prot · FU09114 · 1971-12-31 00:00:00 — säger i sitt betänkande nr 56: "Medhänsyn härtUl och då ett förverkligande av motionärernas förslag kan väntas fåbetydande negativa effekter även för andra än höginkomsttagare avstyrkerskatteutskottet bifall tUl motionerna." Får Jag fråga skatteutskottets talesmän här : Förvilka låginkomsttagare skuUe det bil negativa effekter om man blföU vårtförslag? I skattepolitiken måste man alltid göra ett val mellanolika vägar att skaffa de skatteinkomster som anses nödvändiga. För oss harvalet I detta läge stått mellan att belasta alla matvaror med mervärdeskatteUer att ta Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen Avdrag för läneränta vid inkomstbeskattningen ut ökadeskatteinkomster på stora förmögenheter, arv, bolagsprofiter, stora inkomsterosv. Det handlar om politiska värderingar och om vilka klassintressen man villföreträda. Med hänsyn till att erforderUg lagtext saknasoch ej är utarbetad är jag förhindrad att formellt yrka bifaU tUl vår motion. Skattepolitiken är ett viktigt instrument föratt åstadkomma ekonomisk utiämning. Men Jag tror inte att man kan komma såmycket längre när det gäller att göra ytterUgare justeringar avInkomstskatteskalorna, utan var man framför aUt har att hämta de storavinsterna äi på avdragssidan. I motionen 581 föreslås en metod för att beviha avdrag förskuldräntor som, om den genomfördes, skuUe innebära en betydandeinkomstutjiimning även om man bibehåller avdragen totalt i samma omfattning somför närvarande. Bakgrunden är att ett ränteavdrag betyder mera I kronorräknat för den höge Inkomsttagaren än för den låge inkomsttagaren. En höginkomsttagare kanske bara behöver betala av sina räntekostnader,medan den låge inkomsttagaren kanske får betala tre fjärdedelar eller helaräntekostnaden själv. Därför skulle det från jämhkhetssynpunkt vara rätt mycketatt vinna om man ändrade konstruktionen på ränteavdraget så att man frånnettoräntekostnaderna fick dra av en fast del I stället för att avdragetkopplas till inkomsttagarens marginalskatt. De personer som har skulder här i landet är ju framförallt de som har höga nettoinkomster och höga nettoförmögenheter det har bådelåginkomstutredningen och kapitalskatteberedningen visat. Det är en oerhördsnedfördelning när det gäller att ha skulder. Att det förhåller sig så kannaturligt-vis bero på många omständigheter, men en av förklaringarna måste mansöka i skattesystemet. Man kan få en mycket gynnsam beskattning om man lånarpengar till inköp av aktier, mark och andra reala tillgångar. Genomränteavdraget kommer man bort från beskattning för den del av inkomsten därmarginalskatten är störst. Värdeökningen på tUlgångarna blir obeskattad tUlsman säljer dem, och om man väntar blir det bara en hten del avvärdeökningen som läggs till Inkomsten för beskattning. Det är Ingen tvekan om att insikten om att skattesystemetär konstruerat så har varit en stimulans för många att skaffa sig stora lån isamband med förvärv av fast kapital. har den aUmännaekonomiska expansionen, den på lång sikt kraftiga stegringen av värdet påaktier, mark och liknande tillgångar i kombination med skattesystemetsutformning lett till en betydande förmögenhetsökning hos de stora kapitalägarnai vårt land. Som skattesystemet är utformat motverkar det dessutom ettboende på Ukaberättigad grund för olika inkomsttagare. Om två personer bor isamma hyreshus och i samma slags lägenhet är det en större stimulans för denhöge inkomsttagaren att flytta tiU en villa med ränteavdrag än det är för denlåge inkomsttagaren. För personer som bor i samma radhuslänga bUrbostadskostnaden lägst för den som har högsta inkomsten. Om man inför ett annat system, där en viss fast del avräntekostnaderna får dras av oberoende av inkomsten skulle vi slippa att valetav bostadsform i så hög grad påverkas av skattesynpunkter. skriver att i denna motion yrkasbegränsningar i rätten tUl avdrag för skuldränta. Det är inte riktigt. Om manläser motionen tror jag man skall finna att det klart framgår att det här är enpresentation av en annan metod än den nuvarande att hantera ränteavdraget.Yrkandet i motionen mynnar ut i en hemställan om utredning om förutsättningarnaför att tillämpa denna metod. I denna motion förs inte någon som helstdiskussion om omfattningen av avdraget totalt. Redan i utgångspunkten gerskatteutskottet alltså en felaktig beskrivning av vad motionen faktisktinnebär. Sedan skriver utskottet att förslaget strider motprincipen om att skatt skall utgöras efter förmåga. Det förhåller sig tvärtom.Det här förslaget skulle Ju innebära en förbättring för låginkomsttagarna ochalltså för dem som har den sämsta förmågan att betala skatt. Vidare påstår utskottet att förslaget förtar ränteavdragetdess egenskap av omkostnadsavdrag. I någon mån naggar man kanske den häregenskapen i kanten, men det behöver i och för sig inte vara orimligt med tankepå att räntekostnader har karaktären av levnadskostnader, vilket bl. Men egenskapen av onikostnadsavdragfinns i aUa fall kvar i det väsentliga; ju högre räntekostnader man har destofler kronor får man ju dra av enligt motionens förslag. Så slutar utskottet med att avstyrka bifall tih motionen medhänsyn tUl att "motionärernas förslag kan väntas få betydande negativaeffekter även för andra än höginkomsttagare". Den slutsatsen är verkligenförvånande. Utgångspunkten för hela resonemanget i motionen är Ju att man skallåstadkomma förbättringar för låginkomsttagarna, och man begär aUtså enutredning om hur dessa förbättringar skall utformas I praktiken. Att dennautredning inte skulle klara av uppgiften så att man undvek negativa effekterför låginkomsttagarna, det tror jag inte på. Det är ju helt klart att det ärförhållandevis enkelt att klara den situationen så att det bhrlåginkomsttagarna som får förbättringen och de som ligger i den övre delen avskatteskalan och gör avdrag som får betala denna förbättring. Jag har av skatteutskottets resonemang styrkts iuppfattningen att vårt förslag har framtiden för sig, och jag kan försäkra attvi kommer tillbaka med förnyade krafter. Avdrag för läneränta vid inkomstbeskattningen 1 detta anförande instämde ()och (). HenWÄRNBERG (s); En mycket klar regel I svenskt skattesystemär att omkostnader som är nödvändiga för intäkternas förvärvande är avdragsgUla,medan sådana kostnader som är privata levnadsomkostnader i den mån de intetäcks av grundavdraget är den skattskyldiges ensak. Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen att detråder en rätt allmän enighet om att det här är en klok regel. En konsekvens av det synsättet måste bli att räntor påupplånat kapital, som är nödvändigt för att den skattskyldige skall ha sinförvärvsinkomst, måste betraktas som en omkostnad och därför vara avdragsgilla,oberoende av sin storlek. Det vore fullständigt orimligt, enligt minuppfattning, om en hårt skuldsatt näringsidkare skulle vara i sammabeskattningssituation som den företagare som har en förmögenhet och intebehöver ta upp några lån, och de två företagarna alltså skuUe vara i sammasits. Detsamma är givet-vis förhållandet med villaägarna. HerrBergqvist har sagt att en villa egentUgen är en levnadsomkostnad. Den är inteen levnadsomkostnad i vårt skattesystem , utan en viUa är enförvärvskälla. Eftersom den är en förvärvskälla beskattas alltså förmånen attbo i den efter ett visst system, och då måste räntorna också vara avdragsgilla. En vUla är alltså att betrakta som en förvärvskälla Ilagens mening och inte som en privat levnadsomkostnad. Man kan ändra pådet förhållandet. Den utredning som har suttit har tänkt sig att det här skulleman kunna ändra på och ta bort begreppet förvärvskälla från fastighet. Sedanskulle det inte kunna bU några avdrag för räntekostnader och övriga kostnader,eftersom det inte är fråga om någon förvärvskälla. Men det betyder ju att manheller Inte skaU ta upp någon som helst förmån av att bo i huset, om det inte ären förvärvskälla utan en privat levnadsomkostnad, och det Innebär I sin tur attden som inte har några skulder alls kan plocka In hur mycket pengar som helst Ihuset utan att behöva skatta för avkastningen av dem. Så verkar det, och därförhar man fortfarande kvar villan som en förvärvskäUa. Jag kommer tillbaka tillden här frågan sedan. I konsekvens med vad jag här har sagt om att privatalevnadsomkostnader inte är avdragsgilla medger jag utan vidare att ränta pälän, upptagna för konsumtion med eller utan lyx. Inte borde få dras av. Jagerkänner alltså utan vidare att förhållandet skulle vara sådant, och åtskilligaär de utredningsmän här I landet som har gnuggat geniknölarna för att hitta pånågot sätt att göra så att de här lånen för de privata levnadsomkostnadernainte blir avdragsglUa, men de har inte lyckats. Man har kommit fram till attdet är omöjligt att avgöra vilka räntor som används till den privatalevnadsomkostnaden och vilka som är omkostnadsavdrag i den förvärvskälla enperson har. Därför har man sagt att den inkonsekvens som finns atträntor för alla lån är avdragsgilla - bedöms som en mindre olägenhet än denorättvisa som skulle uppstå om ränteavdrag bara beviljades för speciellaändamål med aUa de kringgående manövrar som skulle bU föhden. Den som har någonform av förvärvskäUa med behov av lånat kapital skuUe hur lätt som helst kunnaflytta sina lån till den förvärvskällan. VI skulle få hela serier av skatteprocesser ochgivetvis skuUe de klara sig bäst som har det bäst ställt medan vanligalöntagare förmodhgen aldrig skuUe få någon avdragsrätt. Det bästa be-viset för hur krångligt och besvärligt dethär är, är att skuldbelastningen på sommarvillor här I landet är mycket låg.Det beror till stordel på att sommarvillorna Ugger I andra kommuner än hemortskommunen och attunderskottet vid den kommunala beskattningen då inte kan användas mer än i denkommun där sommarstugan hgger. I stället upptar man bara lånen I hemortskommunenför andra ändamål än just sommarstugan, och taxeringsnämnder som försöker gå pådetta står sig i regel mycket slätt. och hans medmotionärer har i sin motionanfört att man i genomfört att endast räntor för lån till vissa ändamålfår dras av och frågar varför man Inte kan göra det här. Han anförde som ettskäl: har gjort det, varför skulle inte vi kunna göra det? hargjort det som ett led i en ekonomisk åtstramning , men jagskulle viha fråga : Fungerar systemet i och manar detverkUgen till efterföljd? Det finns många Inslag i det engelska skattesystemet och jag kan upprepa dem om vill som inte manar tillefterföhd och som Jag inte tror att heller skulle acceptera. Jagtror Inte att vi ska tro att det är möjligt för oss att efterapa det engelskasystemet. Jag hävdar att det måste vara ett mycket begränsat antalmänniskor som lånar pengar till lyxkonsumtion av privata levnadsomkostnadersnatur. Lån måste nämligen betalas igen, och ingen tar väl egentligen upp ettlån bara för att få ränteavdrag vid beskattningen. Det måste vara någonting avEbberöds bank att skaffa sig skulder bara för nöjet att samhället betalar 60-70procent av räntan. Amorteringarna på det upptagna lånet skall också betalas och de är inte avdragsgilla. Jag tror alltså att det hör till renaundantagsfallen att man tar upp lån till lyxkonsumtion av privatalevnadsomkostnaders natur. Nej, vitsen med ett lån måste vara att den skattskyldlgekan skaffa sig en kapitaltillgång som växer i värde utan att därför beskattninguppstår. Som exempel har här nämnts villor, där förutom förmögenhetsökningenäven boendekostnaden pressas ned och mest hos den som har stora Inkomster. Därhar jag Ingenting att invända mot vare sig eller resonemang. Men varför I hela fridens namn skall man gå bakvägen överränteavdrag för villorna när det finns så mycket enklare metoder att ta till?Man har ju intäktssidan: öka intäkterna för boendekostnaden så är sakenfullständigt klar. Om man anser att villaägarna har för låg boendekostnadär det bara att öka de upp till en högre procentsats så har manlöst det problemet. Varför skulle man bara för villornas skull ta bortränteavdragen, vilket ändå får negativa verkningar på andra punkter, när mankan lösa den delen på ett mycket enklare sätt? Vidare kan man väl säga att det ändå är en väsentUgskillnad mellan de människor som har lånat pengarna till sin villa och de somhar satt in egna pengar i villan. Detta kommer man Ju också åt, om man Istället höjer Intäktsprocenten. Det är förmånligt att bo I en villa urskattesynpunkt - Inte bara för dem som har ränteavdrag nämhgen utan även fördem som har haft egna pengar att bygga villan med. En som har satt In 150 000kronor I en villa vilket väl är en normal villakostnad - får en mycketUten beskattning på avkastningen på de pengarna genom att man bara tar ut 2procent av fastighetens taxeringsvärde som Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen en intäkt.Det blir alltså en mycket låg beskattning Jämfört med om man har satt in de i en bank och får skatta för varje öre med undantag av det hUasparavdraget. Det är alltså Intäktssidan man skaU angripa när manangriper villorna och inte avdraget därför att villorna ändå hitintills är attbetrakta såsom en förvärvskälla. Så här kan man enligt mitt sätt att se fortsätta attangripa de skattefria värdestegringsvinster som finns på andra håll också. Detär med andra metoder man skall angripa dem. VI har börjat litet smått medrealisationsvinstbeskattningen på fastigheter, vi har en vissaktievlnstbe-skattning. Båda två är hndriga låt mig erkänna det - men det ärden vägen man skall gå i stället för att ge sig på något så konstlat som attangripa ränteavdraget. Om man då skaU beskatta alla dessa kapitalinkomster somkan uppstå - och det är inte utan att jag hävdar att man skall det bUr dockkonsekvensen, att om jag har beskattningsskyldlghet för mina inkomster påkapitalet, så måste jag i all rimlighets namn också ha avdragsrätt den dag jaggör förluster. De två sakerna hör enhgt mitt sätt att se ihop i ett effektivtoch vettigt skattesystem. Efter att ha anlagt denna aUmänna syn på ränteavdragenvill jag gå in på de motioner som väckts och säga några ord om den modifieradeform av vägrad avdragsrätt som presenteras I dagens motioner. Man har ju numerai båda motionerna släppt kravet på totalt förbud för ränteavdrag. 1 motionen 581 erinras om att största skuldsättningenfinns hos förmögna människor och hos människor med goda inkomster, och manmenar att en stor del av detta förhållande beror på skattesystemet. Jag vUlInte förneka att skattesystemet spelar en roll, men jag tror att det är andraorsaker som har större betydelse. En person med en god förmögenhet är Inte räddatt sätta sig i skuld, med möjlighet att klara av lånet utan katastrof.Företagare med en del egetkapltal måste komplettera detta med lån.Penningvärdeförsämringen har säkerligen också satt sina spår hos dem som sökerett lån. Och det är ganska självklart att mycket välutbildade människor medmycket höga inkomster också har en hel del studieskulder. Men samma personersom har de höga inkomsterna och samma personer som har de stora förmögenhetemaoch de största skulderna har också de största kapitahnkomsterna och betalarockså den högsta progressionen på dem. Dessa saker hänger också Ihop. I vårt progressiva skattesystem får varje omkostnadsavdragden effekt som motionärerna talar om. Ifall en stor Inkomsttagare, som ärarbetstagare, får avdrag för resor med bil till och från sitt arbete, så ärdetta bilavdrag för den som har stora inkomster värt mycket mera än för den somhar små inkomster. Om vi har skattefria traktamenten, så betyder dessaoerhört mycket mera för den som har stora inkomster än för den som har småinkomster. Och alla kostnader av den här typen är omkostnader för Intäkternasförvärvande liksom räntorna är det i nästan all näringsverksamhet. Går vi sedan över tiU de allmänna avdragen, så spelarförsäkringsavdrag och grundavdrag samma roll: de betyder oerhört mycket mea fördem som har stora inkomster. Och värst tokigt av alltsammans och något som motionärernaaldrig någonsin tagit upp är ju det s. k. sparavdraget. Här har alltsåmänniskor som har avkastning av förmögenhet ett s. k. sparavdrag 400kronor för ensamstående och för gifta, vilket betyder 640 kronoreher något sådant i skattehndring för dem som har de största inkomsterna och enmycket hten skattelindring för dem som har de små inkomsterna. Detta är följden av det skattesystem vi har , och dätycker jag att man skall angripa också de sakerna. Jag hävdar att räntan måstebetraktas som en omkostnad för intäkternas förvärvande och att den skall varaavdragsgill I sin helhet, inte bara till någon del efter någon sorts schablon.Att jämföra med äktamakeavdraget i det nya skattesystemet tycker jag ärfelaktigt. Det avdraget kom till för att nUldra effekten av den obligatoriskasärbeskattningen, som innebär att det bara utgår ett grundavdrag om endast enav makarna arbetar, medan det tidigare utgick två avdrag. Beskattningsskyldighet och avdragsrätt för samma slag avinkomster eher omkostnader tycker jag fortfarande hör samman. Det är varken logiskteUer rättvist att en företagare det är faktiskt de som vid sidan omvUlaägarna har de största lånen lånar upp pengar tih 10 procents ränta ochkanske inte får mer än ett par procent större vinst skall skatta för 12 procentav avkastningen men inte får dra av de utan bara en liten deldärav. Enligt min uppfattning är det inte logiskt att han Inte får dra av denverkliga kostnaden, när han måste skatta för hela avkastnlngsresultatet avsamma upplånade pengar. Naturligtvis är det Inte helt uteslutet att en företagaregenom vissa manipulationer kan räkna ned sina inkomster tUl en kanske oförtjäntlåg nivå och därigenom komma i rakt motsatt läge, dvs. tjäna på ettschablonlserat ränteavdrag. Det vore heller inte rättvist eller logiskt. Samma kritik kan med ännu större styrka riktas motkommunistförslaget. EnUgt kommunisternas förslag skulle aUaföretagare vägras ränteavdrag när skulden överstiger , men deskulle betala skatt på vad det lånade kapitalet ger i avkastning. Eftersomskuldbelastningen är mycket stor i de medelstora företagen skuUe det vara denmest effektiva vägen att stoppa verksamheten för alla andra företagare änsådana som har mycket stort eget kapital och det var väl ändå inte meningen! Av kommunistmotionens och argumenteringframgår att det är lyxkonsumtionen och kapitalplaceringen man vill åt, och dethar jag egentligen ingenting emot, om det kan tekniskt. Men om att samhället skulle få in 700 mUjoner kronor i ökade Inkomster tackvare det delvis vägrade ränteavdraget, och det beloppet tyder på att det ärnågot helt annat man vUl åt än lyxkonsumtion och kapitalplacering. Om jag härkan förklara hur även de små - eller I varje fall Inte bara de stora -inkomsttagarna kan komma i kläm, så vore jag mycket tacksam om tala om för mig hur har kommit fram tillbeloppet 700 mihoner kronor. Vilka lån är det egentligen fråga om? Gäller detockså de lån , som utgår till bostadsföretag och tUl företagsom driver någon form av rörelse? Eller är det bara lån för lyxkonsumtion och Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen 5 protokoU 1971. Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen I sistnämnda fall har nog upplysningstjänsten lämnat felaktiga uppgifter.Jag vore tacksam om ville ge oss ett besked på den punkten. Jag hävdar alltså att även en del små inkomsttagare kankomma i kläm, om vi genomför det föreslagna systemet, ty har de faktiskträntor på skuldbelopp som hgger . Villorna går , somjag har sagt förut, på . Skulle de som belånar dem nästan upp Itoppen då försättas i ett sämre läge än de som har sina att sättain? Det är ju effekten av det förslag som framlägger. Ett enhäUigt skatteutskott är av den meningen attränteavdragen måste behåUas för att man skall uppnå rättvisa i beskattningen.Man är inte rädd för att på annat sätt ingripa mot kapitalinkomster, men manhävdar att om man tillgriper de metoder som här har föreslagits, så går detgalet på andra områden; det är andra åtgärder som skall till. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall tiUskatteutskottets hemställan. Hen WERNERI (vpk): Aldrig så långa skattetekniska resonemang kanändå Inte skymma det faktum att det nuvarande systemet gynnar I första handhöginkomsttagare och förmögenhetsägare, . Det är ändå så vilketockså sade - att de som har de största skuldräntorna i allmänhetär höginkomsttagare och inte folk som har begränsade resurser. Skattesystemetgynnar alltså höginkomsttagarna. säger att en höginkomsttagare inte är räddför att sätta sig i skuld. Nej, det tror inte jag heUer. Han vet nämUgen atthan gynnas av den nuvarande ordningen och sätter i stäUet i system att skaffasig sådana skulder att han kan tillgodogöra sig skuldränteavdraget på bästasätt. Sedan, , om Ni tycker att motionärernasförslag är aUdeles för begränsade, så står det Ju fritt att tainitiativ till att gå ännu längre än vad vi har velat göra. Om en person har en förmögenhet på låt oss säga en mihonkronor och har skulder på , kan man då verkligen betrakta hans kostnadersom kostnader för intäkternas förvärvand? Jag tror att inte ens kan bestrida atträtten till avdrag för skuldräntor vid taxeringen gynnar de välsituerade ochInnebär en övervältring av skattebördan på dem som inte har råd eUer möjlighetatt låna pengar. Av två skattskyldiga med hka stora Inkomster har, säger man,den med räntekostnader otvivelaktigt en lägre skattekraft än den utan sådanakostnader. Jag tror att ett sådant resonemang är väldigt formellt och väldigtbegränsat. Det upplånade kapitalet torde i de flesta fall ha anviints på ettsådant sätt att det har ökat löntagarens skattekraft. Den avgörande jämförelsenmåste I stället göras mellan de grupper som har möjhghet att väsentligtutnyttja skuldränteavdraget för att minska sina skatter och den majoritet Isamhället som Inte har dessa möjligheter. Utskottets resonemang vill ge intrycket att vara logiskt.1 betänkandet framhålls att varje ränteintäkt beskattas oavsett grunden för dess uppkomst.Från detta vänder man på det hela och kommer till slutsatsen att det då ärnaturligt att man i förvärvskällan Kapital också får dra av de räntekostnadersom inte hänför sig till någon annan förvärvskälla. Den sortens logik har manalltså försökt överföra till vår motion när man vill attackera den. Man menaratt eftersom progressionen sätts in vid högre inkomster är det inte mer än rättatt skatten skall vara lägre ju högre räntor man har att göra avdrag för! Judyrare villa, desto större avdrag och därav högre inkomst. Skaffar man sigdäremot en modern lägenhet och är vanlig hyresgäst får man inte göra avdrag förden skuldränta som är inbakad i hyran. Men den som har de ekonomiskaförutsättningarna för att etablera sig som viUaägare kan få och har sådanaavdragsmöjligheter att hans utgifter för boendet gestaltar sig ungefär likamed den vanUge hyresgästens. Vi har inte yrkat att avdragsrätten helt skall slopas. Dengräns vi föreslagit kan naturligtvis också diskuteras. Men en sådan diskussionhar inte utskottet velat ge sig in på. Utskottet slår vakt om den ordning somgynnar de höga inkomsttagarna och förmögenhetsägarna. Man tar heller intehänsyn till att man avstår från en inkomstkäUa. Detta bekymrar märkligt nogInte utskottet. Avdrag för låneränta vid inkomstbeskattningen HenCARLSHAMRE (m): Jag känner ett behov av att för herrarBergqvist och avslöja en hemlighet, nämligen den att detojämförUga flertalet människor som har skulder upplever skulden som enbelastning och inte som en tillgång - och t. o. m. som en svår belastning. Jagvet inte om och någonsin har haft några skulder, jaghar det, och jag har aldrig varit med om att uppleva det som en tUlgång,någonting som man tiänar pengar på eUer någonting som man lever på utan det ärnågot som är väldigt besvärUgt. Jag kan inte ens riktigt hänga med , som Iövrigt resonerar mycket klokt, I den skillnad han gör mellan olika kategorierav skulder. T. o. m. om jag skulle låna för ren konsumtion, för minalevnadsomkostnader, för lyxkonsumtion eller vad ni vill, får jag ändå betalaskatt på pengarna.