prot · FU09120 · 1971-12-31 00:00:00 — Vi ärfrän LO-sidan tacksamma för att så snabbt ha fått ett visst gehör för vårtkongressuttalande. De nya driftbidrag vi nu får står kanske inte helt isamklang med det kraftiga uttalande vi gjorde, men vi tycker alt det är bra attvi har fått den här ökningen. Det har ddigare, I den här debattens sena timmar, varit endaghemsdiskussion, där man till sin förvåning har fått höra att det ärfolkpartiet som har drivit frågorna om daghem och fritidshem. Ja, folkpartietoch de borgerliga har kommit in i den här debatten sedan det blivit allmäntsocialt accepterat att ha sina barn på daghem och fritidshem. finns detIngen annan möjlighet att ordna sin barntillsyn, VI har Inga hembiträden, vihar mycket htet av barnfhekor som underbetalda kan ta hand om barn tUlförvärvsarbetande, välsituerade föräldrar. då den här verksamhetenkallades barnkrubbor, när den var mer en hjälp för de allra lägstaInkomsttagarna, hörde Jag aldrig att några borgerliga politiker arbetade varesig kommunalt eller i för en utbyggnad av den. Frän LO:s sida har vi drivit de här frågorna underårtionden - kan vi ha det så att säga registrerat - oeh det har varit naturligt,för det har varit ett starkt krav från de stora LO-grupperna att få dessafrågor lösta. Det är 1 mycket stor utsträckning de grupperna som drabbats avbristen på barntiUsyn. Bristen på barntillsyn år för resten för många av dearbetslösa kvinnorna en av orsakerna tUl arbetslösheten. De gifta kvinnornasönskan om deltidsarbete kan också ofta knytas till bristen på barntillsyn.Tyvärr har i det kommunala budgetarbetet den sociala verksamheten, barntillsynen,fått stryka på foten vid de prutningar som har varit nödvändiga i det kärvaekonomiska läget. Som förvärvsarbetande föräldrar är vi oftast ett tyst ochförsynt släkte, VI gör inte våra krav tillräckligt hörda i kommunerna. Jämförmed vUka resurser som kan mobUiseras om det gäller byggandet av en sporthalleller en Ishockeyrink! Då hörs och syns kraven. Idrotten ärpå något sätt en helig ko I det här landet en ko som kanske ur ekonomiskaprioriteringssynpunkter borde ägnas ett mer Ingående studium. De borgerliga partierna bekänner sig som barnfamiljernasvänner, de arbetslösas vänner osv. Det är Ingen hejd på deras önskan omInsatser, insatser som varierar med partierna, även om vi för tUlfället harfått ta del av en viss enighet. Därför är det beklämmande när vi I vissaborgerliga tidningar kan läsa om hur man Ifrågasätter byggandet av barnstugor.Det blir för dyrt, menar man, och man ser endast tUl de krassa bruttosiffrorna- bryr sig Inte alls om de Inkomster som flyter In skattevägen och avgiftsvägenoch I övrigt genom att man slipper Investeringar I skolor, vägar och bostäderom båda i famihen kan arbeta i stäUet för att man tar arbetskraft utanförkommunen. Det värde för barnen som ligger I en förskolevlstelse viftas dessutombort. Man säger på sina håll I den borgerliga pressen "att den utfösnlngav kvinnorna till näringslivet som pågått kan gottavslutas". Det finns också aktuella exempel på att borgerhga kommunalrådreserverat sig mot den höjning av anslagen tiU famlhedaghemsverksamheten sombehövs för att man skulle klara av de normer som kommunen bestämt sig för. Full sysselsättning är och förbUr det vägledande målet förarbetarrörelsen såväl den fackliga som den poUtiska, Detta mål gäUer allaoavsett kön. Samhällets kompletterande åtgärder I form av bl, a, barntUlsyn föralt klara denna målsättning är mycket väsentlig, BarntUlsynen i form avbarnstugor har i sig ett värde också för barnens utveckling. För att snabbarenå en social utjämning bland olika grupper är det nödvändigt att man har enförskoleverksamhet som når alla barn i synnerhet dem som kommer från deresurssvaga famUjerna, Ett ökat statligt stöd för denna verksamhet somkomplement tUl andra famUjepoUtiska oeh konjunkturstimulerande åtgärder hälsasdärför med särskUd tillfredsställelse. Det är barnen som skall bil morgondagensvuxna, morgondagens riksdagsmän och kommunalpolitiker, JämllkhetspoUtlken måstestarta I förskoleåren. HerrWIRMARK (fp): Den kritik som riktade mot folkpartietkommer jag Inte att ta upp I mitt anförande här; den kommer senare att bemötasav , Min avsikt är att tala om förhandlingar med EEC, Hur vi utformar våra relationer tUlEEC är en av de allra viktigaste frågor vi har att ta stäUning tUl, VI vet atten av orsakerna tiU den bristande investeringsvihan inom industrin ärosäkerheten om vUka relationer vi kommer att få till den europeiska gemensammamarknaden. För vår export och därmed för vår sysselsättning är det av avgörandebetydelse att vi får en tUlfredsstäUande lösning i våra förhandlingar med EEC, Men vad är då en tillfredsställande lösning?Finansministern deklarerade ju i går att den tullfrihet för industrivaror men inte för alla Industrivaror - som EEC erbjuder "är bättre än vad vi har" och var otålig över dem som "hänger läpp'" över dedystra beskeden från EEC-håU. Vad var då regeringens eget förhandhngsmål? Jo,den eftersträvade - jag citerar deklarationen - "attdelta I utvidgningen av de europeiska gemenskaperna genom omfattande, nära ochvaraktiga ekonomiska förbindelser". Regeringen förklarade att den delade"gemenskapernas uppfattning såsom den uttryckts i Romfördra-get att enomfattande samverkan är nödvändig för att de fulla fördelarna av den gemensammamarknaden skall kunna reahseras". Regeringen tillade: "Sålundaerfordras åtgärder för att uppnå ökad rörelsefrihet för arbetstagare, tjänsteroch kapital jämte samverkan Inom socialpolitiken och den ekonomiskapolitiken." Dessa fulla fördelar vet vi att vi inte uppnår medregeringens förhandllngsuppläggnlng. Det är fråga om ett klart misslyckande -vi kommer varken att få omfattande, nära eller varaktiga förbindelser. VIkommer alt få ett begränsat frihandelsavtal men Inte kunna delta Iintegrationen, vi bhr stående utanför samarbetet på många områden -denekonomiska politiken, industripolitiken, forskrungsfrågorna, energipolitiken,mUjöpoUtiken - och vårt näringsliv kommer Inte att kunna tävla på lika vlUkormed EEC-ländernas. Därför kan Inte avtalet kaUas omfattande. Det kommer inteatt medge för oss att påverka beslutsprocessen, inte heller att bliregelbundet konsulterade därför bhr det Inte fråga om några näraförbindelser. Avtalet kan uppsägas - aUtså bhr det Intevaraktigt. Den som förklarar sig nöjd med ett sådant avtal måste ha skruvat nersitt förhandhngsmål, och det är tydligen det regeringen nu är I fuU färd medatt göra - att döma av både statsministerns och finansministerns ord i går. När det gäller att Jämföra dagens situation glömdefinansministern bort flera viktiga aspekter. VI vet Inte vUka och hurlångvariga undantag som EEC tUl slut kommer att kräva, undantag som löper riskatt ställa oss Inför nya tuUbarriärer gentemot de EFTA-länder som går in iEEC. VI vet att det erbjudna samarbetet på viktiga punkter är betydligt mindreomfattande än det som äger rum inom ram. VI kommer inteatt få några som helst rättsregler för att försäkra oss om lik-dbehandling. VIkommer inte att få stödja oss på några gemensamma konkurrensregler - I ställetfinns det stor risk för väsentUga och långvariga undantag, VI vet attdefinitionen på industrivaror är mera begränsad inom EEC än inom EFTA, detdrabbar svensk Uvsmedelsln-dustri. VI vet atl ursprungsreglerna har en annanoch förmånligare utformning inom EFTA än inom EEC, I StäUet finns det, herr talman, skäl att fråga sig: Vadär det -vi har uppnått genom våra egna deklarationer och våra egnaförhandUngsan-strängnlngar? EEC-staterna har själva uttalat att avsikten medutvidgningen var att inga nya tullhinder skulle upprättas. Skulle detta uppnåsvar det logiskt och nödvändigt av EEC att komma med ett frlhandelserbju-dande.Något därutöver har vi heller Icke förhandlat oss till - I stäUet torde deåterstående förhandUngsmånaderna få användas tUl att söka undvika begränsningari frihandeln. Utrymmet för förbättringar efter det att ministerrådet omnågra dagar fastställt sitt förhandlingsmandat kommer tyvärr Inte att bh stort,bör här med kraft bl, a, hävda att de begärda undantagen urholkar frihandelserbjudandetoch just uppreser sådana nya tuUhlnder som EEC förklarat sig vUja undvika, att de skyddsklausuler EEC begär måste specificeras medhänsyn till under vUka omständigheter de skaU kunna åberopas och att det iavtalet uttryckligen utsäges att konsultation måste äga rum meUan parternainnan sådana åtgärder vidtas, att Inganya handelshinder får tiUåtas uppstå inom , att i vad avser det s, k,kumulatlva kriteriet tUlämpas inom det nya frlhandelsområdet, och att utvecklingsbarheten inte enbart skall avse begränsattekniska områden. Men vårt psykologiska förhandhngsläge är inte det bästa,EEC är redan förhandlingströtl, hrltatlonen över och oviha atttala klarspråk ökar, pressen att nå ett snabbt slut på samtliga förhandlingarblir allt starkare. Man kan, som gjorde I går, fråga sigvarpå det beror att vi hamnat i detta läge. En orsak är att regeringen togtill vara den möjlighet till ett mera omfattande avtal, som låg i attspecificera att vi önskade ett associationsavtal på basis av § 238 , Det hade kunnat skUja oss ut från de övriga neutrala staterna ochåskådliggöra att våra samarbetsönskemål låg på en betydligt högre nivå. Genomatt hålla fast vid en förhandlingsuppläggning som redan är överspelad har manbörjat väcka misstankar om att vi har andra motiv, t. ex, att vi vill försvåraför och att nå framgång i sina medlemsförhand-Ungar, Det sägersig självt att vi bör awlsa sådana misstankar. De hänger i sin tur samman medatt man i attityd saknar en positiv grundinställning till deteuropeiska samarbetet. Det finns många inom EEC som undrar om den svenskaregeringen och svensk socialdemokrati över huvud taget ser något positivt iden europeiska gemenskapen utöver de kommersiella fördelar ett samarbete kan geoss. Det som slår klarast igenom är den enträgna kritiken av EEC,avståndstagandet från EEC, Självklart får vi acceptera det förhandlingsresultat somvi kan komma fram till . Men vi får inte slå oss tUl ro med dettabegränsade avtal med dess osäkerhet för hela vårt näringsliv - både för störreoch mindre företag - och med de risker för sysselsättningen och anställningstrygghetendet innebär. Vi får inte förtröttas i försöken atl inom EEC få gehör för detnärmare och mera omfattande samarbete pä neulraliletspo- 3 RiksdagensprolokoU 1971. Utikensgiund som vi vet behövs. Om en förhandlingschans öppnar sig föross - jag säger om hoppas Jag att regeringen lärt av misstagen ,att vi ger klarare uttryck för vår känsla för samhörigheten med övriga Europaoch att vi då kunnat bygga upp den fond av förtroende och sympati för vår politik,som vi nu tyvärr saknar ute I , HerrCARLSHAMRE (m); den 11 och tisdagen den 12 oktobersammanträdde famUjepoUtiska kommittén för att bl, a, diskutera en förändringoch förstärkning av bostadstilläggen tUl barnfamiher, Inga beslut fattades ochinga förslag utformades, vilket kanske annars hade varit möjligt om någon vidden tidpunkten hade haft en aning om att det brådskade. , aUtså , gavregeringen en presskonferens vid vUken män bl. a,, utöver en engångsutbetalningi januari, utlovade en kraftig förstärkning av bostadstUläggen redan från den 1aprU 1972, , alltså senare, anmodaderegeringen famihepolitiska kommittén att omgående som det heter redovisakommitténs hittUlsvarande överväganden angående utformningen av bostadstiUäggentill barnfamiherna, översändes av kommitténs ordförande enarbetspromemoria i ämnet. Promemorian åtföljdes av en missivskrivelse, I vUkendet kraftigt underströks att det rörde sig om en arbetspromemotia, att viktigadelar av bostadstilläggssystemet ännu inte behandlats och att den i kommitténsdhektiv anbefallda avvägningen av ohka familjepolitiska stödformer mot varandraännu inte avslutats. , ytterhgare ,offentliggjordes utan att kommittén underrättades den arbetspromemoria somdittills I enUghet med vanlig kommittépraxis hade betraktats som konfidentiell.Vid publiceringen utelämnades missivskrivelsen från kommitténs ordförande medaUa dess reservationer. Härigenom skapades -jag måste förmoda, avsiktligt intrycket att det rörde sig om ett förslag från famihepolitiska kommittén,vilket det alltså inte var, I propositionen bostadstUlägg för barnfamUjerfuUföhs denna linje. På sida efter sida hänvisas till famihepoUtiska kommitténpå ett sätt som måste skapa intrycket att regeringen egentligen -/Idarebefordrar ett förslag från en enhälUg parlamentarisk kommitté.Detta är inte sant. Regeringen är själv ensam ansvarig för propositionen ochdess Innehåll. Det är desto viktigare att få detta fastslaget eftersompropositionen innehåller förslag som kommittén sannolikt inte ens på direktbeställning av regeringen skulle kunnat biträda, I varje faU Inte enhälligt.Det gäller t, ex. förshiget om ett 80-procentigt hyresbidrag inom det kommunalabostadstilläggets ram till barnfamUjer för den del av kostnaden som Ugger inomvissa hyreslntervaller. I den promemoria som åberopas diskuteras ,och det är Inte av en tUlfällighet, Kommittén har talat om olika nivåer för denprocentsatsen och, fortfarande utan att fatta några beslut, varit ytterst tveksam mot att gå så högt som till . framför allt därför att man därmed skuUe avlägsna ettviktigt Incitament för dem som bygger hus till att försöka bygga bUhgt, Omregeringens förslag bifalles bUr resultatet att en famUj som har enbostadskostnad på och flyttar tUl en bostad som kostar 800kronor får, om famUjen är tillräckhgt stor, en merutgift på , 320kronor betalas av stat och kommun. Måste Inte varje byggherre fråga sig: Vadtjänar det till att försöka spara några kronor på byggnadskostnaderna, om desom skaU bo I husen ändå bara behöver räkna med att själva bära en så Uten delav kostnaden, om man kan konsumera en nyttighet för genom att självbetala ? Man kan verkligen vara allvarligt tveksam om ett sådantförslag. Detsamma gäller de hyresgränser som propositionenföreslår. Även där går man ovanför vad som nämns i komnutténs promemoria.Kommittén hade föreslagit att dessa övre hyresgränser, inom vilka det kommunalabostadstiUägget utgår, skulle räknas upp från 520 tUl 625 respektive 725 och925 kronor. kommer statsrådet , som har undertecknat propositionen,och lägger på hela vägen, I stäUet för 625 sätter man 650, I StäUet för 725sätter man 800, är dessa siffror ingalunda höftade I kommitténs promemoria,utan det Ugger en undersökning bakom. Det är så att när de nu gäUandehyresgränserna faststäUdes utgick man från den faktiska, konstateradebostadskostnaden i en typlägenhet av de senaste årens produktlon; detta var1968. De belopp som nämns I kommitténs promemoria är på samma sätt framräknadeefter vad en Uknande typlägenhet kostar i de två senaste årensproduktlon. Regeringen lägger bara på - såvitt Jag kan förstå tämhgengodtyckligt och slumpartat - ytterUgare några tior på vatie gräns. Jag fårdärav Intrycket att det helt enkelt har gäUt att placera 100 hemlösa miljoner,placera dem nästan hur som helst. Vid presskonferensen och I pressmeddelandetden råkade man hugga till siffran 300 miljoner, ja, t, o, m, 400.Men 100 har man sedan fört över till ett annat hugskott som skall förverkligasförst , Sedan visar det sig att Inom promemorians ram ryms inte mer än 200mUjoner, och det är verkligen Inte heller någon höftad siffra det är I stortsett vad man kan säga att det systemet tål utan att gå sönder. Men där blev 100miljoner över som var utlovade och som någonstans måste placeras. Då höftar mantUl nya hyresgränser och höjer, enligt min mening på ett ganska äventyrligtsätt, den procentsats efter vilken bidraget skall utgå. En annan punkt där det säkerligen Icke skulle kunnat bUnågon enighet gäUer kompensationen till kommunerna för de ökade kostnaderna.Där åberopas kommittén på alldeles speciellt sätt. På s, 19 I propositionen 156står det; "Kommittén har därvid pekat på möjligheten att göra detta"- aUtså kompensera kommunerna - "t. ex. genom en avlastning av kommunalakostnader för barntUlsyn." Det har kommittén alls Icke gjort. Några personerInom kommittén har pekat på den möjligheten. Det har anmälts stor tvekan ävendär, och något beslut I frågan har Icke fattats. Personligen kunde Jag aldrigbiträda ett sådant beslut, därför att det enUgt min mening är orättvist. Om mangår den vägen att man ökar kommunernas kostnader för bostadstillägg och baradelvis kompenserar dem inom det systemet och i stäUet lägger kompensa- tionen påett annat system, kommer kostnadsökningen och kompensationen ingalunda attträffa samma kommuner, I varje fall Inte med jämförliga belopp. Det är t, o. m.nästan deflnltionsmässlgt på det sättet att ju större kostnader en kommun harför barntillsyn, desto lägre kostnader har samma kommun för bostadstillägg. Jubättre barntillsynen är tUlgodosedd, desto större förvärvsfrekvens bland giftakvinnor och desto miridre efterfrågan på bostadstillägg, eftersomfamUjelnkomsterna stiger. Det är trohgen en tämligen sned metod för attkompensera kommuner, I varje faU finns det Icke något ställningstagande frånnågon kommitté bakom detta. Det är helt och håUet på regeringens ansvar som ettsådant förslag läggs fram. Sedan skaU kommittén retroaktivt utreda frågan om hurinkomstpröv-rUngen skall gå tUl, Det nya, väsentligt utökade systemet skaU tiUsvidare administreras efter samma regler som det gamla. Och det blh ganskaäventyrUga regler. De orimliga marginaleffekter som redan det nuvarandesystemet liar bhr rent groteska när man matar In 300 miljoner tUl I det, ochmånga fler familjer än nu kommer att ha bidraget kvar upp i inkomstlä:ien därmarginalskatten är och där bldragsreduk-tionsfaktcrn är ,alltså sammanlagt en 90-procentig marginaleffekt. Och det skall vi dras med Ivarje fall . Dessutom blir det Inte så lätt för kommittén att fullföljadet här uppdraget att presentera en ny melod för inkomstprövning. Sådanametoder är bl, a, beroende av hur stora belopp som skaU Inkomstgraderas, Det ärlätt att göra en metod för inkomstgradering med hyggliga effekter vid ett htetbelopp. Det är svårare när det gäller ett stort belopp. Kommittén kommer däratt få ett svårare jobb än man skuUe ha haft om man fått göra alltsammans i ettsammanhang. Och sä är det då detta med avvägningen! Det trycks väldigthårt I direktiven på att kommittén skall väga mot varandra olika familjepolitiskastödformer och att man skaU sätta In hela systemet i ett samhällsekonomisktsammanhang. Det blir inte så lätt att göra det, om man redan innan denavvägningen på aUvar börjar har bundit ett så pass stort belopp som 300 mihonerkronor och därtill 1973, I någon sorts maskllknande blhang tillfamUjepolltiken, 100 mUjoner kronor I ett slags bostadstillägg tillieke-barnfamUjer, Ingen kommitté - på vilket område det vara må skulle medsärskild tiUfredsstäUelse hälsa ett uppdrag att på det sättet utreda vad somkanske lill hälften redan är bundet. På det hela taget är det familjepolitiska avsnittet avregeringens paket med konjunkturpolitiska åtgärder och därmed sammanhängandeting ett av de mest drastiska exemplen på att det här paketet verkligen intehar kommit till som nägot utslag av handlingskraft och gott handlag utan mer ärresultatet av nervositet, skakighet och en ovanligt allsidig inkompetens, ivarje fall I vad gäller familjepoUtiken, Beskyllningen för Inkompetens behöverInte nödvändigtvis drabba famUjeminlstern, I varje fall inte med full tyngd, Idet beryktade pressmeddelandet av finns tecken som tyder på atlöver huvud taget inget sakkunnigt öga hade fallit på den texten, varkenfamlljemlnlsterns eller någon annans. Möjligen kan det vara sä altlamlljemlnlslern fram till den tidpunkten varit lika överseglad som familjepolitiska kommittén oeh över huvud taget inte underrättadom vad herrar och sysslade med. Därom vet jag Nr 120 SjälvfaUetIngenting, Jag vet bara, att medan regeringen gav presskonferens omfamihepoUtlken, drack famUjeminlstern kaffe I riksdagsrestaurangen. Det har väl knappast undgått någon att detfinns en famihepolitlsk kommitté, och efter anförande här hardet kanske bUvlt aUtmer uppenbart. Vi har inom denna kommitté under några årbrottats med de famihepolitiska frågorna och vi avser att framlägga ettbetänkande inom den allra . har det riktats en hel delkritik mot vårt sätt att arbeta, bl, a. från pressen. Kritiken har I synnerhetgått ut på att vi inte har haft tiUräckligt hög arbetstakt, att vi borde havarit färdiga med vårt förslag för länge sedan, osv. Låt mig då först påminna om att vi till1970 har framlagt tre betänkanden, som har utgjort underlag för riksdagsbeslut.Det första betänkandet låg till grund för beslutet om de nuvarandebostadstilläggen, Visserhgen hade vårt förslag en annan utformning, men viknäckte dock principen om den fördelning av stödet som också kommer tUl synes iden proposition som ligger på bord, 1 StäUet för att söka åstadkomma en utjämning mellanfamiher med och utan barn i samma Inkomstläge sade vi oss att det enda rimligaoch rättvisa är att om möjligt låta aUa barn få leva på en något så när Ukastandard. VI föreslog därför ett riklat barnstöd för att utjämna mellanfamiljer i oUka inkomstlägen, med tyngdpunkten lagd på famUjer med låga Inkomsteroch flera barn, VI föreslog också att de allmänna barnbidragen skuhe ingå j ettsådant system. Det visade sig sedan att vi var aUdeles för tidigt ute. Vårtenhälhga förslag utlöste en inflammerad debatt, och framför aUt ansågs viddenna tidpunkt barnbidragen såsom någonting som det var alldeles omöjligt attpeta på. Men förändringens vind sveper trots aUl genom vårtsamhälle, och efter det att kommittén framlagt detta förslag har vi bl, a haftden stora jämlikhetsdebatten, vUken också har satt sina spår, finns detvisserligen fortfarande borgerUga företrädare, som I första hand kämpar för enhöjning av barnbidragen, men det finns även en mycket bred opinion, som vill fåen annan fördelning av barnstödet. Man är helt Införstådd med att vi måste göraen utjämning mellan ekonomiskt svaga barnfamUjer och barnfamUjer som har detrelativt gott ställt. Detta är en utveckhng som ledamöterna i familjepolitiskakommittén har all anledning att glädja sig över, inte minst med tanke på dendebatt som pågick den höst då vårt första betänkande ladesfram. Om jag skall återgå liU detta med arbetstakten, vUl jagpåminna om de omfattande direktiv som kommittén har att rätta sig efter och somdelvis är återgivna i propositionen 156, JagskaU inte trötta med en uppräkninghär. Jag viU I alla fall påminna om att under de år som har gåttmycket vilUgt och glatt har medverkat till att kommittén ständigt har fått nyauppgifter. har vi fått i uppdrag att prövafrågan om bostadstiUägg till Icke-barnfamUjer, en fråga som I sanning har visatsig vara mycket komplicerad, VI skall pröva reglerna för bosättningslån, omprövavissa medborgarskapsfrågor, behandla frågan om ekonomiskt stöd vid adoption,göra en översyn av bidragsförskottssystemet, pröva frågan om sjukpenning vidvård av sjuka barn, se över fridagsregeln m, m. Jag skulle kunna fortsättauppräkningen ytterhgare. Med tanke på de många nya uppgifter som vi aUtså har fåttatt utreda vågar jag påstå att det knappast är möjligt för oss att framläggaslutbetänkandet tidigare än vad vi har beräknat. Ytterst handlar det kanske omansvarskänsla. Vi har inte velat höfta tUl några förslag ivrigt och snabbt utanhar gjort ordentUga undersökningar för att få underlag för våraställningstaganden. När vi framlägger slutprodukten får varoch en möjlighet att bedöma, om vi har varit aUtför ambitiösa i våra undersökningar,Ukaså om vi har lyckats bidraga med riktUnjer för en utformning av denfamUJepoUtlk som skaU gäUa för 1970-talet och möjligen också för en del av1980-talet, Då det gälleratt bedöma famUjernas egen efterfrågan på samhällsstödtycker jag personhgen att vi har betydhgt fastare mark att stå på än vihade t, ex, när våra direktiv en gång kom till. Jag talade I bötian av anförandet om förändringens vind.Den har sannerhgen svept över det här fältet.