prot · FU0910 · 1971-12-31 00:00:00 — Pä nästaadministrativa nivå, den s. k. sektorn, finns det en kommitté av förtroendevaldaoch en kommitté av partifunktionärer, som delar på ansvaret. Pä regional ochnationell nivå är det tUls vidare partifunktionärer som bär ansvaret församhällsutvecklingen. Men målet, en demokratiskt styrd stat med fria val,finns klart deklarerad i PAIGC:s program. Man håller på att genomföra en modern folkbokföring ochbygga upp ett domstolsväsen med folkvalda bydomslolar och med den traditionella rätten som grund. UtbUdningsväsendet byggs ut med sikte pä att aUa barn och så mänga vuxna som möjligt skall gä i skolan. Det är mer än vad befolkningen i är garanterad. Hälso- och sjukvärden når genom ett system av sjukhus, sjukstugor och rörUga hälsobrigader ut tUl alla byar i de befriade områdena. Jordbruksproduktionen har förbättrats och diversifierats. har risproduktionen ökat trots bombningarna. En rad nya växtslag har införts för att 60 förbättra kosthållet. I folkaffärerna tar man hand om böndernas överskottsproduktionoch distribuerar nödvändiga konsumtionsvaror tUl folket. finns det 162skolor för nästan 20 000 barn, 4 sjukhus, 51 sjukstugor och 16 folkaffärer i debefriade områdena. Dessutom ordnar man utbildning för alla de vuxna som pänågot sätt är engagerade i den militära kampen eller i det civUauppbyggnadsarbetet. Detta arbete utförs under förhållanden som vi har svårt attföreställa oss. När kampen inleddes, var nästan alla analfabeter. Nästan allaplägades av sjukdomar och undernäring. Få hade haft någon kontakt med modernteknik eUer med världen utanför byn. Det är dessa mäniskor som har mobUiseratsför befrielsen och byggandet av det nya samhället. Det är de som sUter dagut och dag in för att skapa en bättre tUlvaro för sig och sina barn. Man möterdem överallt med tunga bördor på väg tUl sina olika uppdrag. Mat, kläder,husgeråd, verktyg, utrustning tUl skolor och sjukhus bärs in i landet, milefter mil pä smala djungelstigar, över risfälten, genom lera och vatten. Deäldsta skolbarnen gär tUl gränsen i flera dagsmarscher för att hämta läseböckeroch skolmateriel. Byborna går med ris tUl folkaffärerna och återvänder medtyger och sandaler, tändstickor och socker. Kvinnorna går med ris och maruoktUl gerillan. Sjukvårdspersonalen vandrar runt meUan byarna ochhälsostationerna med medicin och mjölk åt barnen i tunga knyten på huvudet. Depolitiska kommissarierna och de folkvalda kommittémedlemmarna går från by tiUby för att organisera partiarbetet, övertala föräldrarna att skicka barnen tillskolan och se till att hälsovården fungerar. Detta arbete har förmånen att fäbidra tUl. Värt hittiUs lämnade bistånd består av varor tUl folkaffärerna,utrastning och medicin tUl sjukhusen, mjölk och proteinrik föda tUl barnen ochpatienterna på sjukhusen, läseböcker, skrivmateriel och annan utrustning tUlskolorna samt fordon för transport av sjuka och varor. Jag kunde vid min resakonstatera hur väl detta bistånd behövs och hur oerhört noggrant det distribuerasoch utnyttjas. Men jag såg också att behoven var större. Man haren organisation för betydligt större insatser men hindras att göra mer på grundav brist pä varor och utrustning. Mäniskorna är undernärda och Ula klädda.Skolorna och sjukhusen lider brist på allt. Bönderna och hantverkarna behöverarbetsredskap. De sjuka lider i onödan, därför att transportfordon saknas. FN har upprepade gånger uppmanatmedlemsstaterna att ge moraliskt och materiellt stöd tUl befrielserörelserna iPortugals kolonier. uttalade att det svenska biståndet fördetta ändamäl borde ägnas stor uppmärksamhet. Jag har med glädje konstateratatt årets statsverksproposition innehåUer en ansenlig höjning av anslaget fördetta ändamål. Men mäste vi i ärlighetens namn säga oss att detfortfarande rör sig om små belopp och små insatser. Låt oss, herr talman, setUl att det svenska stödet tiU befrielserörelserna i kolonier underde närmaste åren kraftigt ökas och att det dä ocksä kommer att omfattabefrielserörelserna i aUa dessa länder; Frelimo i , MPLA i ochPAIGC i och Cap Verdeöarna. HerrERLANDER (s); Jag är en smula fundersam om jag skall ta tUl orda. Vi harnyss lyssnat tUl ett anförande som var så helt präglat av en tUl synes nästanförtvivlad situation men ocksä fyUt av hopp om att det skaU gä att finna vägar.Det anförande jag kommer att hålla är väl också fyllt av hopp om att det skaUgä att finna vägar, men det berör mycket mindre och mycket oväsentUgare ting.Jag skall nämligen rätta tUl ett par missförstånd frän i gär. De missförståndenhade väl inte gjort så förfärligt stor skada om de hade fått stå ouppklarade,men jag viU gärna betyga min glädje och tacksamhet över att det finns någon avkammarens ledamöter som sysslar med våra fornminnen i den grad att han läsermina gamla tal. Jag satte stort värde på vänlighet på den punkten.Men om man av denna vänlighet drar några slutsatser, som skall vara tUlämpligapå dagens parlamentariska situation, är det säkerligen ganska viktigt att mantar reda på vad jag egentligen har sagt. Som jag påpekade har det kanskeingen betydelse i och för sig vad jag har sagt tidligare nägon gång. Men om manpå mina tidligare uttalanden bygger förmodanden om eventueUa lösningar på en det medger jag gärna något tUltrasslad parlamentarisk situation av , ärdet nödvändigt att gä tUlbaka även tUl sädana här bagateller. antydde, att jag i mitt älderspresidenttal hadeannonserat ett slags vUja att stå fadder i en ny koalition. Det är att göra migen aUtför stor ära. Kommer det ett barn, klarar det sig säkert utan faddrar,det är jag fullständigt övertygad om. Men när vi nu har börjat resonera omdetta spörsmål, skulle jag först vilja slå fast, att jag aldrig någonsinhuvudsakligast har intresserat mig för minoritetsregeringar och deras öden. Jaghar ännu mindre gjort gällande att regeringar som är dominerade avsocialdemokrater ur parlamentarisk synpunkt aUtid är bra regeringar. Deregeringar som vi hade var ungefär lika dåliga allihop ur densynpunkten att de kunde uträtta mycket litet. När jag var kritisk mot de tresocialdemokratiska regeringar som vi hade , vågar jag försäkraatt det hade ingenting att göra med ungdomens naturliga aversion mot regeringaröver huvud taget. Jag hade tvärtom den största veneration för dem som bUdadedessa regeringar , och . Men vad som skapade oron ochgav upphov tUl min kritik mot dessa minoritetsregeringar var inte att de vardåligt bemannade, tvärtom, utan det var att de inte kunde göra någonting föratt reaUsera det program som socialdemokratin hade kämpat för och som desocialdemokratiska väljarna hoppades på få se realiserat när deras egnapartivänner kom i regeringsställning. Mitt intresse för regeringsfrägan berorpå den uppfattningen att en regering är medborgarnas främsta organ för attmedborgarna skall få möjligheter att - som nägon talare sade i går låta sinaegna drömmar och förhoppningar prägla politiken. Det är självklart att har manden uppfattningen att regeringen är medborgarnas huvudorgan för atttiUfredsstäUa medborgarnas önskemål och krav, anser man naturligtvis också attdet är viktigt att regeringen är stark. En stark regering måste på ett bättresätt kunna realisera medborgarnas drömmar och förhoppningar än en svag. Jag hardessutom den uppfattningen att fler och fler människor under årtiondenasgäng kommit tiU den uppfattningen att man behöver ha ett starkt samhälle föratt skydda medborgarna från sädana konsekvenser av den tekniska utveckUngen somkan vara farliga för deras frihet och för deras standard. För mig hör dessasaker samman: En stark regering företrädande folket bygger upp ett starktsamhäUe, som kan fungera som ett gott skydd för medborgarna. Om man har en annan uppfattning, om man t. ex. som mångaliberaler och konservativa trodde anser att vi inte behöver havare sig ett starkt samhäUe eller en stark regering, får självfalletregeringsfrågan en helt annan räckvidd och innebörd än om man bedömer lägetfrån den utgångspunkt som jag nu skUdrat och det är min egen utgångspunkt. Det som är intressant i den svenskaförfattningsdiskussionen är att den ende liberala politiker under 1900-taletsom här i har tagit upp författiUngsproblemen från gmnden, nämligenKarl Staaff, ansåg det vara självklart att man skuUe ha en stark regering. Hangick så längt att han sade att frånvaron av en stark regering innebär ett hotemot demokratin själv. Han gick ännu längre och varnade för en proportionalism,som skulle försvåra möjUgheterna att skapa ett starkt regeringsunderlag. Hanvar säkerligen lika lidelsefullt intresserad som alla andra av att varje manoch kvinna skulle ha en röst. Men i valet mellan en svag regeringsmakt beroendeav ett starkt splittrat parlament och en stark regeringsmakt vUande påmajoritetsvalsprincipen valde han det senare alternativet. Han är här det storalysande undantaget inom den liberala traditionen, men det berodde kanske på atthan hade tänkt igenom hela detta problem tänkande har aUtid egendomligakonsekvenser. Detta innebär självfaUet inte att jag för ett ögonblickförnekar att det har ett stort värde om en regering kan stödja sig pä enmajoritet. Däri hade naturligtvis Staaff rätt. Men det vore galet att inbiUasig att majoriteten i aUena skänker oss en stark regering. Manbehöver bara kasta en blick omkring sig i världen för att inse detta. Se pä de stora koaUtionerna, t. ex. i ! En svagareregering än kan man väl knappast finna, trots att den bärs upp av majoritet. har gång på gång haft s. k. stora koalitioner, mendessas politik har inte kunnat realisera vad medborgarna väntat sig att de skullemedföra: en stark regeringsmakt. Min gamla vänskap med gränslandet förhindrar migfrån att fördjupa mig i det norska regeringsproblemet, men nog kan det geanledning tUl funderingar om sambandet mellan majoritet i och svagheti regeringspartiet. Vi behöver emellertid inte gä tUl eller Italieneller ens tUl i detta sammanhang, utan det räcker med att vi ser på våraegna förhåUanden. Jag vågar påstå att den samlingsregering som på ettutomordentUgt skickligt sätt formade vår neutralitetspolitik under andravärldskrigets år hade blivit en av våra svagaste regeringar, om den hadefortsatt efter 1945. Jag tror att var och en av oss som var med kan vitsordaspänrungarna inom regeringen. Otåligheten att få något uträttat omöjliggjordeen stark regering. Då hade vi ändå tUl vårt förfogande praktiskt taget helaparlamentet, som stod bakom denna samlingsrege- Nr 10 ring. Regeringen var svag ändå, sedan den löst sin stora uppgift. Onsdagenden neutralitetspolitiken under kriget. 20 januari1971 ' kanske tror att jag avslöjarnågra hemligheter när jag säger att den koalitionsregering av socialdemokrater och bondeförbundare som vi hade Allmänpolitisk P var en stark regeringså länge dess medlemmar enades om debatt ' viktiga programpunkterna. Det varen stark regering , 1952, 1953 och 1954,men , 1956 och 1957 var regeringen, det vågar jag säga,utomordentligt svag. Båda parter sade sig att det var nödvändigt att komma lossför att det skulle hända någonting och bU någonting av svensk politik. Jag gårsä längt att jag vågar påstå att den minoritetsregering som vi bildade 1957var starkare än den majoritetsregering som hade tappat dengeist som präglade koalitionsregeringen . Jag har tagit dessa exempel för att visa hur tanken varför mig när jag i gär av fick höra att jag alltid ansåg att enregering där det satt socialdemokrater var en bra regering ur parlamentarisksynpunkt. Det är klart att även en dälig socialdemokratisk regering är bättreän en dälig borgerlig, men sådana banaliteter tror jag inte att börströ omkring sig. Däremot har jag aldrig sagt att en regering är stark om deninom sig rymmer motsättningar, även om den skulle ha varenda röst i parlamentetatt förfoga över. Det kan t. o. m. gå så att en regering som inom sig rymmerspänningar kan vara farlig för demokratin. Den kan av medborgarna uppfattas såatt man har försökt dölja motsättningar som finns inom folket. Det vore Ula ommedborgarna finge den föreställningen att djupt gående olikheter och spänningarinom folket skyfflas under mattan och döljs under namn av samlingsregering,koalitionsregering eUer vad man vill. Det är självklart att människorna däbörjar fräga sig: Vad skall det här vara bra för? Det finns ju djupgåendemotsättningar, men de får inte komma tUl uttryck. Nej, finns det motsättrUngar mellan olika folkgrupper ochmellan olika åskådningar, skall de öppet redovisas och föranleda en öppen ochfri diskussion. Det är minsyn på majoritetsregeringarna. För att gå över tUl minoritetsregeringarnavill jag upprepa att jag anser att minoritetsregering var en starkregering. Per regering var en stark regering. Vad hade 1957års socialdemokratiska regering och 1932 ärs Per ? Jo, de hade det gemensamt att de var sammansvetsade block. Det fannsinga stridigheter och inga skUjaktiga meningar om de frågor som då var deviktigaste. 1932 var den viktigaste frågan att föra landet ut ur en ekonomiskkris. 1957 var den viktigaste frågan att genomföra den största trygghetsreformsom riksdag beslutat. Det var vad som band samman. Det var detta somgjorde att dessa regeringar kände sig kämpa inte för några bagateUartadepartitaktiska ting utan för allvarliga frågor, ja livsfrågor för nationen. 1 båda fallen visade det sig ocksä att dessa minoritetsregeringar företräddefolket i längt större utsträckning än parlamentets majoritet 1 dessa frågor blev utvecklingen den att alla anslöt sig tiU 64 minoritetsregeringens uppfattning,både i pensionsfrågan och i frägan om Jag vet inte om jag tillräckligtklargjort att jag icke avser att stå fadder åt nägra barn, allra minst säofödda barn som en koalition. Jag är fullt neutral därvidlag. Vad jag sagt haringen som helst inverkan pä frägan om det skall bli en koalition eller ej.Däremot var det en enträgen vädjan tiU riksdagsmajoriteten att försöka samlasig kring ett ekonomiskt program. När jag lyssnade till gärdagsdebatten tycktejag att det finns stora utsikter för detta. På ekonomins område framfördesmycket få önskemål som man inte skulle kunna skapa samling och enighet om. Men livet är tyvärr eller lyckligtvis, vilket ni vUl -mera komplicerat än sä. Förutom statsministerns och finansministernsdeklarationer kring den ekonomiska politiken förekom i gär konstateranden avvad vi hade ogjort, och därvid placerade statsministern miljöpolitiken ividaste bemärkelse som 1970-talets stora politiska fråga. En miljöpolitik somgär tUl grunden med problemen, som börjar med arbetsplatsen, tar uppbostadspolitiken, tar upp förhållandena pä vägarna, kan bli en miljöpolitik somkommer att ha samma effekt på samhällsomdaningen som krispolitiken 1932 ellerden gamla socialpolitiken. Då är frågan; Hur långt följs vi åt? Det är den viktigafrägan i detta sammanhang. När det gäller samhällsekonomins principer tror jagatt man, om man menade allvar med deklarationerna i går, bör kunna finnasamlande lösningar. Men hur längt sedan? Och dä hjälper inte allmänna talesätt,utan då är det precis som statsministern sade i går i fråga om hur man voterar,var man ställer sig när regeringsförslagen börjar mogna fram. Även var älskvärd nog att syssla med vårafornminnen. Han tog upp mitt MetaUtal 1961. Jag tyckte att hadealldeles rätt när han sade; »Varför skaU vi syssla med Metalltal? Vihar andra och viktigare saker framför oss.» Men mening var att jaghade förstört debatten genom att hålla mitt tal och att verkningarna av dettaförfärliga tal alltjämt svävar över den politiska debatten i . Sä märkvärdig är jag nu inte att jag genom att hälla etttal 1961 förstört alla andra människors möjligheter att föra en vettig debatt ien viktig fräga. Men att talet hade genomslagskraft, det viU jag inte bestrida.Varför? Det berodde inte på mig, utan det berodde pä att talet tolkade precisden oro som miljoner svenskar kände inför den dåvarande EEC-debatten, enhysterisk debatt ledd av några mycket skickliga opinionsmakare som lyckadesrycka med sig en mängd människor som hade möjlighet att påverka opinionen. Attmitt tal gjorde verkan berodde uteslutande på att jag artikulerade om jag fårbegagna ett rent svenskt uttryck de känslor av oro som fanns för att det höllpä att gä galet därför att man inte brydde sig om att ta reda på fakta. Och vad var det för märkvärdigt som jag sade? Jag sade attvi kan inte diskutera neutraliteten och att sädan som utvecklingen hade varit iEEC ditintills 1961 - var medlemskap uteslutet. Ingen lär nu bestrida detta.Herr hade emeUertid rätt i att det fanns mer i talet. Jag framhöll attvi inte kunde diskutera neutraliteten men vi kunde diskutera de övrigaekonomiska modaliteterna. Vi vill värna om vär självbestämmanderätt när detgäller lokaliseringspolitiken beträffande och den socialpolitik somskall ge alla människor trygghet och säkerhet, vi vUl värna om 5 protokoll 1971. vär rätt att driva en aktiv arbetsmarknadspolitik. Jagräknade upp dem på en och en halv sida - det är riktigt; jag har talet med mighär. Sedan slutade jag med att säga att vi "noga måstepröva de faktiska konsekvenserna av att uppge vår nationeUasjälvbestämmanderätt på olika områden och väga dessa mot de stora fördelar somen friare handel inom otvivelaktigt ger". Vad finns det i detta som inte alla kan skriva under?Finns det någonting sådant? Är vi inte , , helt överens om att viinte kan diskutera neutraliteten men att vi kan diskutera de övrigamodaliteterna? Märkvärdigare var inte innehållet i talet, men, som sagt,jag är glad och lycklig varje gång som jag får tillfäUe att läsa upp det igen. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandUngar. () kort genmäle: Jag hade inte tänkt mig att det skuUeuppfattas som något slags arkeologisk upptäektsbragd att gä tUlbaka tiU TageErlanders tänkvärda uppsats .För det första mäste väl de som är närvarande här håUa mig i räkning för attjag har givit de senaste årtiondenas främste svenske folktalare en anledningatt uppträda i denna debatt, och för det andra är det inte oväsentligt hur densom i 23 är har varit statsminister funderar över olika typer avregeringar i förhåUande tiU och i förhållande tUl folket. Dessafunderingar gavs ocksä ut i tryck just och månader då herrErlander bestämde sig för att förvandla en socialdemokratisk enpartiregeringtUl en koalitionsregering. Jag tror därför inte att det är fråga om någrabagateUer. Men minne, som annars är sä utomordentligtfint, fungerade pä en punkt alldeles galet, och det var i beskrivningen av 1957års socialdemokratiska enpartiregering. Den var en stark regering, sade herrErlander, starkare än koalitionsregeringen under dess två sista år. Ja, att denhade sina svagheter försökte jag i går belysa genom exemplet med kaffekoppenoch kaféuppgörelserna . Men att socialdemokratiskaregering hade en stark ställning berodde på att den ägde majoritet i degemensamma voteringarna, dvs. Då hade vi ett system med eneftersläpande första kammare som socialdemokraterna kunde lita på och som deanvände som skyddsnät iiman de fick det kommunistiska skyddsnätet som de nubegagnar sig av i den nya enkammarriksdagen. Det var det systemet som herrErlander jag är ledsen att jag måste bli litet polemisk tyvärr inte i tidvUle medge var inadekvat. Systemet kom att höra tiU de verkliga fornminnena somvi aUtför länge släpade pä i stället för att acceptera en enkammarriksdag,grundad på folkvUjans utslag i direkta val på en och . tar , Uksom i den där uppsatsen för 20 årsedan, upp som den ende liberal, som verkligen har trängt igenomdessa problem från grunden, och betonar vUken vikt han fäster vid den starkaregeringen. Ja, men mot vilka regeringars bakgrund var det inte som Staaffargumenterade: tUlfälUga ämbetsmannaregeringar, regeringar grundade påtUlfälliga grupper ur det gamla osv., en rad regeringar som ickehade någon täckning i en riksdagsmajoritet. kunde ju ha varit generös nog att liksom vidsista tUlfället erinra om BertU Ohlins insatser för att förvandla deteftersläpande systemet, där folkets vilja icke fick komma tUl uttryck genom attvid ett och samma val tiUskapa riksdagsmajoriteten! Varför glömma BertU Ohlinskamp för och eget långvariga motstånd motatt få en sädan typ av regering, gmndad pä majoritet i en enkammarriksdag? har vi fått en regering i minoritet. Den kan vara starkgenom sin personbesättning, den kan vara stark genom de traditioner den har ochden politik den vUl föra. Jag hör ingalunda till dem som vill uttala sigringaktande om den nuvarande regeringen frän de utgångspunkterna. Men, herrErlander, en sådan regering i minoritet kan ändå aldrig bli stark, om den inteär beredd att ta hänsyn tUl andra meningsriktningar och därmed skapa majoriteti för de slutliga förslagen. sade; "Finns det motsättningar mellanolika folkgrupper och åsiktsgrupper, sä skall de komma tiU uttryck och intehållas tUlbaka." Det instämmer jag helt och fullt i. Vi skaU inte föranågon skenpolitik. Men nog har det, , under de gångna 30 årenfunnits många tendenser tUl att gräva ned sig i ett skyttegravskrig mellanskUda åsiktsriktningar, där som utrikesminister en gånguttryckte det - partierna ständigt strävar efter att komma i fördelaktigastmöjliga kameravinklar gentemot varandra, fastän de sakliga motsättningarnakanske inte är sä stora. 1 gär spårade vi mycket fä, nästan inga inslag av en vUjahos den nuvarande regeringen att vara beredd att ta sädana hänsyn tUl detfaktiska förhållandet att man har kommit i minoritet. Man lever fortfarandekvar i den gamla känslan av att man är sig själv nog. Det är den upplevelsensom vi mäste hjälpa den nya socialdemokratiska minoritetsregeringen att få, attden icke kan fortsätta som om den vore en majoritetsregering. Den måste vänjasig vid att ta hänsyn tUl andra äsiktsgruppers berättigade krav. Jag tycker att det vore klädsamt och snyggt, om herrErlander även i det här huset vUle erkänna att det var bra och riktigt att nigick med pä att ta bort eftersläpningen, att det känns bättre att sitta i dennakammare, där vi vet att vi bakom oss har folkets vUja, uttryckt på en och sammadag, och icke en situation där regeringen kan falla tiUbaka på en upp tUl tolvår gammal eftersläpande folkopinion. Herrförste vice talmannen () kort genmäle; I sitt intressanta anförande berörde herrErlander ett av de mest centrala problemen i dagens politiska situation; fråganom vad minoritetsregeringen skall kunna orka med fram tillnästa val. Att inte tyckte att minoritetsregeringar var någontingeftersträvansvärt är fullt förståeligt. Som han sade kan de ju inte göranågonting för att realisera sitt program. Det var en synnerligen träffandebeskrivning av den nuvarande regeringens situation. minoritetsregering, och eftersom man fär förmoda att herrErlanders omdöme är riktigt, kan den alltså inte göra mycket för att fullföljasitt program. Det var intressant att från enligt min mening mycketauktoritativt häU få ett sådant omdöme om den regering som skaU styra ossfram tUl nästa val. sade vidare en del saker som kanske varriktiga, men jag tyckte ändå att vissa av hans förklaringar var ofullständiga.Han framhöll att en regering inte är stark bara därför att den har majoritet iriksdagen. Det är alldeles riktigt. Inom parentes vUl jag bara säga att jagtyckte att det var synd att förbigick . Regeringen där harinte varit så stark, men de resultat den kommit tUl har varit avsevärt bättreän vad den svenska majoritetsregeringen kunnat prestera. Som jag tidigare framhållit har en mycket bättresituation än vi. har man där haft en större produktionsökning äni . har en mycket starkare valutareserv än vi har. Investeringarnahar varit betydligt bättre än de svenska. Norrmännen har ett diskonto på 4,5procent medan vi måste arbeta i . Konjunkturinstitutethar ju framlagt en redogörelse för hur har det , och jag är beredd attdiskutera även räntesituationen. Redogörelsen visar att den norska regeringen ivarje fall har nått utmärkta resultat. Det är aUdeles riktigt att vi här i hade en starkregering . Den regeringen var så stark att vi t. o. m. kunde håUatUlbaka inflationen .