prot · FU0989 · 1971-12-31 00:00:00 — Ingen gång har andelen gått , och vid den sistaintagningen som gjordes var andelen sökande med enbart folkskola36,. Ang, kraven för tillträde till viss utbildning Det innebär alltså att tUl de kurser som tidigarefrekventerats av sökande med enbart folkskola skall fr. o. m. spärrensättas till från att realiter ha varit . Dessutom gäller vUket man bör ta hänsyn till att det inte enbart är de med folkskola somhänvisas till denna kvot utan också de som har misslyckats att komma in inomsina ordinarie kompetensgrupper. Det här kan alltså innebära, att en person somarbetat inom sjukvården utan utbildning och kanske har enordinarie anställning inom sjukvården kan riskera att ställas utanför enutbildning inom sitt arbetsområde. Jag skulle vUja ha ett svar på hur utbildningsministernser på den skärpning som i realiteten har inträffat. och jag har kommit att istort sett ställa samma fråga, och vi har väl också i stort samma grundmaterialför vår frågeställning. Inträdeskraven till många olika yrkesutbildningar är förnärvarande endast fullgjord skolplikt. Härutöver finns inom vissa områdensärskilda åldersbestämmelser. Inom vårdyrkesutbildningen gäller nu . Desökande till denna utbildning har dominerats av den grupp som har enbartfolkskola. Till det exempel som anförde vUl jag läggaett, också taget från vårdyrkesskolan i . Vid den senaste 7-veckorskursenhar sökande med enbart folkskola varit det dominerande inslaget, hela 72,26procent. Enligt de anvisningar jag åberopat i min fråga blir denstora behörighetsgruppen med enbart folkskola hänvisad till den specieUa friakvoten och den kommer att omfatta, vilket berörde, från 5 tilli bästa fall . Jag finner detta mycketotillfredsställande och orättvist, eftersom konsekvensen blir att det storaflertalet från den generation, som Inte har haft förmånen av en 9-åriggrundskola, i verkligheten avstängs från möjligheten till en grundläggandeyrkesutbildning. Konsekvensen blir också att ett vårdbiträde, som arbetar iyrket och kanske har en ordinarie anställning, inte har rätt att utbilda siginom sitt yrke. Jag vill ge ett litet tips om hur detta enklast skall kunnaske. Det går att bara ta bort ordet "dessutom" i anvisningarna frånskolöverstyrelsen i punkten C 2 på s. 16. Då skulle denna bestämmelse få envettig innebörd. Mitt svar är utformat mot bakgrund av att deav utfärdade reglerna uppenbarligen här och var har tolkatspå ett sätt som inte har varit avsett. Jag har med mitt svar velat klargöra inte har avsett någon saklig ändring i den nuvarande situationen. När det sedan gäller utbildningen inom vårdyrkena vill jagsäga följande. Vissa kortare kurser inom yrkesskolan har varit avsedda förvidareutbildning av personal anställd inom vårdyrkena. För sådanaspecialkurser I gymnasieskolan kommer inträdesbestämmelserna att förtydligasså att inträde i första hand skall tillkomma dem som är anställda inomvårdyrkena. Det gäller bl. 7- och 8-veckorskurserna. I andra fall kommerskolöverstyrelsen att medge en kraftig höjning av den fria kvoten - jag trorupp tiU . Uppstår ytterligare problem på detta område, får de lösas iden anda som jag har angivit här i svaret. Det kan kanske sägas att man i så fall hartolkat dessa bestämmelser felaktigt. Men dock står det i bestämmelserna att detrör sig om mängden . Så stor kan den fria kvoten vara. Där kan detknappast vara en tolkningsfråga. Däremot tycker jag att utbildningsministerns senaste mera hoppfullt. Då skulle man i praktiken kunna få ett system, som gör attdet inte blir någon förändring som det annars hotar att bli. Man kan ju i detta läge fråga sig varför man inte justinom vårdyrkesutbildningen skulle kunna låta dem som enbart har folkskolatas in i proportion till antalet sökande på samma sätt som gäller för de andratre huvudgrupperna. Man skulle också kunna göra så, som inom den ekonomiska ochtekniska utbUdningen, att de som har praktik skuUe få komma in på den s. k.praktikkvoten. Jag förutsätter nu att detta kommer att rättas till ochrefererar då till utbUdningsministerns senaste svar. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet Överläggningen var härmed slutad. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet Herr statsrådet erhöll ordet för att besvara fruKristenssons (m) framställda interpeUation, nr 93, till herrsocialministern, och anförde: har frågat socialministern,om han är beredd att lämna en redogörelse för vilka "effektiva och snaraåtgärder" som övervägs för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet.Interpel-latlonen har överlämnats tUl mig för besvarande. Det program för bekämpande av narkotikamissbruket somregeringen fastställde förutsatte samordnade ansträngningarunder på en rad olika områden. I programmet ingick såväl intensifieradpolis- och tullverksamhet som ökade vårdresurser och förstärkt information.Programmet utgör alltjämt grundvalen för myndigheternas arbete mednarkotikaproblemen. var narkotika spridd över så gottsom hela landet. har straffen för grova narkotikabrott skärpts ochpolisen fått tillgång till ett nytt spaningsmedel i telefonavlyssningen.Vårdresurserna har förstärkts och vårdlagstiftningen har modifierats. Under år1969 ställdes särskilda medel till förfogande för en bred upplysningskampanjunder medverkan av både samhälleliga organ och frivUliga organisationer.Anslagen för fortlöpande information om narkotiska preparat ochnarkotikamissbruk har successivt höjts. 2* protokoU 1971. Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet sendetägnas narkotikaproblemen ökad uppmärksamhet. är läget fortfarande bekymmersamt. Mennarkotikamissbruket är nu åtminstone i huvudsak lokaliserat till Stockholms-,Göteborgs- och Skåneregionerna. Den våg av narkotika som sköljde över helalandet har dämts upp. Men i storstadsregionerna finnsalltjämt ett starkt "sug" efter narkotika. Där är missbruket fastrotat, och där har langarna en betydande marknad för sina preparat. Den Ulegala importen av centralstimulerande medel haruppenbarligen kunnat minskas kraftigt genom poUsens och tullens verksamhet.Däremot har det inte varit möjligt att hejda spridningen av hasch istorstadsregionerna. Av övriga narkotika, t. ex. heroin och LSD, torde endastsmå kvantiteter vara i omlopp i . och de första månaderna1971 har man dock kunnat konstatera en viss ökning av tillgången på LSD ochråopium. I bekämpandet av den illegala narkotikahanteringen är denmest angelägna uppgiften nu att bygga ut det internationella samarbetet. Frånsvensk sida satsar vi hårt på detta. allmänna narkotikakonventionkommer eventuellt att revideras så att kontrollen över produktionen av råopiumkan skärpas. stöder en framstäUning av i detta ämne. En friståendekonvention i FN-regi som vidgar den internationeUa narkotikakontrollen till attomfatta bl. a. centralstimulerande medel och LSD har utarbetats underaktiv medverkan från svensk sida. Konventionen har undertecknats avett 20-tal stater. Inom och harSveriges representanter arbetat för att höja dessa organisationers aktivitetnär det gäller att bekämpa den illegala handeln med beroendeframkallande medel.Ett svenskt initiativ till nya samordnade insatser inom har föranlettInterpols generalsekreterare att lägga fram ett förslag i enlighet med detsvenska initiativet för övriga europeiska medlemsstater. Mellan de nordiskaländernas polis-och tullmyndigheter pågår ett dagligt samarbete som fungerarbåde smidigt och effektivt. Vården av narkotikamissbrukare erbjuder delvis svåraproblem. Enligt de riktlinjer som statsmakterna har dragit upp skall vårdkedjanomfatta uppsökande verksamhet, öppen vård, sluten vård och eftervård. Mycketåterstår att göra. Men arbetar fortlöpande på att förverkligaintentionerna. Styrelsen anordnar i en konferens i syfte att få enredovisning av vunna resultat och erfarenheter från olika vårdområden. Uppsökande verksamhet med särskild inriktning pånarkotikamissbrukare har planerats eller genomförts i 35 kommuner. Tiolandsting har redovisat planer på att låta viss sjukvårdspersonal arbeta iuppsökande verksamhet med hembesök, fältarbete och rådgivning. En väsentlig del av den öppna vården ges vid ca 200psykiatriska mottagningar i hela landet. finns ca 15 öppnamottagningar som är speciellt avsedda för narkotikamissbrukare. Några av dessahar jourverksamhet och korttidsplatser. Ytterligare s. k. vårdcentralerplaneras. Även ideella föreningar bedriver viss vårdverksamhet. Sluten vård av narkotikamissbrukare ges i allmänhet påpsykiatriska kliniker, i viss utsträckning på specialavdelningar vidpsykiatriska sjukhus samt på toxikomanavdelningar. Vidare vårdasnarkotikamissbrukare, som inte har fyllt , vid ungdomsvårdsskolor, barn-och ungdomshem samt barn- och ungdomspsykiatriska khniker. Åtskilligamissbrukare är också omhändertagna Inom kriminalvården. För eftervården av narkotikamissbrukare finnsbehandlingshem och inackorderingshem. För att stimulera utbyggnaden av sådanainsthutio-ner lämnar staten anordnings- och driftbidrag. Dessa bidrag hartyvärr hhtills inte tagits i anspråk i full utsträckning. De största kommunernasvarar för större delen av den utbyggnad som har skett eUer planeras. ÅtskUliga narkotikamissbrukare underkastar sig intefrivilligt behandling. Del måste finnas vissa legala möjligheter att få sådanamissbrukare under vård. När det gäUer personer, som inte fyUt , kanbarnavårdslagen tillämpas och de unga beredas vård bl. a. vid ungdomsvårdsskolor.Det är inte någon brist på platser vid ungdomsvårdsskolorna. Vuxna missbrukare kan under vissa förutsättningar tas omhand på sjukhus med stöd av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall. Lagen ändrades i syfte att klargöra att den skall kunnautnyttjas för vård av narkotikamissbrukare både i ett akut behandlingsskedeOch för att bereda vederbörande eftervård. 1 samband med lagändringen uttaladesbl. a. att utskrivning på försök bör kunna användas som ett led irehabiliteringen av narkotikamissbrukare. De möjligheter till tvångsåtgärdersom lagen öppnar används emellertid mycket sparsamt. Platsbrlst påvårdinstitutionerna kan i vissa fall ha bidragit till detta. En bidragandeorsak torde emellertid också vara att många läkare är tveksamma till värdet avvård som anordnas mot patientens vilja. I sin interpeUation framkastar tanken attnykterhets-vårdslagen borde göras tillämplig på narkotikamissbrukare. Helafrågan om den framtida utformningen av den sociala vårdlagstiftningen utredsemellertid av socialutredningen. Det kan knappast vara lämpligtatt föregripa dess arbete genom principiellt och praktiskt betydelsefullaändringar i nykterhetsvårdslagen och nykterhetsvårdens organisation. anspelar på den vanmakt och den förtvivlansom många anhöriga till narkotikamissbrukare upplever i sin dagliga tillvaro.Det är lätt att förstå att dessa människor i sitt svåra läge kräver åtgärdersom åtminstone tillfälligt kan ge både missbrukarna och dem själva ett andrum.Jag viU inte heller utesluta att det kan finnas skäl att i ökad utsträckninganvända de möjUgheter som den nuvarande lagstiftningen ger att ingripa medtvång mot narkotikamissbrukare. Men jag tror inte att man kan lösamissbruksproblemen i samhället genom en radikal omläggning av principerna förvården. Erfarenheter från andra närliggande områden har lärt oss attanvändningen av tvång i stor skala inte är någon bra metod att lösa vårdproblemmed social bakgrund. I övrigt talar i interpeUationen iallmänna ordalag om "verkliga krafttag". Det är mig obekant vad somåsyftas utöver de åtgärder regeringen redan har vidtagit. När "effektiva och snara åtgärder" mot narkotikamissbruket kanjag emellertid inte underlåta att varna för övertro på möjUgheterna att vinnasnabba Ang. åtgärder för att komma tillrätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet Flertalet narkotikamissbrukare är människor som av detena eller andra skälet har hamnat pä tillvarons skuggsida och känner sigutstötta ur samhällsge.nienskapen. Deras missbruk är ett symtom påsvåråtkomliga sociala missförhållanden av det slag som också brukar kunna yttrasig i alkoholmissbruk, krimlnaUtet osv. Att återföra dessa människor tillgemenskapen tar tid och kräver betydUgt mer av samhället än de åtgärder som fruKristensson uppehåller sig vid i sin interpeUation. Att hindra att de fårtillgång till narkotika är en Inte mindre besvärlig och tidskrävande uppgift.Ett land som vårt med öppna gränser mot omvärlden kan inte på egen handeffektivt skydda sig mot tillförsel av narkotika utifrån. Endast ett mödosamt,steg för steg utbyggt internationellt samarbete kan garantera myndigheternaframgång gentemot penningstarka och välorganiserade internationella syndikat inarkotika. Det krävs aUtså tålamod och ihärdigt arbete i kampen motnarkotikan. Enligt regeringens uppfattning bör den kampen föras vidare efter deriktUnjer som drogs upp 1968. På de punkter där samhällets åtgärder ännu är otUlräckligakommer ansträngningarna att intensifieras. FruKRISTENSSON (m); Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. Det var ett utomordentligt utförhgt svar och det tackar jag för, ävenom jag efterlyser svar på den fråga som jag egentligen hade stäUt, nämhgenvilka effektiva åtgärder som planeras. Jag skall tillåta mig, herr talman, att också vara någotutförlig, eftersom jag tycker att frågan om narkotikabekämpningen är väsentlig.Det finns då anledning att göra en liten historisk tillbakablick. Denfolkpartistiske riksdagsmannen interpellerade 1954 dåvarandeinrikesministern om narkotikafrågan. sade då:Medicinalstyrelsens kontroll ger inte vid handen att det förekommit någotanmärkningsvärt. har frågan aktuahserats från oss i iolika omgångar, och jag kan inte finna att regeringen egentligen hartagit på frågan med det allvar man skuUe önska. Ändå visar utvecklingen attmissbruket , när narkotikamissbruket böriade i dethär landet, har fördubblats . Man räknar med att nuhar den högsta narkomanifrekvensen i världen och att vi i vårt land har inte mindreän fler injicerande narkomaner än har, i relation tillbefolkningsunderlaget. Jag tycker att denna utveckling ärutomordentligt skrämmande och att det därför är hög tid att man börjar funderaöver om de principer för vården som vi här tillämpar verkligen är de som kanåstadkomma en effektiv lösning på det stora problemet. Jag vågar göra gällandeatt den politik som har förts egentligen innebär ett stortmisslyckande när det gäller att komma till rätta med de här frågorna. Statsrådet säger att nu har åtminstone narkotikamissbruketkoncentrerats till i huvudsak storstadsregionerna. Men det har ju hela tidenvarit så att narkotikan varit mest koncentrerad till storstadsområdena.Fortfarande, liksom tidigare, förekommer narkotikaproblem även i mindrestäder. INorrköping räknar man med att man har ungefär 200 narkomaner, och det finnsnarkomaner i och Vlmmerby och på alla möjliga mindre ställen. Det är besvärligt att vi också saknar en adekvat statistiköver antalet narkomaner. iijorde ett försök attuppskatta antalet grava narkotikamissbrukare . Då kom man framtill siffran 10 000. Men det finns all anledning att tro, enhgt de uppgifterman har fått därefter, att antalet har ökat icke oväsentligt. Herr statsrådet säger att den illegala importen avcentralstimulerande medel uppenbarligen kunnat minskas kraftigt genom polisensoch tullens verksamhet. Det tror jag är en sanning som gällde 1969, när polisenvidtog de extraordinära åtgärderna. Då kostade en kap.sel . 1dag kostar en kapsel 30 till , och det tyder på att tillgången påcentralstimulerande medel nu har ökat igen. Det är dock sant att missbruket av hasch stiger i ännuhögre grad än missbruket av centralstimulantia. Man räknar från polisens sidamed att har man beslagtagit inte mindre änhälften av den mängd hasch som man beslagtog under hela . Dettyder alltså på en enorm utveckling inom det området. Man räknar med atthaschmissbruket har spritt sig ned till ungdomar i åldern . Vi har fåtten rad barnbrottslingar som dragits in i avancerad kriminalitet på grund av attde kommit i beröring med haschmissbruket. Vi har, säger statsrådet, kunnat konstatera en viss ökningav tillgången på LSD och råopium. Det är riktigt. Och erfarenheterna visartyvärr att steget meUan råopium och heroin är mycket kort. I blommarheroinmissbruket upp, och man kan frukta vad som kommer att hända här om viinte försöker se om vårt hus innan det är alldeles . Den internationella problematiken är intressant, och jagbestrider inte de framgångar den haft när det gäller att fåförståelse för dessa frågor. Men det finns en sak som man bör beakta isammanhanget. var det första land där missbruket bötiade. Det är förstsedan det har spritt sig härifrån till de andra länderna som man i dessa länderhar börjat få förståelse för att man behöver vidta lagstiftningsåtgärder. Det är ju inte sä mänga år sedan man inom socialstyrelsenfortfarande trodde på värdet av den fria förskrivningen av narkotika. Detverkar som om man fortfarande hade svårt att riktigt tänka om på den punkten.Det förefaller som om man inom inte hade fullt klart för signarkomanins verkningar. Jag vill, herr statsrådet, nämna att denmedicinalförfattning som gav ut och enligt vilken patienterintagna för sluten psykiatrisk vård själva skaU få disponera över sinaekonomiska tillgångar innebar att också narkomaner intagna för slutenpsykiatrisk vård skulle få disponera över sina ekonomiska tillgångar.Justitiekanslern har sagt att den medlcinalförfattningen strider emotprinciperna för gällande lagstiftning. Det beslutet från justitiekanslerns sidakom , men, herr talman, trots att kanslern gav detta besked förså länge sedan har mig veterligen denna skrift ännu ej återkallats avsocialstyrelsen. Jag skulle verkligen vilja veta om det är i överensstämmelsemed ett riktigt sätt att sköta en myndighets uppdrag Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet att interätta sig efter justitiekanslerns anmärkning i ett sådant väsentUgt hänseende. Vi kan också konstatera att många av våra socialbyråerslentrianmässigt utbetalar bidrag också till narkotikamissbrukare, somhärigenom kontinuerligt förses med kontanter för inköp av narkotika. säger statsrådet att vården av narkotikamissbrukaredelvis erbjuder svåra problem. Det tycker jag egentligen är ett Undrigtuttryck. 1 narkomanvårdskommitténs betänkande finns intressanta synpunkter frånohka läkare som konstaterar att de inte känner till något enda fall som harvarit intaget på ett mentalsjukhus där man har kunnat få patientenrehabiliterad. Det är ju rätt skrämmande. Jag har hävdat tidigare och jag vågar hävda igen att denvård som bedrivs är ett fruktansvärt slöseri med skattebetalarnas medeloch dessutom inhuman mot narkomanerna och deras anhöriga. Vården fungerar junämligen på så sätt att patienterna skrivs in på sjukhuset, de stannar därnågra dagar, de får äta upp sig, de skrivs ut. Detta upprepas gång på gång.Vatie gång någon patient skrivs ut har langarna åter en tacksam och utviladkund. Kanske har sjukhusen upptäckt sin lysande möjlighet att slippa vara asylåt samhället. Någon adekvat vård är det inte som meddelas. troremellertid både anhöriga, domstolar och även läkare att det är vård detär fråga om. Det Innebär också en tragedi därför att många då kan betrakta ensjuk narkoman som obotligt sjuk och ge upp hoppet om honom, när det I ställetär bristen på adekvat vård som gör att han inte kan rehabUiteras. Jag känner också till ett fall, som har anmältstUl JO, där en ung flicka under som var dömd till sluten psykiatrisk vårdinte mindre än 26 gånger inom loppet av awek från sjukhuset och medpolisiär hjälp fick föras tillbaka, varje gång I allt sämre tillstånd. Är deteffektiva vårdmetoder? Och detta fall är tyvärr bara ett bland mänga. Statsrådet går I sitt svar egentligen vid sidan omdenna kärnfråga som är vårdproblemet. Visserligen det skall jag erkänna antyder statsrådet nu att det bör finnas legala möjligheter att få missbrukareunder vård och att man i ökad utsträckning kan tänkas använda de möjlighetersom den nuvarande lagstiftningen ger att ingripa med tvång motnarkotikamissbrukare. Jag har noterat de två i och för sig rätt vagaformuleringarna som i alla fall ett steg åt rätt håll. Min bestämda uppfattningär att det behövs en tvångsvis vård och att det är det enda som är humant närdet gäUer att komma till rätta med narkotikaproblemet. Jag kan inte se att detegentligen strider mot övrig lagstiftning som vi har. Jag kan erinra exempelvisom smittskyddslagen, där man säger att nödvändiga åtgärder för att skyddalandets befolkning mot smlttosamma sjukdomar Innebär ofta ingrepp imedborgerliga friheter, inte säUan med stor verkan för den enskildes personligaförhållanden och hans ekonomi. Här går man således hårt fram när det gäller attskydda människor mot smlttosamma sjukdomar. Och vad är narkomanl annat än ensmittosam företeelse? Sedan har jag också noterat att I förslaget tUlrattfyllerUag, som vi ännu inte har sett men som har varit refererat idagspressen, avser man att utbytaovillkorligt fängelsestraff mot tvångsvis nykterhetsvård. Jag upplever detta som att man ändå bötiar tänka om någotnär det gäller dessa problem, och då skulle jag vilja fråga: Varför kan maninte också tänka om när det gäller vården av narkomaner, som ändå är ettutomordentligt stort problem? När det gäller de inrättningar vi har, där narkomanerockså vårdas, skulle det egentligen vara värdefuUt, herr statsråd, om man hadetlllföriitliga uppgifter om hur många som har blivit narkomaner underanstaltsvistelsen. Det är inte så få. :5annolikt är de som smittats påmentalsjukhus, på ungdomsvårdsskolor och på fängelser fler än de som har blivhfriska - enligt de uppgifter som jag har fått. Men som sagt, det finns ingenadekvat statistik. Herr statsrådet säger att barnavårdslagen kan tUlämpas pådem som mte fyllt . Jag skulle vilja säga att den bör tUlämpas. Herr statsrådet konstaterar också att många läkare ärtveksamma till värdet av den vård som anordnas mot patientens vilja. Ja, dettror jag att de är. Men anledningarna härtUl kan vara två. Den ena anledningenkan vara att läkare av naturiiga skäl drar sig för att göra administrativatvångsingripanden, och det problemet skulle man komma ifrån, om man förde innarkomanin under nykterhetsvårdslagen där den egentligen hör hemma. Den andraär naturligtvis att läkarna är mycket tveksamma mot den vård som ges, dvs. vårdenligt pingpongmetoden - som jag brukar kalla den - där patienten åker fram ochtUlbaka meUan träsket och sjukhuset. Men när det gäller mitt förslag att föra in narkomaninunder nykterhetsvårdslagen hänvisar herr statsrådet till socialutrednlngen ochviU inte föregripa dess arbete. Enligt vad jag förstår kommer socialutredningenatt arbeta i vatie fall , kanske längre. Skall man väntapå resultatet av det arbetet, tror jag att mycket hinner hända pånarkotikafronten. Vi har inte tid och råd att vänta på det. Men, herr talman, det centrala i herr statsrådets svar ochdet som betonas i den skrift som publiceras, från den samrådsgrupp därherr statsrådet är ordförande, är att problemet bakom narkomanin egentligen äratt söka i sociala missförhållanden, i människors olika utbildning, ohka arbeteoch ohka miljöer. Jag måste säga att jag har en annan uppfattninghär. Det är ju aUdeles givet att ju fler "minusvarianter" som enmänniska har, desto större risk är det att hon råkar iUa ut. Men det fordrasinte någon störd personlighet eUer några bakomliggande sociala problem för atten Individ skall utveckla ett giftberoende. Den här s. k. symtomteorin är enligt vad jag vet avfärdadi vetenskapliga sammanhang. Jag har tittat på , därpsykiatriprofessorer från de nordiska länderna har hävdat att giftberoendet ärett tiUstånd i sig, somi inte har något att göra med sociala faktorer utan somhelt följer sina egna lagar. Därför tror jag att det är farligt att lägga ut endimridå genom att påstå att om man bara hjälper de stackars narkomanerna tiUbättre ekonomi, till bättre bostad osv. skall man klara det hela. Nej, manmåste hjälpa dem tlU en avgiftning.