bet · FV01JuU12 · 1972-12-31 00:00:00 — Dels finns av landsting eller kommunanordnade offentliga rättshjälpsanstalter samt en statlig rättshjälpsanstalt.Dels lämnas rättshjälp inom vissa landstingsområden på grandval av avtal mellanlandsting och , det s. k. jämtlandssystemet. Detbistånd som lämnas vid rättshjälpsansfalt och enligt jämtlandssystemetavser inte bara rättegångsförfarande utan även utom-processueU rättshjälp. Vidsidan av den offentliga rättshjälpen förekommer den rättshjälpförsäkringsbolagen lämnar i form av s. k. rättsskyddsförsäkringar samt detbistånd i rättsliga angelägenheter som vissa intresseorganisationertUlhandahåUer sina medlemmar. Detnuvarande rättshjälpssystemet har i sina huvuddrag bestått ända sedan år 1920.De ändringar som har genomförts har endast utgjort reformer inom ramen för detbestående systemet. Jämtlandssystemet började utbUdas . Underårens lopp har företagits ett flertal utredningar som har berört det allmännasrättshjälp. Utredningarna har gällt både den fria rättegången och denutomprocessuella rättshjälpen. Bland betänkanden från senare tid kan nämnas"Rättegångshjälp" (SOU 1958: 40) och "Rättegångshjälp,betänkande med reviderat förslag till lag om rättegångshjälp m. (SOU1965: 13). Är 1968 tillsattes särskUda sakkunniga för att utreda frågan omrättshjälp i förvaltningsärenden. De avgav betänkandet"Offentligt biträde och kostnadsersättning i förvaltningsärenden"(SOU 1971: 76). I1970 års statsverksproposition (prop. 1970: 1 bU. 4 s. 58) framhölls att tidenvar inne att ta upp frågan om en genomgripande reform av samhällets rättshjälp.Därjämte angavs allmänna riktlinjer för en sådan reform. anfördesatt en lösning av frågan om rättshjälp i enlighet med dessa riktiinjer i vissutsträckning kunde bygga på redan tiUgängligt utredningsmaterial men attytterligare utredningsarbete måste göras. Detta ansågs böra ske inomjustitiedepartementet. Arbetetmed rättshjälpsreformen i enlighet med angivna riktlinjer bedrevs därefter inomjustitiedepartementet och ledde tUl en departementspromemoria (Ju 1970: 14)som upptog förslag till rättshjälpslag och till ändringar i rättegångsbalkenoch . Efter sedvanlig remissbehandling, varvid åtskilUga avstäUningstagandena i promemorian blev föremål för stark kritik, harföreliggande proposition utarbetats. Remisskritiken har därvid beaktats iåtskilliga hänseenden. Denföreslagna lagstiftningens huvudsakliga innebörd är följande. Rättshjälpskall i princip kunna lämnas var och en i varje rättslig angelägenhet, därbehov av bistånd föreligger, oberoende av om frågan behandlas vid allmändomstol, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet eller av skiljemän. föreslagna rättshjälpslagen, som innehåller reformens grundläggandebestämmelser, skUjs härvidlag mellan allmän rättshjälp, rättshjälp åtmisstänkt i brottmål och rådgivning. Rättshjälp i sistnämnda form består avkortare rådgivning eller därmed jämförligt biträde i rättslig angelägenhet. Vissa begränsningar i tUlämpningsområdet föreslås.I fråga om den allmänna rättshjälpen föreslås sålunda att andra juridiskapersoner än dödsbon inte skall kunna få rättshjälp. För angelägenhet som harsamband med den rättssökandes näringsverksamhet skall rättshjälp endast kunnalänmas i undantagsfall. Begränsningar skall också gälla för den som är bosattutomlands samt för självdeklarationer och andra liknande massärenden. Vidareskall personer i de högsta inkomstlägena vara uteslutna från allmän rättshjälpenligt lagens bestämmelser. De skall dock ha möjlighet att utnyttja de aUmännaadvokatbyråerna. Vidallmän rättshjälp enligt förslaget betalar staten kostnaderna i den rättsligaangelägenhet som rättshjälpen avser. De viktigaste kostnaderna som ersätts ärkostnader för biträde, för inställelse vid domstol eller annan myndighet ochför utredning. Den rättssökande skall efter förmåga bidra till kostnadema.Kostnadsbidraget beräknas i första hand efter årsinkomst ochunderhållsskyldighet enligt vissa schabloner i en progressiv skala. Bidragetskall kunna nedsättas eller helt efterges för de ekonomiskt sämst ställda, omsärskUda skäl föreligger. Närdet gäller rättshjälp åt misstänkt i brottmål skall liksom hittUls, oberoendeav den misstänktes ekonomiska förhållanden, offentlig försvarare vid behovförordnas. I övrigt innebär denna form av rättshjälp att inställelsekostnaderoch vissa utredningskostnader ersätts av aUmänna medel för personer i delägsta inkomstlägena; gränsen uppåt har satts vid tre basbelopp. Någotkostnadsbidrag skall inte utgå. Frikänns den tilltalade skall, väsentligen ilikhet med vad nu gäller, ersättningen tUl offentlig försvarare, kostnaden förannan rättshjälp liksom annan kostnad som utgått av allmänna medel stanna påstatsverket. Reglerna om den tilltalades skyldighet att, om han döms för brottet,återgälda statsverket sådan kostnad har mjukats upp i syfte att underlätta dendömdes återanpassning. Återbetalningsskyldighet får bl. a. inte åläggas medhögre belopp än som motsvarar vad den dömde högst skulle betala ikostnadsbidrag vid allmän rättshjälp. Fören frikänd tiUtalad som inte meddelats rättshjälp enligt rättshjälpslagensbestämmelser ger förslaget möjligheter att i efterhand få ersättning förrättegångskostnad som varit skäligen påkaUad för att tillvarata hans rätt.Förslaget innebär härvidlag en betydande utvidgning i förhållande till vad nugäller i motsvarande situation. Utgångspunkten för den nyaersättningsbestämmelsen, upptagen i 31 kap. 2 § , är att densom frikänns skall hållas i görligaste mån skadeslös för kostnad som varitnödvändig för att tillvarata hans rätt, såsom kostnad för försvarare, förvittne eller annan bevisning under förundersökningen eller vid rättegången samtför inställelse vid rätten. Rättshjälpi form av rådgivning utgör ett betydelsefullt inslag i reformen. Rådgivningskall utan särskild ansökan kunna lämnas av advokat eller biträdande juristvid advokatbyrå mot en enhetsavgift om JuU 1972:12 ' 24 Avgiften kan i speciella fall sättas ned eller helt efterges. Ersättningtill biträde och offentlig försvarare skall kurma bestämmas med ledning avtaxor. Avsikten är att taxor skall kunna fastställas för vissa typer av mål ochärenden där arbetsinsatsen erfarenhetsmässigt kan beräknas vara relativtlikartad. Närdet gäller rättshjälpens organisation föreslås att i varje län skall inrättasallmänna advokatbyråer med staten som huvudman. I första hand är avsikten atträttshjälpsanstalterna skall omorganiseras till sådana byråer. I övrigt skalluppbyggnaden och dimensioneringen av allmänna advokatbyråer ske med beaktandeav förekomsten av privatpraktiserande jurister och andra förhållanden på varjeort. Deadministrativa uppgifterna på rättshjälpsområdet skall regionalt skötas avsärskilda rättshjälpsnämnder. Dessa skall pröva ansökningar om rättshjälp,förordna biträde och dessutom pröva ersättning till biträde i sådana mål ellerärenden som inte behandlas vid allmän domstol. Ersättning till biträde i måleller ärende vid allmän domstol skall prövas av domstolen. När det gällermisstänkt i brottmål skall domstolen pröva ansökan om rättshjälp, förordnaoffentlig försvarare och bestämma ersättningen till denne. Förtillsyn över och samordning av uppgifterna inom rättshjälpsområdet skallfinnas en centralmyndighet. Avsikten är att centralmyndighetsfunktionernaskall förläggas till det blivande . Uppgifterna förcentralmyndigheten skall i första hand bestå av tillsyn överrättshjälpnämndernas verksamhet. I anslutning härtiU skall centralmyndighetengenom direktiv och anvisningar sörja för en riktig och enhetligrättstillämpning i verksamheten. skall också vara fullföljdsinstansi fråga om beslut av rättshjälpsnämnderna. En viktig uppgift förcentralmyndigheten är också att utarbeta och fastställa taxor för ersättningtill biträde och offentlig försvarare. Reformen föreslås träda ikraft . Utskottet ser med tillfredsställelse att den sedanlång tid aktuella frågan om samhällets rättshjälp nu är på väg att få sinlösning. Det framlagda förslaget innebär en viktig reform som ytterst gällerden för ett rättssamhälle centrala principen om allas likhet inför lagen. Vadsom i första hand framstår som otillfredsställande med den nuvarande ordningenär att endast de ekonomiskt sämst ställda kan få rättshjälp vare sig det ärfråga om fri rättegång eller biträde genom rättshjälpsanstalt eller enligtjämtlandssystemet. Det föreliggande förslaget är ägnat att avhjälpa deimabrist; en grundtanke i reformen är att rättshjälp skall medges i sådanutsträckning att ingen av ekonomiska skäl skaUhindras från att tillvarata sina intressen i rättsligt hänseende. Enannan grundtanke som förslaget bygger på är att rättshjälp skall kunna utgå ifråga om varje rättslig angelägenhet där behov av rättshjälp föreligger,oavsett om ärendet behandlas av domstol eller förvaltningsmyndighet ellergäller rådfrågning vid förhandling eller Uknande. Genom tillgodoseendet häravförsvmner den nackdel i den nuvarande ordningen som Ugger däri att detallmännas insatser i stor utsträckning är koncentrerade på att ge rättshjälp imål inför domstol. En ytterligare framträdande fördel med den föreslagnareformen som utskottet vUl understryka är att den rådande splittringen av detaUmännas insatser på en mängd olika myndigheter upphör. Den föreslagna samordningenunder central ledning bör enligt utskottets mening möjliggöra ett effektivareutnyttjande av tillgängUga resurser och underlätta kontrollen över samhälletskostnader för rättshjälpen. Utskottetställer sig således bakom grundtankarna i förslaget och kan också uttala sinprincipiella anslutning till de lösningar i stort som i propositionen valtsinom ramen för dessa grundläggande tankegångar. Härav följer att utskottetavstyrker bifaU till det bl. a. på kostnadsaspekter och farhågor för ökad byråkratigrandade yrkandet i motionen 1972: 1467 om avslag på propositionen. Ianslutning till godtagandet av reformen i stort finner utskottet anledningframhåUa att det vidgade ekonomiska stödet från det allmänna inte innebär attbehovet av rättshjälp ej längre behöver tillgodoses i andra former. I dettahänseende är enligt utskottets mening särskUt angeläget att framhålla attreformen inte får uppfattas så att den skulle göra de enskildarättsskyddsförsäkringarna överflödiga. Dessa kommer som delvis belyses av vadutskottet anför i det följande även i det nya systemet att spela en betydanderoll och utgör, som bl. a. lagrådet understrukit, i själva verket ettkomplement till det allmännas rättshjälp som inte kan undvaras om målen förreformen skall kunna förverkligas. Det är mot denna bakgrund angeläget attförsäkringsbranschen även efter lagstiftningens genomförande tUlhandahåUerrättsskyddsförsäkringar i erforderlig utsträckning. Svårighetema att anpassaförsäkringarna till det nya systemet torde, som framgår av bl. a.försäkringsinspektionens remissyttrande över departementspromemorian, varaöverkomliga. Isammanhanget vill utskottet också peka på de möjligheter till begränsning avden enskildes kostnader i rättsliga angelägenheter som kan ligga i förenklingav rättegångsförfarandet. Det är av vikt att en utvidgning av samhäUetsrättshjälp inte föranleder att arbetet på att effektiviseraverksamhetsformerna inom rättsväsendet kommer i skymundan. Utskottet noterarhärvidlag att frågan om förenklade rättegångsformer aktualiserats inom , överväganden inom har resulterat i enpromemoria rörande rättegången i mindre tvistemål (Ds Ju 1972: 6), som ärföremål för remissbehandling. Tilldet närmare innehåUet i promemorian återkommer utskottet under avsnittetFörenklingar i rättegångsförfarandet (s. 51). Idet följande behandlar utskottet i olika avsnitt frågor som tagits upp imotioner eller eljest tiUdragit sig utskottets särskilda uppmärksamhet. I propositionen uttalas att det aUmänna bör överhela landet tUlhanda-hålla kvalificerad personal som kan bistå aUmänheten i rättsligaangelägenheter. Utvidgningen av det allmännas advokatverksamhet bör bygga påde nuvarande rättshjälpsanstaltema och ske med riktpunkt att det skall finnasen allmän advokatbyrå i varje län. Det anges att utbyggnaden inte får ledatill att fömtsättningarna för en fristående advokatkår i väsentlig mån rabbassamt att de allmänna advokatbyråerna bör konkurrera med de privatpraktiserandeadvokaterna på lika vUlkor. Dessa förhållanden bör medföra att utbyggnaden skersuccessivt. Fråganom iraättande av allmänna advokatbyråer tas upp i flera motioner. Motionen1972: 1467 upptar sålunda vid sidan av det ovan redovisade avslagsyrkandet hemställan att beslutar att rättshjälpsanstaltema skall bibehållashos landstingen och att kostnaderna för rättshjälpsverksamheten helt skallbetalas av staten genom anslag till landstingen. Även i motionen 1972: 1473yrkas avslag på förslaget att inrätta StatUga allmänna advokatbyråer. TiU stödför yrkandet anför motionärerna att en i förhåUande till statsmakterna fri,obunden och självständig advokatkår utgör en utomordentligt viktig institutioni ett modernt demokratiskt samhälle. Den ökade efterfrågan på rättshjälp iskilda former som reformen kommer att leda till anses inte utgöra tillräckligtskäl att inrätta statliga advokatbyråer. Den föreslagna ordningen skulle varje fall på något kunna innebära risk för att de allmännaadvokatbyråerna inte kommer att vara i erforderlig grad självständiga gentemotstatsmakten. Motionärerna anser det emellertid riktigt att staten övertarkostnadema för rättshjälpen vilket inte bör hindra att landstingen kvarstår somhuvudmän för rättshjälpen och i mån av behov tar initiativ till inrättande avytterligare rättshjälpsanstalter. För det fall att nu redovisade motionsförslaginte skulle vinna gillande, hemställes i motionen 1972: beslutar att benämningen "allmän advokatbyrå" utbytes mot"rättshjälpsanstalt". Motionärerna anser det inte tillfredsställandeatt staten söker utnyttja den goodwUl som är förenad med yrkesbeteckningenadvokat. De anför vidare bl. a. att den i propositionen föreslagna benänmingeni viss mån är missvisande, eftersom ordet advokat inom hela den demokratiskavärlden betecknar en fri yrkesutövare som inte är anställd i det allmännastjänst. Utskottet vill till enbörjan erinra om att offentliga rättshjälpsanstal- ter(i några fall kallade rättshjälpsbyråer eller rättshjälpsnämnder) finnsinrättade på 15 orter (i två anstalter) samt att rättshjälp enligtjämtlandssystemet länmas inom 16 landstingsområden. Den i propositionenföreslagna utbyggnaden av samhällets rättshjälp kommer att döma av deundersökningar som gjorts uppenbarligen att öka efterfrågan på biträde iskilda rättsliga angelägenheter i sådan grad att behovet inte kan tUlgodosesinom ramen för de nuvarande rättshjälpsanstalternas och enskUdaadvokatbyråemas resurser. När det gäller frågan hur den ökade efterfrågan påbiträdeshjälp skaU mötas vUl utskottet, liksom departementschefen, understrykaatt principen om de rättssökandes möjlighet att fritt välja advokat måsteupprätthållas och att det sålunda är självklart att de fritt yrkesutövandeadvokaterna och andra privatpraktiserande jurister liksom bör varaverksamma inom rättshjälpsområdet. Principen om valfrihet leder emellertidockså till att det måste finnas möjligheter att vända sig till jurist på en avdet allmänna driven advokatbyrå. Som departementschefen framhåller finns detockså starka skäl att anta att många människor skulle föredra att få rättshjälpi den form som tillhandahålls av rättshjälpsanstalterna men som f. n. ståröppen endast för de mindre bemedlade och endast i vissa delar av landet. Motden angivna bakgmnden finner utskottet det naturligt och önskvärt att detaUmänna i enUghet med vad som angivits ovan lämnar rättshjälp över hela landetvid i princip en advokatbyrå i varje län. Beträffandede i motionerna anförda invändningama mot att staten skall övertahuvudmannaskapet för samhällets rättshjälp viU utskottet först erinra om att enav grandtankarna bakom reformen är att häva den rådande splittringen avsamhällets insatser på rättshjälpsområdet. För ett effektivt utnyttjande av deresurser som ställs till förfogande krävs att verksamheten samlas hos enhuvudman och då staten redan nu har den helt övervägande delen av ansvaret ärdet naturligt att huvudmannaskapet helt läggs i statens hand. En sådanutveckUng ligger också i linje med det senaste årtiondets reformsträvanden pårättsvårdsområdet i övrigt, t. ex. inom domstols- och polisväsendet. Det bör isammanhanget understrykas att utvidgningen av det allmännas advokatverksamheti första hand skall bygga på de nuvarande landstingskommunalarättshjälpsanstalterna, varigenom det blir möjligt att ta till vara de godaerfarenheterna av deras verksamhet. På anförda skäl tUlstyrker utskottet attstaten övertar huvudmannaskapet för samhällets rättshjälp. Medhänsyn till de farhågor för advokatkårens självständighet, som yppats i bl. a.motionen 1972: 1473, vill utskottet framhåUa att utskottet, liksom motionärema,anser en självständig advokatkår utgöra en institution av mycket storbetydelse för vår rättsordning och att reformen självfallet inte får innebäraatt principen att advokatema skall stå fria och oberoende i förhållande tUl detallmänna rubbas. farhågorsynes utskottet överdrivna. Någon antydan till utveckling av det slagmotionärerna befarar har inte förmärkts vid de hittillsvarande offentligarättshjälpsanstaltema. Det kan i sammanhanget förtjäna understrykas attcentralmyndighetens befattning med de allmänna advokatbyråerna skall begränsastUl rent administrativa ärenden. En särskUd garanti för att advokatverksamheteni det allmännas regi kommer att bedrivas under iakttagande av samma regler förgod advokatsed som de enskilda advokaterna enligt är skyldigaatt följa Ugger f. ö. i det förhållandet att chef för allmän advokatbyrå skaUvara ledamot av liksom även flertalet övriga juristerpå sådan byrå. Härigenom kommer verksamheten vid dessa byråer att i betydandeutsträckning stå inte bara under JO:s och JK:s utan även underadvokatsamfundets tillsyn. Vadslutligen beträffar det i motionen 1972: 1470 upptagna spörsmålet rörandebenämningen allmän advokatbyrå vill utskottet peka på att en grundtanke ipropositionen rörande advokatverksamhetens bedrivande är att lika konkurrensskall råda mellan det allmännas advokatverksamhet och den som bedrivs avprivatpraktiserande jurister. Med hänsyn härtill och tUl det förhåUandet attverksamheten på de allmänna advokatbyråerna i största utsträckning kommer attomhänderhas av advokater är enligt utskottets mening den i propositionenföreslagna benämningen väl vald. Ienlighet med det anförda tUlstyrker utskottet bifall till Kungl. Maj:ts förslagi fråga om inrättandet av allmänna advokatbyråer och avstyrker bifall tiU de härbehandlade yrkandena i motionerna 1972: 1467, 1972: 1470 och 1972: 1473. Enligt 6 § i förslaget till rättshjälpslag skallallmän rättshjälp få lämnas fysisk person i rättslig angelägenhet om hanbehöver sådant bistånd. Med hänsyn till rättshjiUpens karaktär av social förmånförordas vissa begränsningar av rättshjälpens tillämpningsområde. Sålundaskall rättshjälp i princip inte få utgå till den som har en årsinkomst somöverstiger åtta gånger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Vidareskall rättshjälp ej få lämnas näringsidkare i angelägenhet som har samband medhans näringsverksamhet, om inte särskilda skäl föreligger för rättshjälp medhänsyn till hans ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. Rättshjälpskall inte heller utgå till annan juridisk person än dödsbo. Även vissa andrabegränsningar i tillämpningsområdet föreslås i propositionen. Fråganom rättshjälp i angelägenhet som har samband med näringsverksamhet tas upp itre motioner. Under åberopande av att stark kritik mot den föreslagnabegränsningen av rättshjälpen såvitt gäller nä- ringsidkareframkommit under remissbehandlingen yrkas sålunda i motionen 1972: hos Kungl. Maj:t hemställer om nya överväganden och förslag senasttUI riksdag som tiUgodoser vad som anförts i motionen om rättshjälp åtnäringsidkare. I avvaktan på sådant förslag vill motionärerna emellertid intemotsätta sig att nu antager det genom propositionen framlagdaförslaget. Enligt motionärerna bör särskUt beaktas att rättshjälp inte längreskall vara förbehållen de sämst ställda utan kommer att utgå även tUl inkomsttagaremed relativt höga inkomster. Med hänsyn härtUI är det enligt deras mening interimUgt att utesluta näringsidkarna från rättshjälp i den utsträckning somföljer av Kungl. I motionerna 1972:1471 och 1972: 1473framställs yrkanden av innebörd att skall besluta att den ilagtexten föreslagna inskränkningen för näringsidkare att få rättshjälp utgår.Motionärerna motiverar yrkandet bl. a. med att det föreslagna stadgandet avseren heterogen grapp personer som utövar sin näring under högst varierande ekonomiskaförhållanden och alt det inte kan vara riktigt att t. ex. hantverkare, lantbrukare,handlande och författare alltid skall hålla en ekonomisk beredskap för attkunna betala eventuella rättegångskostnader. UtskottetvUl till en början nämna att den inledningsvis berörda departementspromemorianupptog förslag om en sådan begränsning av rättshjälpen såvitt gällernäringsidkare att rättshjälp inte fick beviljas om det ej med hänsyn tiUsökandens ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet förelågsynnerliga skäl härför. Flertalet av de remissinstanser som uttalade sig ifrågan ställde sig avvisande till den föreslagna begränsningen underframhållande av bl. a. sådana synpunkter som anförs i motionema. Det förslagtill avgränsning som det nu föreliggande förslaget till rättshjälpslaginnehåller i 8 § innebär en viss utvidgning av området för rättshjälp iförhåUande till promemorians förslag. Maj:ts förslag förutsättsför rättshjälp till näringsidkare att särskUda skäl föreligger med hänsyn tillnäringsidkarens ekonomiska förhållanden eller sakens beskaffenhet. Utskottetfinner för sin del, liksom departementschefen, att bedömningen bör ske medutgångspunkt från att rättshjälpen i första hand bör ge skydd vid oförutseddahändelser som berör den enskildes personliga och ekonomiska förhåUanden. Derättsliga angelägenheterna i näringsverksamhet är av annan karaktär än iprivatlivet och varierar dessutom starkt med hänsyn tUl verksamhetens art ochomfattning. Det rättsskyddsbehov som föreligger i näringsverksamhet bör därförsom departementschefen anför i princip tillgodoses på annat sätt än genomrättshjälp med stöd av det allmänna, t. ex. genom någon form av försäkringeller genom förmedling av någon intresseorganisation. Skäl för en sådanbegränsiung av möjligheterna till rättshjälp för näringsidkare utgör enligtutskottets mening också det förhållandet att kostnader för biträde i,rättsligaan- gelägenheterofta är én normal företeelse i affärslivet, jämförbar med andra driftskostnadersom kan påverka rörelsens resultat. A andra sidan kan det emeUertid, somdepartementschefen framhåUer, förekomma fall där rättshjälp bör kunna komma ifråga även beträffande rättslig angelägenhet som har samband mednäringsverksamhet. Så kan t. ex. vara fallet beträffande vissa småföretagare,som praktiskt sett står löntagarna nära, eller när sambandet med de privataförhållandena är sådant att rättshjälp inte bör vägras. Den särregel som propositionenupptar om möjlighet för näringsidkare att få rättshjälp om särskUda skälföreligger framstår därför enligt utskottets mening som väl motiverad. Regelnbör enligt utskottets mening göra det möjligt att undvika stötande konsekvenserav att rättsliga angelägenheter i näringsverksamhet i princip ställs utanförrättshjälpens tUlämpningsområde. Det sagda utesluter icke att anledning kan:finnas att följa utvecklingen med uppmärksamhet och att ånyo överväga frågansedan erfarenheter vunnits av det nya systemets tUlämpning. Detta uttalande haravseende på skilda grapper av näringsidkare, däribland de renskötande samerna,vilkas möjligheter att få rättshjälp aktualiserats i utskottet bl. a. genom enskrift från .