prot · FU0989 · 1971-12-31 00:00:00 — Det är där problemet hgger. Det krävsalltså inte mera tålamod utan det krävs effektiva åtgärder. Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet Jag måste säga att jag vanligen uppskattarironi, och jag noterade herr statsrådets ironiska vändning när han konstateradeatt det var obekant vilka åtgärder som jag egentligen åsyftade när jag krävdeverkliga krafttag. Jag har därför tillåtit mig att sammanställa mitt egettiopunktsprogram för narkotikabekämpningen som jag har delgivit herr statsrådetföre denna debatt: Slut på denmeningslösa "pingpongvården". Det enda humana och realistiska ärökade möjligheter till tvångsvis intagning och tvångsvis kvarhållande för vård.Vården måste ske på specialkliniker, där narkomanervårdas åtskilda från övriga patienter eller intagna. Därefter behövs en långtids eftervård. Socialstyrelsenfår i uppdrag att dra upp riktlinjer för hur vården skall bedrivas. Nykterhetsvårdslagengörs tillämphg på narkotikamissbrukare. Nykterhets- ochbarnavårdsnämnder måste ingripa på ett tidigare stadium och på ett mera aktivtsätt än . De kommunala "knarkarkvartarna" måste rensas uppoch narkomanerna få vård. Jourtjänst bör övervägas för barnavårdsnämnderna, ivarje faU i storstadsområdena. Fortlöpandestatistik över antalet narkomaner bör föras. Narkomanermåste hindras att disponera över sina tillgångar. Bankkonton o.d. måste kunnaspärras utan att omyndigförklaring behöver tUlgripas. Skolläkare ochskolsköterskor måste i ökad utsträckning kontakta föräldrarna när de misstänkernarkotikamissbruk. Ökade polisiäraresurser för narkotikabekämpning. Skärpta straffför illegal narkotikahantering både genom högre straffmaximum och strängarepraxis. Får jag beträffande denna punkt säga till herr statsrådet,att man i och för sig skulle kunna tycka att maximistraff för illegalnarkotikahantering kunde räcka, men med tanke på att man kanske bör få tUlstånd en någorlunda god balans mellan straffen för olika brott vill jag påpeka,att vi nu har en skattestrafflag där straffmaximum är . Personligen anserjag att grova narkotikahajar, som gör sig skyldiga till de hemska brott de gör,är mera straffvärda än de grövsta skattesmitarna. En effektiv och adekvat information omnarkotikamissbrukets art och spridningssätt. HerrWIKSTRÖM (fp): Detta är berättelsen om berget som födde enråtta. Kammarens ledamöter har fått del av skriften Fakta om narkotikaoch narkomanl. Med den monumentala sammansättning som samarbetsorganet förbekämpande av narkotikamissbruk har fått hade man väntat sig något mer än dennavid det här laget närmast truistiska sammanstäUning av fakta om narkotika ochnarkomanl. Jag tänker särskilt på det avsnitt som har rubriken årens kamp mot narkotikamissbruket. Avsnittet om skolan omfattar någottiotal rader och är synnerligen magert och ofullständigt, och endast en bråkdelav det som har gjorts från lokala skolstyrelsers sida finns antytt. Eller jagtänker på avsnittet om organisationerna. Inte en rad om vad nykterhetsrörelsenhar sagt eller gjort. Inte en rad om det arbete som kyrkorna har svarat för.Ingen beskrivning av de experiment I fråga om förebyggande arbete eller deförsök på narkomanvårdens område som har gjorts och görs av skildaorganisationer. Man behöver annars inte gä längre än tUl för attstöta på Intressanta Insatser I syfte att komma I kontakt med narkotikaskadadepersoner. För att inte tala om det arbete som bedrivs t. ex. i gamlaNalenpalatset. är min fråga: Är man i det här samarbetsorganet okunnigom eller ointresserad av vad organisationerna verkligen gör? Jag ställer frågandärför att I det förord som finns i skriften står det; "Dessutompresenteras en sammanfattning av det arbete I narkotikafrågan som sedan 1968bedrivits av myndigheter och organisationer." Detta aktualiserar en metodisk fråga: Är en klubb, somfrämst består av våra vanligaste generaldirektörer, det lämpligaste organet attarbeta med narkotikaproblemet? Hade inte en parlamentarisk komplettering varitvärdefull? Varför finns inga representanter för nykterhetsorganisationernaeller ungdomsrörelserna med? Det är naturligtvis där förklaringen ligger till att en såofuUständig skrift som denna kan publiceras. Jag tycker att det är synd att detfaktamaterial som samarbetsorganet under statsrådet ledning publicerarär så föga originellt och så ofullständigt. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet HenWESTBERG I (fp): Efter de anföranden som håUlts av fruKristensson och senast av skall jag fatta mig mycket kort. Menjag vill gärna få säga att jag anser att vi har anledning att ta på det härproblemet med mycket stort allvar. Narkotikaproblemet är av sådanstorleksordning att det kräver aU den kraftfulla satsning som vi är mäktiga,såväl när det gäller att undanröja orsakerna som att ta vård omnarkotikamissbrukare. Men alldeles särskilt gäller det I fråga om kampen motnarkotikamissbruket, som trots alla ansträngningar har synnerhgen oroandeproportioner. Jag ansluter mig i det fallet tUl vad tidigarehar sagt och behöver inte upprepa det. Kampen mot narkotikamissbruket och Inte bara missbruket utan-observera detta! kampen mot narkotikabruket måste föras vidare med allkraft. Det är därvid angeläget att det upplysnings- och studiematerial, somkommer till användning i olika sammanhang, tar med största aUvar på de farorsom även begränsat bruk av narkotika Innebär. Jag menar att man har tagit htetför lätt på problemet, och man har hksom bortförklarat och på ohkasätt neddimensionerat den svåra problematik som det här är fråga om. säger att flertalet narkotikamissbrukare är människor som av enaeUer andra skälet hamnat på tUlvarons skuggsida och känner sig utstötta ursamhällsgemenskapen, så är det I viss utsträckning riktigt. Jag delar givetvisden uppfattningen. Men det är långt Ifrån hela sanningen. Det är många somkommer in på detta område av nyfikenhet. De tar risken att leka med mycketfariiga ting. Jag tror att det finns anledning att säga Ifrån allvarUgt även omdetta. Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet 1 detta sammanhang vlU jag föra tankarna tillbaka till enbok som man har diskuterat här i vid olika tillfällen. Det synes mig somom denna studiebok inte fyller anspråken I detta avseende. Med tanke på de nyarön som gjorts sedan boken skrevs - jag tänker då främst på erfarenheterna avhaschbruket förvånar det mig att denna bok fortfarande rekommenderas föranvändning i studiesammanhang, t. o. m. med möjlighet till det högre bidraget.Vad jag särskilt reagerar emot är att det framgår att författaren menar att detär ofarligt att låta barn pröva narkotika under lagliga former. Han säger påett ställe att det torde vara helt felaktigt som det påstås från vissa håU, attnyfikenheten i sig själv skulle leda ungdomarna till narkomanl. På ett annatställe åberopar han vissa undersökningar och säger att dessa tycks ganska klartmotsäga några av de fördomar märk "fördomar"! som spritts genomt. ex. massmedia - att det skulle vara fråga om en epidemi, som vem som helstkan drabbas av, eller att hasch är inkörsporten tUl svårare missbruk. Uppgifterav det slaget fortsätter man att föra ut, inte minst bland det ungaSverige. Att bruket av hasch på många håll tagit proportionerna avepidemi har här klart redovisat. Det framgår också av denfaktasam-hng som vi fått. Vi vet också att hasch är det vanhgastepreparatet, men enhgt den tidigare nämnda boken skuUe hasch vara tämUgenofarligt. I faktasamlingen kan man bl. a. läsa att en stor del av missbrukarnai skolan använder hasch. Det kan man läsa på s. 30. Där sägs också att vissaskolläkare rapporterar ett utbrett missbruk utanför skolan över veckoslut. Mot denna bakgrund förvånar det mig att alltfort rekommenderas för användning. Det är dock en kursbok somtrots att SÖ funnit boken behäftad med brister som i en kommande upplagaovillkorligen måste rättas tUl, ändå upphöjts till rang och värdighet avprioriterat studiematerial, och detta i oförändrat skick, utan hänsynstagandetill vad SÖ sagt, trots aUt som hänt och som ställt bokens brister ialltmer besvärande belysning och trots att tillgången på vederhäftigt,pedagogiskt väl tillrättalagt material på området numera är obegränsad. Jagvill därför fråga statsrådet om det inte får anses motiverat i det nuvarandeläget att ta med större allvar på narkotikaproblemet än vad som sker iifrågavarande studiebok. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandhngar. På en punkt tror jag att alla som har deltagiti denna debatt är fullkomUgt eniga: Narkotikaproblemet är ett aUvarUgt samhällsproblemsom kräver stora ansträngningar från samhället. Men jag vUl nog Inte gå sålångt som gör i sin interpeUation, där hon betecknar det somvårt kanske allra allvarUgaste samhäUsproblem . Jag vill integöra upp någon rankinglist på oUka samhällsproblem - från andra utgångspunkterkunde man tycka att de tusentals människorsom omkommer vid trafikolyckor eUer vid olyckor i arbetshvet är ett likaallvarligt problem. Beträffande samhällets ohka åtgärder för att bekämpanarkotika och narkotikamissbruk vill jag från början göra klart att det finnsen grundläggande skillnad mellan mitt och sätt att se påproblemen. tycker inte om och vill helst Inte erkänna attnarkotikamissbruket i sin kärna ytterst är ett socialt problem, att demänniskor som sitter djupast fast i narkotikamissbruket kommer från skadade,sargade mihöer, ofullständiga famiher i knappa ekonomiska och ogynnsammasociala förhållanden osv. Hon betraktar aUt tal om den sociala bakgrunden tUlproblemen som en flykt från verkligheten. Hon retar sig på vad hon kallarsymtomteorin, dvs. konstaterandet att narkotikamissbruket är ett av fleraalternativa symtom på de sociala svårigheter som jag talade om; alkohol är ettannat, krimlnaUtet ett tredje osv. Den teorin vUl hon totalt döma ut. Hon sägeratt den inte tiänar tUl något annat än att vara en dimridå. Jag poängterar denna skUlnad meUan och migdärför att jag tror den får en avgörande betydelse när vi skall diskutera vilkakonkreta åtgärder som samhället skall vidta och hur de skall läggas upp. Enligtfru kan narkotikaproblemet i mycket stor utsträckning diskuteraspå temat lag och ordning, på temat att skaffa undan problemen med kraftfullastemöjliga åtgärder. När hon talar om bristerna på vårdområdet och i kraftigt ökadutsträckning vill använda tvång som ett inslag I vården nämner hon som exempelsmittskyddslagen: "När det gäUer att skydda sig mot vanliga kroppsligasjukdomar som smittar kan samhället rusta sig och ta tUl tvångsåtgärder ochspärra in folk. Om man tlUgrlper så hårda åtgärder för att skydda sig mot vanUgsmitta, varför skaU man då inte på ett motsvarande sätt skydda sig emotnarkotikamissbruket?" Det är väl ingen tillfäUighet att väljerdetta exempel. Smittskyddslagen är inte skriven från vårdsynpunkt, den är tiUför att skydda aUmänheten mot smittan. Då kunde man Uka gärna ha föreslagit attvi skall återupphva lösdrlvarlagen i samma syfte: att sopa bort problemen, attföra bort dessa människor ur vår åsyn. Samma grundsyn präglar också propåer iövrigt. Hon serverar den i ett tiopunktsprogram som jag själv fick del av förnågon timme sedan. Där finns bl. a. krav på skärpta straff för illegalnarkotikahantering och ökade polisiära resurser för narkotikabekämpning. Menvi har ju skärpt straffen kraftigt för grova narkotikabrott. Maximistraffet , och det är för svenska förhållanden mycket. TiUämpningen hosdomstolarna är utomordentligt sträng. Vart skulle vi nå genom att skärpastraffen ytterligare? Jo, vi skulle nå därhän att vi rev upp den samordning vihar åstadkommit i och fick betydligt strängare straff i än manhar i , och . SkuUe meningen kanske vara att vi med hjälpav strängare straff skulle försöka vräka över en del av våra narkotikaproblempå våra grannländer? Polisen har inte tUlräckliga resurser, enligt fruKristensson. Men vi har ändå gjort och gör en fantastisk satsning just pånarkotikaområdet. Det är sant att den satsningen hade sin kulmen för ett par årsedan. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet aUt vadman orkade 1968 och höU ett maximitempo och en bit in på 1970. ärman nere i ett litet lugnare skede, men är våra polislära Insatserpå det området vid varje relevant internationell jämförelse ganska imponerande.Stockholm har ca 80 poliser som arbetar med narkotikaproblemen.Jämför det med en stad som med alla dess miljoner och dessnarkotikaproblem! De har 19 man vid polisen som håller på mednarkotikaproblemen. Eller ta , som inte lär ha mindre bekymmer! De har30 man, osv. I rimlighetens namn får man dock erkänna att vi gör mycket hårdasatsningar på det polisiära området, och vi har på den punkten, i denutsträckning som kan vara tänkbar, redan tillgodosett . Jag skaU inte göra någon totalgenomgång av alla de synpunktersom tog upp i sitt inlägg . Låt mig bara konstatera, närhon efterlyser information, att det är också i hög grad vad vi sysslar med.Just har vi publicerat en broschyr i ämnet, en broschyr som sig rätt mycket vid i sitt anförande. Han är djupt indignerad. Hantycker att skriften är mager och usel. Vi skall väl inte använda tiden här tUlatt recensera denna skrift. Låt mig bara notera att recensiontill en viss del förklaras av att han tydligen icke vet vad det samarbetsoigan,som har gett ut skriften, är för någonting och icke heller vad denna lillaskrift som kommit ut nu är avsedd att fyUa för uppgift. Samarbetsorganet är ju till för att samordnamyndigheternas ansträngningar på narkotikaområdet. Då kan det inte rimligenvara något att kritisera att detta samarbetsorgan består av tjänstemän hos demyndigheter vilkas arbete skall samordnas. 1 den mån vi behöver samordnamyndigheternas och organisationernas ansträngningar och vi kan ha goda skältUl det får vi använda andra kanaler. Själva broschyren innehåller två avdelningar. Den ena,htet större, handlar om missbrukets bakgrund och utbredning; det är socialmedicinskasynpunkter ock liknande som förs fram. Den andra avdelningen är en Utenkomplettering med statistik och andra uppgifter om vad som gjorts frånmyndigheternas sida , sedan den första skriften i ämnetkom ut. i intresserar sig också förinformationsfrågan, men från en annan utgångspunkt. Han vill invitera mig attgå ut och betygsätta en skrift om narkotika och narkotikamissbruk som vissafriviUiga organisationer har gett ut. Jag kan bara säga, fru talman, att jaginte vill delta i den betygsättningen. FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Narkotikaproblemet är ett av de aUraaUvarligaste problemen vi har här i landet. När en människa hamnat i narkomanlberörs inte bara vederbörande själv utan även en stor krets av hans anhörigaupplever också dessa lidanden tills vederbörande antingentillfrisknar eller går under. Det är alltså många människor som berörs avnarkotikaproblemet. Det är inte enbart fråga om antalet narkomaner utan ocksåhela den krets som finns omkring dem. Jag håller gärna med herr statsrådet om att det är enväsentlig skillnad i hans och mitt sätt att se på dessa problem. Jag delar inteuppfattningen att det här är enbart ett socialt problem. Jag sade i mitt förrainlägg att uppväxtmiljön och andra faktorer givetvis kan spela en roll för atten människa dras In i narkomanin. Men när man väl har blivit giftberoende, ärdet inte främst ett socialt problem, utan då är det ett avgiftningspro-blem. Påden punkten vill herr statsrådet inte förstå vad jag menar, nämligen att det äreffektiv vård som här är den stora frågan. Herr statsrådet vill inte förstå attdet enda som är humant när det gäller vården är tvångsvis intagning under långtid, så att avgiftning hinner ske. Herr statsrådet ironiserade över att jag nämndesmittskyddslagstiftningen. Men det kanske beror på att statsrådet inte ärmedveten om att narkomanin fungerar som en smitta. Det är ju inte bara så, att manskall hjälpa vederbörande själv, utan man måste också hindra honom ifrån attdra in andra i missbruket. Det är ju så som narkomanin fungerar. Vill man inteinse det förstår man inte vad problemet gäller. Det är populärt att anklaga oss som vill tala förkraftfuUa åtgärder för att vi skulle vilja till överdrift hävda lag ochordning. Det har tydligen bUvit något fult uttryck i det här landet. Men viskaU Inte glömma bort att narkomanin drar med sig en omfattande kriminalitet.Det är därför inte fel att tala för ökade polisiära insatser parallellt med förstärker vårdmöjligheterna. Jag är ledsen över att behöva säga att jagfortfarande Inte finner någon förståelse hos statsrådet för mina krav på äntligen inser att det primära är effektiv vård. Avslutningsvis vill jag säga att det är angeläget att denkonferens som kallar till I också Inkluderarexperter som till äventyrs kan ha en annan uppfattning än vad de experter harsom nu tycks ha öra, att det alltså kan bli experter medvarierande uppfattningar, för att man skall kunna få en förutsättningslösdiskussion om på vilken linje man skall gå fram. Vidare saknar jag, fru talman, statsrådets synpunkt pålämpligheten av att en myndighet nonchalerar justitiekanslerns beslut i ettärende. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet HerrWIKSTRÖM (fp) kort genmäle: Statsrådet hävdade att jag kritiseradeden här faktaskriften därför att jag inte visste vad samarbetsorganet var ellervad det sysslade med. Poängen var emellertid att jag just därför att jag vetvad organet är och har sett ett prov på dess arbete kritiserade skriften. Jag kritiserade den från två utgångspunkter: dels för attden till sin faktadel var så föga originell - och det må väl vara - dels föratt den utger sig, som det står I förordet, för att presentera ensammanfattning av det arbete I narkotikafrågan som bedrivits avmyndigheter och Organisationer, men ger en ytterst mager och ofullständigredovisning av vad organisationerna gör. Jag tillät mig fråga, om det berodde på okunnighet omeller ointresse för det här arbetet att man gör en så mager sammanfattning. Dethär är Inte någon Uten fråga; ett organ som gör den här pretentiösa sammanfattningenmåste väl ändå göra sig så pass mycken möda att man låter innehåUet i skrifteni någon mån motsvara vad man skriver i förordet. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet HerrWESTBERG i (fp) kort genmäle: Statsrådet vill inte betygsättastudiematerial som finns och som skickas ut och rekommenderas. Men, herrstatsråd, det var väl kanske inte det som var meningen heller. Vad jag ville fåveta var om statsrådet anser det lämphgt att föra ut sådana uppgifter till våraungdomar som går ut på att det skulle vara en fördom att det här kunde varafråga om en epidemi, och att det inte är så farligt med hasch, därför att detingalunda skulle vara inkörsporten till svårare missbruk. Kan vi, med de erfarenheter som vi nu har, ställa ossbakom sådana uttalanden och lämna statliga bidrag för att föra ut dem tUl vårungdom? Att ta avstånd från detta är väl inte att betygsätta studiematerial. säger att jag betraktar dethär såsom enbart ett socialt problem och uttalar mig med förakt om hennesefterlysande av lag och ordning på området. Vad jag har sagt är att detta är Ibotten ett mycket allvarligt socialt problem, och vi kommer aldrig slutgiltigttill rätta med det utan att klara ut de sociala orsakerna och bota vad sombrister i socialt hänseende. Däremot visar ju statsmakternas handlande under desenaste åren att vi i högsta grad inser att detta är ett problem i , sommåste angripas på en rad olika fronter och där också, utöver information,vårdinsatser och mycket annat, polisinsatserna har en utomordentligt storbetydelse. Därför har vi också satsat mycket hårt på detta. Det belyste jag imitt förra inlägg med tillräckligt av exempel och jämförelser med andra länderför att jag inte skall behöva säga mer om det . När det gäller narkotikahanteringen dessa profitörer påett utomordentligt farUgt gift - visar vi inte någon som helst misskund frånvår sida. Då det gäller vården säger att det är Aoch O att få en effektiv vård. Ja, vårdproblemen är utomordentligt viktiga. Menfru säger också att vad det nu gäller är att hastigt och kraftfuUtordna så att dessa människor blir avgiftade. Tyvärr det speglar väl åter vårlitet olika inställning till det här - är dock avglftningen en relativt htendel av problemet. Det kan för all del de psykiatriska sjukhusen och andraklara, att ta in människor och avgifta dem. Men det svåra är sedanatt se till att de verkligen blir rehabihterade, att de kan återföras tillnågot slags samhällsgemenskap och anpassa sig som andra människor till ettnormalt Uv. I det sammanhanget har möjligheterna till tvång enrelativt begränsad betydelse. Annars tycker jag att i stortsett kunde vara nöjd med mitt interpeUationssvar i den delen. Jag har gåttigenom vilka möjligheter som I och för sig barnavårdsnämnder, läkare och andrahar att använda tvång såsom ett Inslag i vård. Barnavårdsnämnderna kan dagligenta in narkotikamissbrukare på ungdomsvårdsskola, och det är ingen platsbristdär. Läkare på de psykiatriska sjukhusen kan ta in patienter som är hemfallnaåt narkotikamissbruk inte bara för avgiftning utan de kan också håUa dem kvarenUgt lagen en betydUgt , använda utskrivning på försök underrehabiliteringsperioden osv. delar emellertid inte alla tjänstemän hosbarnavårdsnämnderna och alla läkare vid de psykiatriska sjukhusen fruKristenssons stora tilltro till värdet av att använda tvång, och det är väl ettav skälen till att det används i relativt begränsad utsträckning. Jag sätterett frågetecken för om man inte borde använda det i något större utsträckningän som sker, men jag konstaterar att många barnavårdsnämndert-vivlar på värdet av att sätta in det i mycket stor skala, och jag konstateraratt många läkare är tveksamma till värdet av en vård som man anordnar motpatientens viha. TUl vill jag bara säga att betyget att denfaktabroschyr som kommer ut är föga originell tar jag med upphöjt lugn.Den har inte varit ute efter att åstadkomma något origineUt utan för attkortfattat berätta vissa enkla fakta. Sedan är det väl sant attsammanfattningen av vad som skett är kort ochofullständig, men sammanfattningar är alltid korta och ofullständiga. Det är envärderingsfråga hur mycket man skall ta med eller inte ta med. Jag tror inteatt vi behöver föra den debatten vidare. i vänder nu inte sin kritik motdenna broschyr utan mot den som vissa friviUigorganisationer har givit ut ochefterlyser om jag vill ta avstånd från dess innehåll. Men jag ger miginte in i en debatt om frivilliga organisationers skrifter och vad som står idem. Men var statsmakterna står i de väsentliga frågorna och om haschensfariighet och annat vet ju . Det har denna riksdag markerat bl. a.genom att totalförbjuda hasch. Det behövs inte någon deklaration från min sidaom denna privata skrift för att skall fatta var regeringen ochstatsmakterna står i det fallet. Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet FruKRISTENSSON (m) kort genmäle; Herr statsrådet hävdar fortfarande attnarkotikaproblemet i huvudsak är ett socialt problem. Då måste jag fråga: Harverkligen antalet dåliga mihöer och dåliga föräldrar ökat så enormt ? Kan det verkligen vara möjhgt? Statsrådet har ju inte bestrittmina uppgifter om den våldsamma ökningen av narkomanin här i landet. Vi ärtydligen överens på den punkten. Och måste jag fråga, om herr statsrådetverkligen menar att miljöerna under den socialdemokratiska regeringens tid idet här landet har blivit så katastrofalt försämrade. Det kan väl ändå intevara möjligt! Vidare säger statsrådet att avgiftningen bara är en litendel av hela problemet. Ja, det beror på hur man ser det. Det första akutaskedet behöver Inte vara så långt, kanske två . Men sedan kommer enlång tid av fortsatt isolering då patienten skaU rehabiliteras. Det är inteminst där problemet ligger.