bet · FV01JuU26 · 1972-12-31 00:00:00 — Justitieutskottetsbetänkande nr 1972 JuU 1972: 26 Justitieutskottetsbetänkande i anledning av Kungl. Maj:ts i propositionen 1972: 98 upptagnaförslag till lag om ändring i , m. m. (ang. svensk straffrättstillämplighet i rummet, m. Genom en dagtecknad proposition,1972: 98, har Kungl. Maj:t, under åberopande av utdrag av statsrådsprotokolletöver justitieärenden och lagrådets protokoll, föreslagit att dels antaga ipropositionen framlagda förslag till 1) lag om internationelltsamarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, 2) lag om ändring iutlänningslagen (1954; 193), 3) lag om ändring i , 4) lag om ändring i lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands, 5) lag om ändring i lagen (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet, 6) lag om ändring i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 7) lag om ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner, delsgodkänna den i undertecknade europeiska konventionen ombrottmålsdoms internationella rättsverkningar med förbehåll mot avdelning 1 idel III av konventionen, dels såvitt bestämmelserna i denna avdelning innebärhinder mot lagföring i för brott, för vilket det lindrigaste straff somär stadgat i svensk lag är fängelse eller däröver, dels såvitt dessabestämmelser innebär hinder mot verkställighet i av här i landet ådömdeller ålagd påföljd för brott, samt med förklaring enligt artiklarna 15.3,19.2 och 64.3. Riksdagenantog under vårsessionen (JuU 1972: 16, rskr 1972: 233) de under 1) och 2)angivna förslagen samt godkände den europeiska konventionen om brottmålsdomsinternationella rättsverkningar med förbehåll mot avdelning 1 i del III avkonventionen och med förklaring enligt artiklarna 15.3, 19.2 och 64.3.Behandlingen av övriga lagförslag uppsköts till höstsessionen. JuU 1972: 26 2 I den del propositionen inte sakbehandlats avriksdagen innehåller den främst förslag till ändrade regler i försvensk straffrätts tillämplighet i fråga om brott som har begåtts utomlands.Bl. a. föreslås införandet av en allmän regel om krav på dubbel straffbarhet,vilket innebär att gärning begången utomlands med endast vissa angivna undantagmåste vara straffbar också enligt gämingsortens lag för att kunna bestraffas iSverige. Vidare föreslås att utländsk brottmålsdom i viss utsträckning skallvara hinder för ny rättegång här i landet om ansvar för samma gärning. I motionen 1972: 1706 av herrar () ochPolstam (c) hemställs, att avslår förslaget till ändring av 2 kap. 2och 3 §§ till den del ett tillträde till konvention intenödvändiggör en ändring samt att vederbörande utskott utarbetar erforderliglagtext. Motionärernabefarar att kravet på dubbel straffbarhet skall medföra betydande praktiskasvårigheter, som inte står i rimlig proportion till de principiella fördelarsom möjligen kan vinnas. Erforderliga undersökningar om gärningsortens lag kanenligt motionärerna bli både tidsödande och i många fall osäkra, framför alltnär det gäller länder med rättssystem av helt annan art än vårt. I motionenuttalas vidare, att det i vissa fall kan vara stötande att straffa en personenligt svensk strafflag for en gärning som var straffri enligt gärningsortenslag, särskilt om gärningsmannen länge bott i utlandet och anpassat sig efterrättsordningen där. Mot denna bakgrund föreslår motionärerna att nuvarandehuvudprincip för svensk straffrätts tillämplighet bibehålls men att domstolskall få möjlighet att efter skälighetsprövning nedsätta eller efterge straffmed hänsyn till rättsreglerna på gämingsorten. De ovan under 3)7) angivna, vid propositionenfogade lagförslagen är av följande lydelse: Lag om ändring i Härigenomförordnas i fråga om dels att 2 kap. 13 och 6 §§ skall ha nedanangivna lydelse, dels att i balken skall införas en ny paragraf, 2 kap. 5 a §,av nedan angivna lydelse. Föreslagen lydelse 2 KAP. 1§ Den som begått brott här i riket dömes efter svensk lagoch. vid svensk domstol. Detsamma gäller, om det är ovisst var brott förövatsmen skäl finnes antaga att det är begånget inom riket. För brott som begåtts här i riket dömes efter svensk lagoch vid svensk domstol. Detsamma gäller, om det är ovisst var brott förövatsmen skäl finnes antaga att det är begånget inom riket. Ar brott begånget utom riket av svensk medborgare eller avutlänning med hemvist i , dömes efter svensk lag och vid svenskdomstol. Har annan utlänning utom riket begått brottslig gärning,vilken ej var fri från ansvar enligt lag som gällde på gärningsorten, dömesefter svensk lag och vid svensk domstol, om han efter brottets begående blivitsvensk medborgare eller tagit hemvist här i riket eller om han är dansk,finsk, isländsk eller norsk medborgare och finnes här, så ock eljest om hanfinnes i riket och å brottet enligt svensk lag kan följa fängelse i mer än sexmånader. För brott som begåtts utom riket dömes efter svensk lagoch vid svensk domstol, om brottet begåtts 1. avsvensk medborgare eller av utlänning med hemvist i , 2. avutlänning utan hemvist i , som efter brottet blivit svensk medborgareeller tagit hemvist här i riket eller som är dansk, finsk, isländsk ellernorsk medborgare och finnes här, eller 3. av annanutlänning som finnes här i riket och å brottet enligt svensk lag kan följafängelse . Första stycket gäller ej, om gärningenär fri från ansvar enligt lagen på gärningsorten eller om den begåtts inomområde som ej tillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än bötericke kan följa på gärningen. I fall som avses i denna paragraf må ej ådömas påföljdsom är att anse som strängare än det svåraste straff som är stadgat för brottet enligt lagen pågärningsorten. Utlänning, som utom riket begått brott, dömes även iannat fall än ; 2 sägs efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. om han förövat brottet å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om han var befälhavare eller tillhörde besättningen å så dant fartyg och begått brottet i tjänsten, 2. om han begåttbrottet å område där avdelning av krigsmakten befann sig, dock i fall han ejvar krigsman allenast om avdelningen befann sig å området för annat ändamål änövning, 3. ombrottet förövats mot , svensk medborgare eller svensk menighet,inrättning eller sammanslutning eller mot utlänning som hade hemvist iSverige, eller 4. om brottet är kapning avluftfartyg eller folkrättsbrott. För brott som begåtts utom riket dömes även i armat fallän som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. om brottetförövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det begåtts itjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å sådant fartyg, 2. om brottet begåttsav krigsman å område där avdelning av krigsmakten befann sig eller, om detbegåtts av annan än krigsman å sådant område och avdelningen befann sig där förannat ändamål än övning, 3. ombrottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eller svenskallmän inrättning, 4. om brottet begåtts inom om råde som ej tillhör någon stat och förövats mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller en skild inrättning eller mot utlän ning med hemvist i , 5. om brottet är kapning av luftfartyg eller folkrättsbrott, eller 6. om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver. Senaste lydelse 1971:188. Har fråga om ansvar för gärningprövats genom lagakraftägande dom, meddelad i främmande stat där gärningenförövats eller i främmande stat som har tillträtt den europeiska konventionenden om brottmålsdoms internationella rättsverkningar, må JuU 1972: 26 den tilltalade ej här i riket lagforas för samma gärning, 1. om hanhar frikänts från ansvar, 2. om hanhar förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts, 3. om ådömdpåföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller 4. om ådömdpåföljd har bortfallit enligt lagen i den främmande staten. Första stycket gäller ej i fråga om brott som avses i I §eller 3 § 3, 5 eller 6, såvida ej lagföringen i den främmande staten har skettpå begäran av svensk myndighet. Har fråga om ansvar för gärning prövats genom dom meddeladi främmande stat och föreligger ej på grund av vad förut i denna paragrafsagts hinder mot lagföring, må åtal för gärningen väckas här i riket endastefter förordnande av Konungen eller den Konungen bemyndigat därtill. Ej må, utan förordnande av Konungen eller den Konungenbemyndigat därtill, någon åtalas för gärning, för vilken han utom riketundergått straff eller annan ansvarspåföljd. Sker åtal här i riket, skall vidbestämmande av påföljd skälig hänsyn tagas till vad han undergått utom riket,och må därvid efter omständigheterna dömas till lindrigare straff än förgärningen är stadgat eller ock påföljd helt eftergivas. Dömes någon här i riket till ansvar för gärning förvilken han utom riket har ådömts påföljd, skall vid bestämmande av påföljd skälighänsyn tagas till vad han undergått utom riket. Finnes böter eller fängelseböra ådömas och har han utom riket ådömts frihetsberövande påföljd, skall vadhan undergått därav till fullo tillgodoräknas honom vid påföljdens bestämmande. I fall som avses i första stycket må dömas till lindrigarestraff än för gärningen är stadgat eller ock påföljd helt eftergivas. Denna lag träder i kraft . JuU 1972: 26 Lagom ändring i lagen (1971: 965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands Härigenom förordnas, att 5 § lagen (1971: 965) omstraff för trafikbrott som begåtts utomlands skall upphöra att gälla vidutgången av . Lagom ändring i lagen (1966: 78) om förbud i vissa fall mot rundradiosändning påöppna havet Härigenom förordnas, att 5 § lagen (1966: 78) omförbud i vissa fall mot rundradiosändning på öppna havet skall erhålla ändradlydelse på sätt nedan anges. 5§ Utlänning, som utom riket be- Den som utom riket begått broti gått brott som avses i1 eller 2 §, som avses i 1 eller 2 § dömes, dömes, om han finnes här, efter om han finnes här, efter denna lag denna lag och vid svensk domstol, och vid svensk domstol, även om även om 2 kap. 2 eller 3 § brotts- 2 kap. 2 eller 3 § ej balken ej är tillämplig. är tillämplig och utan hinder av 2 kap. 5 a § första ochandra styckena nämnda balk. Åtal mot svensk för brott som rör sändning, vilkenej är avsedd att mottagas eller kan mottagas i och ej heller orsakarmenlig störning för radiotrafik här, eller åtal mot utlänning får även i annatfall än som anges i 2 kap. 5 § väckas endast efter förordnande avKonungen eller den Konungen bemyndigar. Dennalag träder i kraft . JuU 1972: 26 Lagom ändring i lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln Härigenom förordnas, att 14 § lagen (1966: 314) omkontinentalsockeln skall erhålla ändrad lydelse på sätt nedan anges. 14 § Utlänning, som utom riket be- Den som utom riket begått brott gått brott som avses i11 eller som avses i 11 eller 13 § dömes, 13 §, dömes, om han finnes här, om han finnes här, efter denna efter denna lag och vid svensk lag och vid svensk domstol, även domstol, även om 2 kap. 2 eller om 2 kap. 2 eller 3 § brottsbal- 3 § ej är tillämplig. ken ej är tillämplig och utan hin- der av 2 kap. 5 a §första och andra styckena nämnda balk. Åtal för brott som avses i 11 § första och tredjestyckena får väckas endast efter förordnande av Konungen eller den Konungenbemyndigar. Brottsom avses i 13 § får åtalas av åklagare endast efter angivelse av målsägande. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1971:176) om vissa internationella sanktioner Härigenom förordnas, att 11 § lagen (1971: 176) omvissa internationella sanktioner skall erhålla ändrad lydelse på sätt nedananges. Densom bryter mot förbud som meddelats med stöd av 38 § dömes, om gärningenskett uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst eller, om gärningenskett av grov oaktsamhet, till böter eller fängelse . Iringa fall skall ej dömas till ansvar. Föranstiftan av eller medhjälp till gärning som avses i första stycket dömes ejtill ansvar. / den mån det påkallas med anledning av besluteller rekommendation som avses i 1 § första stycket kan Konungen förordna attsvensk medborgare, som utom riket begått brott som avses i denna paragraf,skall dömas efter denna lag och vid svensk dom- JuU 1972: 26 8 stol,även om 2 kap. 2 eller 3 § ej är tillämplig och utan hinder av 2kap. 5 a § första och andra styckena nämnda balk. Dennalag träder i kraft . I detta betänkande behandlas förslag till ändringari 2 kap. och till följdändringar i annan lagstiftning vilkaupptagits i den från vårsessionen delvis uppskjutna propositionen 1972: 98 samten i anledning av propositionen väckt motion. Propositionen i övrigt, bl. a.såvitt avser fråga om godkännande av den i undertecknadeeuropeiska konventionen om brottmålsdoms internationella rättsverkningar, varföremål för bedömning under vårsessionen. Denu ifrågavarande lagförslagen, som främst syftar till en begränsning av densvenska jurisdiktionsrätten i brottmål, berör huvudsakligen reglerna om svenskstrafflags tillämplighet i rummet och om rättsverkan i av utländskbrottmålsdom. gällande bestämmelser i dessa hänseenden finns i 2 kap.brottsbalken. Förnärvarande har svensk domstol behörighet att pröva samtliga i begångnabrott. I detta avseende föreslås ingen ändring. I fråga om brott som harbegåtts utomlands omfattar den svenska straffrättsliga kompetensen till enbörjan brott som har begåtts av svensk medborgare eller utlänning med hemvisti . Även brott begånget utomlands av annan utlänning kan under vissaomständigheter höra under svensk jurisdiktion. Var gärningen inte fri frånansvar enligt lag som gällde på gärningsorten, döms utlänningen sålunda eftersvensk lag och vid svensk domstol, om han efter brottet har blivit svensk medborgareeller tagit hemvist här i landet, om han är medborgare i annat nordiskt landoch finns här eller om på brottet kan följa fängelse ochhan finns här. I vissa specialfall omfattas brott begånget utomlands avutlänning utan hemvist i av den svenska behörigheten oberoende av omgärningen var straffbar enligt gärnings-ortens lag. Det gäller bl. a. om brottethar förövats ombord på svenskt fartyg eller luftfartyg eller på område däravdelning av krigsmakten befann sig, om brottet har förövats mot svensktintresse eller om brottet är kapning av luftfartyg eller folkrättsbrott. Densvenska straffrättsliga behörigheten begränsas i viss utsträckning av krav påsärskild åtalsprövning. Brott som har förövats utom riket JuU 1972: 26 9 fåri princip åtalas endast efter förordnande av Kungl. Maj:t eller den Kungl. Maj:thar bemyndigat att ge åtalsförordnande. Riksåklagaren har fått sådantbemyndigande för vissa kategorier av brott. Vid den särskilda åtalsprövningenkan beaktas bl. a. huruvida gärningen var straffbar på gärningsorten. I vissafall krävs inte särskilt åtalsförordnande. Detta gäller bl. a. om brottet harbegåtts i nordiskt land, på svenskt fartyg eller av svensk eller annan nordiskmedborgare mot svenskt intresse. Beträffandeverkan av utländsk brottmålsdom gäller i princip att den svenska straffrättsligabehörigheten inte inskränks i de fall då fråga om ansvar för gärningen redanhar prövats av utländsk domstol. Utländsk brottmålsdom har sålunda i allmänhetendast den rättsverkan att det fordras särskilt förordnande för att väcka åtalhär i landet, om den misstänkte har dömts för samma gärning utomlands och pågrund av domen har avtjänat straff eller annan ansvarspåföljd utom riket. Väcksåtal, skall domstolen vid bestämmande av påföljd ta skälig hänsyn till påföljdsom den åtalade har undergått utomlands. Visst undantag från dessa regler hargjorts i nordiska verkställighetslagen beträffande brottmålsdom som harmeddelats i annat nordiskt land. propositionen föreslagna ändringen i 2 kap. 2 § innebär att försvensk strafflags tillämplighet på brott utomlands införs en huvudregel omkrav på dubbel straffbarhet, vilket medför att gärning som är fri från ansvarenligt lagen på gärningsorten undantas från den svenska jurisdiktionsrätten.Enligt stadgandets avfattning måste även gärningsortens regler om preskriptionbeaktas. Svensk strafflag skall inte heller vara tillämplig, om gärningenbegåtts inom område som inte tillhör någon stat och brottet enligt svensk lagär ett rent bötes-brott. Som en följd av huvudregeln om krav på dubbel straffbarhetföreslås i paragrafens tredje stycke en regel, enligt vilken domstol vid lagföringför brott som begåtts utom riket har att ta hänsyn till gärningsortens lagäven på det sättet att ett i denna föreskrivet straffmaximum skall respekterasvid bestämmande av påföljd. Enligtden föreslagna lydelsen av 2 kap. 3 § upptar lagrummet i sexpunkter vissa specialfall som oberoende av innehållet i lagen på gämingsortenfaller under svensk straffrättslig jurisdiktion. Från kravet på dubbel straffbarhetundantas sålunda bl. a. brott som förövats mot , svensk kommun ellerannan menighet eller svensk allmän inrättning (svenskt offentligt intresse).Beträffande brott mot svensk medborgare, svensk sammanslutning eller enskildinrättning eller mot utlänning med hemvist i (svenskt enskilt intresse)föreslås den begränsningen i straffskyddet vid utomlands begångna gärningar,att de skall falla under svensk jurisdiktion endast om de begås inom område somej tillhör någon stat. Kapning av luftfartyg och folk- rättsbrott skall alltid vara underkastade svenskstraffrättslig behörighet. I sjätte punkten föreslås en ny regel som innebäratt den svenska jurisdiktionsrätten kommer att omfatta varje brott, för vilketenligt svensk lag inte är stadgat lindrigare straff än fängelse , oavsettvar och av vem brottet förövats. Härunder faller bl. a. sådana brott som mord,dråp, människorov, grovt rån och grov mordbrand. Beträffande verkan av utländsk brottmålsdom föreslås i 2kap. 5 a § en ny reglering i anslutning till bestämmelser i brottmålsdomskonventionen.Enligt lagrummet skall en utländsk brottmålsdom, som meddelats ikonventionsstat eller i stat där brottet begicks, i särskilt angivna fallutgöra hinder för ny lagföring här i riket beträffande samma gärning. Såföreslås bli fallet om den tilltalade frikänts, om han förklarats skyldig tillbrottet utan att påföljd ådömts, om ådömd påföljd verkställts eller verkställighetpågår eller om ådömd påföljd bortfallit enligt lagen i den främmande staten.Från dessa nya regler föreslås emellertid undantag beträffande brott sombegåtts här i riket och brott mot svenskt offentligt intresse. Inte hellerskall angiven verkan tillkomma dom, som avser kapning av luftfartyg ellerfolkrättsbrott eller brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff änfängelse . I 2 kap. 6 § föreslås i direkt anslutning tillbestämmelser i brottmålsdomskonventionen regler om att när någon här i landetdöms till ansvar för gärning, för vilken han undergått påföljd utomlands,hänsyn skall tas till vad han sålunda utstått och att i vissa fall avräkningskall ske för sålunda undergången påföljd. I den i anledning av propositionen väckta motionen 1972:1706 framställs yrkande av innebörd att nuvarande huvudprincip för svenskstraffrätts tillämplighet skall bibehållas. Till stöd härför åberopar motionärernabl. a. att ett accepterande av principen om dubbel straffbarhet kan befaras medförabetydande praktiska svårigheter. Utskottet finner till en börjananledning framhålla att kraven på ett ökat internationellt hänsynstagande tillde interna straffrättsliga regleringarna i olika stater växer i ett skede dådet internationella samarbetet på straffrättens och kriminalpolitikens områdefår allt större omfattning och allt fastare former. Redan detta förhållandemotiverar en omprövning av den svenska straffrättsliga kompetensen, som vid eninternationell jämförelse framstår som anmärkningsvärt vidsträckt. Ett uttryck för ökat internationellt hänsynstagande avangivet slag är de i brottmålsdomskonventionen upptagna reglerna om hinder fören stat att i angivna fall lagfora en person för en gärning för vilken hantidigare dömts i annan konventionsstat. De i anslutning till konventionen föreslagnanya reglerna i 2 kap. 5 a § om brottmålsdoms internationellarättsverkan innebär som framgår av redogörelsen ovan att utländsk brottmålsdomtillerkänns större rättsverkan än f. n. JuU 1972: 26 11 skottetsmening möter det inte några principiella betänkligheter att begränsaomfattningen av svensk domstols jurisdiktion på sätt som följer av dessaregler. Åtskilligaskäl talar också för en sådan begränsning av den svenska jurisdiktionsrättensom följer av en allmän regel om krav på dubbel straffbarhet, enligt vilken irättstillämpningen hänsyn måste tas till gärningslandets lagstiftning vidavgörande av frågan om en gärning som begåtts utomlands kan bestraffas iSverige. Visserligen kan det göras gällande att bestämmelserna om särskildåtalsprövning medger att tillbörlig hänsyn kan tas till den straffrättsligaregleringen på gärningsorten. Häremot kan dock invändas att det får anses principielltmindre tillfredsställande att frågan om en gärnings straffbarhet kan avgörasförst genom diskretionär prövning i varje särskilt fall; det kan naturligeninte undvikas att en dylik ordning leder till viss rättsosäkerhet. Enannan rent principiell synpunkt som kan anläggas på frågan om införandet av enhuvudregel om krav på dubbel straffbarhet är att de nuvarande reglerna omsvensk strafflags tillämplighet utomlands låter sig mindre väl förena med den ianslutning till konventionen föreslagna regleringen av utländsk brottmålsdomsrättsverkan. Om man från svensk sida respekterar en frikännande utländsk domäven när frikännandet har skett på grund av att gärningen inte var straffbar pågärningsorten, kan som departementschefen uttalar den svenskastrafflagstiftningen inte innehålla regler enligt vilka åtal kanväckas för samma gärning om ansvarsfrågan ännu inte prövats i utlandet. Accepterarman den föreslagna regleringen beträffande utländsk brottmålsdoms rättsverkan,bör man alltså ändra stadganden om svensk straffrättsligkompetens på motsvarande sätt. Vidsidan av dessa skäl av principiell natur talar andra omständigheter för enbegränsning av den nuvarande svenska straffrättsliga kompetensen. En nackdelmed långtgående behörighetsregler, vilka inte begränsas av hänsyn tillgärningsortens lag, finner utskottet sålunda ligga däri att åtal för brottutomlands kan drabba svenska medborgare synnerligen ojämnt, eftersom det oftakan vara en tillfällighet om det blir känt för svenska myndigheter att ensvensk förövat en gärning som är strafffri på gärningsorten men straffbarenligt svensk lag. Skiljaktig behandling kan också föranledas av olikheter idet utredningstekniska bistånd som skilda länder kan lämna i fråga omförfaranden som är straffria på gämingsorten. En annan mindre tilltalandekonsekvens av våra nuvarande vidsträckta regler är att en svensk medborgare medhemvist i främmande stat, för vilken det kan vara naturligt att leva efter sittnya hemlands lag, vid tillfälligt besök i kan åtalas för ett förfarandesom är straffritt i hemvistlandet. Olägenheterna i angivet avseende ökas itakt med den tilltagande internationella rörligheten. A andra sidan har ilagstiftningsärendet från skilda håll yppats olika JuU 1972: 26 12 betänkligheterav närmast praktisk natur mot den föreslagna begränsningen av den svenskajurisdiktionsrätten. I den i anledning av propositionen väckta motionenuttalas sålunda farhågor för att kravet på dubbel straffbarhet skall medförabetydande praktiska svårigheter bl. a. i det hänseendet att erforderligaundersökningar om gärningsortens lag kan bli tidsödande och leda till osäkraresultat. Andra invändningar har tagit sikte på den föreslagna regleringen i 3§ av de fall då svensk straff-rättslig behörighet skall föreligga oberoende avinnehållet i lagen på gärningsorten. Härvid har särskilt påpekats deninskränkning i skyddet av svenskt enskilt intresse utomlands som förslaget innebär.Bl. a. har anförts att det kan tänkas fall då mot svenskt enskilt intresseriktade gärningar måste lämnas obeivrade i eftersom gärningslandetslagstiftning inte straffbelagt dylika förfaranden. Det gäller t. ex. vidbrottet egenmäktighet med barn och andra övergrepp mot person, industrielltspionage och narkotikabrott.