bet · FV01KU18 · 1972-12-31 00:00:00 — Konstitutionsutskottetsbetänkande nr 1972 KU 1972:18 betänkande i anledning av motionom avskaffande av filmcensuren för vuxna och införande av enfilmansvarighetslag. 1 detta betänkande behandlas motionen 1972:803 av herrUllsten m, fl, (fp). Hemställan avser: "attriksdagen hos Kungl, Maj:t begär att förslag framläggs om avskaffande avfilmcensuren förvuxna och införande även film ansvarighetslag iöverensstämmelse med filmcensurutredningens betänkande", I fråga om motiveringen hänvisas till motionen. har haft statlig filmcensur , Gällande bestämmelser om filmcensur finns i förordningen(1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m, m, och iinstruktionen för (1965:748), Enligt dessa måste varje filmsom skall visas offentligt godkännas av biografbyrån. Enligt 3 § biografförordningen får biografbyrån integodkänna film eller del av film vars förevisande på grund av det sätt varpåhändelserna skildras och det sammanhang vari de förekommer kan verka förråandeeller skadligt upphetsande eller förleda till brott. Inte heller får film ellerdel av film godkännas om dess förevisande kan anses olämpligt med hänsyn tillrikets förhållande till främmande makt eller kan lända till upplysning omförhållanden vilkas uppenbarande kan medföra men för försvaret eller eljest förrikets säkerhet. Biografbyrån får också i annat fall vägra godkänna film ellerdel av film om byrån finner att förevisande därav uppenbarligen skulle stridamot allmän lag. Film eller del av film får inte godkännas till förevisning förbarn eller för barn, som fyllt I 1 men inte , i den män denkan vålla barn i sådan åldersgrupp psykisk skada. Biografbyrån får inte vägragodkänna film på andra grunder än dessa. Till byrån är knutet ett rådgivande organ icensurärenden, . Byrån får inte avgöra sådana ärendenutan att ha inhämtat rådets yttrande om det är fråga om att helt förbjuda enfilm, att förbjuda betydande delar av en film, att förbjuda delar av en film,som har vunnit erkännande som film av betydande konstnärligt värde eller somuppenbarligen kan antas vinna sådant erkännande, eller att företa encensuråtgärd som är av normerande betydelse för verksamhetens utövande. 1 1972.4 saml. Biografbyrån består av en direktör,som är byråns chef och dessutom filmcensor, samt tre andra fast anställdacensorer. Dessutom finns en extra censor och suppleanter. Direktören utnämns avKungl, Maj:t, De övriga censorerna förordnas av Kungl. Den som vill få en film granskad skall enligtbiografförordningen göra skriftlig anmälan därom till biograftyrån. Enligtgällande instruktion kan en censor ensam fatta beslut bara om att godkänna enfilm utan inskränkning. Om han vill förbjuda en film helt eller delvis skallhan tillkalla ytterligare en censor. Kan de tvä censorerna inte enas om enfilms bedömning skall en tredje tillkallas. I detta fall blir de flestas meningbiografbyråns beslut. Vid lika röstetal gäller den mening som den som är äldsti tjänsten företräder, 1 praktiken underställs en film ofta två eller fleracensorers prövning också i tveksamma fall eller då det anses att filmensbedömning är förenad med någon principieU fråga, t, ex, hänsyn till granskningenskonsekvens och kontinuitet. 1 principfallen deltar i regel också direktören, fem ledamöter, av vilka de flesta f,n, är författare till yrket, förordnas av Kungl, Maj;t för av isänder, Kungl. Maj:t utser också en av ledamöterna att vara rådets ordförande.Vid handläggningen av ett ärende, som har hänskjutits till rådet, framläggerbiografbyrån och filmägaren sina synpunkter på fallet. Efter en interndiskussion inom rådet meddelas rådets rekommendation varvid återigenrepresentanter för byrån och filmägaren brukar vara närvarande. De har dåtillfälle att ställa frågor om rekommendationens innebörd. Mot biografbyråns beslut att höra eller inte hörafilmgranskningsrådet får talan inte föras, inte heller över rådets rekommendationer.Besvär kan däremot föras hos Kungl. Maj:t över byråns censurbeslut. Ärendenaremitteras alltid till rådet för yttrande. riksdagsbehandling av frågan m. m. Frågan om filmcensurensbibehållande prövades av riksdag. Den utredning, 1949 årsfilmkommitté, vars förslag då behandlades, hade övervägt att låta filmer förvuxna helt befrias från censur och härvid framhållit bl. a, att det råddeskarpt delade meningar om vad som är moraliskt och mentalhygieniskt farligt.Kommittén trUstyrkte dock att censuren skulle bibehållas inte bara förskyddande av barnen utan även med tanke på vuxna, därför att den behövdesfrämst som mentalhygieniskt skydd mot sadistiska och skadligt ångestpressandeinslag i filmerna. Kommittén framhöll även risken för att den statligacensuren, om den upphöide, skulle ersättas med en både godtyckligare ochsträngare privat censur, - Praktiskt taget aUa remissinstanser anslöt sig tiUförslaget om censurens bibehållande. Föredragande departementschefen (prop, 1954:116) deladeuppfattningen att censuren borde bibehållas. Dess betydelse ansåg han främst ligga i att den erbjuder ett skydd för barnen mot skadligafilmintryck. Men även när det gäller film avsedd för visning inför vuxen publikfann han censuren fylla en viktig mentalhygienisk funktion. De bestämmelser för censuren, som föreslogs ipropositionen, innebar att censurens mentalhygieniska inriktning kraftigtunderströks. Departementschefen uttalade att ingripande i filmerna eftermoraliska eller estetiska linjer inte borde få förekomma och avböjde bestämtvarie form av smakcensur. Han betonade vikten av att filmer och filmscenerbedömes inte blott efter sina rent formella element utan också med behörigthänsynstagande till filmens sammanhang, syftning och helhetsverkan. Ipropositionen föreslogs i överensstämmelse härmed vissa ändringar i den dågällande biografförordningen, variämte förordades, att jämte den existerandegränsen för barntillåtna filmer, , skulle införas en lägre gräns vid 11år. (SU 1954:112; rskr 309) ansåg att filmcensurenborde bibehållas och fann ej anledning till erinran mot de föreslagna förutsättningarnaför ingripanden av mentalhygieniska och socialetiska skäl. fanndäremot ej tillräckliga skäl för införande av alternativa åldersgränser, 1959 (prop, 1959:135; 2 LU 39; rskr 308) ersattes dentidigare biografförordningen med den nu gäUande. Frågan huruvida filmcensurenborde avskaffas behandlades inte, 1 fråga om censurens mentalhygieniskainriktning gjordes ej ändring. Däremot infördes den alternativa lägre gränsenför barntillätna filmer vid . I skrivelse till justitieombudsmannenmed anledning av begärt yttrande om filmen ifrågasatte de i beslutetrörande denna film deltagande censorerna om inte censuren för vuxen publik kunde avskaffas. Censorernauttalade vidare, att tiden var mogen för en översyn av censuren i dess helhet. 1 motioner vid riksdag (1:316 samt 1:385 och11:459) hemställdes om en utredning om den statliga filmcensurens ställning.Motionärerna angav som utredningens huvudsyfte att pröva nödvändigheten avcensur för vuxna och att pröva hur åldersgränserna för barn och minderåriga böravvägas. De hänvisade därvid till televisionens tillkomst och den förändringdetta kunde innebära. Över de till allmänna beredningsutskottet hänvisademotionerna yttrade sig ett antal organisationer och myndigheter. Förslaget omutredning tillstyrktes eller lämnades utan erinran i flertalet yttranden, 1 sitt utlåtande (1964:33) framhöll allmännaberedningsutskottet, att reglerna för filmcensuren skapade osäkerhet vidtillämpningen och att osäkerhet rådde om de motiv som kunde föranleda fortsattsärställning för behandlingen av film i förhållande till andra massmedia, Ienlighet med utskottets förslag beslöt (rskr 1964:307) med anledningav de nyssnämnda motionerna att hos Kungl, Maj:t hemställa om tillsättande aven förutsättningslös utredning om den statliga filmcensurens ställning ochdärmed sammanhängande spörsmål. Avslutat och pågående utredningsarbete m. m. Den av riksdag begärdautredningen om filmcensuren tillkallades (riksdagsber. 1965: E 56).Utredningen, som antog namnet filmcensurutredningen, avlämnade 1967 betänkandetFilmens inflytande på sin publik (SOU 1967:13) och 1969 slutbetänkandet Filmen- censur och ansvar (SOU 1969:14), I slutbetänkandet föreslog utredningen attförhandsgranskningen av film skulle begränsas till film avsedd att visasoffentligt för barn under och att filmen i övrigt inte skulle varaunderkastad någon förhandskontroll från samhällets sida, 1 stället borde enligtutredningen filmen, i likhet med andra media, vara underkastad samhällskontroUi efterhand genom införande av särskilda ansvarsregler för missbruk avyttrandefriheten i film. Utredningen framlade också bl. a, ett förslag tillfilmansvarighetslag med regler i sistnämnda hänseende. Dessa ansluter i saktill bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen (TF) och formellt i stora delartill reglerna i radioansvarighetslagen. Utgångspunkten för filmcensurutredningens bedömningar varatt hänsyn till yttrandefriheten och till friheten att obehindrat ta del av deframställningar av olika slag man själv önskar strider mot varje form avcensur. Vid övervägande av olika synpunkter på censurfrågan kom utredningenfram till att det enda som skulle kunna motivera censur var att filmen har enskadlig inverkan på publiken och att censur är bättre ägnad att motverka sådaninverkan än de former av offentlig eller annan kontroll som annars används föratt minska sådana skador i samhället. Denna konklusion hade enligt utredningenssätt att se olika konsekvenser för bedömningen av behovet av censur av filmförvuxna och behovet av barncensur. Vuxencensur borde enligt utredningensmening slopas, om det infe visas att det sannolikt föreligger risk för skadaför vuxna och att censuren har en speciell förmåga jämfört med andrareaktionsformer att motverka dessa skador. Barncensur däremot borde bibehållas,om det inte visas att det är osannolikt att barn tar skada av att se film.Huvudfrågan för utredningen var om möjligheten att förbjuda film för vuxnaborde bibehållas. För att vinna klarhet i denna fråga övervägde utredningeneventuellt möjliga skaderisker för vuxna att se film. Därvid fann utredningennär det gällde filmer som skildrar sexuella motiv att det inte förelåg några vetenskapUgaundersökningar, som gav tUlräckligt stöd för att sådana framställningar skulleha några skadliga verkningar pä en normal publik, I fråga om våldsfilm fannutredningen att det material som stått till utredningens förfogande inte gavstöd för att vuxna, normala människor löpte större risk att ta skada om de sågvåldsfilm än om de tog del av framställningar eller yttringar av våld i andrasammanhang. För att genom censur effektivt motverka de skaderisker, som dockkan finnas, torde det enligt utredningen krävas att en större del avbiografrepertoaren förbjöds och att en radikal censur infördes också för andramedia. Dessa konsekvenser var det emellertid enUgt utredningens mening orimUgtatt ta. Slutsatsen av vad som anförts i betänkandet i denna del var således att vuxencensuren borde avskaffas.Utredningen framhöll emellertid därvid att ett eventuellt upphävande avvuxencensuren måste få karaktären av försök. Om fortsatt forskning skulle gebelägg för att filmen medför påtagliga skadeverkningar för vuxna borde fråganenligt utredningen omprövas. Båda de av filmcensurutredningen avgivna betänkandena harremissbehandlats. (Ju 1970:51)tUlkallades 1970 för att utreda frågan om enhetlig reglering i grundlag avyttrandefriheten i massmedier m. m, 1 direktiven erinras bl, a. om att radion,televisionen och filmen spelar en allt större roll som medel förinformation och åsiktsbildning. Enligt departementschefen ter det sig därförfrän principiell synpunkt mindre följdriktigt att inte skyddet föryttrandefriheten i dessa massmedier vilar på en författningsgrund som är avsamma karaktär som tryckfrihetsförordningen (TF), Utgångspunkten för utredningensöverväganden bör enligt direktiven vara, att yttrandefriheten i massmedierskall beredas ett så fullständigt och effektivt skydd som möjligt och att degrundläggande reglerna härom skall finnas i grundlag. Vad gäller film erinras idirektiven om de förslag som framlagts av fUmcensurutredningen i dessslutbetänkande och som för direktivens meddelande var föremålför Kungl, Maj:ts prövning. Departementschefen uttalade att i den månlagstiftning kommer till stånd på grundval av förslaget, blir det utredningenssak att därefter överväga om och i så fall i vilken utsträckning lagstiftningenbör ges grundlags karaktär. De grundlagsbestämmelser som behövs till skydd föryttrandefriheten i massmedier bör enligt direktiven samlas i en särskUd massmedielagsom får ersätta TF, I fråga om lagstiftningens sakliga innehåll bör översynenha TF som utgångspunkt. Det betonas att man givetvis i vissa hänseenden måsteha skilda regler för olika slag av massmedier. Vad gäller innehållet i enmassmedielag framhåller direktiven bl, a, att däri bör tas in förbudet motcensur, som sägs vara av grundläggande betydelse för upprätthållandet avyttrandefriheten. Det sägs att reglerna om ansvar och skadestånd vid missbrukav yttrandefriheten har nära samband med censurförbudet. Också de grundläggandereglerna om inskränkningar i yttrandefriheten bör enligt departementschefensjälvfaUet ha sin plats i grundlag. Genom beslut den 22 oktober 1971överlämnade Kungl, Maj:t filmcensurutredningens betänkanden jämte däröver avgivnaremissvar utom i vad avser barncensurens organisation tUlmassmedieutredningen för att tagas under övervägande vid fullgörandet av det åtutredningen givna uppdraget. Det berörda konseljbeslutet av omnämnsi prop, 1972:1 bil, 10 under avsnittet B 6, (s, 23 f,) isamband med att departementschefen där tar upp vissa frågor rörandefUmcensurens organisation. Departementschefen framhåUer i detta sammanhang attmeningarna varit mycket delade i den centrala frågan rörande vuxencensurensfortbestånd, ,både i den allmänna debatten och Enligt departementschefen börfrågan om filmcensur inte nu behandlas isolerat. Frågan bör senare prövas isammanhang med andra ställningstaganden tUl yttrandefrihetsproblem påmassmediernas område. Biografbyrån och fUmgranskningsrådet bör, sägerdepartementschefen, i avvaktan på ställningstagande till de förslag sommassmedieutredningen kan komma att lägga fram fungera på i princip samma sättsom . Vissa ändringar föresläs dock i fråga om granskningen av sådanfilm som visas för barn . Frågan härom behandlas avkulturutskottet. I förevarande motion begärs attförslag framläggs om avskaffande av filmcensuren för vuxna och införande av enfilmansvarighetslag i överensstämmelse med vad som föreslagits ifilmcensurutredningens slutbetänkande. De i motionen aktuahserade frågorna övervägs förnärvarande inom massmedieutredningen som ett led i dess uppdrag, I detta lägebör enligt utskottets mening nu inte ta stäUning i de berördasakfrågorna. attmotionen 1972:803 inte föranleder någon åtgärd, den 11 aprU 1972 På konstitutionsutskottetsvägnar Närvarande: herrar i Luttra (c). (),(). (), (), herrar (), iTroUhättan (s), (). (), i (m), iEskilstuna (s), (), Fiskesjö (c), i (s) och Schött(m). av (), vUken anfört: Utskottsmajoriteten avstyrkermotionen 1972:803 med hänvisning till massmedieutredningen. Utredningensdirektiv hänvisar tUl filmcensurutredningens betänkande på bl. a, följandesätt: "I den mån lagstiftning kommer tUl stånd på grundval av förslaget,bUr det utredningens sak att därefter överväga om och i så fall i vUkenutsträckning lagstiftningen bör ges grundlags karaktär," Enligt direktivenkommer alltså sakbehandlingen av frågan om fUmcensur för vuxna att tas upp iannan ordning än i massmedieutredningen. Några tUläggsdirektiv på denna punkthar inte utfärdats. Kungl, Maj:t har emeUertid den 22oktober 1971 överlämnat filmcensurutredningens betänkande med remissvar"till massmedieutredningen för att tagas under övervägande vidfuUgörandet av det åt utredningen givna uppdraget". Om detta skaU tolkasså att massmedieutredningen nu också skall ta stäUning i sakfrågan omfilmcensur för vuxna har utredningens uppdrag vidgats på ett påtagligt sätt.Jag kan inte se att detta är nödvändigt eller önskvärt. En parlamentariskutredning har enhälligt lagt fram förslag (SOU 1969:14) om att avskaffaförhandscensuren för fUm för vuxna. Jag delar denna principiella ståndpunkt.Starka skäl talar för en lagstiftning på grundval av fUmcensurutredningensbetänkande. Jag anser därför att utskottet bort hemställa att med bifall tUlmotionen 1972:803 hos Kungl, Maj:t begär att förslag läggs fram om avskaffandeav filmcensuren för vuxna enligt de grundläggande principerna ifUmcensumtredningens betänkande. 72 1294 S 1972