prot · FU0914 · 1971-12-31 00:00:00 — Detta innebär i sig en isolering från andra grupper i vårtsamhälle det borde inte vara så svårt att dra den slutsatsen. Detta går igeni behandlingen av stödet åt frikyrkorna och de fria kristna samfunden.Värderingarna kommer alltså tUlbaka vid den behandUngen och det är det somåstadkommit fördröjningen, skuUe jag gissa. HerrWIKSTRÖM (fp) kort genmäle: Det är bra att i ochjag är överens. Det fanns nog några dissenters i och viskall väl tala med Jagär glad om lyckas övertyga majoriteten i sitt parti Nr 14 då skalldet nog gå att komma överens i utskottet. i (s) kortgenmäle; Dä ber också iag attfä uttrycka min stora tUlfreds- AUmänpoUtisk ställelse, debatt HerrWESTBERG i (fp); Först vUl jag instämma i vad herrar Richardsonoch tidigare anfört, inte minst när det gäUer de frågor som herrWikström ställde tUl utbUdningsministern, Jag hoppas att förslaget om ettprogramråd för Radio-TV skall röna ett bättre öde än närjag första gängen framförde det förslaget i . Jagtror att det är ett gott initiativ. Vårt välfärdssamhäUe är trots mänga förtjänster ettkontaktfientUgt samhäUe. Symtom som visar att så är fallet är ökande våld ochannan brottslighet, otrygghet för äldre, otrygghet i arbetssituationen,narkotika-och alkoholmissbruk och missanpassning av annat slag. Man kan frågavarför det har blivit så. Vi kan peka på ökande stress och stigandesvårighetsgrad pä arbetsmarknaden, bristande resurser inom hälso- ochsocialvård, brist på social planering, brist på polisiära resurser, på detsociala arvet, slummiljöer och grupper som skapar egna rättsbegrepp osv. Mendetta säger ingalunda allt. Är det kanske fråga om värderingar?Ramen, formerna för samhällsbygget, de materieUa förutsättningarna, har kanskeså fångat oss att vi har glömt det som är ännu viktigare, nämligen innehållet,idéerna, de bärande principerna. Är det kanske dags att ompröva ja, att heltenkelt börja om? Var skall vi i så fall börja? Ja, varför inte börja medoss själva? Jag tror att det behövs. Vi poUtiker blir så lättsjälvkoncentrerade. Vår egen ställning och framgång bUr viktig, under det attvi tar ganska lätt på hur det gär för de enskUda människorna ute i samhället.Vinner vi framgång för partiet och för oss själva, sä är vi ganska belåtna, IstäUet borde och bör vi fråga oss om och om igen: Hurudant samhälle skapar viför vårt folk? Pä vUket sätt kan vi bäst tjäna de enskilda människorna? Hurskall vi bära oss åt för att skapa ett varmare, trivsammare och mänskligaresamhälle? När vi StäUer de frågorna träder iförsta hand barnen och de unga fram i blickfältet. Vi vet att det är där somgrunden måste läggas. Det moderna samhället ställer stora krav på ungdomen.VisserUgen erbjuds dagens ungdom stora möjligheter, t, ex. påutbUdningsområdet, men kraven har också vuxit, och oron för framtiden intarofta en framträdande plats i de ungas värld, t. ex. sysselsättningsproblemen,hotet mot mUjön, kärnvapnen, för att här bara nämna några orosanledningar.Kampen om ungdomen är intensivare än någonsin, och det s, k. frestelsetryckethar ökat, som det gamla famUjesamhällets stabilitet i många avseendenhar luckrats upp. De unga fär inte heUer på samma sätt som förr klara beskedoch fasta normer som vägvisare. Fostran har t. o. m. blivit ett negativtbegrepp; det ordet får inte längre förekomma i läroplan. AUt dettasker i dä anpassningssvårigheterna I den situationen är det angeläget att vi alla känner vårtansvar. Ungdomen behöver samhäUets stöd, och vi kan ge det, t. ex. genom attskapa bättre förutsättningar för hemmen, skolan och föreningslivet, men ocksågenom att skapa sådana samhällsattityder som stärker och inte sådana somstjälper. Hemmen har onekUgen ett stort ansvar. De är samhäUets grundval, ochsviktar den är det fara å färde. SamhäUet kan och bör föra en familjevänUgpoUtik, Det är Ula att man ibland får höra att unga famUjer inte har rådatt ha barn. Och det blir ju inte bättre efter momshöjningen. Barnfamiljernasekonomiska situation tarvar enUgt min mening en omprövning, och den bör kommasnart. Men när jag här talar om hemmens betydelse är det framför aUtföräldrarnas omsorg och fostran, hemmets atmosfär som jag tänker pä.Föräldrarnas inverkan på barnen och de unga är fortfarande mycket stor, även ominflytelser utifrån, t. ex. från massmedia, skolan och kamratgänget, ökat ibetydelse och i många fall försvårar föräldrauppgiften. Kraven pä föräldrarna har ökat, och ändå saknar vifortfarande varje form av föräldrautbUdning. Det har t, o. m. skett enförsämring genom att ämnet famUjekunskap fått en väsentligt försvagad ställningi gymnasieskolan. Till årets riksdag framläggs förslag om föräldrautbUdning,och jag hoppas att de kommer att mötas av ett positivt intresse här måste ettuppvaknande ske. Samhällets ansvar för hemmens situation får inte nonchaleras. Skolan är den andra huvudformen för barnens och de ungasutbUdning och fostran, om jag fortfarande får använda det begreppet. Vi hargenomfört stora och betydelsefuUa skolreformer . Skolan har engod organisation, i regel fina lokaler och välutbUdade lärare. Den yttre formenär alltså god, men hur är det med innehåUet? Mänga klagar över discipUnproblemoch bristande arbetsro. Arbetssituationen i skolan är just nu föremål förutredning, och vi väntar på resultatet. Glädjande nog har vi och fått rapportersom tyder på att läget i många skolor förändrats tiU det bättre. Även omsvårigheterna på andra håU kvarstår, finns det anledning att observera dessapositiva rapporter. Kanske är vi pä väg mot av bättre samarbete och meraarbetsro i våra skolor, något som vi i så fall hälsar med stortUlfredsstäUelse. Men också på skolans område måste målsättningen vara heltklar. Den finns också fastlagd, bl. a, på följande sätt: De enskUda elevernasegenart och behov skaU iakttas lika väl som samhällets krav. UndervisningensindividuaUsering är en central angelägenhet, och särskUt angelägen är den närdet gäUer på något sätt handikappade elever. Skolan måste få ökade möjUgheteratt ta hand om sådana barn och ungdomar. Även om det kostar, är det väl användapengar. Elevvården är utomordentligt viktig och måste få större resurser, bl.a. genom att klassföreståndarna får mera tid för kontakt med eleverna. Känner vi vårt ansvar för barnen och de unga kan detheller aldrig bU Ukgiltigt för oss vilken livsåskådning och vUka livsnormer somstyr deras handlande. Så såg vi det inte heller när vi i fattadebeslutet om ;vi slog dä fast att humanitetens och demokratins ideal skall utgöra den grund,på vUken skolans arbete skaU byggas. Det finns vissa normer som alla börrespektera och följa och dessa normer måste klart utsägas och ingå i denfostran eUer påverkan som vi är skyldiga det uppväxande släktet. Enligt minpersonUga uppfattning är Tio bud en oöverträffad sammanfattning av denormer som bör styra vår tUlvaro, Jag tror att vi handlar klokt om vi verkarför att de normerna skall fä leva vidare i vårt folk. Stöden tUl föreningslivet och då särskilt tUlungdomsorganisationerna är också en angelägen uppgift för samhäUet. Bristenpå närkontakt människor emellan beror ofta pä att det inte finns något attvälja på mellan den egna lilla familjen som är oumbärlig i vissa situationermen inte kan tiUfredsstäUa aUa olika behov av gemenskap och stimulans och destora anonyma koUektiven, samhälleUga eUer kommersieUa, där vi alla känner osssom utbytbara siffror i ett oändligt tal. Vi behöver något däremellan småmänskliga gemenskaper, där vi får vara oss själva och avkopplat kan möta andramed Uknande intressen. Vi vet att det i stort sett inte är denföreningsanslutna ungdomen som bereder samhället bekymmer. Men föreningslivetkan inte klara sig utan ett kraftigt samhäUeligt stöd i en situation där alltmerekonomiskt inflytande tagits från enskUda och lagts i statens hand. Framför aUtledarutbildningen inom ungdomsorganisationerna kräver här ökade insatser ochjag beklagar att man vid upprättandet av årets budget inte bättre kunnattillgodose de behov som där föreligger. Men också de organ och organisationer som sysslar medupplysning om bruksgift erna och deras skadeverkningar måste fä ökade resurser.Jag vägar säga att det är en skam för oss politiker att, medan reklamen fördessa gifter har mänga tiotal mUjoner tUl sitt förfogande, de organ ochorganisationer som skaU svara för motelden, om jag får uttrycka det så, ireaUteten fär aUt mindre ekonomiskt stöd för sin verksamhet. Jag kommer att taupp den problematiken i en motion och skall inte fördjupa mig ytterUgare i den. Det funnes anledning att här än en gäng ta upp frägan ommellanölet, som enligt min och många andras mening blivit en allvarUg fara förvår ungdom. Jag skall dock inte närmare gä in pä det spörsmålet, men det är Ulaatt vi genom våra poUtiska beslut skall öka trycket pä de unga. Det gör viockså därigenom att vi opätalat låter lag och ordning nonchaleras. Det är emellertid inte endast vi politiker som har ansvardärvidlag: Ansvaret ligger också bl. a. hos alla dem som genom massmedia påverkaroch formar samhäUsattityderna. Programvalet i TV har, såvitt jag förstår,utomordentligt stor betydelse och jag kommer härmed in på det stora områdedär tidigare rörde sig, TV-programmen når pä ett aUdeles särskUtsätt in i de svenska hemmen och utövar inflytande på inte minst barnen ochungdomarna. Tyvärr är forskningen angående fUmens, särskUt TV-filmens,möjligheter att påverka beteenden och handlingsmönster klart underutvecklad ivårt land. Jag vUl än en gäng efterlysa ökade insatser på det området såsomjag har gjort vid upprepade tUlfällen tUl företrädare påutbUdningsministerposten, statsminister . Men även om forskningen på detta område är underutveckladvet vi redan nu att påverkan är betydande. UnderhåUs-våldet t, ex. harbevisUgen ökat aggresiviteten hos barn och ungdomar. Beteendet i umgänget med tobak och alkohol i TV-rutan harocksä stor betydelse likaså språket. Varför skall det vara sä svårt att avståfrån svordomar och grovt tal i svenska program, när det går betydligt bättre päannat håll? Kan vi inte få en ändring på den punkten? Det är ju ingalunda sä, att programmakarna i TV och radioi allmänhet förklarar sig vara helt neutrala och likgUtiga i förhällande tUlvUka värden som där propageras och vUken sorts moralisk och social påverkan somutgår från deras program. Tvärtom visar de sig ofta i ord och handUng ytterstangelägna om att predika vissa åsikter och beteenden och framhåUa hur man börtänka och tycka i en rad frågor från utrikespoUtik tUl barnuppfostran. När vialltså kräver att radio och TV skall betänka sitt ansvar inför barn och ungdom,är det inte någon ny regel vi vill pålägga dem. Vi vUl helt enkelt att denmoraliska påverkan som faktiskt sker bör vara något som står under allmändebatt, under offentligt ansvar, och i möjligaste män gär i samma riktning somden som skolan vUl utöva. Olika åsikter om hur man skall uppföra sig och tänkaskall få plats i TV:s och radions program, eftersom det finns olika åsikter ilandet, men det skaU inte vara någon oberättigad övervikt för vissa meningar,vUkas talesmän råkar vara särskUt talföra och har fått turen att arbeta imassmedia. Även vi poUtiker jag återkommer tUl det är med ochformar vårt samhälle och dess attityder. Det beror i inte ringa grad på oss omdet samhälle, där våra barn skall bo, blir det fria, friska och medmänskligasamhälle, som vi alla önskar lämna över till dem som kommer. Det ansvaret kaningen ta ifrän oss, men inte heUer de möjligheter som det innebär. 1 detta anförande under vilket herr lalmannen övertog ledningenav kammarens förhandlingar instämde i (fp). HerrHENMARK (fp): Det finns en gammal sentens som lyder:"Slutet gott, aUting gott," Efter fyra dagars debatt har vi tUl sluthamnat i kulturen. Jag är aUtför blygsam att tro att även valet av sluttalare idenna debatt skulle vara betingat av samma sentens. Jag är i den lyckligaomständigheten, förmodar jag, att de flesta med glädje och förväntan har settfram emot den stund dä den siste talaren skulle bestiga talarstolen. Jag troräven att jag är i den lyckliga omständigheten att ingen kommer att kritiseramig hårt om jag talar kort vid detta tillfäUe. Vad jag skulle vUja framföra här är egentligen nägrareflexioner som har fötts hos en skolstyrelseordförande, vilken haravslutat sin uppgift. Jag tror att vi aUa är mycket tUlfredsstäUda med deskolreformer som har präglat de tvä och som har givitmöjligheter för aUa våra ungdomar, oavsett social och ekonomisk status ochoavsett boningsort, att fä en god utbildning. Denna mälsättning har väl ocksåkunnat fullföljas. Det är en god bredd på utbUdningen. fräga sigom målsättningen i övrigt har nått dit man har önskat. Jag har för min delvelat utläsa målsättningen i skollagens första paragraf, där det står attskolan skall i samarbete med hemmet främja elevernas utveckUng tUl harmoniskamänniskor och till dugliga och ansvarskännande samhällsmedlemmar. är frägan;Är eleverna efter slutad skolgång harmoniska, och har de blivit dugUga ochansvarskännande samhällsmedlemmar? När vi i gär kväll hörde debatten omkriminalvården fick vi den uppfattningen att kriminaUteten har ökat och ökar irätt avsevärd grad. Denna tendens visar att inte aUa har samhäUsansvar, Mångavittnesbörd kan ses som ett mot skolan. Man får hoppasatt de har karaktären av enstaka företeelser och inte är generella men dekommer frän mänga håU, Jag läste just i dagens tidning att utbildningsministern igär hade en uppvaktning av över 2 000 elever, som ville ha bort det nuvarandebetygssystemet. Eleverna klagar och säger att skolarbetet är stressande och gerupphov tiU nervositet. Missnöjet tar sig uttryck i att eleverna ibland vägrarfullgöra de uppgifter som föreläggs, det tar sig uttryck i aggressioner motlärare och mot skolan, och ibland görs mera hövliga men dock anmärkningar motskolans innehåll och mot metodiken i skolarbetet. Lärarna har ocksä genom masspetioner och pä annat sättgett tiU känna att de inte är nöjda med skolmiljön. De fär ägna aUtför myckenkraft och tid ät sådant som egentligen inte är deras uppgift. Lärarna blir också utsatta för förnedrande och förödmjukande bemötande,och de säger i en del fall; Vi orkar inte längre med denna miljö. Föräldrar och målsmän är också ibland tveksamma när detgäUer att sända sina barn tUl skolan. Detta har kanske mest sin grund i att defår veta fakta men ocksä höra rykten om att skolmiljön är infekterad avnarkotika, av nikotin och av mellanöl. Det är klart att föräldrar är rädda omsina barn, rädda att sända dem tUl miljöer som kan skada dem, och farorna ärstora. Jag läste en enkät, gjord av kontrollstyrelsen, ommellanölet. Det visar sig att av de skolstyrelser som ärtUlfrågade säger att de har problem med detta. Något rektorsområde i Stockholmstraktenhar rapporterat, att elever har kommit till skolan så berörda av denna alkoholatt de har måst tas om hand och skickas hem igen. Det har tidigare talats om att universitets- ochhögskolelärarna har gjort erinringar. Kunskapsnivån är inte vad den borde vara,och eleverna har svårt att följa med i undervisningen vid universiteten.Kunskapsnivån när det gäUer språk och matematik är för läg osv. För att fullfölja denna uppräkning av de olika grupper somhar med skolan att göra kan jag nämna att skoUedningarna inte är alldeles nöjdade heUer. De är lojala, de syns inte i tidningarna, de gör inga uppvaktningareUer demonstrationer. Men som skolstyrelseordförande har jag fåttsitta tUlsammans med skolchefen och fundera över hur man skaU lösa problemen.Det gäUer närmast synkroniseringen mellan anbefaUda åtgärder och reformer och deresurser man behöver för att genomföra dem. SkaU en reform genomföras , bör manrimligen ha läroböcker, läromedelspaket och lokaler klara . Det är sålunda ganska många som har anmärkt. vUl jagsäga att de anmärkningar som gjorts inte är genereUa utan bara enstaka somframförts här och var. När en reform genomföres är det bara naturligt att detuppstår vissa friktioner, och det behöver inte vara något fel. Det är sålundamånga som givit sitt missnöje tUl känna. En politisk konsteUation säger t. o.m. att man bör idka "närdemokrati", vUket innebär att man skaU lyssnatUl dem som närmast är berörda av det praktiska utförandet. I ett sådant läge förvånar det kanske många attutbUdningsministern sökt dra sig ur och Uksom "släta över" de gjordaanmärkningarna. Det skälet att man har en ny skolreform med ett annat innehållkan väl inte i nuvarande stund vara tUlräckligt för att man skaU accepteraexempelvis en lägre kunskapsnivå beträffande språk. Jag har svårt att godkännaett sådant resonemang. Vi lever dock i då kommunikationerna ländernaemeUan är UvUgare . Man behöver nästan kunna språkför att i sitt eget hem kunna följa med massmedia. Man kan inte ursäkta enlägre kunskapsnivå i som vår, då utvecklingen inom de naturvetenskapUgaämnena är så dynamisk. Vi behöver sannerligen ha kunskaper för att kunna följamed vår tid. En del av dessa anmärkningar är allvarliga även urhälsosynpunkt. Eleverna säger att de är stressade, att de bUr nervösa och attde inte orkar med. Detta underströks i framställningen tUlutbildningsministern. Det har från flera håU även från lärarna framhållitsatt det nog ligger en sanning i detta. UtbUdningstakten verkar stressande påeleverna. Vi skaU vara rädda om dem. Samma sak gäller lärarna, som säger att deinte orkar med. Jag tror att man bör ta detta ad notam och se tiU att någotblir gjort. Jag noterar med stor tUlfredsstäUelse och glädje att enutredning är i gång för att klarlägga skolans inre mUjö. Jag önskar dennautredning all framgång och hoppas att den skall komma med resultat så snabbtsom möjligt. Jag tror att läget på sina håll är rätt akut. Naturligtvis är det lätt att kritisera och svårare attkurera. Jag tror emellertid att det finns en hel del problem som man utan attawakta några utredningsresultat kan lösa. Det är aUmänt bekant att en mindre skolanläggning ger enlugnare miljö än en större. Jag vore tacksam om regeringen vUle utfärda sådanadirektiv att de kommuner som så begär kunde få Utet mindre skolanläggningar. Ivärt län känner jag tUl åtminstone ett par fall, I ett faU har man kämpatmycket intensivt för att få dela pä ett högstadium som skuUe ha tio paralleUaklasser. vUle man ha två skolor. Inom kommunen har det rått motstridigavUjor, och många uppvaktningar har förekommit. Först efter mycket energisktarbete gick det att få denna delning tUl stånd. finns det en del fall då det inte är fråga om så storaanläggningar, men den nya läroplanen ger möjlighet tUl valfrihet föreleverna även om man inte har så stora skolanläggningar. Jag skulle önska kunde få ordna skolanläggningar med tre eller kanske t. o. m. två paralleUaklasser. Det skulle bidra tUl att ge en lugnare mUjö. En annan sak som ärförbisedd, eller om inte förbisedd så dock inte given tUlräcklig vikt, är behovet av elewärdslokaler vid våra skolor. Vidstatsbidragsberäkningen får man t. ex. statsbidrag tUl den plats där skåpenför ytterkläder och sådant skall stå, men man får inte statsbidrag tUl degångar som behövs för att man skaU komma fram tUl dessa skåp. Det finns enliten statsbidragsberättigad yta tUl elewärdslokaler, och i många fall harproblemet lösts sä, att man lagt elewårdslokalerna i kapprummet, som också fåttbU uppehåUsmm. Det är ingen bra lösning. Under håltimmar och när eleven kommerför tidigt, vUket ofta måste ske på grund av långa resvägar, och när hanstannar efter skolans slut, kanske därför att skolskjutsarna inte passar,behöver eleven en varm, ombonad lokal att tUlbringa tiden i. Många kommuner harav egna kommunala medel iordningställt sådana lokaler, men jag tror att detvore mycket välbefogat att låta statsbidrag utgå, så att det stimulerade tUlatt ge eleverna goda uppehäUsrum. Det har talats här om betygssystemet, och jag skall intefördjupa mig i det. Jag vUl bara bestyrka vad någon talare tidigare här sade,att direktiven om hur betygssystemet skall tUlämpas har inte slagit igenom utei landet. Alltjämt vet varken elever eller lärare hur det skaU vara. Om intejag fått fel uppgifter förekommer det i gymnasiet, att lärare måste motivera omde har en annan betygsfördelning än den som anges av de vanliga procentsatsernaför de oUka betygen I tiU 5. Det har inte slagit igenom att dessa procentsatsergäller för en större grupp elever än bara en enskUd klass, och aUtjämt har mantävlat inom klassen. Är det då en fin klass, där sex eUer sju föresatt sig attbU läkare eUer studera på andra spärrade Unjer där man måste ha i närheten av 5i medelbetyg, då måste man förstå att det blir en väldig kamp uppe i toppen.Det är inte lätt att kämpa denna kamp och behåUa ett gott kamratskapi klassen. Det är närmast dessa saker man avsett med kritiken mot den relativabetygsättningen. Det vore mycket att säga här, men jag skall inte tröttamed det. Jag skuUe bara tUl slut, herr talman, vilja framhålla en sak tUl. Det finns en grupp människor som har en stark oro införskolans innehåll, och det tycker jag är allvarligt i detta sammanhang. Det ären grupp människor med trosbekännelse och med en personlig religiösupplevelse som anser att skolan i vissa fall har sädana moment som är stötandeoch sårande för deras religionsutövning. Undervisningen i religionskunskap skaU ju vara objektiv,och det innebär, sävitt jag förstår, att man beträffande varje reUgion skallfrån religionens egna utgångspunkter, dess egna trosskrifter som ligger tillgrund för den, försöka skapa en bUd av vad den religionen vUl, vUken ritual denhar osv. Denna objektivitet är nödvändig. Vi har inom vårt land människor avolika religioner, och vi har sådana som inte alls är intresserade av religiösating. AUa dessa skaU kunna gå i skolan utan att bli stötta och sårade, och deskaU få en god kunskap. Det finns ocksä i Läroplan 69 mycket bestämda och fina anvisningarom denna undervisning. Där står t. ex, beträffande kristendomsundervisningen,att man skall utgå frän och berättelser. Vidare står det;"Det är väsentUgt att läraren tänker sig in i hur undervisningen kanuppfattas av elever ur skilda miljöer och är återhållsam med egna 5 protokod 1971. värderingaroch tolkningar som kan framstå som stötande för vissa elevers eUer föräldrarsövertygelse i livsåskådningsfrågor," Jag har tagit med mig ett par läroböcker. Jag skaU inteläsa upp hela innehåUet i dem, men jag vUl göra ett par utdrag. Den enaläroboken är avsedd för årskurs 7-8, I den står det beträffandeskapelseberättelsen i : "Det stämmer naturUgtvis inte medvad vi nu vet om världen och dess utveckling. De återger föreställningar somfanns bland israeUterna , dä berättelserna kom tUl. Men de innehållerocksä religiösa tankar; tron att har skapat världen kan man ha, fastän manvet att det inte gått tiU så som berättelserna i beskriver det." Beträffande patriarkberättelserna står det bl, a.:"Dessa berättelser är sägner." Beträffande undren i står det; "Ifråga om naturunder och uppväckande av döda är sädana förklaringar däremotomöjliga," Man vUl förklara det med att en människa kan ha blivit frisk avdet psykologiska skälet att hon trodde på osv. Den fortsatta textenlyder: "Här står man inför frågan, om man tror, att kunde göra ocksäsådant som inte kan förklaras på naturligt sätt. Den som inte tror detta, måsteantingen anse, att underberättelserna beror på en omtolkning av en fulltnaturlig händelse eUer också betrakta dem som legender utan historiskgrund," I en annan lärobok står det om legender; "Många avberättelserna i , t. ex, om patriarkerna, betraktas som legender.Detsamma gäller en del skUdringar i evangelierna, bl. a, berättelserna om Jesubarndom. är det svårt att avgöra vad som kan anses som historiska faktai en berättelse och vad berättaren själv lagt tUl." Det är klart att det inom kristenheten finns olikaåskådningar i detta avseende ocksä. Någon läroboksförfattare har påpekat dettaoch talat om fundamentalister som tror pä verbalinspiration och även gettexempel på vilka som gör det. säger läroplanen att man inte skaU göra värderingar somkan stöta eUer såra.