligt 3 kap. 10 § lagen om aUmän försäkring gäUersom förutsättning för rätt tiU sjukpenning att sjukdomsfaUet anmälts till denallmänna . Endast i undantagsfall kan sjukpenning utgå för tidföre den dag då sådan anmälan gjorts, nämligen om hinder mött för anmälan eUereljest särskUda skäl föreUgger. Dessa bestämmelser, som gällt sedan denallmänna sjukförsäkringen infördes , fick sin nuvarandelydelse på förslag av socialförsäkringsutredningen, som i frågan uttalade (SOU1952:39, s. 307): Fall kan förekomma, då en sjuk underlåter att anmälaett sjukdoms-faU oaktat hinder för sådan anmälan ej kan anses ha förelegat ochdet likväl måste anses obilligt, att den sjuke går miste om sin sjukpenning pågrund av försummelsen. Utredningen föreslår därför att sjukpenning skaU kunnautgå oaktat anmälan ej skett, om särskUda skäl så föranleder. Sålunda börförsummad anmälan aldrig kuima av sjukkassa åberopas, då den försäkrade vårdaså sjukvårdsanstalt och ej heUer då försummelsen eljest måste anses ursäktligoch ej länt kassan tiU men. Försäkringsdomstolenspraxis m. m. Bestämmelsen att sjukpeiming i vissa fall kan utgåtrots att sjukanmälan inte gjorts har tidigare tUlämpats mycketrestriktivt. "Särskilda skäl" för att sjukpenning skall utgå, dådirekt hinder för att göra anmälan inte förelegat, har emeUertid ansettsföreligga i vissa faU då den sjukes fysiska eUer psykiska förmåga attföranstalta om anmälan varit nedsatt. Däremot har inte glömska, som inte berottpå sjukdoms-tUlståndet, eUer okunnighet om anmälningsplikten ansetts innefatta "särskUdaskäl". Sådana skäl har sålimda inte ansetts föreUgga i fall, då 11 saml Nr 11 denförsäkrade trott att han inte behövt sjukanmäla sig, t. ex, därför att han haftläkarintyg eUer därför att han felaktigt utgått från att anmälan gjorts avpersonal vid sjukhus där han behandlats eUer av arbetsgivare. Restriktiviteteni tiUämpningen har ansetts påkaUad främst av det förhåUandet att. enförsäkringskassa inte kan utöva sin sjuk-kontroU förrän sjukdomsfallet blivjtkänt för kassan. Om kassornas kontroUbefogenhet och möjligheter att i fall avmissbmk dra in eller sätta ned sjukpennmg ges regler i 3 kap, 17 § resp. 20kap. 3 § lagen om aUmän försäkring. Som skäl för en restriktiv tiUämpning harockså angetts kassornas skyldighet att undersöka förutsättningarna för rehabiliteringsåtgärderoch att vid behov tillse att sådana åtgärder vidtas (4 kap. 2 § lagen om aUmänförsäkring). Undersenare tid har emeUertid praxis utvecklats i riktning mot en mindre restriktivtiUämpning. Påförsäkringsdomstolens begäran avgav ettyttrande tiU domstolen angående fömtsättningarna för sjukpenning för tid innananmälan gjorts om sjukdomsfaUet. Verket uttalade bland annat att dittiUsvarandepraxis medfört att den som varit sjuk och uppenbarligen varitmaterieUt sett berättigad till sjukpenning gått miste om sådan på grund avförsummad anmälan,' Verket påpekade att praxis utsatts för kritik och ätt detifrågasatts om inte den som styrkt arbetsoförmåga med läkarintyg borde kunna fåsjukpenning trots försummad anmälan. Verket, som upptagit frågan om en mergenerös tolkning av begreppet "särskilda skäl" tUl övervägande,framhöU vidare att en grundläggande förutsättning för utgivande av sjukpenningför tid före sjukanmälan borde vara att arbetsoförmågan klart dokumenterats.Härutöver borde emeUertid även i fortsättningen krävas att försummelsen attgöra sjukanrriälan framstod som ursäktlig. Verket anförde vidare: Huruvida ursäktUg försummelse föreUgger måstebedömas från faU tiU faU under hänsynstagande tiU samtliga i ärendetföreUggande om-, ständigheter. Uttömmande anvisningar tUl ledning förbedömningen torde svårUgen kunna utfärdas och skuUe i vart faU på, ett inteönskvärt sätt kunna komma att binda försäkringskassornas prövning. Verket haremellertid övervägt vissa riktUnjer för en uppmjukning av nuvarande restriktivapraxis på området. I det följande lämnas en redogörelse härför. a)Att anmälan försummats bör kunna anses ursäktUgt om den försäkrade trott attanmälan inte erfordrats, då läkare intygat nedsättning av arbetsförmågan; enfömtsättning bör'dock vara att han inte tidigare åberopat samma skäl förförsenad sjukanmälan. Iövrigt bör okunnighet om anmälningspUkten inte godtas som ursäkt för försummad sjukanmälah amiat än undantagsvis, t. ex. beträffande utlänning där försummelsen uppenbarUgen här sin grund i språksvårig heter i förening med bristande information; dylik okunniet bör aldrig kunna åberopas mer än en igång. b) I större utsträckning än hittUls bör avseendefästas vid i vad mån sjukdomen bidragit tiU att sjukanmälan gjorts . Även praktiska svårigheter för den försäkrade att nå kontakt med kassan bör bli mer beaktade . Om han t. ex. har svårt att lämna bostaden, saknar telefon och inte har någon som kan hjälpa sig att kontakta kassan torde hans underlåtenhet att göra anmälan ofta få anses ursäktlig. Idetta sammanhang viU verket uttala som sin mening.att försäkrad i allmänhetinte bör förvägras sjukpenning av den anledningen att anhörig eUer annanansetts kunna ombesörja anmälan. Har den försäkrade emellertid ehuru väl istånd därtiU - inte gjort vad på honom ankommer för att underrätta kassan omsjukdomsfaUet, torde ursäktlig försummelse inte föreligga. Har han å andrasidan vidtagit sådan åtgärd genom att uppdra åt annan att göra sjukanmälan, börden omständigheten att uppdraget ej fullgöres inte medföra att den försäkradegår miste om sjukpenning. Uppdragstagaren bör dock kunna bekräfta att hanerhåUit uppdrag som här avses. c) Iåtskilliga ärenden har den försäkrade gjort gäUande att han fått vård på sjukhus eUer annan inrättning för vård av sjuka och därvid bibragts den uppfattningen att sjukanmälan skuUe ombesörjas av sjuk huset eller inrättningen. Iblandkan detta bero på felaktig upplysning av läkare eller annan på sjukhuset eUerinrättningen. I andra faU kan orsaken vara att den försäkrade trott attanmälan tUl kassan skuUe ske genom sedvanUgt inskriv-nmgsbesked, vid vård påsjukhus som avses i 2 kap, 4 § lagen om aUmän försäkring trots att vården gettspoliklmiskt och vid vård på annan vårdinrättning trots att fråga ej varit omsjukhus i lagens mening. Är förhåUandena sådana att den försäkrade kan ansesha haft gmndad anledning för sin ovannämnda uppfattning bör försummelsen attgöra sjukanmälan kunna anses som ursäktlig, d) Dethänder också att försäkrad åberopar att han varit av den upp fattningen att hans arbetsgivare ombesörjer sjukanmälan. Ett sådant motiv för försenad eller utebliven sjukanmälan bör ej anses som ursäkt ligt annat än i rena undantagsfaU, t. ex. då en försäkrad är anstäUd hos arbetsgivare, som enligt överenskommelse med försäkringskassa tidigare gjort sjukanmälan för sina anställda hos kassan, men låtit denna överens kommelse upphöra att gälla och ej lämnat tillfredsställande information härom till de anställda. Försäkringsdomstolen har prövat frågor om utgivandeav sjukpenning för tid före sjukanmälan i ett större antal faU under hösten1970 och (domar meddelade samt den 27april och ). Avgörandena har inneburit att domstolen i aUtväsentUgt godtagit den Uberalare bedönming som rUcsförsäkrings-verket gettuttryck för. Tidigareriksdagsbehandling m. m. Vid riksdag väcktes en motion av ihuvudsak samma innehåU som den nu ifrågavarande. av rUcsdagen godkändautiåtande nr 87 hänvisade andra lagutskottet tiU försäkringsdomstolens inovember 1970 meddelade domar och till yttrande, vilka tiUställtsde allmänna försäkringskassorna. Utskottet avstyrkte ifrågavarande motion medhänvisning till att syftet med denna torde ha blivit tillgodosett genom denutvidgade tolkning som kommit till stånd. IJustitieombudsmännens avgivna ämbetsberättelse (s. 493) redogörs förett fall, där fråga uppkommit humvida sjukpenning borde utgå trots att anmälanom sjukdomsfaUet gjorts först efter sjukperiodens utgång. Vid ärendetsavgörande anförde JO bl. Praxis, som ytterst bestämmes avförsäkringsdomstolens domar, ger mycket litet utrymme för avsteg från kravet påanmälan. Med hänsyn tiU konsekvenserna för försäkringskassorna av en ändring avpraxis, som tillkommit i kontroUsyfte, anser jag ölägenheterna av nämnda praxisinte vara sådana, att det finns tiUräckliga skäl för mig att genom framstäUningtill Kungl. Maj:t eller ta initiativ till en lagändring. I förevarande motion behandlas frågan om rätt tillsjukpenning för tid innan anmälan om sjukdomsfaUet gjorts tiUförsäkringskassan. Somförutsättning för rätt till sjukpenning gäller bland annat att anmälan omsjukdomsfaUet gjorts tiU . Endast i undantagsfall kansjukpenning utgå för tiden innan anmälan gjorts, nämligen om hinder mött föranmälan eUer orn eljest särskilda skäl föreligger, Bestämmelsema har tillkommitfrämst i syfte att göra det möjligt för försäkringskassorna att utöva densjukkontroU som kan anses erforderlig. Motionärernaanser det otillfredsställande att faU kan förekomma då sjukpenning inte utgårtrots att de materieUa fömtsättningarna för erhållande av sjukpenning äruppfyUda, Det är enUgt motionärerna stötande att en person, som av glömskaeller okunnighet om anmälningspUkten försummat att anmäla sjukdom, kan gåmiste om ersättning trots att han kan bevisa att han varit sjuk och intearbetat. Motionärerna hemstäUer om sådan översyn av ifrågavarande regler atträtt till sjukpenning kan medges i nu angivna fall. Bestämmelsenatt "särskilda skäl" skall föreligga för att sjukpenning skall utgå isådana fall, då anmälan inte gjorts och hinder att göra sådan inte förelegat,har i praxis tidigare tiUämpats restriktivt. Glömska har inte godtagits somskäl för utebhven anmälan, om inte glömskan berott på sjukdom. Inte heUer harokunnighet om anmälningsplikten ansetts innefatta "särskilda skäl".Under senare tid har emellertid en väsentiig uppmjukning av praxis skett.Försäkringsdomstolen har prövat frågor om utgivande av sjukpenning för tid föresjukanmälan i ett antal fall, som avgjorts och i aprU och maj1971. Domstolen har i dessa avgöranden i aUt väsentligt godtagit de riktUnjerför en mjukare bedömning, som dragits upp av i ett till domstolenden avgivet yttrande, 1 yttrandet framhåller verket, förutom attden gmndläggande fömtsättningen för rätt till sjukpenning före sjukanmälaoaUtjämt bör vara att arbetsoförmågan klart dokumenterats, att det även ifortsättningen bör krävas att försummelsen att göra sjukanmälan framstår somursäktlig. Som exempel härpå anges fall då den försäkrade trott att anmälan varitobehövlig därför att läkare intygat att arbetsförmågan varit nedsatt. Härvidbör dock fömtsättningen vara att vederbörande inte tidigare åberopat sammaskäl för sin försummelse. Ett annat exempel gäUer försäkrad som vårdats påsjukhus och därvid fått den uppfattningen att sjukanmälan gjorts genomsjukhusets försorg. I sådana fall bör enligt verket försummelsen ansesursäktiig om den försäkrade kan anses ha haft grundad anledning till sinfelaktiga uppfattning. Vid1970 års riksdag väcktes en motion med samma syfte som den nu ifrågavarande. Isitt av godkända utlåtande nr 87 uttalade andra lagutskottet, medhänvisning tiU yttrande och försäkringsdomstolens inovember 1970 meddelade domar, att syftet med motionen torde ha blivittillgodosett, varför utskottet avstyrkte bifall tiU motionen. Utskottet,som konstaterar att den redan tidigare påbörjade uppmjukningen av praxisytterligare befästs genom försäkringsdomstolens avgöranden , anseratt saknar anledning frångå den ståndpunkt intog till denvid riksdag framlagda motionen i samma ämne. attriksdagen avslår motionen 1972:461. Närvarande:herrar (), i (c), (), Ringaby(m), i (s), i Nennesholm (c), i (s), Mundebo (fp), fm (), fröken (), herrar (),i * (m), i (vpk), fröken () och herrSigneU (s). *Ej närvarande vid betänkandets justering.