prot · FU0911 · 1971-12-31 00:00:00 — Man kan lägga mUjö-vårdsaspekter pånära nog allt det som omger oss, det må gälla bostaden, den närmasteomgivningen tUl denna, stadsplaneringen, trafiksituationen, våra förhållandenpå arbetsplatserna, men även den mUjö vari vi befinner oss . DärtUlkommer att variationerna av miljöstörande inslag i vårt dagliga liv är såstora. Störande inslag finns av så mänga oUka slag, som uppfattningenom vad som är störande är starkt varierande mellan oUka individer. Det har vimärkt också under denna debatt. Vad den ena människan finner fullt i sinordning finner en annan vara oerhört störande, och en tredje finner kanskesituationen fuUständigt outhärdlig. Även våra nyhetsmedia press, radio och TV har ägnatstort intresse åt mUjöfrågorna . Men man har fått en känslaav att mUjöstörningarna frän det hållet uppfattats som väldigt nya och nysspåbörjade. Det verkar som om man inte hade reda på att mUjöstörningarna är avmycket gammalt datum. Om jag skall gå tUlbaka tUl den bibliska historien, vågarjag påstå att mUjöförstöringen började när plockade ned äpplet. När mandärefter plockade ned fikonlövet för att dölja sin nakenhet, börjademUjöangreppen. Att de sedan har ökat i en ständigt stegrad takt är heltnaturligt. De har ökat i takt med den industriella utveckUngen, men inte bara itakt med den. Man kan mycket lätt konstatera, att även det starkt ökadekommunikationsbehovet har sin del i den negativa utvecklingen av miljön, Ukasådet ständigt stegrade energibehovet. Även växtskyddet har under senare årkommit att uppfattas som mUjöförstörande, det gäUer såväl den växande grödan påvåra åkerfält som våra skogar. har de sistnämnda kommitaUdeles särskUt i förgrunden. En annan detalj är nedskräpningen i naturen, ett områdesom kommit mycket starkt i blickpunkten, kanske därför att den rönt en mycketstark utveckling, vUken måste ses som en naturlig följd av denstrukturom-vandUng som skett i handelsledet. Den snabba övergången tUlengågng-sförpackningar för en mängd varor som tidigare såldes i s. k. lös vikthar medfört en ökning av det vi brukar kalla sopor, som därtill har en vissbenägenhet att placeras på därför icke avsedda platser. Våra rastplatser längsvåra större vägar vittnar vältaUgt härom. Den ständigt ökade användningen av eldningsolja av olikakvaliteter medför också problem som vi tidigare varit obekanta med. Riskernaför våra vattenreservoarer liksom för våra grundvattentäkter är uppenbara, menäven för sjöfågeln har oljeimporten medfört problem, som vi inte tidigare varitmedvetna om. Men det är inte enbart vid transporten och lagringen avoljan som den kan medföra skador. Även vid förbränningen av oljorna får viräkna med skadeverkningar. De varierande måtten av svavel i olika oljesorterger med nu användametoder för förbränning svaveldioxid, som i sin tur angriper oUka metaller, medrost och andra frätskador som följd. Men även byggnaders fasader angripes av svaveldioxiden.Framför allt gäUer detta fasader där kalkstensornamentik förekommer. Dettadrabbar i hög grad våra offentUga byggnader, våra kyrkor och våra minnesmärken. Men härvid måste man bemärka att de ätgärder som kanåstadkommas i vårt eget land genom lagstiftning inte räcker för att skydda oss,dä svaveldioxiden och även andra föroreningar följer med rökgaserna på mycketbetydande avstånd. Det har konstaterats att vi får ta emot föroreningar irökgaserna från såväl som i en omfattning som vi intetidigare hade varit medvetna om. Det har konstaterats att flera av våra långt inorr avlägset belägna fjäUsjöar innehåller föroreningar av sådant slag attderas förekomst endast kan förklaras av att de har nått dessa trakter genomrökgaser från mycket långt avlägsna orter. Rökgaserna har sedan utfällts i dehögre luftlagren av de av naturliga skäl lägre temperaturer, som förekommer pådessa breddgrader. Dessa föroreningar når sedan sjöar och vattendrag genomregnen. Såväl inom luft- som vattenvården är vi således i hög gradberoende av i vad mån det kan skapas internationella överenskommelser. Vär egenlagstiftning kan inte ensam ge tUlfredsstäUande resultat. Som exempel kan jagnämna att om vi inte kan skaffa eldningsolja av det slag som genom lagstiftningbestäms tUl en låg svavelhalt, så kan vår egen elproduktion komma i fara. Vihar dä inte möjlighet att pä ett riktigt sätt driva våra värmekraftverk. Men dästår utvägen för oss att köpa elkraft från ett av våra grannländer, som intehar något slag av restriktioner för oljans kvaUtet beträffande svavelhalt. Viköper elkraften frän detta grannland. Om vinden är ogynnsam får vi röken ochsvavlet med på köpet. Ocksä ett utslag av nordiskt samarbete! Värt behov av eldningsolja är i ständigt växande, vUket isin tur föranleder anläggningar för raffinering av råoljan. Även det slaget avanläggningar röner uppmärksamhet, och mycket kritiska röster har också givituttryck för sin mening. Därvid kan man kanske konstatera och uppmärksamma attden starkaste kritiken ibland kommer från den kommunala enhet som inte fickanläggningen placerad inom sitt område. Otvivelaktigt är vårt behov av olja sådant att vi behöverdessa anläggningar. Att ensidigt placera alla sådana anläggningar vid Östersjönkan inte vara försvarbart, då riskerna för skadeverkningar genom fartygsolyckormä bedömas vara betydligt större för dessa jättetankers färder i och tUlÖstersjön än i . En annan faktor av mUjöstörande karaktär är våra bUarsavgaser. Det som främst kommit i blickpunkten härvid är blyet i bensinen.Personligen är jag inte alls övertygad om att just blyet som sådant är denfarUgaste ingrediensen i sammanhanget. De tUlsatser som har tUl uppgift attbefria våra motorer från bly avsättningar är förmodligen farligare. Men blyet isig självt är tUhäckligt farUgt för att vi skall önska att det helt försvinner.Men vi har då att ta hänsyn tUl vårt nuvarande bestånd av bUar som i många fallhar sådana kompressionsförhållanden i sina motorer att de inte skulle fungerautan något slag av tillsats tUl bensinen. Om man således hastigt och lustigt förbjuder blyet, vUketär önskvärt, riskerar vi att få andra slag av tUlsatsämnen som kanske är ännufarUgare. Mest sannoUkt är den rätta vägen att i lag föreskriva att vi här ilandet inte tUlåter motorer över ett sådant mått på kompressionsförhällandetatt de kan drivas tUlfredsställande med bensin med lägre oktantal. Naturligtvisförutsätter jag att en lagstiftning i detta ämne ger en rimUg övergångstid bådeför de nu i drift varande bUarna och för de ny tUlverkade. Jag vet att enutredning arbetar med dessa problem, och det är min förhoppning att den snartskall kunna framlägga ett förslag som kan föranleda ett beslut. I varje fallfinns det möjlighet att få fram motorer som går utmärkt på lågoktanig bensin,fullt tillräckliga för att tUlfredsställa det behov av transporter somföreligger. Kravet på renare luft i våra städer och tätorter kan intetUlbakavisas. Jag ber om ursäkt, herr talman, för att jag använder ordet"städer" alla sådana platser bör väl i fortsättningen benämnastätorter eller skall vi säga bara orter så att det härvidlag inte uppstår någonolikhet. EgendomUgt nog har det aldrig hörts något angrepp mot demUjöförstöringar eller miljöstörningar som förekommer vid gruvdrift. fårjag en känsla av en viss enögdhet i miljövärdsdebatten, ty nog är den formen avmUjöförändringar som förekommer vid en gruva med de ständigt växandeslagghögarna minst lika mycket störande som de mUjöförändringar som förekommervid byggande av ett vattenkraftverk. Men hittiUs har jag aldrig hört någonuttrycka nägon reaktion mot vad som åstadkoms vid gruvdrift. Det är verkligenegendomligt. Däremot kritiseras ofta ingreppen i våra grusäsar, i våralertäkter samt vid anläggandet av våra trafikleder, våra landsvägar ochmotorvägar. Vi angriper ju våra grusåsar, därför att vi behöver grus. Viangriper våra lertäkter och tar lera därför att vi behöver lera tUl tegel. Vitar inte grus eller lera för nöjes skull, utan vi gör det därför att vi ärnödsakade att använda grus och lera. Slutligen har också de långa luftledningarna för vårahuvudledningar för kraftproduktionen kommit i blickpunkten på ett alldelessärskUt sätt. Det har vid flera tUlfäUen tidigare föreslagits kabling avelkraftens huvudledningar såsom vida överlägsen ur naturskyddssynpunkt. Nog ärdetta riktigt, men när vi konfronteras med kostnader som ligger mellan 10 och20 gånger högre för kabel än för luftledning av dessa slag, finns det noganledning att tänka sig för, innan vi beslutar om sådana ändringar. Det ärmycket lätt att säga att en kabel skulle vara mindre störande. Jag är inteövertygad om att det aUtid kan sägas att en luftledning genom ett landskap ärnågonting sä förfärligt störande. Mycket annat av det som skapats av oss inaturen är kanske betydligt värre, men detta tänker vi inte på. Det har jubUvit modernt att tala om mUjö, och då tar man med även detta. Trots en relativt läng utläggning har jagbara rapsodiskt berört olika detaljer i det som ingår i vår mUjö. Men nog kanvi alla vara ense om att det är anledning att vara både vaksam och beslutsam pådessa områden för vår egen och för våra efterkommandes skull. NaturUgtvis kandet sägas - och det har också sagts att vi har gjort oss skyldiga tUl mycketstora försummelser på detta område och att det naturligtvis är regeringensom har försummat sig det hörde vi alldeles . Ser vi på frägan i ettannat perspektiv än genom den optik som oppositionspartierna brukar använda,kan vi Ukväl konstatera att vi i vårt land nått längre i fräga om mUjöskyddandeätgärder än man gjort i de flesta andra länder i världen. I den mån ingrepp inte gjorts tUlräckligt snabbt, berordet inte på bristande vUja, men man kan utan tvekan erkänna att mycket av detsom inte har skett har berott pä att värt vetande pä dessa områden inte varittUlräckUgt. Varken vetenskap eUer forskning har varit så framme att dekunnat ge en riktig bild av vad som kommer att hända, om vi förorenar vattenoch om vi förorenar luft. Vi har inte vetat detta förrän . Närvi nu vet det kan det inte sägas annat än att vi också visat oss beredda atthandla. Det är min förhoppning att vi skall fortsätta på den vägen. Visst är det riktigt att påstå att den industriellautvecklingen medfört många föroreningar som, enligt vad vi nu vet, inte ärönskvärda. Men när vi å andra sidan vet att denna mUjöförstöring påbörjades förmycket länge sedan jag har sagt att den började i och med att människornabörjade bruka denna jord bör vi vara medvetna om att utgångsläget för ossmänniskor när det gäUer att försörja oss här pä jordklotet är att vi mästeutnyttja de råvaror, de tUlgångar som naturen bjuder oss att utnyttja. Vi kanresonera om detta hur vi vUl och vi kan propagera hur vi vUl det finns ändåinget annat utgångsläge för oss människor än att vi måste utnyttja denaturtUlgångar vi har. NaturUgtvis bör vi se tUl att vi inte utnyttjar dessatUlgångar på ett felaktigt sätt, men vi kan inte helt hastigt upphöra med attutnyttja de tUlgångar som finns. Jag har ofta blivit förvånad över hur olikapartier har utnyttjat miljöfrågorna i den politiska propagandan. Jag förråderinte på något sätt en hemlighet om jag säger att de som i första hand försöktuppträda som de enda och verkliga riddarna och försvararna av miljön ärcenterpartisterna. Förmodligen har de också vunnit icke ringa framgångar vUket de också har medgivit. Detta har tydUgen oroat mittenbröderna i hög grad,och har slutligen ocksä representanterna för moderata samUngspartiet oroats,så att också de måste ställa upp och tala om mUjön som någonting mycket viktigt och visst är den viktig! Jag är emellertid mest förvånad över centerpartietsinställning det skaU jag gärna erkänna. Den kategori av människor som förstingrep i vär natur och förändrade den var utan tvekan jordbrukarna. Det förstaskapandet av ett var ett angrepp på naturen. Röjandet av skog föratt skapa odlingsbara åkrar var också ett angrepp på naturen. Jag är inteförvånad över att detta gjordes - det var helt naturligt, eftersom dessamänniskor inte hade andra förutsättningar för att försörja sig men jagkonstaterar ändå att det var angrepp på naturen. En lång rad av de åtgärder som vidtagits i jordbruket harvarit direkt fientligt mot den natur som funnits för respektiveingrepp. När det är fräga om att återstäUa naturen, som det ofta talas om, isitt ursprungliga skick kan man fråga: tUl vUken tidpunkt vUl vi återvända?Naturen har ideUgen genomgått förändringar, ofta utan mänsklig medverkan. Mångaav de åtgärder som vidtagits och som nu kritiserashar otvivelaktigt också vidtagits tUl jordbrukets fromma. Låt rrug ta ettdirekt exempel. Statsministern var faktiskt inne på samma ämne i går. rönte kvicksUverförekomster ute inaturen stor uppmärksamhet. Våra rovfåglar dog, våra fasaner och en mängd arterav småfåglar dog just på grund av en riklig kvicksUverförekomst ute i naturen.Hur hade detta gått tUl? Jo, man kunde härleda en stor del av kvicksUvret inaturen tiU det betningsförfarande med kvicksUver som jordbrukarna använde föratt förhindra angrepp pä utsädet. Detta kvicksUver fanns på våra åkrar och ivåra vattendrag vUket bl. a. gjorde att ingen vUle köpa insjöfisk frän vissaområden. Jordbrukarna själva var i stor utsträckning okunniga om vilka vådordenna kvicksUveranvändning medförde. De kände inte tUl de faromoment som varförknippade med detta förfaringssätt. Jag angriper inte dem för att de användekvicksUver, men jag vUl konstatera att denna förgiftningsrisk obestridligtuppstod i samband med åtgärder som vidtogs för att skydda grödan och säkerstäUaen god avkastning av jordbruket. Samma sak gäller för vissa slag av konstgödning. Visstförekommer det besvärUga föroreningar av vattendragen dä en häftig och starknederbörd föregåtts av en riklig konstgödningsgiv. Varför användesdessa slag av gödning? Jo, för att säkerställa så goda skördar som möjUgt förjordbruket. Detta torde kunna betraktas som vällovUgt, och jag anser också attså är faUet aUdenstund en god skörd för jordbruket måste betraktas som entUlgång för landet i dess helhet. En annan detalj är den besprutning som så oftaangrips därför att den innebär giftspridning i naturen. Varför användes dådessa metoder? Jo, enkelt uttryckt för att förhindra angrepp av skadeinsekterpå växande gröda. Detsamma gäller giftspridningen över våra skogar. Heltnaturligt har inte dessa gifter spritts av något slags UlvUja, nej endast föratt ge förutsättningar för bästa möjliga avkastning för skogen. Jag vUl också nämna något om föroreningar i våravattendrag, orsakade av de industrier, som är direkt baserade pä skogsbruket.Våra sulfit- och sulfatfabriker och vär tUlverkning av sUpmassa har medförtföroreningar av oUka slag i våra vattendrag av en omfattning som vi ärmedvetna om inte kan tUlåtas fortsätta. Det är emellertid något som vi tidigareinte varit medvetna om. Men när vi nu är pä det klara med att det är omöjligtatt fortsätta på detta sätt, eftersom vattnets förmäga tUl självrening interäcker tUl, mäste vi naturligtvis med alla tUl buds stående medel förhindra attskador fortsätter att uppstå. Bakgrunden har emellertid varitatt man velat ge de oUka näringarna bästa möjliga förutsättningar att ge godavkastning. Om detta kan det inte råda delade meningar. Ätt man sedan påcenterpartihåll, där man har en så stark anknytning tUl jordbruket och skogen,för en så ogenerad propaganda för sig själv som mUjöns och naturens speciellabevarare, trots att näringsutövarna inom dessa områden så starkt har bidragittUl både giftspridning och föroreningar, är verkligen förvånansvärt. Jagbetraktar det som en förgiftning av den poUtiska atmosfären. Eller har man intepå dessa håU själv varit medveten om sin roll i naturens förorening? Men jord- och skogsbruk har inte varit ensamma om dennaverksamhet. OUka slag av industrieU produktion har medfört föroreningar ochförgiftningar i betydande omfattning. Jag tror att detta i många fall beror påatt man inte heller inom industrin varit medveten om vUka risker, som dessautsläpp har medfört. Jag är emellertid också klart medveten om att åtskUligautsläpp inte kan tUlskrivas okunnighet utan är bevis på nonchalans. Man kan väl ha rätt att förmoda att vi, när vi blivitmedvetna om hur oUka slag av föroreningar inverkar på landskapet, på luften, påvattnet och även pä vär psykiska hälsa, skaU kunna finna möjligheter attförhindra ett fortsättande av deras utbredning. I detta avseende kan visäkerligen påräkna intresse från alla samhällslager oavsett politisktUlhörighet eUer sammansättning. Försök att göra politik av mUjö-debattenbetraktar jag däremot som fullständigt befängda, då vi vet att varje levandeindivid i värt land medverkar tUl mUjöförstöringen. Vi tvättar oss, vi badar, vi tvättar eUer låter tvättavåra underkläder, vi äter och dricker vUket också har sina naturliga följder vi åker bU, vi flyger, vi åker hiss, vi vill ha ljus, vi vill ha värme, vivUl ha kyla för våra matvaror, vi använder en mängd oUka slag av produktertillverkade inom hantverk och industri som samtliga, varifrån de än kommer, hartagits från Moder Jord. Något annat ställe att hämta den från, ,finns inte. Vi kan tyvärr inte upphöra med dessastörningar, även om vi aUa viU det, men vi har rätt att hysa förhoppningen attalla goda krafter skall förena sig i ansträngningar att göra de olika ingreppenså Utet störande som möjligt och att vi sä längt möjligt får en frivUUgmedverkan i dessa strävanden. Om denna inte räcker tiU, är det min förhoppningatt vi fär en lagstiftning, som ger oss möjligheter att ingripa och pä etteffektivt sätt beivra förseelser på detta område. Som invånare i har vi fått den oskattbara förmånenatt ha rymd omkring oss, att ha en variation i naturen beroende på vårt landsplacering på jordklotet, som skänker oss fantastiska skönhetsupplevelser inomdet egna landets gränser. Mellan böljande slätter och iblandhelt förstummande fjällvärld ryms vyer och utblickar som vi inte vUl mista. Vikan konstatera att vi lever i ett mycket vackert land, och vi har egentligeningen anledning att trängas. Och nog är vi alla överens om att sä längt möjligtbevara detta land. Men vi vill även ha en hyggUg levnadsstandard i det. Jag skaU nämna någonting om bostadsmUjön, eftersomtidigare talare varit inne på den. Vi har åstadkommit mycket storaförbättringar i bostadsbestånd och bostadsmUjö . Vi harbyggt nya bostäder i en omfattning som , och sett medinternationella mått har vi en topplats given. Även om en del av det somnyskapats inte tUltalar alla, är dock dessa förändringar mycket betydelsefulla. Också inom arbetslivet har det skett en hel del, även omman kan konstatera att det ännu återstår åtskUUgt för att få en bättre miljö påarbetsplatserna. Här har tidigare berörts frågan om den nya generationensmotvUja mot industrieUt arbete. För mig är det fuUt naturligt att den somskaffat sig en god utbUdning inte vUl låta sig personligt nedvärderas av en smutsigoch tråkig arbetslokal. Någon sade under gårdagen att man inte alltid kanpåräkna utländsk arbetskraft som tar de arbeten vi svenskar inte vUl ha. Jaghoppas, herr talman, att detta inte heller blir tUlätet. Det kan inte vararimUgt att mUjön på vissa arbetsplatser är sådan att den svenska arbetskrafteninte vUl ta arbetena i fråga och att vi skall Uta tUl import av utlänningar somhar en annan bakgrund och en annan erfarenhet. Lika Utet kan jag tänka mig attvi skall fortsätta att låta våra 50-60-äringar slås ut från industrielltarbete. Att dessa människor blir utan jobb och vi i stället importerarutlänningar är ett förfarande som jag anser att vi inte kan få fortsätta med. Det skulle ta aUdeles att gä inpå alla detaljer i detta omfattande ämne. Enbart de mUjöaspekter som kan läggaspä de frågor som sammanhänger med landets energiförsörjning skuUe varatUlräckUga för ett inlägg . Ett sådant anförande skall jag intehålla. Jag skall inte gå in vidare på den frågan, även om jag anser att den ärmycket viktig och har stor betydelse för vår framtid. Jag avser att återkommatill den i annat sammanhang. Jag vUl sluta mitt anförande med att uttalaförhoppningen att vi skall få en mera nyanserad miljödebatt under det kommandeåret och i fortsättningen, där envar miljödebattör gör klart för sig själv attinget slag av mänsklig verksamhet i försörjningshänseende är möjlig utaningrepp på och i naturen. Vi kan aldrig förhindra förändringar av mUjön och naturenomkring oss, men sättet på vUket vi gör det och avsikten med förändringarna kanoch bör diskuteras och planeras, innan slutligt avgörande fattas. Vi kan vara övertygade om att den kemiska industrin kommeratt ge oss nya och obehagliga överraskningar trots all försiktighet. Vi måstevidga vårt vetande beträffande såväl luftens som vattnets förmåga att bryta nedde föroreningar som förekommer. På dessa områden är vårt vetande inte i taktmed föroreningarnas mångfald. Här bör vidgade resurser skapas, men med dettekniska kunnande som finns i övrigt måste vi ha förutsättningar att klara avockså detta problem. Men glöm inte först och sist; vi är alla med ommUjöförstöringen. Jag skall slutUgen nämna något om vad sade.Jag tycker att hennes yttrande om VattenfaU är i hög grad kränkande förVattenfall. Det finns ingen anledning för någon av oss här i attyttra oss på det sättet om de tjänstemän som endast utför det arbete somregering och riksdag beslutat om. Man har ingen anledning att svartmåla dessamän, utan de förtjänar i stäUet i hög grad vår aktning. De har på ett mycketförnämUgt sätt medverkat tiU den industrialisering som ägt rum i vårt land ochi hög grad bidragit till vårt allmänna välstånd. De har inte handlat självständigt,utan de har endast fuUgjort de uppdrag de fått. När sedan ger sig in på en del andra frågorbeklagar jag att hennes vetande inte riktigt räcker tUl. Det är inte så enkeltatt säga att man kablar en 440 kUovoltsledning. Den innehåUer i aUa fall högspänning. Om man räknar ut vad det kostar att framställa en kabelmed samma förmåga tUl överledning av effekt som luftledningen kommer vi upp irätt höga siffror. Eftersom dessa ledningar korsar vårt land och sträcker sig frånnordligaste ner tUl södra delarna av landet ärdet lätt att räkna ut att sådana saker ger man sig inte på utan vidare. Jag skuUe slutligen vUja säga tUl att när manangriper en del av den giftspridning som sker bör man tänka på att det i fruSundbergs hemtrakter finns något som kallas ärtodling. Vad skulle man säga omdet utfärdades förbud mot alla de gifter som används för att skyddaärtodlingarna, fm ? Jag tycker man skall vara litet försiktig. () kort genmäle: efterlyser en mera nyanseradmUjödebatt. Jag förmodar att det anförande som håUit här ärinledningen tUl denna. Jag skulle vUja stäUa en fråga tUl representanterna förregeringspartiet. Ni är sä irriterade över intresse för mUjöpolitiköver huvud taget. Vi har stött de propositioner ni lagt fram, vi har arbetatför dem i utskotten, vi har hjälpt tUl som motionärer och vi har voterat fördem. VUl ni inte ha denna hjälp i fortsättningen? Det kan tänkas att ni kankomma att behöva den. Jag tror att jag kan försäkra att alla de åtgärder manöver huvud taget vidtar för att förbättra mUjön skall ha stöd även ifortsättningen. () kort genmäle: Jag börjar bU van vid uttrycket att man intebehärskar ett ämne, men jag är något ovan vid att bli beskylld för att intebehärska ett ämne om vUket jag icke har yttrat mig. Jag har icke talat om nedläggning av kablar i marken. Jagkänner tUl kostnaderna och kan även bedöma att det ocksä eventuellt ärorealistiskt. Men, , jag har talat om sträckningen avluftkablar, att man mäste ta naturvårdshänsyn när man lägger ut densträckningen och inte göra den med en linjal från punkt tUl punkt. Jag fick en annan fråga också avherr . Den gällde hur jag ställer mig tUl gifter som berör odlingenav nordvästskånska ärter. Jag vUl då bara säga att om tänkande är bundet tUl hans personUga agerande och det har jagfaktiskt funnit skäl för att tro i samband med hans uttalanden i frågorangående giftämnen och även vattenkraften så är det inte på samma sätt medmig.