bet · FV01LU20 · 1972-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande nr 1972 LU 1972:20 betänkande i anledning av motion om stängselskyldighetvid gruvhål. I motionen 1972:920 av herrAnders.son i m. fl. (s) hemställs att nuvarande lagregler gällandestängsel kring övergivna gruvhål och i drift varande gruvor överses ochjusteras så, att skyldighet för samtliga ägare skapas om inhägnad av angivnaobjekt. Utskottet har inhämtat utlåtandenöver motionen från , , ,kommerskollegium samt länsstyrelserna i och län.Svea hovrätt har bifogat yttrande frän . Skogsstyrelsenhar vid sitt utlåtande fogat yttranden från skogsvårdsstyrelserna i ,, , , , , ochGävleborgs län. har överlämnat yttranden från bergmästarna.Bergmästaren i östra distriktet har vid sitt yttrande fogat ett yttrande frånlänsstyrelsen i . Gällande bestämmelser m. m. Enligt gällande rätt finnsstängselskyldighet inom områden som är föremål för gruvrätt. Sålunda åligger detgruvinnehavaren enligt 54 § tredje stycket i gruvlagen (1938:314) att på områdeinom och utom utmål, som tagits i anspråk för gruvarbete och därmedsammanhängande verksamhet för produkternas tillgodogörande, ensam hålla detstängsel som är nödigt. Härutöver innehåller gruvlagen ingen uttrycklig bestämmelseom stängselskyldighet. 1 stenkolslagen (1886:46 s. I) och uranlagen (1960:679)finns likaledes bestämmelser om stängselskyldighet endast i fråga omfyndigheter som är i drift. 1 samband med lagändringar i gruvlagen (prop.1952:17) berördes såväl frågan om omfattningen av gruvinnehavaren åvilandestängselskyldighet som frågan om skyldighet att hälla stängsel omkring gamlasonade gruvor som med sina öppningar innebär fara för både människoroch djur. (En gruva sägs vara sonad när arbetet där försummats så att rättentill brytning förlorats.) Departementschefen uttalade i motiven till ändringen i 54§ bl. a. att stängselskyldighet skulle åläggas gruvinnehavaren endast inominlöst område, då det principiellt icke vore riktigt att ålägga gruvinnehavarenstängselskyldighet på utmålsmark, som ej lösts, eftersom det är jordägaren somdisponerar denna mark. Frågan om skyldighet att hälla stängsel omkring gruvhåldär gruvrätten upphört togs vid ändring av gruvlagen upp ianslutning till 8 saml Nr 20 översynen av bestämmelserna i 57 §, som behandlarrättsverkningarna av förverkande av rätt till gruva, I den av dåvarande revisionssekreteraren, sedermerajustitierådet avgivna promemorian angående gruvlagen, som låg tillgrund för lagändringarna, anfördes att de bestämmelser i gruvlagen, som iförevarande sammanhang kunde vara av intresse var, förutom 54 och 57 §§, 10kap. 68 § o. f., som handlade om tillsyn över gruvdriften. Den tillsyn, som därvar anbefalld kommerskollegium och bergsstatstjänstemännen, fortsatte ej sedangruvrätten upphört, framhölls det i promemorian. Någon grund för föreskrift omsådan säkerhetsanordning som stängsel för tiden därefter kunde lika litethämtas ur dessa bestämmelser som ur arbetarskyddslagen, med vilken gruvlagens10 kap. korresponderade. Gällande lagstiftning syntes ej innehålla bestämmelsersom hade betydelse i fråga om stängsel omkring gamla gruvor, som ej längrevore i drift. Det vore vanskligt att göra något uttalande i frågan huruvidanågon skadeståndsskyldighet på grund av allmänna rättsprinciper kunde komma ifråga därest någon olycka skulle inträffa vid ett gammalt sonat gruvhål ocholyckan skulle kunna hänföras till frånvaron av stängsel. Man finge måhändautgå ifrån att, eftersom någon skyldighet att hålla stängsel ej ålåge någon,fråga ej heller kunde bli om skadeståndsskyldighet. Därest i 57 § första stycketinfördes ett stadgande, att stängsel skuUe höra till den egendom somgruvinnehavaren förverkade och som han ej finge bortföra, vunnes åtminstonevisst temporärt skydd efter det en gruva sonats. Vidare kunde stängsel i 57 §tredje stycket upptagas bland egendom som tillfölle den som förvärvade rätttill gruvans bearbetande. Man kunde möjligen även överväga att givabergmästaren befogenhet att med giltighet mot såväl gruvinnehavaren somjordägaren meddela vissa säkerhetsföreskrifter i samband med att arbetet vid engruva upphörde. Ett sådant stadgande skulle dock bli så föga rationellt, syntes böra avstå därifrån. Ej heller andra åtgärder syntes kunna vidtagasi gruvlagstiftningen för att på lösa det problem, som här onekligenföreläge. Om ej särskild lagstiftning ansäges påkallad på detta område, voreman hänvisad till jordägarens eget intresse av att skaffa trygga förhållandenpå sin mark och de frivilliga åtgärder i övrigt som kunde vidtagas avsammanslutningar eller enskilda. Möjligen skulle i speciella fall ingripandefrån det allmännas sida genom åtgärder av länsstyrelserna kunna övervägas. Frågan om stängsel kring gamla gruvhål behandlades i fleraremissyttranden. Härvid anfördes bl. a, att det måste anses ägnat att ingivastarka betänkligheter att frågan om permanent stängselskyldighet beträffandefarliga övergivna gruvor kvarstod olöst. Vidare framhölls vikten av att dettaspörsmål på något sätt löstes med hänsyn till riskerna för förstöring av livoch egendom. Departementschefen anförde för sin del följande (prop. s.I 10), "Vad beträffar frågan om stängsel har från flera håll omvittnats,att det är angeläget att det hålles hägnad omkring gamla sonade gruvor, som medsina öppningar innebära fara för både människor och djur. Utredningsmannens förslag innebär, att i 57 § förstastycket införes ett stadgande, att stängsel skall höra till den egendom somgruvinnehavaren förverkar och som han ej får bortföra samt att i tredje stycketi paragrafen stängsel upptages bland egendom, som tillfaller den som förvärvarrätt till gruvans bearbetande. Dessa ändringar torde vara ägnade att främjaskyddet mot den fara, som uppkommer genom gamla gruvhål. Även om det skydd, somhärigenom ästadkommes, endast är temporärt, tillstyrker jag därför deföreslagna ändringarna. Skulle i övrigt i särskilda fall anses nödvändigt attstängsel anordnas vid gamla gruvhål, torde det få ankomma på vederbörandelänsstyrelse att göra framställning tUl Kungl. Maj :t; och torde undersökningdå få göras om möjligheterna att disponera erforderliga belopp av kronansgruvförsvarsmedel för ändamålet." Tredje lagutskottet anförde i sitt av godkändautlåtande (1952:2) följande rörande den föreslagna ändringen i 57 §:"Ändringen i förhållande till gällande rätt vill öka skyddet mot den fara,som gamla gruvöppningar medföra. Då stängslet snart ruttnar eller eljestförstöres, blir det skydd, bestämmelserna komma att ge, endast temporärt. Departementschefenuttalar emellertid att, om i enskilda faU skulle yppas behov av permanentaskyddsanordningar vid gamla gruvhål, det torde få ankomma på vederbörandelänsstyrelse att göra framställning i saken till Kungl, Maj:t. Möjligheternaatt för ändamålet disponera erforderliga belopp av kronans gruvförsvarsmedelfinge därvid undersökas. 1 likhet med de myndigheter, vilka i sina remissvarbehandlat frågan om skyddet kring övergivna gruvhål, vill utskottet framhålla,att frågan måste få sin snara lösning. Vad som framför allt hindrat ensådan, synes vara tveksamhet om vem som borde betungas med skyldigheten attsvara för ifrågavarande skydd. Det vill emellertid synas som om kronan bordeiklädas denna skyldighet. Av departementschefens återgivna uttalande lärkunna slutas, att även han har denna uppfattning. Utskottet får betona detangelägna i att kronan i varje fall medverkar till att betryggandeskyddsåtgärder vidtagas, där sä erfordras." Genom beslut anbefallde Kungl. att inkomma med förslag till de bestämmelser, som bordeutfärdas rörande bestridandet av kostnaden för anordnande av stängsel kringövergivna gruvhål. Sedan kollegiet avgivit förslag i ämnetmeddelade Kungl. Maj;t i ämbetsskrivelse till samtligalänsstyrelser föreskrifter i ifrågavarande hänseenden, Kungl. Maj:t förordnadesom följer, På statsverketsbekostnad må kring övergivet gruvhål anordnas och vidmakthållas stängsel ellerannan dylik skyddsanordning i fall, då gruvhålet ej är kringgärdat med nödigtstängsel och stängselskyldighet ej gäller enligt gruvlagen eller lagen angåendestenkolsfyndigheter m. m. samt på grund därav uppenbar fara för människor ellerhusdjur föreligger. Stängsel ochannan skyddsanordning skola, där ej särskilda skäl föranleda annat, ha tillhuvudsakligt ändamål att tydligt utmärka föreliggande fara. De böra iallmänhet utföras så, att något fortlöpande underhåll ej erfordras. Sålunda börstängsel uppföras av stållina, upphängd pä järnstolpar, eller annat varaktigtmaterial. Det åliggervederbörande polismyndighet att dä behov av skyddsanordning anses föreliggaverkställa erforderlig utredning och efter vederbörande markägares hörandeöverlämna ärendet till jämte eget yttrande samt i förekommandefall förslag rörande skyddsanordningens beskaffenhet och utförande ävensomkostnadsberäkning, Finner ,att fall föreligger, som avses under punkt I, och har ej markägaren eller annanförbundit sig att vidtaga erforderliga åtgärder, har att låtaombesörja utförandet av skyddsanordningen. Kostnad förskyddsanordning, som här avses, skall bestridas från anslaget tUl anordnande avpolisbevakning i annan än den i lagen om polisväsendet i riket stadgade ordningm. 1969 avgruvrättsutredningen avgivna förslaget till ny gruvlag (SOU 1969:10) lämnasfrågan om stängsel omkring gruvhål som sonats oreglerad. Utredningen hänvisartill nämnda ämbetsskrivelse och de möjligheter att anordna och vidmakthållastängsel på statsverkets bekostnad som föreligger med stöd av denna (s. 215).Betänkandet har remissbehandlats och övervägs f, n. i Kungl. Motionärerna anför att det av vissautredningar som företagits synes framgå, att antalet oskyddade gruvhål tordevara ganska betydande i vårt land. I en utredning som under åren 1955 - 1956gjordes inom nuvarande , vilken avsåg i första hand de gruvhålsom ansågs som mest farliga för människor och djur registrerades 428. Omkretsenkring dessa gruvhål uppgick till omkring 30 000 m (= 3 mil), som även skulleutgöra åtgången av stängsel. Enligt motionärerna utgör antalet gruvor inomkommunen frän den minsta till den största säkert 1 000 och skulle dessainhägnas behövdes en stängselsträcka . Gruvhålen är, fortsättermotionärerna, verkliga dödsfällor för både människor och djur så länge som detej finns skydd kring dem. Olyckor har förekommit då både människor och djuromkommit. Det kan enligt motionärerna anses som ett under att ej flerolyckstillbud förekommit med hänsyn till det stora antal människor som strövaromkring i våra skogsmarker Motionärerna anför att gruvhålen i stor utsträckning ärövergivna. Det är allmänt känt att någon malmbrytning under de senaste 75 - 100åren icke förekommit i en stor del av gruvorna. Markområdena brukas numerasåsom skogsmark av respektive ägare. Motionärerna framhåller att fastighetsägarnai de flesta fall ej är villiga att delta i uppsättande av stängsel. Då det torde få anses att gruvhålen i fråga utan stängselkan utgöra uppenbar fara för människor och djur bör lämpligt stängselanbringas kring samtliga, framhåller motionärerna. Med hänsyn till attnuvarande lagregler icke synes täcka in garanti för att samtliga gruvhålordentligt inhägnas för att skapa effektivt skydd anser motionärerna attomedelbara åtgärder bör vidtagas för att lösa dessa problem. De föreslår därföratt gällande lagregler justeras "så att skyldighet för samtliga ägareskapas om inhägnad av angivna objekt". 1 remissvaren framhålls allmänt attdet finns en stor mängd oskyddade gruvhål av det slag som åsyftas i motionen.Vidare framhålls att, eftersom de oskyddade hålen medför olycksrisker för bådemänniskor och djur, det är angeläget att åtgärder vidtas för att eliminerariskerna. Inte någon remissinstans tillstyrker emellertid motionens förslag omlagstiftningsåtgärder som innebär att markägaren skall generellt åläggasstängselskyldighet. I flera remissvar pekas på möjligheten att anbringande avstängsel eller andra skyddsåtgärder som kan komma i fråga utförs som beredskapsarbete. Kommerskollegiet anför medhänvisning till de överväganden i stäng-selfrägan, som gjordes i samband medatt ändringar i gruvlagen genomfördes, att de fall som motionärerna nutagit upp beaktats av statsmakterna. SäliHida skall, påpekar kollegiet,eventuella skyddsåtgärder göras på statsverkets bekostnad enligt Kungl. Kollegiet erinrar i sammanhanget om attgruvrättsutredningen i sitt betänkande (SOU 1969:10) ej funnit skäl attföreslå ändringar beträffande nu gällande regler om stängselskyldighet (jfrovan s. 4). Kollegiet anser vidare - i liket med vad bergmästaren i östradistriktet anfört - att i nämnda ämbetsskrivelse angivna skyddsåtgärder iöverensstämmelse med kollegiets förslag därtill skall omfatta alla sådana håldär arbete i fast berg pågått, dvs. övergivet gruvhål, stenbrott eller dylikt.Också i andra remissvar anförs att erforderliga skyddsåtgärder inte börbegränsas till gruvhål. Sålunda nämns i yttrandena från skogsvårdsstyrelsernai , och att åtgärderna också böromfatta bl. a. grustäkter och kalkbrott. Bergmästaren i norra distriktetanser syftet med motionen svårförståeligt dä angivna brister borde kunnaavhjälpas med stöd av ämbetsskrivelse. anför att innehållet imotionen och i yttrandet frän får anses ge vid handen,att ämbetsskrivelse inte åstadkommit tillfredsställande resultat.Hovrätten finner angeläget att en närmare undersökning sker beträffandeanledningen härtill och vilka åtgärder som kan vidtagas för att effektiviseraförfarandet. Däremot föreligger enligt hovrättens uppfattning ej skäl att,såsom motionärerna yrkat, nu ålägga jordägare stängselskyldighet. Hovrättenavstyrker därför lagstiftningsåtgärder enligt motionen. , som finner det välmotiverat att de gruvhål, som innebär större fara kringgärdas med stängsel,betonar att den åtgärd som i första hand bör komma till stånd aren inventeringför att utröna antalet gruvhål och de olika gruvhålens större eller mindrefarlighet. Om den föreslagna stängselskyldigheten införes i en eller annan formtorde uppförandet av stängsel åtminstone delvis kunna ske som beredskapsarbete,anför styrelsen. Styrelsen säger sig inte finna det rimligt att markägar- na belastas med de i många fall betydande utgifter, somden föreslagna stängselskyldigheten kan medföra utan håller före att dennakostnad bör ävila det allmänna. Härvid bör enligt styrelsen beaktas att det imänga fall är fråga om gruvhål, som varit övergivna under en lång tidsperiodoch som för de nuvarande ägarna endast innebär en belastning. Liknandesynpunkter kommer tUl uttryck i yttrandena från flera skogsvårdsstyrelserliksom i yttrandena från och i Värmlandslän. i anser att stängselskyldighet börkrävas endast för större och djupare häl. Åtgärderna bör bekostas av markägareni de fall där denne också tagit upp eller brutit gruvan. Där marken efterbrytningen bytt ägare bör det allmänna svara för stängselkostnaderna,framhåller styrelsen. , som framhållit att inhägnande kanbefaras medföra en icke ringa kostnad, tillägger att i de fall den som drivitgruvverksamheten är ägare av marken olägenheterna med att åläggastängselskyldighet naturligtvis blir mindre, men i många fall kan det röra sigom betydande kostnader, som ägaren ej hade anledning räkna med då driftenpågick. En jämförelse med kostnader för återställande av mark som varit föremålför grustäkt kan vara på sin plats. säger sig därför inte nukunna tillstyrka att lagreglerna om stängsel vid gruvhål ändras så attnuvarande markägare åläggs stängselskyldighet. Däremot kan övervägas att skärpaden nu föreliggande stängselskyldigheten så att gruvinnehavaren åläggs att vidnedläggande av driften tillse att hålen är ordentligt och på ett varaktigt sättinhägnade. som vill understryka det önskvärda i att oskyddadegruvhål så långt möjligt inhägnas anser att detta lämpligen bör ske genom attnu förekommande åtgärder, främst i form av beredskapsarbeten, utbygges.Skogsvårdsstyrelsen i , som också anser att det vore oskäligt attgenerellt ålägga markägarna att svara för kostnaderna för ifrågavarandeskyddsanordningar, anför dock att de markägare som har haft avsevärd nytta i eninte alltför avlägsen tid av gruvdriften eventuellt torde kunna bidraga med enviss skälig andel av kostnaderna. Styrelsen anser att även i sådana fallstatsbidrag borde utgå med relativ stor procent av kostnaderna. säger sigtidigare, nämligen i sitt yttrande över betänkandet Ny gruvlag, SOU 1969:10 haframhållit att frågan om stängsel och andra säkerhetsåtgärder efter avslutadbrytning inte bör lämnas oreglerad. Gruvinnehavaren bör bl. a. åläggas attvidta erforderliga skyddsåtgärder för att hindra människor och vilt från attkomma till skada. Verket vill i detta sammanhang som exempel erinra om atttillstånd till takt enligt 18 § naturvärdslagen kan göras beroende av attsäkerhet ställs för fullgörandet av bl. a. återställningsåtgärder. Verket erinrar om att det för redan övergivna gruvhål m.m. finns möjligheter att enligt ämbetsskrivelse åstadkomma skyddsanordningarpå statsverkets bekostnad. anför att det i några faUtillstyrkt att skyddsanordningar vid gruvhål skall få utföras som beredskapsarbete. Med hänsyn till sådana åtgärders betydelse för såväl det rörliga friluftslivet som viltvården vill verketförorda att de, efter inventering, mera systematiskt görs till föremål förberedskapsarbete. Detta gäller även vissa större stentäkter, lergravar m. m.,framhåller verket. i länanför att en framkomlig väg när det gäUer att lösa stängselfrågan kringövergivna och ej kringgärdade gruvhål kan vara att ålägga markägarna enuppgiftsskyldighet beträffande kända hål och att staten genom lämpligt organ,möjligen arbetsmarknadsverket, svarar för uppsättande och vidmakthållande avtilifresställande stängsel. i uttalar sigockså för att markägarna åläggs rapportera olycksfallsrisker. Utöver vad som ovan har återgettsav innehållet i remissvaren förekommer i dessa redovisning av de inom olikalandsdelar rådande förhållandena i fråga om övergivna gruvhål, redogörelserför vidtagna åtgärder, förslag till framtida åtgärder m. m. i Stockholmslän anför att det inom länet finnes ett relativt stort antal gruvhål både påfastlandet och på vissa öar i skärgården. Endast i undantagsfall är dessaskyddade med stängsel. revir har genom skogsvärdsstyrelsenupprättat en plan för de gruvhål som bör inhägnas. Härvid har framkommit att 83gruvhål bör skyddas och med s. k. AMS-medel är redan 35 hål inhägnade med ett 2m högt gunnebostängsel. Den sammanlagda inhägnadslängden är uppmätt till ca 1300 m. En inventering av länets farliga gruvhål synes vara önskvärd framhållerstyrelsen och tillägger att i samband med denna inventering bör även kostnadenför inhägnaderna beräknas. Då gruvhålen är fyllda med vatten kan man, päpekarstyrelsen, i stället för att inhägna hålet spränga ned dess kant så att entrappa uppstår mellan mark- och vattenyta. Också ochskogsvårdsstyrelserna i och pekar på att mani vissa fall torde ha möjlighet att genom sprängning få gruvans väggar att rasaoch därigenom fylla det ytliga gruvhålet och i andra fall genom en enkelsläntning av brant vägg möjliggöra för det vilda att ta sig ur en grop.Skogsvårdsstyrelsen i framhåller att varningsskyltar vid vägaroch stigar också kan bidra till säkerheten. Skogsvärdsstyrelsen i Gävleborgslän påpekar att den myndighet, som eventuellt får sig ålagt att inhägna farligaområden av den typ som här avses, även bör ha skyldighet att genom inspektionförvissa sig om att stängsel befinner sig om att stängsel befinner sig itillfredsställande skick och vid behov låta reparera dem. Markägaren bör,framhåller styrelsen slutligen, vara skyldig tåla visst intrång i samband meduppsättande och underhäll avskyddsanordningar samt åläggas iaktta varsamhet såatt anordningarna inte skadas vid skogsbrukets bedrivande. i Östergötlandslän föreslår att berörda kommuner låter utreda i vilken omfattning stängselkring övergivna gruvhål erfordras med fördelning på mycket angelägna och angelägna objekt.Styrelsen anser vidare att det allmänna skall svara för kostnaderna föruppsättande av stängsel, till viss del genom direkta statliga anslag och iövrigt som kommunala beredskapsobjekt stödda av AMS-medel. i länframhåller att antalet oskyddade gruvhål i länet är betydande, varvidlänsstyrelsen erinrar om den i motionen åberopade utredningen avseendeFilipstads kommun. anför att oskyddade gruvhål kan förutsättas påmånga sätt medföra risker för skador på människor och djur. Ett ökande rörligtfriluftsliv och ett kanske ökande turistintresse även för nedlagda gruvor kanmedföra att antalet människor som rör sig i nu aktuella markområden i framtidenblir flera. Risker för vådaskador på djur genom gruvhålen uppstår bl. a. isamband med att djurens naturliga skyddsinstinkter vid jakt sätts ur spel. Detkan enligt antas att antalet olyckor vid gruvhål är större än detantal som kommer till myndigheternas kännedom. anför vidare att såvitt känt har möjlighetenatt bestrida kostnaderna för anläggande av stängsel med allmänna medel inteutnyttjats i . I länet har i viss utsträckning förekommit attfrivilliga patruller från jaktvårdsförbundet upprättat stängsel kring gruvhål.Det har också förekommit att skydd för gruvhål uppförts i form av statligaberedskapsarbeten vilka tillkommit efter beslut av arbetsmarknadsverket ochutförts i regi. 1 länsarbetsnämndens i program förnästa budgetär har upptagits beredskapsarbeten av ifrågavarande slag. Någonsamlad inventering av gamla gruvhål och av behovet av skyddsåtgärder har inteutförts i länet men synes böra komma till stånd lämpligen i samband medplanläggning av landskaps-vårdsätgärder som beredskapsarbeten, framhållerlänsstyrelsen. Också i yttrandet frånSkogsvårdsstyrelsen i betonas att det i länet finns ett mycketstort antal gruvhål. Utöver synpunkter som framkommit i yttrandeframhåller skogsvärdsstyrelsen bl. a. att bristen på skyddsanordningar frånskogsarbetarens synpunkt framstår som otillfredsställande. I synnerhet i defall då han är ensam på arbetsplatsen. Olyckstillbud sägs också vara kända frånkörning med såväl häst som traktor. (Jfr yttrandet från iVästmanlands län.) Det bör enligt styrelsen poängteras att vegetationen vidgruvhålen ibland kan vara mycket tät och att gruvhålen vid avverkningar kanrisas över. Svårigheterna att se och upptäcka i synnerhet de mindre gruvhålenär därför ofta stora. Skyddsanordningar bör alltså inte enbart innebärauppsättning av stängsel eller dylikt utan måste ofta kombineras med röjningaroch vid starkt besökta platser även med stigmarkeringar och upplysningsskyltar.Här bör enligt styrelsen också understrykas att ansvaret för framtida tUlsynoch underhåll av vidtagna skyddsåtgärder måste klarläggas innan arbetetpåbörjas. (län)anför att det beträffande domkretsen upplysts bl, a. att i Ljusnarsbergskommun torde finnas omkring 1 000 oskyddade gruvhål som innebär sådan fara. En del avgruvhålen är delvis överväxta och svåra att upptäcka. Åtskilliga av dem haruppgivits vara belägna i det s. k. Nittälvsområdet där ett vidsträcktströvområde finns. Ä andra sidan måste anmärkas att det kring åtskilliga avgruvhålen finns högar av varp som kan utgöra varning för allmänheten.Tingsrätten ifrågasätter om inte uttalandet i motionen att det kan anses somett under att ej fler olyckstillbud förekommit är överdrivet. Enligt tingsrättensmening synes det emellertid värt att överväga om inte genom det allmännas försorg,exempelvis såsom beredskapsarbeten, åtgärder kunde vidtagas beträffandesärskilt farliga gruvhål, främst i närheten av bebyggelse. i länanför att en inventering av gruvhålen utfördes i länet ,Antalet var då ett hundratal. Efter denna inventering har markägarna låtitingärda större delen av dessa gruvhål och erhållit statsbidrag härför. Under år1971 har ett gruvhål ingärdats och ytterligare ett. Statsbidrag harutgått i båda fallen. Enligt uppgift från länets polisdistrikt torde detfortfarande finnas ett ej närmare känt antal gruvhål, som ej är kringgärdade. i Västmanlandslän anför att behövliga inhägnader utförts i ej ringa omfattning i Fagersta-och Norbergsområdena.