bet · FV01KU33 · 1972-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1972 KU 1972:33 betänkande i anledning av motionerangående riksdagsstadgan. I detta betänkande behandlas motionerna 1972:73 avherrar () och (); 1972:170av (); samt 1972:798av m. fl. (fp, c, m, vpk). Motionen 1972:73 avser frågan om möjlighet att iriksdagens protokoll ta in visst material utan att detta har framförtsmuntligen i kammaren. 1 motionen 1972:170 begärs ändringar i syfte att uppnåökad rättvisa mellan regering och opposition i fråga om debattreglerna.Motionen 1972:798 syftar till ett slopande av begränsningen av antalet inlägg ifrågedebatter och en strängare begränsning av tiden för inlägg. För motionernaredogörs närmare nedan. Enligt 78 § riksdagsordningenfastställer "de föreskrifterom riksdagsarbetets bedrivande,ordningen hos och utskotten samt inom , utskotten och andrariksdagens organ förekommande val ävensom de övriga bestämmelser som ansesnödiga till iakttagande jämte grundlagarna". Därvid får inte införas någotsom strider mot grundlag eller annan lag. Regler i de angivna hänseendena för enkammarriksdagenfastställdes genom att antog riksdagsstadgan (RFS1971:1). Riksdagsstadgan trädde i kraft vid antagandet. Den upphävdeden för tvåkammarriksdagen senast gällande riksdagsstadgan den 23 mars 1949.Den ersatte också de tidigare gällande ordningsstadgorna, den för förstakammaren, antagen , och den för andra kammaren, antagen den 27april 1949. Beträffande tillkomsten av den nya riksdagsstadganhänvisas till utskottets betänkande KU 1971:69. Vid 197 riksdag väcktes motioner om ändringar iriksdagsstadgan, avseende bl. a. debattreglerna. I sitt yttrande övermotionerna (nyssnämnda betänkande 1971:69) yttrande utskottet bl. a. attfrågan om ändring av riksdagsstadgans regler om debatter m. m. lämpligen bordeanstå till dess att grundlagberedningen hade lagt fram sitt till i början av1972 aviserade slutbetänkande. Så snart detta förelåg, avsåg utskottet att medstöd av sin iniriativrätt ta upp de aktuella frågorna till behandling. Vid denöversyn av riksdagsstadgan, som sålunda borde äga rum, fick enligt utskottet tas upp till övervägande också erfarenheterna av 4 saml Nr 33 riksdagsstadgans tillämpning i övrigt. Grundlagberedningen lade fram sittslutbetänkande , (SOU 1972:15). Betänkandet innehåller förslag tillny regeringsform (RF) och ny riksdagsordning (RO). Enligt förslaget kommerregeringsformen, tryckfrihetsförordningen och successionsordningen att vararikets grundlagar. För grundlagsändring skall som krävas två beslut avriksdagen med mellanliggande val. Den nya RO blir däremot inte grundlag utanfår en mellanställning mellan grundlag och vanlig lag. RO föreslås innehållaregler endast om arbetsformer och inre organisation. Bestämmelsernaär uppdelade på huvudbestämmelser och tilläggsbestämmelser tillhuvudbestämmelserna. Ändring av huvudbestämmelse kan komma till stånd antingengenom ett beslut, om vilket minst 3/4 av de röstande och mer än hälften avriksdagens alla ledamöter förenar sig, eller i den ordning som är föreskrivenför grundlagsändring. Tilläggsbestämmelserna kan ändras som vanlig lag, dvs.med beredningens förslag genom ett riksdagsbeslut. Den nya RO svarar inte baramot den del av gällande RO som reglerar riksdagsproceduren m. m. utan också motden nuvarande riksdagsstadgan. Detaljbetonade föreskrifter har hänförts tilltilläggsbestämmelserna. Beredningen räknar med att den nya RO efterriksdagsbeslut - i princip skall börja tillämpas den 1januari 1975. Remissbehandlingen av beredningens betänkande är i huvudsakavslutad. Intagande i protokoll av visst skriftligtmaterial Frågan om intagande i riksdagensprotokoll av visst skriftligt material tas upp i motionen 1972:73. Hemställanavser: "att beslutar ändra riksdagsstadgan sä att möjlighetöppnas att i protokoll intaga visst material utan att dettaframföres muntligen i kammaren". Motionärerna framhåller att det i särskilda fall kanfinnas behov av att ett visst faktamaterial, som har anknytning till ettärendes avgörande och vars resultat talaren endast önskar sammanfatta, får isin helhet intagas i protokoll. En förutsättning härför skulle varaatt materialet i fråga senast vid överiäggningens början finns tillgängligt förkammarens ledamöter och att talmannen lämnar sitt medgivande efter anmälan fråntalaren senast dagen före överläggningen. Enligt 52 § första stycket RO skallledamot, som yttrar sig vid kammarsammanträde, tala till protokollet. Det tillfogasi femte stycket att ingen är berättigad att tala utanför protokollet. Bestämmelser om protokollföring finns i riksdagsstadgan(RSt). 1 40 § föreskrivs att kammarsekreteraren för protokoll. Detta skallåterge överläggningsämnen, namnen på dem som yttrar sig, framställda yrkanden,talmannens yttranden och propositioner, utgången av omröstning och val samtkammarens beslut. Enligt 41 § RSt skall yttrande vid plenum upptecknas och utandröjsmål lämnas till kammarkansliet. 1 41 och 42 §§ RSt finns bestämmelser om tidpunkten förjustering av protokoll från plenum och av yttrande vid plenum m. m.Föreskrifter om vad som skall iakttas vid justering är intagna i 76 § RO. Terminologin i RO och i RSt i fråga om kammarens protokollär inte entydig. Riksdagsstadgan synes skilja mellan "protokoll" ibetydelsen stomprotokoll och uppteckning av ledamöternas yttranden, medan ROinte gör någon sådan åtskillnad. 1 82 § RO stadgas att i förda protokoll ochövriga riksdagshandlingar på statens bekostnad skall tryckas så snart sommöjligt, protokollen i den män förordnar och övriga handlingarfullständigt. Tryckningen ombesörjs av . Någotsärskilt förordnande av i vad mån protokollen skall tryckas finnsinte. "Riksdagstrycket" består av "protokoll"och bihang till protokoll. Bihanget är delat på ohka samlingar. Ibihanget trycks bl. a. riksdagsberättelsen, propositioner, redogörelser ochberättelser från riksdagsorgan, motioner, utskottens betänkanden och riksdagensskrivelser och förordnanden. I "protokoll' i riksdagstrycket ingåryttrandena vid plenum. I ett par fall återges i protokollet innehållet ihandling utan att detta har föredragits muntligen i kammaren. Interpellationtrycks sålunda i sin helhet i protokollet, ehuru ledamot som har framställtinterpellationen regelmässigt med stöd av 35 § första stycket RSt uteslutermotiveringen vid uppläsningen. Enligt samma paragraf kan svar pä interpellationdelas ut till riksdagsledamöterna innan det avges. 1 sådant fall får statsrådetbegränsa sitt anförande till en sammanfattning av svaret. Detta tages dock isin helhet in i protokollet. Riksdagsprotokollet återger också enkel fråga,fastän talmannen vid sin anmälan i kammaren endast nämner att en viss ledamothar framställt en fråga. I de tvä förstnämnda fallen utgår RSt således från attredovisningen i protokollet eller eljest i riksdagstrycket ar mera omfattande änden muntliga föredragningen. Härtill kommer att enligt särskilda föreskrifterinterpellation och enkel fråga skall ha skriftlig form. De torde därför utgörasådana "riksdagshandlingar" som enligt 82 § RO skall tryckas påstatens bekostnad. Däremot kan författningsstöd inte ansesföreligga för att i riksdagsprotokollet återge och trycka skrift, som talare ikammaren i annat fall åberopar men som han inte läser upp under anförandet.Denna ståndpunkt har intagits i praxis. En annan sak är att karta el. dyl., somhar visats för kammarens ledamöter på TV-skärm under överläggningen också kanavbildas i protokollet. De nuvarande bestämmelserna i 4042§§ RSt har med vissa jämkningar hämtats frän 5 § 1 och 2 mom. i 1949 årsriksdagsstadga. Dessa bestämmelser kan i sin tur i det väsentliga förastillbaka på föreskrifter som intogs ordningsstadga för förstakammaren och arbetsordning för andra kammaren. och grundlagberedningens förslagi fråga om protokollföring samt tryckning av riksdagshandlingar ansluter sigtill gällande rätt (se SOU 1963:18 s. 54 respektive SOU 1972:15 s. 262).Grundlagberedningens bestämmelser i ämnet är upptagna i 2 kap. 16 § förslagettill RO med tilläggsbestämmelser. Beredningen uttalar att med dess terminologiyttrandena vid kammarsammanträden ingår i protokollet. Frågor om debattreglernaaktualiseras i motionerna 1972:170 och 1972:798. i motionen 1972:170: "att undervårsessionen 1972 uppdrar åt att utarbeta förslag tilländringar i riksdagsstadgan i syfte att uppnå ökad rättvisa mellan regeringoch opposition i fråga om debattreglerna"; och i motionen 1972:798: "1. att debattreglerna vid enklafrågor förändras i enlighet med förslag ovan, 2. att konstitutionsutskottetunder vårriksdagen 1972 framlägger förslag till sådan ändring avriksdagsstadgan". 1 motionen 1972:170 erinras om att statsråd när som helstkan gå in i riksdagsdebatterna och tala hur länge som helst, medanriksdagsledamot, som inte är statsråd, kan få endast två tidsbegränsadegenmälen vid replikskifte i allmänhet. Enligt motionären är detta enotillfredsställande ordning. Motionären vänder sig också mot att frågeställarei motsats till statsråd vid frågedebatter har rätt till endast två inlägg. Äveni motionen 1972:798 hävdas att nu gällande regler ger regeringens företrädaresärskilda fördelar i frågedebatterna. I motionen föreslås att begränsningen avantalet inlägg från frågeställaren i frågedebatt slopas samt att förstainlägget från såväl svarande statsråd som frågeställaren begränsas , det andra till högst och varje följande inlägg till högsten minut. Gällande ordning /mm. Möjligheterna till genmäle ikammaröverläggningarna innebär att avvikelser kan göras från eljest gällanderegler om taiarordningen. Dessa regler återfinns i första hand i 52 § andrastycket första och andra meningarna RO. 1 tredje meningen tilläggs att ledamotdock må, på sätt föreskriver enligt 78 § RO, för genmäle till annantalare kunna erhåUa ordet i annan ordning. Bestämmelserna om genmäle ärupptagna i 44 § RSt. Där sägs att talmannen oberoende avtaiarordningen mellan övriga ledamöter kan lämna ordet till ledamot för genmälesom innehåller upplysning eller rättelse med anledning av föregående talaresanförande eller bemötande av angrepp från dennes sida. Tiden för genmäle fårinte överskrida , om talmannen inte av särskilda skäl medgett rätttill genmäle . Varje talare får högst två genmälen på sammahuvudanförande. De återgivna bestämmelserna i riksdagsstadgan stämmeröverens med vad som gällde enligt föreskrifter i kamrarnasordningsstadgor utom såtillvida att dessa inte stadgade någon begränsning avantalet genmälen. Enligt första kammarens praxis kunde medges en tredje och iundantagsfall fler korta repliker. I andra kammaren beviljades däremot vanligenendast tvä repliker. Föreskriften om begränsning till två genmälen tillkom påförslag av KU och fanns med redan i det inom utskottets kansli utarbetadeutkastet till ny riksdagsstadga. 1 motion med anledning av detta utkast yrkadesatt tre genmälen skulle kunna medges. Med hänsyn främst till att plenitidenkunde komma att bli hårt ansträngd i enkammarriksdagen fann sig utskottet (KU1970:48, jämför KU 1971:2) inte kunna biträda motionärernas yrkande. På grund av statsråds rätt att bryta taiarordningen saknarde för genmäle uppställda begränsningarna betydelse för statsråd. Ledamot somhar fått ordet för genmäle äger emellertid enligt 46 § RSt yttra sig förestatsrådet. Med stöd av 52 § tredje stycket RO kan riksdagenföreskriva inskränkningar i ledamots rätt att erhålla ordet i samband medbesvarandet av enkla frågor och begränsa den tid under vilken talare därvid fåryttra sig. 1 anknytning härtill stadgas i 47 § RSt att endast den ledamot somhar framställt frågan och det statsråd som lämnar svaret får ta del iöveriäggningen. Anförande i samband med att fråga besvaras får inte . Ledamot som har framställt frågan får ordet högst tvä gånger vidbesvarandet. för frågedebatterna reviderades i sambandmed över gången till enkammarriksdagen. medgav inte RO någon begräns ning av anförandenas längd. I kamrarnas ordningsstadgor fanns dock en rekommendation att inlägg vid svar på fråga inte borde överstiga . gällde vidare att kammaren kunde medge också annan än frågeställaren och vederbörande statsråd att yttra sig i frågedebatten. Någon begränsning av antalet anföranden var inte föreskri ven. Bestämmelserna om tidsbegränsning av anföranden ifrågedebatt kom till pä grundlagberedningens initiativ (SOU 1967:26 s. 136 f).Beredningen framhöll att frägeinstitutet var avsett för korta replikskiften ibegränsade ämnen och att anförandetiden måste inskränkas, om institutets syfteinte skulle förfelas. Förslag om begränsning av antalet anföranden frånfrågeställarens sida till två fördes fram i det tidigare nämnda kansliutkastettill ny riksdagsstadga 1970. Ett motionsyrkande om att tre anföranden skulletillåtas avstyrktes av KU (1970:48, jämför 1971:2) med hänvisning till att plenitiden i enkammarenkunde bli hårt ansträngd. Fyra ledamöter (fp) reserverade sig med uttalande attde anslöt sig till motionärernas förslag. De ansåg att en inskränkning avantalet anföranden till två skulle medföra en försämring av möjligheterna attnå syftet med en framställd fråga. 1 en motion med anledning avkansliutkastet framfördes förslaget att frågedebatter ovillkorligen skullebegränsas till frågeställaren och det svarande statsrådet. Förslaget biträddesenhälligt av KU. 1 fråga om statsrådens ställning i övrigt ikammardebatterna gäller följande. Enligt 53 § RO äger ledamot av statsrådet,som ej tillhör , tillträde tiU sammanträden med rättighetatt delta i överläggningarna men inte i besluten. Om statsråd vill ta del iöverläggningarna, skall han efter vad som sägs i 46 § RSt anmäla det hostalmannen och får då ordet oberoende av taiarordningen. Ledamot som har fått ordetför genmäle äger dock yttra sig före statsrådet. Statsråd kan alltså förnärvarande få ordet praktiskt taget när som helst under en riksdagsdebatt, ochhan är inte heller vid replikskifte underkastad den snäva tidsram, somföreskrifterna om genmäle eljest uppställer. Befogenhet för statsrådsledamot att delta i kamrarnasöverläggningar fanns stadgad redan i RO:s ursprungliga lydelse ; den vardock då underkastad visst undantag. Rätten för ledamot av statsrådet atterhålla ordet framför kammarens ledamöter infördes 1867 antagenarbetsordning för andra kammare. Motsvarande bestämmelse infördesförst i första kammarens ordningsstadga. (Se om historiken närmare i KU1966:40.) Statsrådens förmånsställning iförhållande till övriga talare i har kritiserats vid åtskilligatillfällen. Förslag har väckts om utjämning mellan statsråds och övriga talaresrätt. Ä ena sidan har yrkats att statsråd skall underkastas samma regler somövriga talare. Ä andra sidan har hävdats att också andra avvikelser från dengenerella taiarordningen borde medges, bl. a. i fråga om gruppledare ellerannan talesman för riksdagsgrupp. Sålunda har kritik mot statsrådens förtursrätt framförledamöter i allmänhet förts fram i motioner till 1954 och (se KU 1954:19 och 1966:40). - I ett betänkande av kommittéför utredning av arbetsformer (SOU 1931:26) förordades attföreträdare för utskottsmajoritet skulle få samma rätt som statsråd att gripain i kammardebatterna. Förslaget togs upp i prop. På hemställan av KU(1932:26) avslog propositionen i denna del. Frågan aktualiserades pänytt utredning angående arbetsformer (SOU 1947:79) menavvisades. Tre reservanter i författningsutredningen yrkade att gruppledarnainom samtliga i representerade partier eller annan talesman somgruppen utsåg skulle ha samma rätt som statsråd att bryta taiarordningen.Utredningens majoritet föreslog däremot inte någon ändring i reglerna omstatsråds rätt att delta i debatterna (SOU 1963:18 s. 49 f och 218). Vid riksdag väcktes två motioner rörandedebattreglerna [1971:167 (fp, c, m, vpk) och 1971:550 (fp, m, c )]. Motionen1971:167 överensstämde i sak med årets motion 1972:798 och motionen 1971:550med motionen 1972:170. Därjämte hemställdes i motionen 1971:46 (m) attordförande i partigrupp i skulle kunna erhålla ordet i kammaren påsamma villkor som statsråd. Utskottet yttrade vid behandlingen av motionerna(ovannämnda betänkande KU 1971:69): Erfarenheterna avenkammarriksdagen har ådagalagt nödvändigheten av debattbegränsande regler.Vid tillämpningen av nu gällande föreskrifter har emellertid också framgått atten översyn av dem är påkallad. Inte minst gäller detta den enskilderiksdagsledamotens replikmöjligheter vid besvarande av enkel fråga. mening bör därvid bl. a. övervägas frågan om statsrådens ställning idebatterna. Som har nämnts fannemellertid utskottet under hänvisning till att grundlagberedningens förslag iämnet borde avvaktas inte skäl att för det dåvarande föreslå någon ändring iriksdagsstadgan. följde utskottets förslag. Grundlagberedningens förslag i slutbetänkandet Beredningen förordar i sittslutbetänkande att den nuvarande begränsningen av antalet genmälen till två påsamma huvudanförande mjukas upp så att talmannen får rätt att medge en tredjereplik. Denna tredje replik får aldrig överstiga . (Setilläggsbestämmelse 2.15.1.) Beredningen uttalar i motiven (s. 241) att man kanutgå från att talmannen visar stor återhållsamhet med att bevilja en tredjereplik. -Inte heller med beredningens förslag blir de vanliga föreskrifterna omreplikrätt tillämpliga på regeringsledamot (se nedan). I fråga om reglerna för frågedebatterna föreslärberedningen utan närmare motivering de ändringarna att b'. :gränsningen avantalet anföranden som frågeställaren får hålla slopas men att i gengäld tidenför varje anförande, från regeringsledamoten såväl som frän frågeställaren,begränsas hårdare än : det första inlägget från en talare fårvara högst , det andra högst två och varie följande högst en minut(tilläggsbestämmelse 6.2.2. I sitt betänkande med förslag till nytt kammarsystem m. m.behandlade grundlagberedningen frågan om statsrådens särställning i kammaröverläggningarnamen avstod från att föra fram förslag till ändringar (SOU 1967:26 s. 138 f).Frågan har tagits upp på nytt i beredningens slutbetänkande, och harövervägandena resulterat i förslag till nya regler. Som ett särskilt skäl attse över bestämmelserna om statsrådens (ministrarnas) ställning i kammardebatternaåberopar beredningen i slutbetänkandet (s. 240 f) sitt förslag att det förframtiden skall bli möjligt att inskränka antalet anföranden som en talare fårhålla i en fråga under kammardebatten. Beredningen, som i denna del är enig,yttrar i fortsättningen: Enligt beredningens mening kan maninte bortse från att den nuvarande ordningen, formellt sett, skänkerministrarna ett betydande övertag i meningsutbyten med andra talare. Man bördärför överväga om en viss utjämning kan komma till stånd. Att därvid välja denvägen att vissa ledande riksdagsmän utanför regeringskretsen jämställs medministrarna anser beredningen inte lyckligt. Debatterna skulle ytterligaresphttras och svårigheterna accentueras för övriga riksdagsledamöter att kommatill tals i den nuvarande kammaren och att därifrån nå ut till allmänheten viamassmedierna. Två omständigheter talar för att en rätt för ministrarnaatt fritt gå in i kammardebatten är mindre angelägen nu än den var i den gamlatvåkammarriksdagen. Dels behöver en minister bevaka endast en debatt i enfråga. Dels kan vid förhandsanmälan till en debatt talmannen numera medtillämpning av allmänna regler placera ministern på den plats på talarlistansom svarar mot hans önskemål att i huvudanförandet kunna bemöta angrepp ochsynpunkter från oppositionsföreträdare. De anförda argumenten lär emellertid inte föra ända därhänatt ministrar i fråga om yttranderätten helt likställs med riksdagsledamöter iallmänhet. Ministrarna torde ha ett särskilt behov av att kunna gå i svaromålutanför vad som ryms inom den vanliga replikrätten. Att ministrarna har godamöjligheter att ta upp meningsutbyten med andra talare ligger även i denparlamentariska oppositionens intresse. Vid en avvägning mellan de olika synpunkter som spelar inhar grundlagberedningen - i anslutning till en tanke som beredningen framfördei SOU 1967:26 s. 135-136 - stannat för att föreslå att minister får enovillkorlig rätt att oavsett turordningen på talarlistan bemöta annan talare ikortare inlägg, medan han i fråga om längre, mera fristående anföranden har attanmäla sig till talarlistan som riksdagsledamöter i allmänhet. Beredningenutgår från att förhandsanmälan kommer till stånd inför debatten i alla någotsånärbetydelsefulla frågor. Tiden för sådant inlägg för minister, som gällerbemötande, bör fixeras i tilläggsbestämmelser. Den kan försöksvis sättas . Tiden är så avpassad att den kan medge en minister att bemöta merän en talare i ett och samma inlägg. Författningsbestämmelser i ämnethar tagits upp i 2 kap. 15 § med tilläggsbestämmelser i beredningens förslagtill RO, jämför 2 kap. 14 § tredje stycket. Av tilläggsbestämmelse 2.15.3framgår att ledamot, som redan har fått rätt till genmäle, har förtur framförminister, som vill göra särskilt inlägg för att bemöta annan talare. I utskottets betänkande 1971:69 medanledning av motioner om ändringar i riksdagsstadgan uttalades att det kundevara lämpligt att göra riksdagsstadgan till föremål för en mera allmän översynså snart grundlagberedningens slutbetänkande förelåg. Detta betänkande framladesvåren 1972. Beredningens förslag innefattar bestämmelser om riksdagsarbetetvilka motsvarar dem som är upptagna i riksdagsstadgan. Grundlagberedningenhar räknat med att proposition i grundlagsfrågan skall kunna avlämnas tillriksdagen . Beredningens betänkande har remissbehandlats och övervägsför närvarande inom . I detta läge har utskottet vid sitt förnyade övervägande av frågan om en allmän översyn avriksdagsstadgan funnit att denna översyn bör anstå i avvaktan påriksdagsbehandlingen av en eventuell proposition i författningsfrågan vid nästaårs riksdag. Bestämmelserna om riksdagsarbetet kan då bli föremål för ensamlad bedömning. Förfarandet har den fördelen att utskottet kan beaktaförslag och synpunkter som förs fram i motioner med anledning av propositionen.Utskottet begränsar sig av nu angivna skäl i detta betänkande till att behandlafrågor om ändringar i riksdagsstadgan vilka aktualiseras i de till åretsriksdag väckta motionerna. 1 motionen 1972:73 yrkas att en möjlighet måtte öppnas atti protokoll ta in och trycka visst material utan att detta harframförts muntligen i kammaren. Detta förslag bör lämpligen prövas vid denallmänna översyn av föreskrifterna för riksdagsarbetet, som utskottet harnämnt. Motionen 1972:170 syftar till ändring av statsrådensställning i riksdagsdebatterna. Motionen aktualiserar frågor om rätten tillrepliker, om ordningen för frågedebatterna och om statsrådens rätt att brytataiarordningen. I motionen 1972:798 föreslås ändrade regler för frågedebatterna. Nya bestämmelser för frågedebatterna infördes vidövergången till enkammarriksdagen. a. inskränktes tiden för varje anförandetill och tilläts frågeställaren att göra högst två inlägg.Nyheterna betingades av farhågor att plenitiden i enkammaren kunde bli hårtansträngd. Uppenbarligen var den valda lösningen emellertid inte att betraktasom definitiv. Grundlagberedningens ovan redovisade förslag, som stämmeröverens med den i motionen 1972:798 rekommenderade ordningen, erbjuder enligtutskottet en väl avvägd form att vidga replikrätten i frägedebatterna utan attförrycka dessa debatters karaktär av korta replikskiften i begränsade ämnen.Utskottet föreslår att den av beredningen förordade ordningen införs med verkanredan under höstsessionen genom en ändring i 47 § riksdagsstadgan. Enligt utskottets mening bör ytterligare erfarenheteravvaktas innan de i 44 § riksdagsstadgan intagna reglerna om rätt till genmäleomprövas. Inte heller frågan om statsrådens rätt att erhålla ordetframför kammarens ledamöter bör bli föremål för ställningstagandenu. Rådande ordning är av gammalt datum. Frågan har principiella aspektersammanhängande med förhållandet mellan riksdag och regering. Ett uttryck härförär att grundlagberedningens reglering av frågan delvis har gjorts ihuvudbestämmelse i riksdagsordningen.