prot · FU09119 · 1971-12-31 00:00:00 — Men det är fel grepp och felnäringspolitik i denna motviktsideologi, som kanske får betraktas som en - vadvet jag - marxistisk eftersläpning som regeringen ännu inte lyckats frigöra sigfrån. 1 en blandekonomi passar detdefinitivt bättre med en samarbetsidé. SamhäUet och näringslivet måste medandra ord göra ett arbete tillsammans, och det är detta som näringspolitikenskall inriktas pä. För detta behövs, som vi har krävt åtskUUga gånger, ettnäringspohtiskt handlingsprogram, så väl preciserat som möjligt. Jag tror alltså att det blir bättre resultat om mansamarbetar än om man slåss med varandra. Då blir det mer att fördela, inteminst för staten och de många uppgifter som vi har att gemensamt lösa genomsamhället. Jag tror att det skulle vara lyckligt om statsministern vUl göradetta till ett huvudtema i sina framtida visioner. Kanske skulle det t. o. m.kunna medföra att slipper Ifrån det brydsamma I att då och dåkonstatera, att regeringen måste rycka fram ett stycke för att ta ledningen.Oppositionen har Ju legal väl framme. Det måste vara ett allvarligt felpå en regering som sä ofta hamnar I det läget. Det är aldrig bra med ryckigalopp i detta sammanhang. En del människor - och bland dem tydligen finansministern- har i den senaste konjunkturrapporten tyckt sig kunna spåra vissa tecken tillförbättringar I den ekonomiska situationen , men Jag vill än engång betona att vad man då främst tar fasta på är den sysselsättningseffektsom följer med arbetstidsförkortningen, vUken träder i kraft ,samt en viss fortsatt expansion inom den offentliga sektorn. Då måste vi ocksåta med i bilden att det I det fallet inte rör sig om en sysselsättningseffektsom ger något tUlskott till den direkta produktionen. I det perspektivet ärdet mycket tråkigt att konjunkturrapporten visar en dyster bild, när man ser påförutsättningarna för ytterligare industriinvesteringar. Det har rått enighet om att hållatillbaka statens och kommunernas Investeringar och konsumtion för att på detsättet bereda ökat utrymme för en utbyggnad av Industri, handel, jordbruk ochandra grenar av näringslivet. Regeringssidans politik har visserligen inte lyckatsleva upp till den föresatsen, men jag menar att vi fördenskull Inte får geavkall på målsättningen. Resurserna måste och iförsta hand inriktas pä ett starkt näringsliv, alltså ett näringsliv med mycketgod konkurrensförmåga. Jag säger detta därför att slutprodukten måste blibättre möjligheter för anställda och företagare att öka sin materiellastandard. HerrSVANBERG (s) kort genmäle; gjorde i början av sillanförande ett uttalande, som jag hade mycket svårt att förstå. Han sade: Vi harinte alls velat komma åt regeringen. Vi har velat samförstånd. VI har velatdiskutera och bli sams med alla. Men varför har ni då Inte velat 1 utskottetbehandla alla förslag som fanns, både regeringens förslag och de borgerligasmotioner, och ur dem försökt få fram en samförståndslösning? Menar verkligenherr att ett samförstånd skulle komma av atl man satte sig ned oehsärbehandlade de borgerligas motioner, och sedan skulle regeringen möjligenansluta sig till dem? Är det vad ni menar med samarbete? Nej, herrAntonsson, jag tycker att ni 1 detta fall klart har valt sida. har bunditer för en politik, som I huvudsak Innebär momssänkningar. skattesänkningar ochsådana saker men mycket av htet av selektiva inslag. NI menar att ni inte kanvara med om socialdemokraternas selektiva åtgärder. Som norrlänning måste jag här upprepa statsministernsfråga : Tror att en momssänkning och en sänkningav arbetsgivaravgiften skuUe innebära någon lättnad för kommuner?Skulle gruvorna. Järnindustrin, skogen och massaindustrin i fånågon som helst fördel av detta och de selektiva åtgärderna kunna undvaras? Vi upplever det så att de selektiva åtgärder somregeringen står för betyder oerhört mycket I för alt hjälpa demänniskor som har kommit i Uäm i rådande arbetsmarknadssituation. Dessaåtgärder är en hjälp för de arbetslösa människorna och för de eftersattaregionerna. De problemen löser man inte med någon form av allmänt fluffigaskattesänkningsåtgärder. Sedan sade att han anser att alla skall harätt till arbete och att vi skall ha en bättre mUjövård, mera ekonomiskdemokrati osv., aUt sådana saker som Jag gärna håller med honom om. Men då villjag fråga: Anser det vara ett lämpligt sätt att starta detarbetet på att ta ifrån statskassan så mycket pengar att det inte ges någramöjhghetei att lyckas med arbetet? Eller klarar ni det ocksä medskattesänkihngar? Sedan sade att när det gäller selektiva oehgenereUa åtgärder så måste det vara ett både-och, och det är väl riktigt, mensocialdemokraterna vUl ha för mycket selektiva åtgärder; vi vill ha en lämpUgblandning - ordet "lagom" låg så nära. , det där med lagom blandning erinrar mig omden där trädirektören som råkade åka taxi och bjöd sin chaufför påen cigarr. Chauffören röker cigarren ungefär till hälften och sä slänger handen. Så frågar direktören: , hur var cigarren? Jo, den var lagom, svaradechauffören, - Lagom, vad menar ni med det? - Jo, hade den varit bättre så hadedirektören säkerligen inte bjudit på den. Och hade den varit sämre, då hade jaginte kunnat röka den alls. Akta er I sä att Inte ert näringspolitiska programframstår som lagom på det sättet. Blir programmet det minsta lilla sämre, blirdet alldeles odugligt. HenANTONSSON (c) kort genmäle: Jag vill till säga att denförståelse vi fått frän exempelvis I en gemensamkonjunkturpolitisk bedömning, där Jag vet att framfört kravet pågenerella åtgärder till regeringen, visar väl om nägot att vi måste vara Innepå rätt väg enligt bedömning. När det gäller samförståndet vill Jag understryka att vihar ansett snabbheten i åtgärderna så väsentlig att vi har sagt: Låt oss brytaut vissa punkter, generellt verkande åtgärder, och se efter om det kan blienighet om dem. Det är fråga om tillfälliga skattesänkningar. När det gällermomsen har vi klart deklarerat att senast vid budgetårsskiftel skall frågan omprövas.Men del är väl ingen tvekan om att en momssänkning måste stimulera konsumtionenoch skapa lättnader för dem som har de minsta inkomsterna och för vilkaexempelvis matkostnaderna är en dryg post. Beträffande arbetsgivaravgiften går det inte att hävda attden skulle hamna i företagarnas egna fickor. Jag tror att varje löntagare i dagär tillräckligt intelligent för att räkna ul att vi, om Intearbetsgivaravgiften funnits, hade haft ett 2-proeentigt ökat löneutrymme. Mennär vi har sagt: Låt oss ta bort den temporärt så är det Just för att stimuleraInvesteringsvihan hos företagsamheten. Eftersom så starkt noterar att man vUl tabort skatter, vill jag fråga: Har observerat den klassiskakonjunktur-politik som infördes ? Den Innebar att man skulleförfara Just på det här sättet: Pumpa ut pengar I näringslivet underlågkonjunkturer och föra en stram politik i högkonjunkturer för att få balans isamhället när det gäller företagssidan. HerrSVANBERG (s) kort genmäle: Vad som händer , , är attpengar pumpas ut I näringslivel via regeringens åtgärder. Det är precis sammasak som skedde . ställde man inte I utsikt att manskulle stimulera konjunkturen genom atl tillsammans med högern, som det dåhette, utreda skattesänkningar för en massa människor längre fram. Talet om att ni företräder någon trettiolalspolitik a laWigforss är det lika litet innehåll och sanning i som i här att han också handlar på LO:s vägnar. LO har aldrig varitinne på det här programmet. LO-ordföranden har talat om en räntesänkning. Hankommer emellertid själv att hålla ett anförande , såvitt Jag kan förståav talariistan, och Jag har Ingen anledning alt nu gå närmare In på LO:suttalanden. () kort genmäle; Jag tror inte atl det skall lyckas herrSvanberg att inbilla den allmänna opinionen att utlovar någraskattelättnader generellt och för exempelvis de högre inkomstskikten idet här landet. Vad vi har sagt är det som vår partiledare har upprepat här och som vi framfört i en motion , nämligen att vi vill ha tillstånd en undersökning om för del första huruvida man inte kan ordna det bättreför dem som är faktiskt sambeskattade, dvs. makar som arbetar i samma förelag,för det andra huruvida man inte kan åstadkomma ett bättre skattesystem för deallra lägsta inkomsttagarna. Vi önskar också alt frågan om Indexreglerlngen skallundersökas. Några skattelättnader på andra punkter vill vi inteacceptera. Men det måste ligga i de små inkomsttagarnas intres.seatl vi får ett skattesystem där alla - exempelvis även två makar som arbetargemensamt i ett eget förelag - blir likvärdigt ställda. Del måste vara fel attde allra lägsta inkomsttagarna har en ekonomisk nackdel av det skattesystem sombeslöts . Fru andrevice talmannen (): Efter den mycket omfattandekonjunkturpolitiska partiledarvända som vi haft skall jag koncentrera mig päett par frågor. Men det måste i alla fall tillåtas mig - inte minst efter detsenaste replikskiftet - att ge uttryck för en enda reflexion: Menar verkligenregeringspartiets företrädare att det Inte är någon allvarlig avsikt medsamarbetsv:ihan, bara därför att oppositionen inte velat vänta med åtgärdertUis regeringspartiet blivit färdigt med sitt konjunkturpaket? Om någon kunnatvara klar med sina förslag, så är det väl regeringen som har ett heltkanslihus med experter tUl sitt förfogande. Det är många grupper I samhället som upplever sinvardagssituation som bekymmersam. Det gäller inte minst folkpensionärer ochbarnfamUjer. De har verkligen kommit i kläm mellan reformerna. Det är ju Intealls så som statsministern sade - att de åtgärder somregeringen nu förbereder för barnfamiherna är en tidigareläggning av denfamiljepolitiska reformen. Det är i stället en tidigare senäreläggning av denreform som barnfamiljerna år har lovats. Den berömda skattereformen har vLsst Inte hållit vad denlovade. Den snabba inflationen, de höjda kommunalskatterna, de orimligt högamarginalskatterna I vanliga Inkomstlägen - allt detta samverkar till en dysterhelhetsbild. En vanlig famihebudget kan se ut så här: Två makars gemensamma levnadsomkostnader 850:- Ett barnunder 170;- Ett barn iåldern 9-15 är 255:- Bostadskostnadför tre rum och kök 650:- Det ger levnadsomkostnader på ca 2 000 kronor.För att få så mycket pengar kvar efter skatt I en kommun med Ikommunalskatt behöver familjen tjäna före skatt. Dettahar skapat socialhjälpsberoende för famiher med inkomster på ända upp lUl 30000 ä . Det är också I dessa inkomstskikt som osäkerheten är såstor, huruvida en extra arbetsinsats verkligen lönar sig. Vad händer egentligenmed bostadstilläggen och de andra sociala förmånerna - för att inte tala ommarginalskatterna - när inkomsterna stiger något? Alltför liten uppmärksamhethar ägnats just de frågorna. Alltför lätt talar man om att stödet tillbarnfamiljerna måste bestämmas efter inkomsterna, utan att man berör att mandärmed också plussar på med nya tröskelproblem. Människor rned vanligaInkomster får, som finansministern själv gav exempel på, mycket högamarginalskatter. Men ändå viktigare är kommunalskatterna, som för de allraflesta är den dominerande skattebördan . En höjning slår hårdast mot delågavlönade. Jag vUl ge ett enda exempel. I en familj med två barn, där hustrunhar lägre inkomst än , är mannens inkomst 2 500 kronorper månad. Om famUjen bor i en kommun, där kommunalskatten är ,återstår av mannens Inkomst I . fårfamiljeförsörjaren kanske 5 procents löneökning oeh hans lön blir alltså . kommunalskattenhöjs 1972 med oeh således uppgår till , återstår för familjenefter preliminära skatteavdrag bara i lönekuvertet. Resultatet äralltså mycket dystert. 5 procents löneökning ger i den familjen en minskningmed i budgeten. Det är sannerligen inte förvånande att nu också TCO kräverinflationsskydd av skattesystemet genom Indexreglering. Detta är den naturligalöntagarreaktionen mot ett system, som genom inflationen smyghöjer skatternaoch negativt påverkar lusten till extra arbetsinsatser. De beräkningar somTCO-gruppen presenterar är i själva verket en svidande vidräkning med denskattereform som skulle ge två tredjedelar av svenska folket skattelättnader,TCO-gruppen sammanfattar sin rapport med ett konstaterande, att TCO inte kanacceptera den obetydliga ökning eller t, o. m. minskning av den privatastandarden som kan förutses för de flesta löntagarna beroendepå skattesystemets utformning och prisstegringarna. Detta är ord och ingavisor. Jag vet inte om det var tiänstemännen som statsministernåsyftade , när han kallade det en gnällig kverulans av konservativ typ,om man talar orn svårigheterna i den vardagssituation som vi nu har i Sverigeutan att varje gång erinra om att vi I Jämförelse med nästan alla andra länderonekligen är ett ovanligt lyckligt lottat land. Inte minst debatten här i gårom Östbengalen kan väl bestyrka detta senare självklara faktum, även om detinte varje gång tilläggs. Visst är det bekvämt för en finansminister att ha enInbyggd inflallonsmekanism, som automatiskt ger honom merper år på grund av höjda skatter. Men finansministern bör - Inte minst medtanke på alla som känner sig svikna av hans skattesänkningslöften - låtaundersöka vilka effekter det nuvarande skattesystemet har på samhällsekonomin,för löntagarna oeh för hushållen. En annan fråga som berör och upprör många människor ärtrafiksituationen. Alla är på något sätt berörda av bristfälligakommunikationer, av osäkerheten på vägarna, av ständigt höjda bihettprlser. Den allt häftigare kritiken är inte endast en övergående oro, somär beroende av något slags överromanlisk syn på ett antal järnvägar som hotas.Allvaret i de klagande ljuden har trängt Igenom, och det är klokt avregeringen att Inte möla folkets representanter i utanatt ha gjort något åt situationen. Så föddes i all hast det enligtkommunikationsministern "viktigaste beslutet på trafikområdet sedan1963" och presenterades i skuggan av regeringens hoprafsadekonjunklurpaket. En landsomfattande regional trafikplanering är i oeh för sigvälkommen, och kommunikationsministern skall hållas räkning för att han harförstått, att det är någonting åt det hållet som måste till. De trafikpolitiska frågorna hörde till vårriksdagensstora. Tyvärr blev ledamöter ensamma om atl stå kvar vid kravet,att en fristående parlamentarisk utredning skulle ges i uppdrag att göra entotal översyn av trafikpolitiken. Jag tror att de som kompromissade med socialdemokraterna iutskottet och därmed gav uppdraget åt observationsorganet, den trafikpolitiska delegationen, känner sig lurade . tydligenäven I fortsättningen tilldelas rollen av en lågmält diskuterande herrklubbrned en oeh annan resa på sitt program för att inte helt tappa kontakten medverkligheten. Regeringen har i stället vall alt utvidga direktiven för enren expertutredning. Antalet överkörda utredningar bötiar bli förfärande stort:skatteutredningen, låginkomstutredningen, reklamutredningen, familjepolitiskakommittén osv. är genom att ställa den trafikpolitiskadelegationen utanför den landsomfattande trafikplaneringen på väg att fästa sinförsta utredningsskalp vid bältet. Låt mig som hastigast antyda vad Jag menar hade varit detnaturliga sättet att få grepp om en komplicerad oeh ständigt förändradtrafikpolitisk situation. En parlamentarisk kommitté skulle ha satts attutifrån den gällande trafikpolitiken utarbeta ramar oeh riktlinjer för en nytrafikpolitik, där samordningskravet med regionalpolitiken, socialpolitiken,miljöpolitiken och trafiksäkerhetsaspekterna borde ha varit huvuduppgifterna.Under denna ledande oeh samordnande grupp skulle sedan hela kopplet avutredningar ha kunnat sättas In - gärna med trafikplaneringsutredningen somett ledande expertorgan. Då skulle alltså de viktiga bitar som utreds ivägkostnadsutredningen, kollektivtrafikutredningen, bussbidragsutredningen,hamnutredningen och vilka det mera kan vara, ha kunnat sättas in i sittsammanhang. För hur skall man kunna planera, om man t. ex. inte vet något omden förändrade kostnadssituationen mellan trafikslagen? Och hur skall man kunnaföra In de ökade kraven på trafiksäkerhetsarbetet, t. ex.trafiksäkerhetsverkets olika planeringsalternativ för ökad trafiksäkerhet? Härskulle också naturligt komma In åtminstone två andra utredningar som vi harkrävt, nämligen en ny Järnvägskostnadsutredning och en översyn avluftfartspolitiken. Den härva av utredningar med ett mycket diffust inbördessamband som vi nu har kan bara tilltala dem som vill härska genom att söndra. Att reda upp i utredning.ssnäret oeh ge utrymme förtillbörlig politisk insyn har inte kommunikationsministern tänkt sig. Denviktiga övergripande trafikplaneringen skall I stället gömmas påtjänstemannaplanet oeh det parlamentariska inflytandet lysa med sin frånvaro.Visserligen skall väl länsstyrelserna få reda på vad som skall uträttas - mendirektiven kommer från kanslihuset. Till yttermera visso leds den rådgivandetrafikplaneringsulredningen av departementets högsta tjänsteman. På del härsättet drar regeringen en slöja över den trafikpolitiska debatten. 1 den magra presskommuniké om trafikplaneringen som vitills vidare måste basera vår diskussion på säger kommunikationsministern att"viss återhållsamhet I fråga om ytterligare beslut rörande nedläggning avytterligare Järnvägslinjer" skall iakttas. Han har nämligen upptäckt attdet järnvägsnät som vi har Inte I någon nämnvärd utsträckning kanmotsvara er tillfredsställande trafikförsörjning. Järnvägarna räcker inte till för att upprätthällatUlfredsstäUande trafikförsötinlng. Kan det möjligen ha att göra med att tidigare kommunikationsministrar varit så flitiga med att lägga nedJärnvägar? Vad menar då med "vissåterhållsamhet"? När han fått frågan har han , såvitt Jag kunnatfinna, endast exemplifierat med inlandsbanan.Han har sagt atl den inte skall röras nu före Nr 119 Men de andra banorna då, som ligger på hans bord föravgörande? Hur gårdet med dem? Vad skall hända med t. ex. , med -, _v imi '' /I , med , med -------------- , med , med Jenny-Ankarsrum, med , med EslövTomelilla, med , debattmed , med och med ? Är Inte sanningen den, herr kommunikationsminister, attexemplet är till intet förpliktande därför att den banan avförsvarspolitiska skäl helt enkelt inte kan läggas ned. Om regeringen menarnågot med löftet om viss återhållsamhet, så ta ett annat exempel också. Nämnnågon av de bandelar som jag räknade upp eUer ge eranslutning till folkpartietsförslag atl inte lägga ned en meter till förrän planeringen ochöverenskommelserna med kommuner och landsting är klara. Det skulle vara ettklokt första steg mot en trafikpolitik där samhällsekonomiska totalbedömnlngarfår styra. , herr talman, en enda sak om statsministernsmorgonanförande. Med den verbala förmåga som är statsministern egen och med debrösttoner som inte är honom helt främmande informerades vi om hurmånga goda ting framtiden kommer att bära i sitt sköte för löntagarna. Vi kaninte stå stilla - det kommer en lag om anställningstryggheten, sade statsministern,och dä hoppades han att de borgerliga "icke surmulet möter dessa krav somett intrång i gamla privilegier eller som ett hot mot kapitalägarnasrättigheter". Har verkligen statsministern glömt bort atl ochhans socialdemokratiska kolleger år röstat ned vatie folkpartiförslagsom väckts om anställningstryggheten ända ? En enda socialdemokrat -det skall gärna erkännas -, har stött våra krav. Lagen om anställningstrygghet kunde för länge sedan havarit ett faktum, om Inte parti i mer än motarbetatden. Använd gärna brösttoner för att framtona den egna förträffligheten, mengör det åtminstone inte på ett område där voterlngsprotokoll ochdebattprotokoll från många års riksdagar så hänsynslöst avslöjar hur omotiveratdet är. En försåtligt formulerad fråga kanibland fungera som ett påstående. Med den frågetekniken har statsministern idet spörsmål som Jag har tagit upp givit en förvanskad bild av verkligheten.Det är den sortens våldförande pä sanningen som så länge misskrediterat denpolitiska debatten. Jag skulle Inte önska atl stalsmlnlsterämbelet oekså blevmisskrediterat. Det vore därför värdefullt om statsministern för sin egen skulloeh för kammarens ville korrigera sig genom ett berlktigande på denna punkt. HerrBURENSTAM (): Världspolitiken befinner sig i ett skede avbetydelsefulla omgrupperingar. Tydligast kommer detta tUl uttryck i och ställning. Misslyckandet I , nyordningen i , svårigheterna att med u-landshjälp vända stagnationen I den fattiga världentill en konstruktiv utveckling oeh de inhemska ekonomiska påfrestningarna hari allt högre grad trängt verkligheten närmare in på . Amerikasutrikespolitik, som länge har burit prägel av den amerikanska drömmens idealismmen oekså moralism och självrättfärdlg-het, har snabbtförändrats i riktning mot en realpolitik som bygger på att det inte finnspermanenta allianser utan bara permanenta intressen. Jag troi att den nya världspolitiken även för vår delkommer att innebära förändringar och överraskningar. I det storpolitlska oehstorekonomiska nya läget gäller det för oss atl finna vår plats. Denna uppgifthar inte med tillräcklig kraft kommit till uttryck I vår politik. Det villtyckas som om förlitar sig på ett status quo, som inte kommer attfinnas. blickar Inte In I den europeiska framtiden. Vi kommer inte med i det nya . Vi har gradvisförsvagat våra ekonomiska möjligheter atl hålla det försvar som är enförutsättning för internationellt oberoende och neutralitet. Vi har börjat ägnaoss åt en utrikespolitik av det mera mästrande slaget - så svår att lyckosamtbedriva för ett litet land. Vi är beredda att förklara var gränsen för mänskliganständighet går, om bara den gränsen går tUlräckligt långt borta från Sverige.Vi deklarerar, att vi i det internationella umgänget klart och ärligt skallsäga vår mening, men hos starka grannar tyder våra handlingar på att röstenganska snabbi förstäms. Det är en absurd vinglighet som har kännetecknat regeringensförklaringar av sitt uppträdande i vad gäller utdelandet av Solsjenitsynsnobelpris. I ett annat sammanhang säger vi oss vara u-ländernaschampion, oegennyttigare och ädlare än andra, men jag undrar om vi inte förnärvarande för en ekonomisk politik som snart kan komma att avslöja oss på denpunkten. Åtagandet att /75 i u-landshjälp ge I procent av vårbruttonationalprodukt kan genom regeringens ekonomiska politik så småningomkomma att tillhöra de visioner som vi men inte andra tycks vilja leva på. Vi för nu en utrikespolitik oeh en utrikesekonomiskpolitik som Inte nog tar hänsyn till begränsningarna I våra politiska,moraliska och ekonomiska resurser. Fortsätter vi sä, herr talman, är det minuppfattning att ställning Internationellt kommer att gradvisförsämras. Den viktigaste oeh nu mest aktuella orsaken till detta är vårmisslyckade Europapolitik - och det är den Jag framför allt kommer attuppehålla mig vid i mitt anförande. Misslyckandet i EEC-politiken är dubbelt. Vi kom inte attpä långt när uppnå det mäl som vi har föresatt oss i det sammanhanget. VI harbedrivit våra förhandlingar med de europeiska länderna pä ett sätt somförsämrat våra förbindelser med dem. Det avgörande misstaget, herr talman, gjorde vi den 10november , då vi inlämnade en ansökan om förhandlingar som var såutformad att vi hamnade i diskussioner med EEC-kominlsslonen om ting som viegentligen Inte alls behövde resonera om. I stället borde vi ha Inriktat oss påatt komma i kontakt med ministerrådet. Endast på den vägen hade vifått tillfälle att förhandla om det som för oss var den avgörande frågan, nämligen huruvida EEC-länderna var beredda att ge ensärställning med tanke på vår utrikespolitiska situation. gjorde som bekant en serie resor till deeuropeiska huvudstäderna, och han ägnade då stor energi åt att Just nå stöd föruppfattningen att den svenska neutraliteten inte bara var ett svenskt krav utanocksä ett allmänt europeiskt säkerhetspolitiskt intresse. Den uppläggningen avde inledande sonderingarna var i det läget motiverad endast om vi avsåg att viaministerrådet försöka nå en överenskommelse om svenskt medlemskap medneutralitelsförbehåll.