prot · FU09119 · 1971-12-31 00:00:00 — Men genom uppläggningen av vår ansökan den 10 novemberförra året övergav vi den linjen. Vi gjorde dä vår första reträtt och åstadkomen första förvirring i om vad egentligen åsyftade med sinansökan om förhandlingar. i är tog ytterligare ett steg ägnatatt skapa förvirring oeh svårigheter för vår del. Oombedda övergav vi då denförhandlingsuppläggning som vi .själva hade gjort i ordning den 10 november1970 oeh uteslöt tanken på ett medlemskap med neutralitetsgarantier. Men viunderlät, herr talman - och del är mycket anmärkningsvärt - att ange i vilkenannan form vi ville tänka oss en svensk anslutning till EEC. Kommissionens rapport till ministerrådet var denförsta och lätt förutsägbara markeringen av alt våra förhandlingsmål alls inteskulle komma att uppfyllas. Alltsedan dess har misslyckandet stegvisbekräftats. Vad som återstår är endast för ministerrådet att vidnästa sammanträde göra detta definitivt och offentligt. I det läget gjorde regeringen en sistaansträngning att nå utöver det minimala genom att i ett brev till ministerrådetange vilka önskningar hade. Men fortfarande ville regeringen inte talaom i vilken form man tänkte sig detta samarbete. Den förtegenheten om formenför samarbetet har varit en avgörande svaghet i regeringens förhandlingar. Man har anledning, så här i efterhand, att fundera påvad det egentligen är som har gjort att regeringen varit så obenägen attförsöka fastlägga formen för en svensk anslutning till EEC. Det är på gränsentill det självklara att det i EEC:s uppfattning måste ha tett sig som enoförklartig svaghet i vår position att vi inte ville ange denna form. Metodenkan alltså inte alls ha varit avsedd atl på något sätt underlätta våraförhandlingar med EEC. 1 stället måste det förhålla sig så att regeringen avinrikespolitiska skäl önskade undvika en EEC-debatt som skulle kunna ta fastareform genom att den blev upphängd på konkreta alternativ. Regeringen har varitsplittrad i den här frågan och man har inte velat ta nägon verklig strid. Manhar inte velat möta motstånd utan man har ändrat sina utläggningar i EEC-fråganberoende på vilken krets som suttit på lyssnarplats. Det har inte varit någonsvårighet för EEC-länderna att genomskåda var skon klämde. Att observera dettabristande kurage, herr talman, och att se en regering inte mer gripen aveuropatanken måste ha ingivit våra förhandlingspartner en stark känsla av attvi inte konstruktivt ville tala om vad vi egentligen önskar åstadkomma. Vårtuppträdande har Inte varit uppbyggligt, och det har försvårat för attvinna gehör. Attregeringen inte har velat ta någon verklig inrikespolitisk stånd- den 3 noveinber 1971 punkt idenna för landet så viktiga fråga har inneburit att tillräckligt motståndaldrig har kommit att bjudas mot de vulgärargument som EEC-motståndarna försöktfylla debatten med. Delar av oppositionen har gjort energiska bemötanden, menregeringen har stått tyst och genom passivitet förefallit att halvt accepterade galnaste argument. Del har varit möjligt i alltför hög grad att upprepasådana tokerier som att en anslutning till EEC skulle göra del omöjligt förSverige att föra en egen lokaliseringspolitik eller en egen socialpolitik. Dethar varit möjligt att utan motargument från regeringen göra gällande att EEC ärvad som I Jargongen brukar kallas en "kapitalistsammanslutning förutsugning" -och detta trots att det i inte finns nägot politisktparti som inte är anhängare av EEC-tanken. Det är mycket anmärkningsvärt atldet förhåller sig så - det finns inte något politiskt parti i som inteär anhängare av EEC-tanken! Vad nu uppenbarligen kommer att få är en mycketbegränsad uppgörelse med EEC en uppgörelse som vi inte får så mycket av egenkraft och värdighet utan därför att inte rimligen kan behandlas sämreän andra utanförstående EFTA-länder med vilka EEC gärna vill sluta avtal. Den väntade uppgörelsen har redovisats i pressen. Den gerviktiga fördelar jämfört med alternativet att helt ställas vid sidan. Men denger absolut Inte "omfattande, nära och varaktiga förbindelser" föratt citera det mål som regeringen själv har angivit. Det avtal som vi sannoliktkommer att få är faktiskt, så som påpekats i vissa sammanhang, t. o. m. merabegränsat än de avtal som EEC har slutit med t. ex. , ett land somanses ha en viss Ideologisk överensstämmelse med . Var ligger då egentligen svagheterna i den överenskommelsesom man nu ser framför sig? Ja, det är två svagheter. Den ena är att det blirett begränsat avtal, den andra att en ganska stor osäkerhet kommer att prägladenna överenskommelse. Avtalet är begränsat på ungefär följande sätt. VI får enfrihandel men endast för industrivaror, inte för jordbruksvaror eller förlivsmedelsindustrins produkter. Det blir dessutom en serie inskränkningar. Föross viktiga industrivaror, som representerar av vår exporttill EEC, finns med på de undantagslistor som EEC-länderna harpresenterat. Dessutom kommer viss tullfri export till endel EFTA-länder att hamna i ett sämre läge genom den överenskommelse som vi nusikall träffa. Det är som bekant vidare så att vi Inte får en s. k. tullunionutan i stället ett frihandelsområde. kommer alltså att bibehålla sinegen tullnivå mot omvärlden som vi tar bort tullarna mot EEC. Detförhållandet att man har ett frihandelsområde i stället för en tullunioninnebär att man måste tUlämpa ett Invecklat system med s. k.ursprungsbevisning, och det hör till historien att detta system blir betydligtmera invecklat än det system som vi haft inom EFTA-länderna. Det Innebärytterligare begränsningar I utrymmet för frihandel med EEC-länderna. Vidare skall vi nu plocka bort våra egna tullar mot EEC päen Import som motsvarar ett värde av som EEC-ländematar bort sina tullar pä en export från oss som motsvarar ungefär 4,5 miljarderkronor. VI har oekså en viss gynnad ställning i förhållande del EFTA-länder, och även denna gynnade ställning kommer att bortfalla genomdetta avtal. När man talar om begränsningarna i överenskommelsen hör det ocksåtill historien att detta avtal Inte är utvecklingsbart annat än möjligen ismått. Allt detta är allvarligt. Att regeringen själv har haftmycket längre gående önskningar visar att socialdemokraterna inte alls kan varaovetande om dessa problem. En annan nackdel som vi står inför är att vi inte komineratt få vara med om att avveckla en lång rad av alltmer betydelsefulla andrahandelshinder än tullar. Begränsningarna i det avtal som vi nu står inför attsluta med EEC är något som att döma av debatten intehade riktigt klart för sig. Han uppfattade det uppenbarligen så, att det är frågaom en frihandel utan några som helst problem. Man kan ta ett intressant exempel från en näring, varssituation inte tillräckligt har uppmärksammats i dessa sammanhang, nämligensjöfartsnäringen. Den svenska handelsflottan seglar in ungefär4,. Men för att vi skall kunna fortsätta att göra detfordras det att konkurrensförhållandena är gynnsamma. Vi vet emellertid att detute i världen finns en omfattande sjöfartsprotektionism. Om vi , som vitänker göra, ställer oss utanför EEC kommer vi att få svårt att hävda oss bl.a. mot de regler som EEC själv mycket väl kan tänkas införa på dessa områden.Ställer vi oss utanför EEC, kommer vårt förhandlingsläge mot andra länder, t.ex. som har en omfattande sjöfartsprotektionism, också att försvåras. Detta är bara ett exempel på hur det i en viktignäringsgren kan uppstå svårigheter, som inte tillräckligt har uppmärksammatsinom ramen för den överenskommelse som regeringen, för atl dölja intrycket avsitt eget misslyckande, nu vill kalla för en framgång. Men detta avtal är inte bara begränsat utan även osäkert.Vi vet att avtalet kommer att vara uppsägbart med 12 månaders uppsägningslid.De företag som tänker slå sig ned eller utvidga här i , för att kunnasälja till de andra europeiska länderna, befinner sig i det allvarligaosäkerhetsläget att man faktiskt inte vet om detta avtal i ett eller annatpåfrestande läge kan komma atl sägas upp. Ett påtryckningsargumenl mot Sverigekan också bil atl om inte gör vad som begärs sä kan det avtal somSverige har och som är betydligt mera beroende av än motparten faktisktsägas upp. VI skall heller inte glömma bort atl om EEC i ett framtidaläge skulle hamna I någon sorts påfrestning av den typ som gjort att harlagt på en lO-proeentig importavgift - samma sak som nu senast hargjort - så kan EEC ocksä införa en sådan avgift. Var skulle då stå? Jo,vi skulle stå med ett sådant handelshinder riktal mot vår export. Det är enbegränsning av frihandeln, men det är framför allt ett osäkerhetsmoment i allplanering av den ekonomiska verksamheten här i landet. Inom EECkommer att bedrivas ett samarbete som går långt utöver Osäkerheten för vår del är stor. Vi vet t. ex. inte vilkensorts handelshinder som kommer att uppstå på det industripo-htlska området. Jagkan nämna en sådan sak som offentlig upphandling av t. ex."telefonmateriel, en betydelsefull svensk exportprodukt. De bestämmelsersom reglerar den offentliga upphandlingen blir alltmer betydelsefulla. Den offentligasektorn växer, när allt kommer omkring, inte bara här utan även i andra länder,även om det Inte sker lika magnifikt som i . Ställer vi oss vid sidan avEEC sä löper vi risken att hamna i kläm när det gäller att få exempelvis ensådan tillväxtindustri som elektronik- och telefonmateriellndustrln att varafunktionsduglig. Jag tror alltså att det begränsadefrihandelsavtalet är bättre än att helt ställa sig vid sidan av, men det råderinget tvivel om att det på slkl kommer att Innebära allvarliga svårigheter föross att inte i högre grad vara med i det europeiska samarbetet. Vi har Ju redani år sett, inför den osäkerhet som råtl här, att bra många företag har tvekatatt göra den sna eller andra investeringen, som företagen förvisso gärna skulleha velat göra och som det ur konjunkturpolitisk synvinkel hade varit ytterstönskvärt att de gjort. Men man har inte vågat satsa på stora projekt, utbyggnadav pappersindustrin eller tillverkning av kullagerstål, för att ta ett parexempel, helt enkelt därför att företagen inte vetat vad som kommer att gälla. Jag är övertygad om att osäkerheten om var enutbyggnad av näringslivet kommer att ske försätter oss i ett försvårat läge.Det sägs ibland i debatten att det skulle vara riskabelt för att varamed mera i Europamarknaden, ty då skulle vårt land kunna bli ettavfolkningsområde. De som använder den typen av överdrivna argument - att aUamänniskor skulle flytta härifrån - generar sig som bekant inte för att i nästaögonblick säga att om vi går med i EEC så kommer varenda människa att flyttahit och översvämma vår arbetsmarknad. Uppenbarligen är det helt oförenligaargument. Om man i lugn och ro försöker tänka efter i vilkensituation riskerna är störst för att vårt näringsliv på lång sikt skulle kommaatt erbjuda mindre av trygghet och sysselsättning, sä är jag rädd för att debegränsningar och de osäkerheter som råder i fråga om det europeiska samarbeteti framtiden så som herrarna har tänkt sig det hela - utgör större risker ände som förelegat i ett mera långtgående Europasamarbete. Regeringen sade föregående åratt önskade föra överläggningar parallellt med och . Dethar som bekant helt misslyckats, och det avtal som vi nu kommer att få innebärockså att det nordiska samarbetet hotas. Vilka nackdelar som det kommer attinnebära ur ekonomisk och politisk synvinkel får väl framtiden utvisa. Jag haringen anledning att stå här och måla fan på väggen, men det finns anledning attpå nuvarande stadium beröra denna fråga. Jag tror att det finns stora riskerför att för alt göra sig höit i de europeiska huvudstädernafår skicka statssekreterare och andra till och för att den vägenförsöka få svenska synpunkter framförda. Det är faktiskt så som det redan sker.För -itt nå gehör för svenska synpunkter på hur det avtal som vi nu kommer attsluta skall utformas i olika avseenden har vi redan tvingats böna oeh bedja utei de andra nordiska huvudstäderna. Det kan inte vara något speciellt angelägetsvenskt önskemål att vi pä det viset både skall sänka vår ulrikesekonomiskaställning oeh dessutom allvarligt försämra det nordiska samarbetet. Regenngen har Ju talat om alt ett av dess strävanden idetta sammanhang är behovet for att bibehålla sltl oberoende. Del låterbra, del vill vi allihop, men den allvarliga frågan är hur det bäst går till.Hur skall detta av i den moderna världen? Hur får man i verkligheten delbästa Internationella oberoendet? Med ett mera långtgående samarbete hade vi haftavtalsenliga rättigheter oeh rättsregler, och det är all observera att det äralldeles speciellt betydelsefullt för ett litet land att ha sådana rättsregleroch avtalsbuiidna villkor för ,samarbetet. Ett litet land råkar annars när detklämmer lätt ut för atl också bli klämt. De siörre har t, ex. genom alt avtaletär uppsägbart alla möjligheter att påverka vårl uppträdande. Jag ser med vissoro fram mot, att vi försätter oss I en situation som de facto gör oss oerhörtberoende, utan atl de facto, 1 verkligheten, ha det skydd som den svaga parten- oeh vi är den svaga parten hur vi än bär oss åt I dessa sammanhang - behöveroch som ett avtal och vissa rättsregler faktiskt innebär. Vi har ingenting vägen I det avtal som vi nu håller på atl Ingå. VI säger att vi vill ha utrymme för att göra litet egnasvängar I större omkrets än dem som vi skulle få tillfälle att göra i ettEuropasamarbete. VI har sagt t. ex. att det är nödvändigt för alt föraen egen sysselsättningspolitik. Ja, det är mycket bra att vi befinner oss i ensituation som ger oss sysselsättning, som ger oss utveckling. Men hur harregeringen använt denna frihet t. ex. ? Ja, vi haruppenbarhgen begagnat vår frihet till att föra en arbetslöshetsskapandepolitik. Eller har vi inte gjort det? Och varför har vi gjort det, herr talman?Jo, det har vi gjort för att vårt land faktiskt i verkligheten är oerhörtberoende av omvärlden. VI har fört denna politik - det har jag hört säga - för att om vi försökte förbättra vår konjunktur här ilandet, skulle det bli väldiga valutaproblem. Det är ett förtarligt underbetygför att han stär här och säger, att vi måste föra en sådan poUtlksom vi har gjort för att vi har att väha underkonjunktur eller valutaproblem.Det Innebär faktiskt att vi I detta land i fortsättningen aldrig skulle kunnaInrikta oss på att få en högkonjunktur igen, för atl det då skulle bilvalutaproblem.. Det är I sig självt ett underbetyg för svensk ekonomiskpolitik, men det är Inte min uppgift att diskutera det Just , utan jag villfästa uppmärksamheten på del förhållandet att vi uppenbarligen är så beroendeav vår omvärld, att vi de facto Inte har speciellt slora möjligheter attbegagna de formella friheter som vi anser att vi har. Jag menar, herr talman,att vi skulle ha bättre förutsättningar om vi befunne oss med I ett europeisktsamarbete där det funnes större möjligheter att t. ex. konsullera om den ekonomiskapolitik som är mest rimlig att föra, där det funnes större möjligheter att vetaatt det land som råkade I svårigheter ocksä skulle kunna få hjälp oeh Intesnarare ställas vid sidan om. Jag troratl det finns en svaghet till i vår uppläggning . 5 protokoU 1971. Det är att vi i blockblldnlngarna, vare sig vi tycker omdem eller inte, kan se att de internationella organisationerna håller på att fåen försvagad ställning. Framför allt gäller detta en organisation som somunder efterkrlgst:iden med framgång försökt skapa avtalsenliga och rimligaförhållanden för världshandeln. Denna organisation får ett försämrat läge denhar redan fått det. Det Innebär ytterligare en nackdel för oss, ty då har vivarken skyddet att vara med I en mer bunden, avtalsmässig form i ett av dessafrlhandelsblock eller det skydd som vi skuhe kunna ha i en internationeUorganisation. Inte glömma att det framför allt i förnärvarande är en allvarlig omsvängning I uppfattningen om vUken handelspohtiksom skall drivas. Det är ingen som helst svårighet att se att Inställningen därför närvarande - av en lång rad anledningar som jag Inledningsvis antydde tUlvilken handelspolitik som är riktigast att föra i grunden har förändrats. Denomsvängningen innebär en mindre inriktning på frihandel än den som harkännetecknat agerande . VUka konsekvenserdet kommer att få är svårt att avgöra, men vi vet att redan harförsökt resa svårigheter för de länder sorn nu förhandlar med EEC omfrihandelsavtal. Amerikanerna anser nämligen - om man så vill med en viss rätt- att ett sådant avtal skuUe Innebära en ökad diskriminering av amerikanskutrikeshandel. Jag tror inte att amerikanerna, även om de ansträngde sig,skulle kunna nå framgång med en sådan uppläggning, men vad som är värt attnotera är att de dock har gjort sådana framställningar. Låt oss då betänka attde skulle kunna göra andra sådana ansträngningar på det handelspolitiskaområdet och att dessa skulle komma att bli besvärliga för ett litet land somSverige. Den 82-årige , som enligt tidningsrapporterfrån läktaren bevittnade omröstningen i det engelska parlamentet närman beslöt att rösta ja för medlemskap I EEC, lär IEuroparörelsens första perlod ha sagt: "Det finns en sak som ni engelsmänaldrig kommer att begripa er på: en idé. Och det är en sak som ni är överlägsetskickliga I att acceptera, och det är fakta. VI kommer att bil tvungna attskapa utan er, men sedan måste ni komma och ansluta er till oss." För svensk del är nu ett viktigt skede i våraEuropakontakter avslutat. Från den Intensiva omgång som vi haft under detsenaste två åren återstår för vår del bara att konstatera faktum och att i deavslutande detahförhandllngarna så långt det går försöka främja svenskaintressen. Men jag tror ändå det är riktigt att säga att vi det har dessa årvisat -inte har begripit en idé. VI har därför också kommit att ställas åtsidan. De förhandlingar som vi har försökt bedriva med EEC tyder på envidunderlig valhänthet I den grundläggande bedömningen. Det är ett oförlåtligtmisslyckande som hade varit mindre än det är endast om regeringen åtminstonesjälv hade ansett att man inte hade behövt ett längre gående avtal än det somvi nu ser framför oss. Men det kan ju hända, herr talman, att vi ändå iframtiden kommer att tvingas ta Intryck av fakta. Vad som fordras är entålmodig ansträngning att bygga upp ett nytt förtroende för oss i ochlägga grunden för ett svenskt engagemangdär vi hör hemma: i . i (vpk): "Folkets väl måste gå förestorfinansens." Det var den helt riktiga paroll som myntades Iefterkrigstidens och som anammades av hela arbetarrörelsen. Vi är nuframme vid 1971, och det finns många anledningar att närmare granska i vilkenmån de mål som den här parollen omfattade har uppnåtts och i vilkenutsträckning de löften som då gavs de arbetande har uppfyllts. Som grundval för efterkrigstidens strävanden lågarbetarrörelsens efterkrigsprogram, som kom till 1944 och som ävenkommunisterna i väsentliga delar anslöt sig tUl. En väsentlig och avgörande delav programmet utgjorde målsättningen att skapa full sysselsättning. 1 deninledande texten till punkten 1 skrev man föhande: "Hela folket I arbete är första målet för vårekonomiska politik. Penningväsen och offentliga finanser, prispohtlk ochlönepolitik, enskUd och offentlig företagsamhet - allt skall tiäna till attbereda full sysselsättning åt arbetskraft och materiellaproduktionsmedel." , , finns det anledning attallvarligt begrunda dessa satser inför de alltmer växandearbetslöshetssiffrorna, arbetslöshetssiffror som är de största . Problemen med arbetslösheten har Inte kommit plötsligt,just . Under hela har siffrorna visat en ständigt stigandetendens. Men varje gång sådana siffror redovisats har företrädare förregeringen trosvisst förklarat att situationen inte är särskUt oroande. Förinrikesministern var det länge "bara marginella problem". Inte förräni samband med och under trycket framför allt av opinionen ifackföreningsrörelsen har regeringen medgett att läget är besvärande. De åtgärder som har vidtagits eller annonserats frånstatsmakternas sida är dock typiska för den vanmakt inför situationen somkännetecknar regeringen och dess politik, där man begränsar sig tillbrandkårsutryckningar, i första hand genom , men därman avstår från Initiativ för att gripa sig an med problemets kärna. Man avstårfrån långsiktiga förslag när det gäller att begränsa storfinansensmaktställning. Vårt parti är givetvis för ökade anslag tillarbetsmarknadsstyrelsen, men huvudproblemet är att det krävs insatser som intebara syftar tUl att temporärt lösa sysselsättningsproblemen. Vad är då orsakerna tUl att allt fler människor ställsutanför produktionen och Inte kan tiUförsäkras den elementära rätten att erhåUa ett arbetesom de kan försörja sig på? " allt skall tiäna till att bereda full sysselsättning- ", hette det ju i arbetarrörelsens efterkrigsprogram.Men hur är dagens verklighet? Den stämning av osäkerhet som råder över arbetslivet ISverige har sin grund I att det kapitalistiska samhällets kris har blivitdjupare . Den genomsnittligaarbetslöshetsnivån var högre 1965 1970 än under de fem föregående åren. Dengenomsnittliga arbetslöshetstlden har förlängts från fyra och en halv veckor år1965 . Båda åren präglades av högkonjunktur. Konjunkturuppgången1969-1970 förmådde inte sänka arbetslösheten tUl nivå. Antalet avnedläggnings- eller inskräiikningsvar-sel berörda personer var genomsniltligltvä oeh en halv gånger högre än under dess förra. Den grundläggande orsaken till den nuvarande krisen är detkapitalistiska produktionssättet. De särskilda drag som präglar denna kris,att inflation och arbetslöshet inträder , sammanhänger med kapitalismensnuvarande utvecklingsstadium, där viktiga förändringar har skett i de vUlkorunder vilka detta system har att verka. kännetecknades de kapitalistiska kriserna av aupriserna föll dä arbetslösheten ökade. Men genom monopolens makt över prissättningen,genom statliga ingripanden och de höga militärutgifterna uppträder nu stigandepriser och ökad arbetslöshet parallellt. Monopolkapitalet och staten delarhuvudansvaret för den ekonomiska krisen. Koncentrationen av kapital ochstorföretagens makt hindrar tillkomsten av nya fabriker på det sättet attinitialkostnaderna för nyetablering drivs upp bl. a. genom monopolpriser påbyggnadsmaterial och maskiner. Kapitalkoncentrationen har också fört med sigatt landet fått avfolkade och överbefolkade områden. Människor har tvingatsbryta upp från sin hembygd och flytta till redan överbefolkadestorstadsregioner där bostads-, trafik- och andra mihö- och servicefrågorblivit allt svårare att lösa på ett för de boende rimligt sätt. Staten har Inte bara funnit sig I denna utveckling utanockså aktivt medverkat till den. Man har genom sin politik stött denfolkomflyttning som storllnansen kräver en politik som resulterat Iavfolkning I stora delar av vårt land, vilket i sin tur inneburit attmarknadsunderlaget för småföretag försämrats och arbetslösheten förvärrats.Staten har också direkt främjat kapitalkoncentrationen - allt under namn avstrukturrationaliseringar. Det senaste exemplet med förhandslöften om skattebefrielseför de sammanslagna storbankerna är ett led I denna strävan men är samtid:igtett hån mot talet om jämlikhet. Man förstår det svenska näringshvets förtjusning överfinansministern, och man förstår den ännu bättre efter nyheten om samgåendetmellan Enskilda banken och Skandinavbanken - ett samgående .som Innebärytteriigare maktkoncentration till ett fåtal händer som får hela makten överdominerande delar av bankkapital och svensk Industri. Men finansministern ärInte oroad; han ser enbart fördelar med denna operation. Här har suttit och bl. a.allvarligt diskuterat frågan om det svenska näringslivet och ett ökatInflytande från samhällets sida. Här har det socialdemokratiska partiet samlatstill storrådslag I detta hus och diskuterat samma frågor.