prot · FU09119 · 1971-12-31 00:00:00 — somfinansministern medverkade I bägge dessa församlingar med synpunkter var hanklart medveten om att skulle några få enskUda representanterför storfinansen här i landet samlas för att I all enskildhet besluta omåtgärder som direkt kommer att beröra hundratusentals svenskalöntagare. Finansministern har varit underrättad om detta , menhan håller tyst. ledamöter får ingenting veta. De s. k. statligarepresentanterna får någon dag före beslutetav en händelse Information - Inte från banklednlngen ulan från finansministern.LO-kongressen får ingenting veta. SAP:s rådslag underrättas Inte. Först närsaken är klar ordnas en presskonferens och nyheten släpps ut. Naturligtvis harde båda bankernas 6 500 anställda Ingen aning om saken I förväg. Detta är typiskt för hur ett kapitalistiskt samhälle fungerar.Ett fåtal representanter för den svenska storfinansen fattar beslut överhuvudet på hela det svenska folket. VI är motståndare till att det privata näringslivet -storfinansen -Internt och med de egna vinstintressena som enda ledstjärna stårför beslutsfattandet i frågor som angår vitala samhällsintressen och sysselsättningoch utkomst för tusentals löntagare. Vi är för en fortsatt strukturomvandlinggenom övergång till högre teknik och företagskoncentration, men dennaekonomiska strukturomvandling måste genomföras genom ett långsiktigt programoch med en samhällelig styrning av Investeringarna. Vi har fått många exempel på hur detprivata näringslivet avsvurit sig ansvaret för olika grupper anställda somutratlonaliserats oeh i stället begärt att samhället och löntagarna självaskall svara för kostnaderna. Det måste I stället bh så att arbetsgivarna skallsvara såväl för kostnaderna för omskolning, vidareutbUdning ochflytlningsbldrag som för andra arbetsmarknadspolltlska uppgifter. För att kunnabemästra följderna av vad som kallas strukturomvandling krävs en fortlöpandekännedom om näringslivets Investeringsplaner. Det krävs att alla typer avInvesteringar, både näringslivets och samhällets, kan samordnas och styras. Menunder det nuvarande samhällssystemet är besluten hemliga och enskilda företagoch finansgrupper fattar beslut utan hänsyn till vad som ur samhälletssynpunkter är nyttigast. Därför hänger också samhällets Investeringsplaner Iluften. Den krissituation som vi upplever har sina rötter Idet kapitalistiska systemet på dess nuvarande utvecklingsstadium. Denåterspeglar också till viss del en internationell nedgång. har denförvärrats av den ekonomiska politik som regeringen fört en politik som kännetecknasav lättnader för bolagen som man med exempelvis höjd moms angripitreallöner och privat konsumtion. Dess huvudsakliga mål har varit att klarabetalningsbalansen med utlandet. I det här sammanhanget är det angeläget attbetona att de borgerliga partierna inte bara har stött denna konservativapolitik utan också krävt alt den skulle drivas ännu hårdare. Vänsterpartietkommunisterna har erbjudit alternativ till denna politik. VI har alltid ställtkrav på åtgärder för att stärka löntagarnas köpkraft. kräver vi ettstrikt tillämpat prisstopp oeh borttagande av moms på livsmedel. VI har vidarekrävt en långsiktig statlig näringspolitik med statliga Investeringar I bl. En sådan politik skulle ha stärkt arbetarklassens läge. Den skulleha minskat arbetslösheten. Men förslagen avvisades av regeringen och deborgerliga partierna. Vi har ställt krav om omedelbara åtgärder för att minskaarbetslösheten. Den politik som anpassats till och direkt understöttstorfinansens vanlokalisering av ekonominn, näringsmässlgt och geografiskt, måste brytas.Därför måste en ny lokaliserings- och näringspolitik till som har tUlmålsättning full och effektiv sysselsättning åt varje län utan avfolkning.Därför krävs en helt ny sysselsättningspolitik. Vi har stäUt förslag på bådekort och läng sikt där vi menar att när det gäller förslag om skapande avbasindustrier i avfolknmgsområdena i form av verkstadsindustri, elektroniskindustri, kemisk och petrokemisk industri osv. bör finansieringen av dessaåtgärder ske genom att man tar medel ur löntagarnas AP-fonder. I våra förslag har vi givit grundläggande motiveringar förkraven på ökat samhäUsinflytande över produktionens omfattning och Inriktning.De aktuella behoven som vi har velat främja är att trygga arbete och utkomst,men vi har ingalunda dolt de långsiktiga syftena. Vår uppfattning är attstorfinansens ekonomiska maktställning måste brytas och samhäUets ochlöntagarnas inflytande ökas I motsvarande grad. Redan i finansplanen vid årets början signaleradefinansministern att för att klara betalningsbalansen skulle den offentligasektorn stat och kommun och bostadsbyggandet anpassas med hänsyn härtUl.Finansministern har verkligen blivit bönhörd. De kommunala Investeringarna harminskat mycket kraftigt liksom bostadsbyggandet och industrins byggnadsinvesteringar. Det har inneburit en arbetslöshet inom byggnadsindustrinsom är den högsta , en arbetslöshet som om vädret under vintermånadernabhr dåligt från byggnadssynpunkt mycket snabbt kommer att bli ännu större.Byggnadsarbetarna har framför aUt två ting att slåss emot, dels dåligt väder -som det av naturliga skäl är svårt att rå på - dels en finansmirnster och enregering som år ut och år In tvingar byggnadsarbetarna att tjänstgöra somregeringens säkerhetsventU vid konjunktursvängningar. Men byggnadsarbetarnakommer Inte att stUlatigande acceptera roUen som regeringenskonjunkturregulator. Det är helt orimligt att tusentals byggnadsarbetare skalltvingas gå och stämpla eller söka socialhjälp när de är utförsäkrade, samtidigtsom vi har bostadsbrist här i landet. Finansministern uttalade sitt missnöje medatt kritikerna av regeringens bostadspolitik hävdar att regeringen har satt inåtgärderna för sent för att klara sysselsättningen. Ja, vi hävdar att deåtgärder som hittUls har vidtagits av regeringen för att hindra enrekordarbetslöshet är insatta . Detta har också gång efterannan understrukits, inte minst av byggnadsarbetarnas egna organisationer,vilket såväl finansministern som regeringen i sin helhet är väl medvetna om.Vid de arbetslöshetsräkningar som gjorts har de fackliga organisationerna gångpå gång kunnat påvisa att de åtgärder som satts In Inte har givit någotresultat. Det hjälper inte att vidga ramarna för bostadsbyggandet i juh månadfor att motverka vinterarbetslöshet, särskUt som man från statsmakternas sidainte garanterar pengar till detta ökade byggande. Finansministern hävdade också att en av orsakerna tillnedgången av bostadsbyggandet är det köpmotstånd som finns mot de nyproduceradelägenheterna. Ja, visst blir lägenheterna för dyra, men desto mera angeläget ärdet ju att vidta åtgärder mot orsakerna till rekordhyrorna i nyproduktionen.Där finns det också gamla krav. Vi begär att byggnads- arbetarnaskrav om totalflnanslerlng genom inrättande av en stathg bostadsbank och kravetom den tunga byggnadsmaterlallndustrins förstatligande förverkligas samt atteffektiva åtgärder vidtas mot den pågående markspekulatlonen. Men vad viframför allt kräver och för framtiden är att man gör slut på detförhållandet att byggnadsarbetarna gång efter annan skall spela rollen avregeringens säkerhetsventU vid k onjun k tursvängningarna. Låt mig avslutningsvis helt kort berörafrågan om det snabbt växande kommunala skattetrycket. Allt talar för attmedelutdebiteringen nu raskt närmar sig som bara för några årsedan ansågs vara en icke tolerabel toppnotering. Finansministern, som interespekterade beställningen av en utredning om kostnadsfördelningen mellan statoch kommun års riksdag, har lovat att tillsätta den också av åretsvårriksdag begärda utredningen. Men hur går det med hemställan omett statligt grundbidrag för utgivandet av de kommunala bostadstUläggen?Kommunförbundet har begärt lättnader för landets kommuner med omedelbarverkan. Det finns åtgärder påvisar förbundet - som kan sättas in utan attnågon egentlig utredning behöver vidtas. har alldeles rätt när han i DagensNyheter på tal om termen nyfattiga I samband med det ökande soclalhjälpsbehovettar upp skattetrycket och skriver: "De skatter som är viktiga attdiskutera när det gäller socialhjälpen är givetvis de icke-progresslvaskatterna, alltså momsen och kommunalskatterna. har ju dessaskatter, som sammantagna drabbar låginkomsttagarna hårdast, fått en aUt störretyngd." Korpi har också rätt när han fortsätter; "De som vill kopplaIhop ökningen I socialhjälpen med marginalskatterna är nog mera Intresserade avatt hitta på argument mot den nuvarande progressiviteten i beskattningen änatt finna förklaringar tUl ökningen av socialhjälpen." Finansministern viU vifta bort kravet på en annan kostnadsfördelningmeUan stat och kommun med tal om att det inte spelar någon roll om staten eherkommunerna står för de utgifter som åsyftas; de skaU ju ändå betalas avskattebetalarna. Jo, det spelar en roU, detta med de ökande kommunalskatterna:kommunalskatten är en tung skatt. Därför bör en ändring I kostnadsfördelningengenast komma tUl stånd. Staten har helt andra resurser att bemästra problemenInkomster och utgifter än kommunerna. Om man bara tUlnärmelsevis skulle föhaprincipen, att staten bör stå för de kostnader som föher av statliga beslut,skulle en stor lättnad I det kommunala skattetrycket Inträda. kommunsfinansledning hävdar i en undersökning att 2/3 av de senaste årensutgiftsökningar är hänförliga tiU statligt påverkade verksamheter. Ungefärsamma bild ger en femmannagrupp från i en uppsats omVästerås kommuns finanser. VUka blir oftast konsekvenserna av det ökade kommunalaskattetrycket? En tydlig tendens kan förmärkas, nämhgen att man försämrar densociala standarden, exempelvis den sociala hemhjälpen tUl åldringar ochhandikappade. Byråchefen vid soclalvårdsbyrå ger I en artikelI Svensk handikapptidskrifts septembernummer en varning för konsekvenserna avsådana nedskärningar. Enhgt vår mening måste hänsyn tas Inte enbart till degrupper, som faller under den för övrigt mycket slarviga benämningen"nyfattiga". Det är verkligen befogat att också beakta situationenför löntagarna i allmänhet. Situationen för såväl glesbygdskommunerna som deexpanderande tätortskommunerna - detta gäller I hög grad tätorlskommunerna Inomstorstadsregionerna - härleder sig av regionalpolitiken eller rättare sagtbristen på regionalpolitik. Den bär tiU väsentlig del skulden för kommunernasekonomiska svårigheter. Min slutsats är därför, herr talman, att en ytterstangelägen uppgift nu är att dels förbättra kommunernas kreditmöjligheter, delsväsentligt öka det stathga kostnadsengagemanget. HenEKSTRÖM (s): Jag har inte för avsikt att efter dagenslånga debatt ge mig In på några värderingar av den bukett av förslag tillkonjunkturstimulerande åtgärder som finansutskottet har fått sig förelagd attbehandla och avge betänkande över. VI har motioner från oppositionen, väcktavid höstsessionens början, vi får propositionen 140, och det kommer säkerligenatt väckas motioner med anledning av propositionen. Det är bara på en endapunkt som jag nu skulle viha göra en reflexlon. gav tidigare här en förklaring tillatt arbetsgivaravgiften bör avskaffas. Ja, man talar ju numera från borgerligthåll Inte om arbetsijivaravgift; det låter tydligen bättre att säga"löneskatten". sade att varje intelligent löntagarevet att det, om arbetsgivaravgiften hade varit borta, skulle ha funnits ettstörre utrymme vid avtalsförhandlingarna. Det skulle då alltså iavtalsuppgörelsen ha gått ytteriigare tUl löntagarna.Argumentationen har ju tidigare varit att arbetsgivaravgiften skulletas bort för att rädda företagen oeh lindra de bekymmer i ekonomiskt hänseendesom företagen befinner sig i. Det var en synnerligen intressant motivering somherr Anton.sson gav. Den skiljer sig från det vi har hört tidigare. Det har, herr talman, förekommit många egendomliga turer iden hittUlsvarande handläggningen av de ärenden som ligger på riksdagensbord, och Jag skall Inte trötta kammaren med att återge dem alla. VI som kunnatfölja skeendet I riksdag och utskott vet vad som hänt. De som har läst sindagliga stormorgontidning tror sig veta vad som hänt. Vad är dä fakta? Ja,fakta är Inte särskilt dramatiska. I den remissdebatten den 15 oktoberrådde, såvitt jag förstår, enighet om att en samlad bedömning av allapresenterade förslag skulle äga rum. Denna samlade bedömning skulle ske ifinansutskottet. Utskottet sammanträdde vid första möjliga tillfälle. rådde enighet om att man skulle inhämta yttranden från övrigaberörda utskott. VI ansåg det angeläget alt arbetet medmotionerna snabbt kunde påbörjas i de andra utskotten, bl. a. med tanke på attmotionärerna krävde atl vederbörande utskott skulle utarbetaförfattnlngsförslag. Men sedan var enigheten inte lika fullständig. Deborgerliga ledamöterna I finansutskottet krävde att övriga utskott skulle fåyttra sig endast I "tekniska frågor". Vad var nu det för någonting?VI socialdemokrater i finansutskottetansåg det vara självklart att utskotten själva skulle få avgöra yttrandenasutformning och att de givetvis även skulle få yttra sig I sak, dvs. göra enavvägning mellan olika föreslagna insatser, som rör väsentliga delar avutskottens normala områden. Ta t. ex. frågan huruvida barnbidragen, beträffandevilka det fanns flera olika förslag, eller bostadstilläggen borde höjas. I bådafallen gäller det väsentliga familjepolitiska frågor, så väsentliga att debeslut man kommer fram tUl kanske binder handlingsmöjligheternaoch reformutrymmet på detta område. Skall då socialutskottet inte få yttra sigI den frågan? Ett annat förfarande skulle ha varit orimligt. Lägg då märke tUlatt förslagsställarna uttryckligen avser en konjunkturpolitiskt betingadtidigareläggning av en viktig reform, som man vill bereda utrymme för istatsutgifterna för /73. Sakbeslutet måste alltså tas , menutskottet I fråga skulle alltså Inte få yttra sig i ärendet! Det har frågats : Kan det verkligen varanågot fel att ohka partier lägger fram förslag och man sedan försöker kommafram till en enhetlig linje, lUl en överenskommelse över partigränserna? Javisst har det talats om en samlad bedömning av ärendena. Men man har ocksåkrävt en omedelbar behandling. Var finns då den påstådda vihan att kommaöverens? Vilka förslag är det som vi nu skall ta hand om I finansutskottet, t.ex. ? Är det motionerna av eller är det den härpresskommunikén av ? Den frågan måste naturligtvis enutskottsordförande ha rätt att ställa sig. Jag vill ha sagt till protokollet: Det var inte visocialdemokrater som kastade upp skyttevallarna; det var ni borgerliga somgjorde det. NI ville Inte låta era motionsförslag konfronteras med och bedömassamtidigt som regeringens förslag. Stå då för det, och skyU inte på oss för attdet inte blev något samlat resonemang i finansutskottet! Hur tror ni attframtidens forskare skuUe ha förstått vad som hände under enkammarriksdagensförsta år vid behandlingen av förslagen om konjunkturstlmulerande åtgärder?Ena veckan behandlade oppositionens förslag och några veckor senareregeringens förslag I samma ärende! Nej, någon måtta får det väl ändå vara päde taktiska finurligheterna! Man får inte förlora sinnet för proportionernär man diskuterar tidsschemat för handläggning av de olika"paket" för konjunkturstimulans som lagts fram. I samtliga fallgäller att tyngdpunkten av de föreslagna åtgärderna är förlagd - det kan inte bestridas. Åtgärderna kan beräknas få effekter påden ekonomiska utvecklingen långt In . Det tar nämligen det tordevi alla veta I regel åtskilUg tid innan ekonomisk-politiska åtgärder får sinfulla effekt. Mot den bakgrunden har Jag svårt att förstå att man påmånga håll tycks ha upprörts av att majoriteten I finansutskottet velatbehandla oppositionens förslag med regeringens, även om det skuUe habetytt någon eller några veckors uppskov med l4-oktobermotlonernas behandling.Samtidigt är det viktigt att påpeka att de paket det här är fråga om rymmerförslag vilka som jag sagt berör en rad andra utskott. När vi nufår även propositionen 140 på remiss, kommer nästan flertalet av 16 utskott att bli berörda. 5* protokoU 1971. utskottsorganisationsom trädde i kraft med enkammarriksdagen kommer, såvitt jag förstår,att verkligen sättas på prov. har valt och torde, som jagtidigare har sagt, även när det gäller regeringens proposition och eventuellaföljdmotioner väha att remittera hela ärendet till finansutskottet för attdetta sedan skall Inhämta yttrande från övriga berörda utskott. Så har vihittills gjort, och så kommer vi att fortsätta att göra. För att dettahanteringssätt skaU fungera krävs ett nära och effektivt samarbete mellan deohka utskottssekretariaten, och åtgärder för att I denna nya och delvisoförutsedda situation stärka koordineringen har också vidtagits. Det viktiga, herr talman, i sammanhanget sett frånutskottssynpunkt är att vi nu får gå vidare och så snabbt som möjligt bereda deförslag tUl konjunkturstimulerande åtgärder som har lagts fram i . Debatten har i huvudsak rörtsig om konjunkturläget och delvis om de procedurfrågor som här togupp. Den problematiken har man ägnat så många timmar åt , att argumentenfrån ohka håll vid delta laget bör vara uttömda. Jag tror Inte att vi kommernärmare varandra I den diskussionen, om jag skulle bidra till den ytterligare.Jag vill bara göra ett konstaterande, nämligen att det ända tiUs de factoInte har funnits annat än oppositionens motioner att behandla i utskotten. Debatten har alltså rört sig om konjunkturläget ochden mångfald av problem som ännu väntar på att bh åtgärdade och som skulle hakunnat undvikas I stor utsträckning, om åtgärder hade satts in I tid. Det finnsen omfattande arbetslöshet, vUket alla tidigare talare har framhållit. Det görsofta jämförelser med andra tider av arbetslöshet, och man diskuterar om när denvar störst, olika statistiska metoder osv. För den som är arbetslös måstedessa diskussioner verka som ett hän. Hans eller hennes situation blir Intebättre därför att han Inte är ensam eUer därför att det har varit värre förr.Många arbetslösa måste också undra över varför regeringen har dröjt med deverkligt effektiva åtgärderna med snabb verkan som utlovades bl. a. vidLO-kongressen och som finns på sista sidan I facit. Förslag har lagts på bord först , som jagsade. De icke sysselsatta blir inte hjälpta av löften om att konjunkturernasnart går upp Igen - löften som hittUls inte har blivit verklighet. Mångauppleveri dag att grunden för deras trygghet - arbetet - har blivit undanryckt.Rätten tUl arbete iir en mänsklig rättighet. Det är därför mycket aUvarligt,när denna rätt urholkas. Med rätta frågar sig många vad som görs och kan görasför att ge dem sysselsättning. Jag skall peka på några speciella grupper bland dearbetslösa men vUl framhålla, att jag Inte på det sättet vUl förringaandra gruppers bekymmersamma situation. dominerar kvinnornabland de friställda. Kvinnorna söker sig i allt större utsträckning ut påarbetsmarknaden. De är ofta sysselsatta i låglöneyrken och känsliga branschersom t. ex. textUindustrin. De utgör ännu inte hälften av arbetstagarna men väl hälften av de arbetslösa. förhållandemåste mana till eftertanke. Är kvinnorna fortfarande till stor del enreservarbetskraft, som är bra att ha i högkonjunktur, men som i sviktandekonjunkturer blir ställd åt sidan? Tyvärr blir nog slutsatsen att förhåUandetär sådant. Kvinnornas arbetsinsats värderas inte, och deras trygghet i arbetetrespekteras inte på samma sätt som männens, trots att vi har talatom Jämlikhet mellan könen. Ödet att bil betraktade som reservarbetskraft ochbuffertar delar vi med bl. Invandrare och äldre arbetskraft. Från samhälletssida tycks Inställningen till den kvinnliga arbetskraften vara likartad.Arbetsmarknadsverket stod praktiskt taget utan förslag tUl beredskapsarbetenför kvinnor när arbetslösheten satte in. Men det kunde ju inte ha varit någonöverraskning att det blir allt fler kvinnor i arbetslivet. Visst kan jag tänkamig att somliga av kvinnorna skulle kunna ägna sig åt vissa typer av vägarbeteeller andra tunga arbeten som föreslagits, men man kan Inte bortse från defysiska förutsättningarna för olika arbeten. En god handlingsberedskap från AMS:s sida skulle Innebäraatt man I ett sådant läge som det vi nu befinner oss I hade kunnat erbjudavarierande former av sysselsättning, bättre anpassade efter de ohkaIndividernas förutsättningar och erfarenheter. Har fantasin trutit när det gälleratt skaffa fram sysselsättning, eller är man dåligt orienterad omarbetskraftens sammansättning och framför aUt om vilka nya grupper avarbetskraft som kommer i farozonen? Strukturomvandlingen går fort men inte med störrehastighet än att man genom att föha utvecklingen bör kunna förutse vararbetslösheten slår hårdast I en lågkonjunktur. Uppmärksamheten måste varariktad på det förhållandet att antalet anställda inom ohka yrken ständigtförändras. Beredskapsarbeten och omskolnlngsverksamhet måste inriktas på sådanayrken och områden där behovet ökar. Strukturomvandlingen slår hårdast i enlågkonjunktur. Det är då handlingsberedskapen sätts på prov. Den förändring I arbetskraftsbehovets fördelning somutvecklingen medför måste ständigt föhas, om myndigheterna inte, såsom sker , plötsligt upptäcker att det för vissa grupper Inte finns några åtgärderatt sätta in. Med all säkerhet finns det både kommunalt och statligt och ienskilda företag arbetsuppgifter som skulle kunna användas I beredskapssyfte ihögre grad än som sker, men det gäller att ta Initiativ i den här frågan. VI är eniga om människans rätt tiU arbete.DärtUl borde vi också kunna garantera goda anställningsförhållanden och en godarbetsmihö. Det är ohållbart att Inte vidta åtgärder när man vet att mångamänniskor upplever hälsorisker I arbetet. växer alltså med rätta anspråken på förbättring avarbetsmiljön, på Insyn och inflytande, på medbestämmanderätt. De allraviktigaste faktorerna I den enskUda människans tUlvaro är kanske de vardagligaförhållandena på arbetsplatsen, lönen, anställnlngsvUlkoren,befordrings-gången, förhållandet tUl chefer och arbetskamrater,kontaktmöjligheter och Inflytande. Stora olikheter förekommer fortfarande i fråga om löner,pensionsålder, semester och andra förmåner. Alla dessa skUlnader har inverkanpå upplevelsen av den Inre mUJön och måste utjämnas. Innebärinte bara fysiska och materiella villkor, t. ex. rena och snygga lokaler,frihet från bullerstörningar och föroreningar. Den gäller också detgrundläggande och mänskliga kravet på likaberättigande. Någon samlad översyn över denna problematik har Integjorts. Samhället kan, lika litet som arbetsgivarna, undandra sig ansvaret förförbättringar av mUjösltuatlonen på arbetsplatserna. Kraven på högsta möjligaproduktivitet är viktiga, men de får inte gå ut över den enskilda människan,vars biologiska förmåga är begränsad. I kraven på ökad standard miåste inrymmasvärdenormer i fråga om mihö, trivsel, hälsa och medinflytande påarbetsplatserna. Vi vUl Inom slå fast denna målsättning. En förbättringav den totala arbetsmihön är en förutsättning för en utjämning av värderingarav olika yrken. VI måste arbeta bl. a. för en annan värdering av praktiskayrken; grunden för detta är att förbättra deras villkor. Strukturomvandlingen av samhället har haft en betydandeinverkan på famihesltuatlonen. Dagens famih är en hten enhet, där trygghetenoch gemenskapsn är beroende av få människor. I många famiher finns bara envuxen, vUkens ansvar både ekonomiskt och psykiskt kan vara mycket betungande.Kontakten mellan generationerna är mindre . I storstadsregionerna t.ex. har den snabba befolkningsökningen medfört att människor bor liksom Iårsrlngar kategorivis. Avstånden Inom regionerna är långa. Isoleringen är förmånga ett faktum. Samma förhåUande har vi I andra delar av landet fast kanskedär Inte så uttalat. Vi vUl bevara kärnfamUJen som den hlla trygghetssfären Imänniskans tUlvaro.