bet · FV01JuU28 · 1972-12-31 00:00:00 — Dödsstraffetsallmänpreventiva betydelse är överskattad, och det kan ifrågasättas om denuppväger de etiskt-humanitära skäl som talar mot ett sådant straff. Man kan ejbortse från risken för misstag i det rättsliga förfarandet. Det kan starktbetvivlas att hot om dödsstraff är ett effektivare medel än andra tänkbarapåföljder att avhålla personer från att begå brott, för vilka detta straff kankomma i fråga. Skulle i ett krigsläge värderingarna vara andra än de som råderi dag, får frågan om dödsstraff bedömas på grundval av då rådande situation.Det kan inte helt uteslutas att man då kan bli tvungen att återinföradödsstraffet. Det är dock inte tänkbart att en sådan åtgärd skulle kunna skemed retroaktiv verkan. Utskottetvill för sin del framhålla att det självfallet kan råda delade meningar ifrågan huruvida de etiskt-humanitära skäl som talar mot dödsstraff har dentyngd att sådant straff inte bör kunna komma i fråga JuU1972: 28 21 ensunder de särpräglade förhållanden som råder under krig. Med visst berättigandekan hävdas att de värden som då står på spel är så stora att samhälletsvårligen kan avvara dödsstraffet, hur motbjudande en tillämpning därav än kanvara. Visst fog kan också finnas för de farhågor som går ut på att avsaknadenav dödsstraff skulle kunna ge upphov till en okontrollerbar laglöshet i denformen att någon i den brottsliges omgivning tar rättvisan i egna händer.Hänsyn bör i sammanhanget också tas till de särskilda rättssäkerhetsgarantiersom är förbundna med den rådande ordningen; då underrätt dömt till dödsstraff skallmålet alltid underställas hovrätts prövning, och dödsstraff får ej verkställasutan att Kungl. Maj:t meddelat tillstånd därtill. Aandra sidan kan som departementschefen uttalar starkt ifrågasättas om ettavskaffande av dödsstraffet skulle minska möjligheterna att tm-der deextraordinära förhållanden som råder under krig upprätthålla laglydnaden ochförebygga brott av det mer speciella slag för vilka ett dödsstraff skulle kunnakomma i fråga. Det synes sålunda sannolikt att påföljden vid ett eventuelltavslöjande inte har någon mer avgörande betydelse för människor som övervägerbrott av den svårighetsgrad att de kan föranleda dödsstraff. Hotet omdödsstraff torde för övrigt generellt sett ha en begränsad effekt ikrigslägen, då var och en löper en påtaglig risk att förlora livet.Vid ställningstagandet till frågan om dödsstraffets bibehållande under krig börenligt utskottets mening stor vikt också tillmätas det förhållandet att Sverigepå det internationella planet, bland annat inom , aktivtverkat för dödsstraffets avskaffande över huvud taget. Det skulle vara mindreväl förenligt med dessa strävanden att inta en negativ attityd till önskemål omupphävande av den sista resten av vår egen dödsstrafflagstiftning. Påi huvudsak dessa skäl ansluter sig utskottet till förslaget att upphäva debestämmelser om dödsstraff som f. n. finns i och i lagen omdödsstraff i vissa fall då riket är i krig. Några överväganden rörandenödvändigheten av att i ett framtida krigsläge återinföra dödsstraffet börenligt utskottets mening inte nu förekomma. Utövervad sålunda anförts föranleder propositionen eller motionerna inte någrauttalanden från utskottets sida. A. att avslår motionen 1972: 1904 såvittgäller infö rande av särskilt stadgande om bötesstraff för hemvärns män; B. att avslår motionen 1972: 1904 såvittgäller stad gandet om inhämtande av yttrande i disciplinärenden röran de hemvärnsmän; 1. med avslag på motionerna1972: 901 och 1972: 1904, såvitt däri yrkats arreststraffets bibehållande,antager 32 kap. 6 § JuU 1972: 28 22 idet i propositionen 1972: 138 framlagda förslaget till lag om ändring ibrottsbalken samt förslaget till lag om disciplinstraff för krigsmän ochförslaget till lag om ändring i militära rättegångslagen,. . :; . 2. finner motionerna 1972:651, 1972: 901 och 1972: 1456, såvitt däri yrkats arreststraffets avskaffande,icke föranleda någon åtgärd; D. att antager det i propositionenframlagda för slaget till lag om ändring i i den mån det inte omfattas av utskottets hemställan under C samt förslaget till lag om upphävande av lagen (1948: 450) om dödsstraff i vissa fall då riket är i krig; E. att avslår motionen 1972:1904 såvittgäller be nämningen hemvärnsrekryter; F. att avslår motionerna 1972: 651 och1972: 1456 såvitt gäller avskaffande av militära befattningshavares be straffningsrätt samt anpassning i övrigt av den militära straffordningen till civila förhållanden. Närvarande:fru (), fröken (), fröken (), herrar Johanssoni.Växjö (c), i (s). i (fp). Polstam (c), fruHjelm-Wallén (s), (), herrar i (fp), (), (), i (s), Lövenborg (vpk) och Nilssoni (s). avfru (), som anser delsatt den del av utskottets yttrande som börjar på s. 16 med orden"Utskottet vill" och slutar på s. 18 med orden "bidrahärtill" bort ha följande lydelse: Utskottetvill till en början understryka den skillnad som föreligger mellan den miUtäraverksamheten och annan samhällsverksamhet. För att upprätthålla erforderligmilitär disciplin och för att över huvud taget säkra fullgörandet av detjänsteplikter som ankommer på försvarsmaktens personal torde det varaofrånkomligt med en särskild militär straff ordning. En sådan särlagstiftningbör emellertid inte avvika från allmän lag i vidare mån än som är nödvändigtmed hänsyn till dess JuU 1972: 28 23 ändamålatt säkerställa försvarsmaktens effektivitet. Överväganden av detta slag lågbakom reform av den militära strafflagstiftningen, vilken innebar enbegränsning och humanisering av tidigare gällande lagstiftning på området. Deförslag som föreläggs innebär en ytterligare och i och för sigönskvärd anpassning av förhållandena inom den militära verksamheten till demsom råder inom den civila sektorn av samhällslivet. Detmest genomgripande förslaget i propositionen såvitt gäller de militära straffenoch disciplinmedlen är förslaget om arreststraffets avskaffande. Detta straffhar under en följd av år stått i centrum för den kritik som riktats mot denmilitära strafflagstiftningen. Strafformen har bl. a. betecknats somförnedrande och föga överensstämmande med moderna tankegångar inomkriminalpolitiken. Man har även påtalat risken för psykiska skador i sambandmed avtjänandet och det avbräck i den militära utbildningen som följer av attarreststraffet i stor utsträckning verkställs utan att arrestanten deltar itjänstgöring. Kritik har vidare riktats mot förekomsten av arreststraff somdisciplinmedel för den fast anställda personalen. Härvidlag har särskiltgjorts gällande att något behov av arreststraff inte föreligger för dennakategori av krigsmän samt att förekomsten därav innebär en omotiverad skillnadi sanktionssystemen för de fast anställda krigsmännen och fÖrstatstjänstemännen inom den civila sektorn. Denangivna kritiken, som delvis kommit till uttryck i föreliggande, vid åretsbörjan väckta motioner, är enligt utskottets mening inte oberättigad. De medarreststraffet förbundna olägenheterna måste emellertid enligt utskottetsmening vägas mot behovet av att inom vårt försvar ha tillgång till ettsanktionssystem som ger tillräckliga möjligheter att upprätthålla erforderligdiscipUn och ordning. Härvidlag bör till en början beaktas att arreststraffet idet nuvarande militära sanktionssystemet intar en framträdande plats även omanvändningen därav successivt minskats . Ar 1971 verkställdes 2000 arreststraff. Om arreststraffet kan avskaffas är enligt utskottets meningväsentligen beroende på vilka sanktionsmedel som i övrigt skulle komma att ståtill buds och dessas utformning. De i propositionen som kompensation för borttagandetav arreststraffet föreslagna ändringarna av de; militära sanktionsmedleninskränker sig i stort sett till en utbyggnad av det nuvarande utegångs- ochlandgångsförbudet i form av ett s. k. fritidsstraff, som kan kombineras meddisciplinbot. Visserligen kommer vid sidan härav de i det föregående beskrivnatvångsmedlen förvarsarrest och tagande i förvar att bestå. Det är emellertidatt märka att dessa inte utgör påföljder för brott utan är säkerhetsåtgärder,vars användning av rättssäkerhetsskäl är i betydande grad inskränkt. Ifredstid kan förvarsarrest sålunda endast komma i fråga om krigsman begått förseelseav svårare beskaffenhet och det för disciplinens upprätthållande JuU 1972: 28 24 ärav synnerlig vikt att han ej lämnas på fri fot eller om krigsman gjort sigskyldig till rymning och det skäligen kan befaras att han ånyo avviker. Tagandei förvar kan förekomma om krigsman uppträder ordningsstörande, t. ex. på grundav berusning, men den omhändertagne får ej hållas i förvar längre än sombetingas av det ändamål som föranlett omhändertagandet. Desanktionsmedel främst det föreslagna nya fritidsstraffet som sålunda skullekomma att stå till buds vid ett avskaffande av arreststraffet utgör enligtutskottets mening inte ett påföljdssystem som erbjuder den effektivitet ochmöjlighet till variation som betingas av de speciella förhållanden under vilkaden militära verksamheten bedrivs. När det gäller särskilt allvarliga brott somvissa våldsbrott, lydnadsbrott, grövre fall av rymning och upprepadeundanhållanden i samband med verkställighet av fritidsstraff är bristerna i detföreslagna systemet än mer påtagliga. Om arreststraffet tas bort, torde i mångaav de nu nämnda fallen fängelse vara den enda påföljd som kan komma i fråga.Ett avskaffande av arreststraffet skulle därför med nödvändighet leda till enpåtaglig ökning av antalet fängelsedomar vid militära brott. Med hänsyn bl. a.till de negativa sociala följdverkningar som kan vara förbundna medfängelsestraff och med hänsyn till det avbräck i tjänstgöringen som uppkommer isamband med verkställigheten av sådant straff finner utskottet denna lösningföga tilltalande. En utveckling mot ökad användning av fängelsestraff skulleockså strida mot ett av reformens huvudsyften, nämligen att åstadkomma enhumanisering av den militära rättsvården grundad på moderna kriminalpolitiskaöverväganden. På dessa skäl finner utskottet i likhet medmilitärstraffsakkunniga och det stora flertalet remissinstanser attarreststraffet inte kan undvaras. Medanledning av de berörda olägenheter som är förbundna med verkställighet avarreststraff bör dock som anförts i motionerna 1972: 901 och 1972: 1904användningen av detta straff begränsas. Som föreslås i motionen 1972: 1904 ochjämväl förordats av militärstraffsakkunniga bör arreststraff kunna åläggasendast då det är särskilt påkallat på grund av brottets art, disciplinen ochordningen inom krigsmakten eller den felandes tjänstgöringsförhållanden. Meden sådan reglering torde det knappast bli aktuellt att tillämpa arreststraffför den fast anställda personalen. Enligt utskottets mening bör vidare maximitidenför ådömande av arrest minskas från nuvarande högst trettio till högst femtondagar. I enlighet med vad som föreslås i motionen 1972: 1904 bör vidare deförändringarna vidtas att arrestant skall deltaga i tjänstgöring i den månstrafftiden överstiger samt vidkännas löneavdrag endast under tiddå han ej deltar i tjänstgöringen. Entillämpning av bestämmelser som utformats i enlighet med det anförda skulleenligt utskottets uppfattning innebära en avsevärd hu- JuU 1972: 28 25 maniseringoch liberalisering av den militära straffordningen som man uppnår enbetydande vinst i antalet utbildningsdagar. I detta sammanhang vill utskottetpåpeka det angelägna i att arrestlokalerna upprustas, så att de motsvarar dekrav, som ställs på motsvarande lokaler för civilt bruk. Ienlighet med det anförda avstyrker utskottet det i propositionen och motionerna1972: 651, 1972: 901 och 1972: 1456 upptagna förslaget att avskaffaarreststraffet som disciplinmedel för krigsmän. Härav följer att ej heller deframlagda lagförslagen rörande militära straff och disciplinmedel kan godtagas.Förslag till lagstiftning om bibehållande av arreststraffet i den reduceradeomfattning som ovan angivits och därav föranledda ändringar i lagstiftningen iövrigt bör utarbetas av Kungl. Maj:t och föreläggas undervårsessionen 1973. dels att utskottets hemställan under C bort haföljande lydelse: C. att 1. i anledning av motionerna 1972:901 och 1972: 1904, såvitt däri yrkats arreststraffets bibehållande, delsavslår 32 kap. 6 § i det i propositionen 1972: 138 framlagda förslaget tilllag om ändring i , förslaget till lag om disciplinstraff förkrigsmän och förslaget till lag om ändring i militära rättegångslagen, dels hosKungl. Maj:t hemställer om förslag till sådan lagstiftning rörande militärastraff och disciplinmedel som föranleds av vad utskottet ovan uttalat om ettbibehållande av arreststraffet i begränsad omfattning, 2. avslår motionerna 1972: 651,1972: 901 och 1972: 1456 såvitt däri yrkats arreststraffets avskaffande.