prot · FU0935 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag vill gärnafråga nägon företrädare för regeringen: Är det det enda ni har att föreslå,eUer vad ämnar ni föreslå för övrigt? Finansministern var så optimistisk att han trodde på 15procents ökning av industrUnvesteringarna det blev ungefärhälften. räknar finansministern, som påpekats tidigare, med en uppgång avinvesteringarna med 12 proceni jämfört med konjunkturinstitutetsmödosamt hopplockade bedömningar, som stannar vid . Ett av regeringensstörsta misstag är alt man inle bedrivit en sådan politik att industrinsinvesteringar och även andra av näringslivets investeringar kunnat öka för attdärmed lägga grunden till ökad produktion och bättre konkurrensförmåga iförhällande tUl andra länder. Nästa års budget visar visserligen bara eltunderskoll på 206 miljoner, men tar man hänsyn tUl sedvanliga felbedömningaroch tUl höjda statstjänarlöner så kommer säkerUgen budgetunderskottet att blioroande stort med nya upplåningsbehov, som tar undan krediter vUka skulle kunnaanvändas tUl produktiva investeringar. Räntefrågan spelar givetvis en stor roll i samband medinvesteringarna, och den har behandlats här . I princip anserjag att socialdemokraterna har en felaktig inställning tUl räntefrägorna. Ändafram tUl mitten av höll socialdemokraterna fast vid lägränte-Unjenmen hoppade sedan över till den linje som den dåvarande högern bedrev och sedandess har man konsekvent hålUt sig lUl högräntelinjen. Jag tror att åtskilUga,betydUgt modemare nationalekonomer än dem socialdemokraterna stöder sittresonemang på inte alls har den uppfattningen om ränteeffekten som man nu harinom regeringspartiet. Genom att diskontot under länga tidsperioder varitfastlåst har räntan inte fått den effekt som varit önskvärd. harhögräntan motiverats med att den skulle vara investeringshämmande vid etl visstlillfälle. Jag tror att det är en helt felaktig bedömning. Investeringar somredan är planerade stoppas inte och hindras inte av ett höjt diskonto, isynnerhet inle då den planerade investeringen avser maskiner eUer byggnader,vUkas användningstid sträcker sig långt framåt. Och flertalet ansluter sigdock till tanken att räntan skaU vara rörlig. Jag vill se det förelag, den kommun eller den person somjust står inför att företa ett byggande eller att investera i maskiner somsäger att nu steg räntan med en halv eUer en procent, så hela den häranläggningen fär inhiberas. Räntan har inte den effekten pä sä korl sikt.Däremot kan den ha effekt på , och har den det kommer man in ikonjunkturlägen som man inte kan förutspå och fär kanske en helt annan effektän man egentUgen vUle. Därför är räntevapnet inle särskilt smidigt. Vad som istället ofta händer är att ett höjt diskonto driver pä inflationen genom sinprishöjande effekt. Myckel allvarligt är också att ett högt diskonto kan verkarationaUse-ringshämmande. Detta har t, ex. påpekats av Terborgh, som ger denvara som egentUgen borde ersättas benämningen konserveraren och den nya varasom borde inköpas benämningen frestaren; det gäUer exempelvis maskiner. Äranskaffningskostnaden och räntekostnaden mycket höga är del risk för att den s,k. den gamla maskinen får stå kvar, då den ju gör envisserUgen inte god men någorlunda acceptabel tjänst. En alltför hög ränta kanförhindra inköpet av t. ex. en ny maskin fastän denna skuUe utföra ett mycketrationeUare arbete. När höjningen förra gången skedde till de nuvarande 7procenten, som är det högsta ränteläge vi någonsin haft, motiverades höjningenhelt med andra länders högre diskonton, vilka skulle medföra ell valutautflödeur vårt land. har, såsom påpekats tidigare, diskontot sänkts i ettflertal länder, och valutainflödet tUl vårl land har pågätt under någon lid.Vissa uppgifter om räntorna har lämnats här, och jag skall något utförligareredogöra för diskontot i nägra närstående länder. Diskontot är i 4,5, i 8 - det enda land avdem jag kommer att nämna som har högre diskonto än , 6,6,5, 6,5, 5,5, 6, 3 3/4,7, 6 och 4 3/. Av de länder som vihuvudsakUgen bedriver handel med är det alltså endast ett enda land som har högre diskonto än vi, och så är det som har sammadiskonto som vi. Jag är väl medveten om obligationsräntornas och andra räntorsbetydelse, men det är anmärkningsvärt alt ligger nära nog i topp närdet gäUer diskontots höjd. När vi diskuterat detta har bl. a. finansminislernförsöki bagatelUsera del höga diskontot och bara åberopat de långa krediternapå obligationsmarknaden. Det är ju rätt märkligt att dä man höjer räntanframhäver man starkt den goda effekt detta skaU ha i just den situationen, mennu, då man närmast skulle stå inför en sänkning, bagatelliserar mandiskonlofrågan och menar alt den inle har någon större betydelse, utan att detär obligationsmarknaden som har den största betydelsen. Motiveringenför den senaste diskontohöjningen i har således tUl största delenbortfalUt, men ändå har ingenting skett på ränteområdet. Det tjänar ingentingtUl att hänvisa tUl att jag själv är bankofull-mäktig och skuUe kunna vara medoch besluta om detta. Det är ju välbekant att av fuUmäktiges sju ledamöter ärfyra socialdemokrater, och det bUr således socialdemokratisk poUtik även ifråga om högräntan. Detta bör nogsaml noteras, tycker jag, av t. ex.Hyresgästföreningen och som vid oUka tillfällen har krävträntesänkning. ordförande gjorde det , och det hargjorts vid andra tUlfällen också. Att man kan befara en viss konjunkturavmattningtorde vara obestridUgt och bestyrkes t. ex. av den överenskommelse somriksbanken träffade med bankerna om vissa lättnader på kreditom-rådel. EnnaturUg konsekvens hade varit att man också sänkt diskontot. Även päarbetsmarknaden har effekten av konjunkturdämprungen gjort sig gällande.Antalet arbetslöshetsanmälda var 59 700 mot 51 200vid . genomgickarbetsmarknadsutbUdning var ca 54 100 mot 40 600 . Demed beredskapsarbeten sysselsatta var 18 600 mot 16 600 . Antaletsysselsatta vid skyddad verksamhet var 12 300 mol 10 500förra året. Slutligen var antalet arkivarbetare 9 200 mot 7 400 förra året.Ungefär 20 000 fler människor är aUtså nu föremål för arbetsstimulerandeätgärder än . ParalleUt härmed har antaletobesatta platser vid arbetsförmedUngarna minskat. Denna försämring avarbetsmarknadsläget jämfört med är desto mer anmärkningsvärd om man tänkerpå den mUda vintern, och detta bestyrker väl att vi nu är inne i enkonjunkturavmattning. Omkring 140 000 människor är aUlså sysselsatta pä annatsätt än dUekt på den normala arbeismarknaden. Omskolningsverksamheten borde bliföremål för en översyn. Det kan inte vara stor mening i att flera gångeromskola en person från det ena yrket tiU det andra. Sådana åtgärder är ju ettuttryck för att en del betraktar omskolningar som en förtjänstkäUa i och försig, inte som en förberedelse för att komma in i reguljärt arbete. Hur mängasådana fall som finns jag hoppas att de utgör undantag är svårt att säga,men uppmärksamheten bör riktas mot sådana företeelser. I samband med arbetsmarknadens problem måste man starktframhålla det berättigade trygghelskrav som en anställd bör ha. Det är intetrygghet den känner som går arbetslös, sysselsattes i beredskapsarbeten eUergår under omskolning. Otryggheten sammanhänger otvivelaktigt med den oro somfinns inom företagsområdet. Jag vUl erinra om att antalet konkurser under 1970ökade med , dvs. från 2 1969 tUl preUminärt 3 750 är1970. Antalet varsel om driftsinskränkningar har här tidigare angivits; deuppgick tUl 638 mot 320 under är 1969. Antalet anställda som berörts av detta varselvar 21 028 mot 10 1969, Del är inle underligt alt aUa de människor sompå något sätt berörs av dessa varsel känner stor otrygghet. Detta gäller isynnerhet den äldre arbetskraften. Ätt få ett nytt arbete efter -ja, t, o. m. mycket tidigare är svårt, och mänga är de som färtUlbringa sina sista år av det arbetsföra livet med diverse arbeten för attklara sig fram tUl den höga pensionsålder som våra socialdemokrater fortfarandehåller fast vid, d. v. s. 67 är. Det är i sanning en föga avundsvärd tUlvaroatt efter ett strävsamt liv fä känna av att det inte finns någon plats de sistaåren på arbetsmarknaden. Del är lättförståeligt att en man i sextioärsåldernsom arbetat hela sitt liv i etl yrke inle vid denna höga ålder kan ha så stortintresse för att bli omskolad tUl något annat. Något har gjorts för den äldrearbetskraften, men inte på långt när tUlräckUgt. krav på sänktpensionsålder, allmän arbetslöshetsförsäkring och frUiet från ATP-avgifterefter ålder framstår bland annal som synnerligen berättigade, ochdet är i varje fall något som i viss män skulle kunna skapa en bättre situationför den äldre arbetskraften. Om också inte de åtgärderna löser hela problemetskulle de i varje fall medverka i väsentUg grad. Kreditmarknadens problem och investeringarna har givetvisett nära samband med i vilken utsträckning vår nationalprodukt användes för konsumtionoch hur mycket som på olika sätt avsattes till investeringar. Detta har jagredan tidigare framhålUt i mitt anförande. Jag nämnde också den benägenhet somalltid förefinns tUl ökad konsumtion och problemet med att dirigera över enslörre del tiU investeringar. Socialdemokralerna har alltid haft en benägenhetatt försöka lösa alla problem genom dirigering och kontroll, men det finns enmöjUghet att decimera konsumtionen, nämligen genom att stimulera till ett ökatpersonligt sparande. Jag vet att problemet om sparstimulerande åtgärder ärsvårbemästrat, men det finns dock vissa ätgärder som visat sig vara ganskaeffektiva, t. ex. del skattefria avdraget på för makar och 400kronor för enskilda. Det har säkerligen haft god verkan utan att medföraalltför stora olägenheter, och jag hoppas all i är bifaller detförslag till höjning som senare kommer att behandlas. Någon form av konto somliknar skogskontona borde också införas för enskUda personer. Vi har tidigarehaft motion om det. Om man begränsar beloppet för ett sådant konto skulle detsäkerUgen inte medföra några större nackdelar men renl aUmänt uppmuntra tillsparande. I början av mitt anförande nämnde jag något om fördelningsproblemeni vårt land. Del är ju bara att konstatera att socialdemokratin inte lyckatsgöra mycket för att åstadkomma en rättvisare fördelning, 1 harsocialdemokraterna varit i regeringsställning, men skUlanderna meUan dem somhar det bättre ställt och låglönegrupperna har bara blivit större. Vad somkommer alt bli resultatet av den nu pågående konfUkten vet vi ännu inte, mendet förefaller knappast som om den skulle verka i utjämnande syfte. Jag skallinte beröra konflikten, men den ger onekUgen anledning till vissa reflexionersom inger oro för framtiden. Hur skall det bli när alla yrkesgrupper är fastorganiserade och i besittning av avsevärda strejkkassor? Vårl samhälle blir meroch mer komplicerat. De olika arbetsuppgifterna är så invävda och beroende avvarandra att man inle kan upphöra med arbetet inom en sektion utan att det påell avgörande sätt berör en rad andra områden. Det blir inte bara de bådaparterna i en arbetskonflikt som beröres, utan det blir ofta tredje man sommesl får känna av följderna ulan att egentligen ha något att göra medkonfliktanledningarna. Rätlen lUl strejk skall inte förmenas nägon och detta stårför övrigt i konventionen om de mänskliga rättigheterna. Men det finnsåtskUliga problem som redan har uppkommit, som säkerUgen kommer att accentuerasi framtiden och som borde bli föremål för överläggningar utan partipolitiskaspekulationer. Jag vUl fräga regeringen: Har man för avsikt att längre fram dådet råder lugn på arbeismarknaden ta upp ett resonemang om vad som kan görasför att utan att rikta sig mot någon grupp åsiadkomma en lösning av vissa av deproblem som uppkommer i samband med en arbetskonfUkt? Vi har ju dock enfackföreningsrörelse i vårl land, som är värd aUt beröm för sin verksamhet säkerligen ett exempel bland världens alla fackföreningsrörelser och den ärsäkert också beredd att diskutera om det finns en möjlighet att finna formervid konflikter som inte onödigtvis orsakar besvärligheter, ja i vissa fall rentav katastrofer, för individ och samhälle. Vi harfrån och föreslagit att samråd skuUe ske,men socialdemokratin har varit sig själv nog och inte önskat diskutera annat ännär deras egna beslut redan har fatlals. Skall man nä resullal måste man sättain mera långsiktiga åtgärder för att göra stabUiseringspoUtiken effektiv. Detbehövs överläggningar på en bredare bas än det nuvarande planeringsrådet, ochdärför har vi föreslagit ett ekonomiskt-socialt råd med företrädare förregeringen, de poUtiska partierna, arbetsmarknadens parter, näringsUvetsorganisationer och ekonomisk expertis. Felet med regeringens ekonomiska poUtik har varil att deninte planerats på rätt sätt eUer inte planerats alls. har den varit somen man som går framåt i nästan ogenomträngUg dimma man har famlat sig framoch inte haft riktigt reda på vUken kurs man skulle ta. Det gäUer att effektivt utnyttja de resurser vårt landhar, det gäller att planera på , det gäller att åstadkomma enrättvisare fördelning. Det har varit och är mäl för den ekonomiskapolitiken. Därmed, herr talman, viU jag sluta mitt anförande. Jaginstämmer i yrkandena om bifaU tUl reservationen tUl finansutskottetsbetänkande nr 1. Idetta anförande instämde (). Hen ARNEPETTERSSON i (s); Jag har under den här och några tidigaredebatter efter valrörelsen tUlätit mig att göra jämförelser mellan vad som sägsi valrörelser och vad som sägs och görs i . Och när det gällt fräganom jämUkhet utfaller de inte precis tUl fördel. Jag tror att alla visom Utet frejdigt tar till orda och berättar om vad vi vUl har anledning attbesinna detta. Det gäUer inte bara regeringen och regeringspartiet, när detbörjar bU tal om alt utkräva ansvar på denna punkt. Det är väldigt farUgt attinge människor förhoppningar, och obestridUgen har alla partier lyckats attinge människor förhoppningar om att här skall tämUgen snabbt ske en förändringinte minst när det gäUer att åstadkomma en ökad ekonomisk jämlikhet. Det resesi dag krav på poUtikerna, i vart fall på de poUtiker man tror på och på politikersom träffar de människor som tUlhör den sämre lottade halvan. Det är här som depågående konfUklerna, vUka varit föremål för diskussion , bUr intressanta.Man kan nämligen se konfUklerna dels några har gjort del som ett tecken päoro och inslabUitel, men dels också som ett prov pä poUtisk vUja, Det ärnågonting som inte enbart regeringen bör besinna, utan jag tror att det är ännunödvändigare att i vart fall de i oppositionen som har deltagit i skapandet avförväntningarna också besinnar sitt ansvar. Det är ett prov på den poUtiskavUjan sä tUl vida att vi nu inte bara har ett material över inkomstutvecklingeni stort, etl material som vi tidigare inte förfogat över, utan vi har ocksä ettalldeles färskt material över inkomstutveckUngen , tUl1969. Det är mot bakgrunden av den konfUkt som pågår ett mycketintressant material. De som har hastat ut i konfUkt tillhör nämligen dengrupp som har kapat ät sig de bästa bitarna och somhaft den gynnsammaste inkomstutvecklingen hur man De som haft del sämst är kroppsarbetarna. Dessa har haften mycket dåUg inkomstutveckUng, För de äldre kroppsarbetarna har de senasteåren inte ens inneburit en jämvikt i nominallön, utan de har, under dennaperiod dä andra lyckats få förbättringar, tvingats att ta en direkllönesänkning. tror jag inte så förfärligt myckel på möjUgheterna attgenom lönerörelserna åstadkomma stora förändringar mot en löne- och inkomstutjämning.Jag är snarare pessimist på den punkten. Det hindrar självfallet inte att manskaU utnyttja de fackliga medel som finns, men dessa medel skall också politisktutnyttjas så, att avtalsuppgörelserna som resultat fär någonting som svararemot det vi lovar i valrörelsen. Detta gör det rätt naturUgt att staten ochkommunerna, där det är politikerna som bestämmer, måste gä före och visa vägen.Det skedde vid förra avtalsuppgörelsen som hade en klar läglöneprofU. Och detär precis detsamma som utvecklas nu i den pågående avtalsrörelsen på densamhälleUga sidan. Då säger ; Det har gått politik i det här.Javisst har det gätt politik i det här! Det är ju poUtik renodlad poUtik! Jagskall gä så långt att jag säger, att nu upplever människorna händelserna påavtalsfältet som någonting som engagerar och som är Uka viktigt som den stridvi hade om ATP. Ett sådant engagemang föreligger för ögonblicket, och del är nuliksom då ett poUtiskt engagemang på facklig grund. sade; KonfUkten skapar bitterhet. Jag förstodhonom sä, att det gäUde bitterhet bland dem som är engagerade i konfUkten. Menjag tror att del skapas en ännu slörre bitterhet hos dem som inte har sammamöjUgheter, inte samma soUda ekonomiska bakgrund och inle samma trygghet attefter konfUkten fä tUlbaka sina jobb. De är medveina om att de är eUer kan blidenna konfUkls offer såsom permillerade, såsom arbetslösa eller såsom dem som heltmister sina jobb. Dessutom är de medvetna om att de kommer att få vara med omatt betala kosinaderna för denna konflikt, trots all de inte har sammaekonomiska möjligheler som de som slrider. Man har angripit avtalsverket och därmed försökt göra en politisering- för övrigt ett förfärligt harhjärlal engagemang på denna punkl fränoppositionens sida. Vad man glömmer bort, men som jag tycker är väldigtintressant, är att konflikten inle utlöstes på den statUga sidan. Vi bedriveren lönerörelse mellan stat och kommuner samt personalorganisationerna som skeri fullt samförstånd mellan avtalsverket och kommunernas förhandUngdelegerade.Riktlinjerna har dragits upp och vi har varit sams om låglöneprofUen. KonfUktenutlöstes inte av det socialdemokratiskt regeringsstyrda avtalsverket utan avden koaUtion av centerpartister, högermän, folkpartister och socialdemokratersom sitter i kommunförbundet. Det är där att notera att det inte, som en delhar uttryckt det, är en klumpighet i vanlig ordning från avtalsverket som harutlöst denna konflikt, ulan det är vissa löntagares ovUja all resonera. gör och vad kommunförbundets förhandUngsdelegation gör är att deförsöker att inom ramen för sin verksamhet fuUgöra det som de måste tro att visåsom poUtiker kräver av dem, nämUgen att de medverkat tUl att skapa eltökat mått av ekonomisk utjämning. Jag sade att jag inte har någon särskild övertro påmöjUgheterna att med lönerörelser åstadkomma en utjämning. Om man har denutgångpunkten måste man se sig om efter andra medel att åstadkomma utjämning.Där är samhället med skatterätt och möjlighet alt transferera medel den partsom kan ersätta den svaghet som finns hos vissa löntagargrupper. Detta harvarit den drivande kraften i den socialdemokratiska poUtiken. sade som vanligt att nästan ingenting harhänt år. Det har jag hört tidigare. Det intressanta är juatt man glömmer bort de stora och grundläggande reformerna. På ettannat sätt än har man givit de gamla en chans alt leva hyggUgt ochlöst de sjukas och arbetslösas problem. UtbUdningsmöjUgheterna är heltannorlunda och drar inte på samma sätt som tidigare nägra kostnader förföräldrarna. Det är fråga om en kollektiv konsumtion och en koUektiv betalning.Det som har tagits från människorna pä utgiftssidan har kanske betytt mer ännågonting annal från utjämningssynpunkt. Detta mäste in i bilden när manförsöker påstå att vi skaU bortse frän skatterna, när vi talar om den enskUdesstandard. Hur skaU man kunna göra det med en statsbudget pä 50 miljarder kronoroch utgifter i kommunerna av storleken 30 mUjarder kronor? Det här är ingentingsom exklusivt går tUl de sämst stäUda, utan alla får del av vad som sker pådetta område. anmärkte på den mening i utskottetsbetänkande där vi säger att det finns vissa grupper som har mindre ansvar förkostnaderna för den kollektiva konsumtionen än vad andra har. Jag tycker han borde ha varit generad i släUet, eftersom han tUlhörde grupperna och försvarade dem. Det är generande alt behöva uppleva hur debäst stäUda försöker att undandra sig detta kollektiva ansvar som vi utkräverav aUa. Det är generande, och det är inte någonting att bU förtretad över. Reformerna spelar alltså en roU, men det finns ocksä enannan sak som har nämnts i debatten som spelar en roll. Vi är ifinansutskottet rörande ense om att de pengar som kommer in på riksstatenbehövs, eftersom vi kommer att ge ut mycket pengar. Men om vi är överens om detta och det tror jag kommeratt gälla - hur kan man dä, mot bakgrunden avutfästelser om att åstadkomma en ekonomisk utjämning människor emellan, medsådan kraft föra fram kravet om, som det så vackert heter,marginalskaltesänkning? Vad är det man är ute efter? Jo, vad man är ute efterär en sänkning av skatteprogressionen, eUer en omfördelning av skattetrycket.Om vi är överens om utgifterna och skaU ta in den summan i form av skatter eUeravgifter och om vi lättar på skatterna för dem som har de högsta inkomsterna,måste några andra fyUa ut de hål som uppstår. Detta är mycket intressant mot bakgrunden av föregåendeårs skattedebatt. Den enda punkt som man blev överens om i oppositionen ikampen mot vårt skatteförslag var att man förr eUer senare skulle åstadkomma en rejäl sänkning av marginalskatten. Jag tror det är onödigt att polemisera mot rätten att föra framdessa synpunkter det är rimUgt och riktigt att var och en tänker på de sina men mot bakgrunden av löftena att åstadkomma inkomstutjämning är de heltorimliga. Man är halvhjärtad när det gäller lönerörelsen, och man är harhjärtadnär det gäller skatterna ungefär så kan man beskriva oppositionens engagemangnär det gäller jämUkhet. Får jag, herr talman, innan jag går ner från talarstolen,bara säga ytterligare en Uten sak; det gäUer den andra delen av oppositionen.Vi har med jämna meUanrum sett i vpk-ord-förande idisponibiUtet och hans ersättare stå här och förklara vad man har sagt iSACO-frågan. De bjöd upp finansministern till turnering men det gick intesärskilt bra. Herrar och stär där med sin trubbiga lans. Sälänge de har den vet vi var de står. () kort genmäle; i menade dels att jagvar förtretad, dels att jag borde vara generad över att jag ville understrykadet oriktiga i en formulering som förekommer i utskottsmajoritetens betänkande,då jag kritiserat påståendet att del finns löntagargrupper som i den pågåendekonfUkten ser främst till sina privata konsumtionsmöjligheter men kännermindre ansvar för den gemensamma konsumtionen. Jag har ingen anledning att vara generad över att jagvelat påpeka det oriktiga i detta. Ingen må kunna bevisa att det förhåller sigpä det sättet. För övrigt behöver man endast hänvisa tUl att i den män degrupper som här åsyftas skuUe fä nägon del i inkomstförbättringen och den högrestandarden i värt land går ju onekligen såsom det hela är konstruerat större delen av denna ökning tUlbaka för att skapa basen för den gemensammakonsumtionen. Med den konsumtion vi har kan väl ingen som tUlhör de grapper somjag i någon mån själv tUlhör förmena att det är något oriktigt i detta, så längevi har den högskattepolitik vi har. Man behöver inte vara generad över att manförsöker slälla dessa saker tUl rätta. Man bör inte i något slagsagitationssyfte gå ut för att misstänkliggöra åtskilliga människor ochmedborgare i detta land för alt vara mindre soUdariska mot samhället och föratt de med mindre glädje ger sin tribut åt den allmänna konsumtionen än vadandra grupper gör. Jag tycker att bör hälla med om att detförhåller sig så. Det är inte bara de grupper som han eventuellt representerarsom med jämnmod och glädje ser att den gemensamma konsumtionen ökar med hjälpav de välfärdsinrättningar vi har. i (s) kort genmäle: Herr lalman! Den grupp vi talar om skiljersig från de andra grupperna pä avtalsmarknaden därigenom att den försökerstrejka bort konsekvenserna av de skattebeslut vi fattat i . Det kaninte tolkas på annat sätt än att denna grupp känner elt mindre gemensamt ansvarän de grupper känner som inte har den instäUningen. HerrLOTHIGIUS (m); Eftersom inte kan varanärvarande i kammaren just nu skall jag ta upp ett par saker som nämnde. Han sade att hade nämnt att konflikten skaparbitterhet bland dem som är inblandade.