prot · FU09117 · 1971-12-31 00:00:00 — Också där har man starkaetniska minoritetsgrupper som förtrycks av militärjuntan, och vi har helaarbetarklassen, vi har bönderna, vi har sociala förhållanden som verkligeninbjuder till en revolt mot de nu härskande. För Indienär bördan av flyktingarna enorm, som här har påpekats i interpellationssvaret utomordentUgt bra för övrigt, tycker jag och det är självklart att mångaindier frågar sig om det inte skulle bh billigare att lösa hela problemet på engång genom att göra upp med det sönderfallande en gång för alla. Detsovjetisk-indiska fördrag om fred, vänskap och samarbete, som undertecknadesden , har otvivelaktigt betytt mycket för att minska risken för ettkrig mellan och , Denna risk är dock överhängande, intervju i den - alltså det nummersom kom påstår militärjuntans chef t, o, m, att"indierna befinner sig redan i krig med oss, och det enda skälet tUl attdet inte är en aUmän konfrontation är att vi inte slår tiUbaka", Härbörjar det alltmer komma bedömningar om vUka enorma svårigheter sommUltärjuntan har redan innan ett krig skuUe bryta ut, och man får välförutsätta att detta är ett av de få återhåUande elementen, Västpakistan har fått militär hjälp från och sannoliktockså från sedan massakrerna i Bangla Desh inleddes den 2526 mars.Hjälpen från har från många håU betecknats som avgörande, "USAfortsätter att ge Yahya både hemhg och offentlig uppmuntran och underlättardärmed juntans terronegim i öster", skrev den23 oktober i den ledare som jag just citerade. Tidningen fortsatte: "Ett återvändande tUl förnuft iWashingtons politik skuUe minska krigshotet. Men amerikanerna måste, utom attde avbryter biståndet, också kräva att föher det utslag somväljarkåren gav vid de allmänna valen - den enda grundval påvilken flygtingarna kan återvända tUl sitt hemland," Jag skah sluta med detta. Jag har inte ställtnågra kategoriska krav; jag tror att de kraven finns organiskt inbäddade i detanförande som jag här har hållit. Ang. den östpakistanska konflikten Fru andrevice talmannen (): "Ni kommer att segra och segra och segratUl slut. Denna värld är Inte tUl för och rövare. Detta är en värld förmänniskor. Och dessa människor kommer att segra tUl slut," Med denna dikt av bengalernas store skald,nobelpristagaren , inleder journaUsten Andres en bok om Bangla Desh,Bokens titel är "Bangla Desh ett asiatiskt dUemma" och kommer snartatt publiceras. När vi får information om katastrofer ute i vår värld, såreagerar vi ohka. För många tar det , innan medvetandet blh väckt. Vihar en försvarsmekanism som filtrerar intrycken. Vi vätier oss ofta omedvetet- mot det obehagliga;,vi stänger för InformationstUlflödet och förträngersanningen och verkligheten. Vi orkar att engagera oss djupt i en enda människaseUer någras djupa nöd, men när denna nöd skall multlpUceras med hundratuseneller mihoner, då är vår mänskliga fattningsförmåga OtUlräcklig. Som indiska regeringens gäst har jag och tre andrakolleger från den svenska givits tiUfäUe att studeraflyktlngproblemen i , Upplevelserna från den resan skUjer sig för migpersonligen på ett avgörande sätt från andrahandsintrycken via massmedia. Ang. den östpakistanska konflikten na intefångar in är de enorma människomassorna, de ofattbart stora lägren, de oändligaköerna till matutdelningsplatserna, den oavbrutna raden mU efter mil - avmänniskor vid vägkanten, där vi for fram väl skyddade och uppassade. Intryckenoch upplevelserna från denna resa i flyktingläger nära gränsen tUlÖstpakistan har självklart påverkat min egen personliga inställning tillproblemen i den pakistanska konflikten. Händelserna i Östbengalen är en av mänskUghetens störstakatastrofer, I människooffer och mänskligt hdande överträffas den bara av andravärldskrigets fasor. Jag tUlägger hitintills, därför att ingen ännu kan sägahur det skall gå med dessa mihoner människor både de som flytt och de somstannat i Östbengalen, VI får så olika uppgifter om antalet flyktingar. Viläser om 10 000, 20 000 ibland 40 000, ibland 60 000 flyktingar per dag, som gåröver gränsen tUl . förflyttas aUtså ett , ett Nybroeller ett , enorma människomassor på vägar, på floder och järnvägar. Deofficiella siffrorna säger att fram har 9 300 000människor gått över gränsen tiU . Men det finns också uppgifter som pekarpå mer än 10 miljoner. Bedömare antog att den västpakistanska militäraktionen imars och april skulle bU en kortvarig straffexpedition med uppgift attskrämma bengaler tlU lydnad. Tiden har gått, och staffexpeditionen blev terrorkrig,massmord, massförstörelse. Nästa fas i utveckhngen kan bli ett öppet krigmellan och , har inte awisat flyktingarna. Man hartvingats till ofattbara uppoffringar för att ta hand om flyktingströmmen. Dettahar frestat på landets ekonomi och på femårsplanens utveckhngs-ambltioner ochfrestat tålamodet hårt på den indiska befoUcningen, Flyktingströmmen utvecklasnu snabbt även tUl ett för svårt inrikespohtiskt dUemma: de fattigastetvingas att avstå till flyktingar från ett annat land. Från min resa har jagmånga bevis på att den indiska befolkningen såg med avund på matransoner ochövriga vUlkor i flyktinglägren. Då förvånar det inte, om det jäser. Den omedelbara effekten av kriget i Östbengalen ochflyktingströmmarna är en förstärkning av hotet om en hungerkatastrof som blevföhden av de enorma naturkatastrofer som drabbat detta område avvärlden. Så sent som i går har budet nått oss om ännu en naturkatastrof blandde redan drabbade. Att svälten allvarligt hotar de tio mihonema flyktingar ilägren i , varav två miljoner är barn, får inte hindra oss att tänka påden svältkatastrof som har ännu större format inne i själva Östbengalen, Dettorde vara föga känt att Inemot 40 mUjoner människor av deursprungligen cirka 75 mihonema invånare i Östbengalen nu hotas av hungersnöd,SärskUt obehaghg är kunskapen om hur hunger påverkar små barn. Att de nu hderoch dör I tusental av brist på mat, kläder och enkel hygien är enskam och ett brott. Nästan ännu väne är att de bam som överlever drabbas avbestående skador på viktiga kropps- och själsfunktioner. Dessa skador dömerdessa små varelser tih livslångt Uv på skuggsidan, utan möjhghet i denna dystradel av världen att leva ett vad vi menar normalt liv. Det är därför det är såviktigt, att våra enskUda och samladeresurser nu snabbt kan sättas in i kampen mot svälten. Det gäher att rädda delevande från att bh levande döda, VUket ansvar har för de snart tio mUjonerflyktingarna? VUket ansvar har ett grannland över huvud taget? Vad innebär detatt vara ett grannland och att ha grannar? Tänk tanken till slut - tio mihonermänniskor, som strömmar över gränsen på mindre än . Det kunde lika gärnaha varit en ström mot vårt land. Att vi hgger nästan 900 mU från händelsernager oss på Intet sätt någon rätt att springa ifrån ansvaret, kan inteklara denna människomassa utan vädjar nu tiU resten av världen, och naturligtnog vädjar man till FN, Utrikesministern nämnde, att skulle behöva 3,5mUjarder kronor för att nödtorftigt klara flyktingarnas behov till och med mars1972, HitintUls har man via FN fått 600 mihoner och från andra länder direkt400 mUjoner kronor. Genom de nya naturkatastroferna har detta hjälpbehov nudramatiskt ökats. beskriver biståndet tUl /67fram till 1970/71 en kraftigt nedåtgående trend. Det totala svenska stödet tUl flyktingarna i uppgårenligt utrikesministerns redovisning tUl . Det är givetvis engenerande Uten summa. Därför är det glädjande att nu antyder attutökade svenska insatser är att vänta. Jag vUl fråga om han inte här kan preciseradessa löften i belopp och meddela på vUket sätt hjälpen i så faU planeras. Det är också glädjande att bidragit med 7,5mUjoner tiU FN:s insatser inne i själva Östbengalen, Hoppingivande är vidarelöftet att pröva frågan om ytterligare bidrag till humanitära insatser iÖstbengalen, Även detta vore det bra att få preciserat. Uttrycket"inom ramen för de resurser som finns tUlgängliga" är otUlåtligtvagt. Jag tror inte, herr talman, att utrikesministern menar så, men jag tyckernog att uttryck som "är sammantaget en av de ojämförligt störstabidragsgivarna tUl FN-lnsatsen både relativt och absolut" invaggar många ien uppfattning att vi nu kan slå oss till ro med detta Utet pösiga faktum, attvi givit mest bidrag i förhållande tiU vårt Invånarantal, Mycket mer kan vi ge,och mycket mer måste vi ge till både flyktingar och tUl den svältandebefolkningen inne i Östbengalen, Bristen på pengar hos de friviUiga hjälporganisationernaär nu deras största problem. Gemensamt har vi i detta hus ett ansvar för attopinionsbUdningen tillförs tydliga ställningstaganden från ansvariga poUtiker,Jag vill personhgen bidra till detta genom att så ofta jag kan påminna omhjälpbehovet och påminna om hur frivilliga medel sedan kan förmedlas av kyrkoroch frikyrkor, av Rädda barnen, av Röda korset, av och andrafrivilhgorganisationer. Det är ett uppoffrande arbete som dessa organisationergör både här hemma och ute på fältet, SärskUt betydelsefuUa anser jaginformationer vara som organisationernas fältpersonal kan sända tUlbaka tUloss. Deras verkUghetsskUdringar och intryck måste ges särskUd uppmärksamhet ochtUlmätas stort bevisvärde. Men de flesta ställer nu sitt hopp tUl Förenta nationerna.Både de humanitära hjälpaktionerna - som är vad som måste göras på kort sikt och den nödvändiga politiska lösningen av problemet, som är den enda möjhgalösningen på litet både i vad det gäher flyktingproblem Ang. den östpakistanska konflikten Ang. den östpakistanska konflikten och I vaddet gäher att stabUisera läget i denna del av , bör få sin lösning inomFN:s ram. Många av oss har med tUlfredsstäUelse tagit del avutrikesminister anförande i FN nyUgen, där även de politiska problemenberördes. Men många undrar nog varför diplomater och utrikesministrar bhr såoklara och oprecisa, när de skaU klargöra vad ett medlemsland i världsorganisationenanser om en viss situation. Utrikesministerns anförande här utgördärvidlag mget undantag. Anförandet har dessutom en farligt pessimistiskgrundton i vad det gäUer FN:s möjligheter att bidra tlU konfliktens lösning ochvåra möjligheter att som ett litet land spela någon roll i FN. Detta är mycketbetänkligt , när så många sätter hela sht hopp tih FN, Varför är då utrikesministern så påfaUande försiktig iordvalet? Varför kan det inte sägas ut att valet i klart visadevUka ledare och vilken pohtik östbengalerna själva ansåg sig viha ha,vann 167 av 169 möjliga mandat och skuUe också ha erövratmajoriteten i nationalförsamhngen. Varför kan det inte göras helt klart, attden mUitära uppladdning som kulminerade i dhekta aktioner i Östbengalen i mars1971 var en allvarlig kränkning av detta valresultat? Och varför kan vi inteklart och otvetydigt kräva att östbengalernas politiska ledare omedelbartfriges? Måste -vi acceptera denna oklara diplomatiska definition,som säger att FN:s åtgärder av den härskande regimen i Västpakistan kan kommaatt rubriceras som inblandning i inre angelägenheter? Kan vi för vår egen del verkligen acceptera, att det är "inre angelägenhet" när över 10mUjoner av det folk, som ingår i denna inre angelägenhet flyr i panik, när detfinns tydliga bevis för att regimen systematiskt sätter sig över ommänskliga rättigheter, när demokratiska valframgångar leder tUl repressaUer,när det I själva verket gäUer två länders Inre angelägenheter, när risken förett öppet krig mellan och är en hotande realitet? VI får Integöra FN tUl en verkningslös diplomatisk diskussionsklubb och medlemsländernasFN-delegater och utrikesministrar tUl paragrafernas och konventionernasfångar. Vad utrikesministern säger om möjligheten tUlFN-ingripande är både vagt och oklart och dessutom jag är ledsen att säga det i hög grad defaitistiskt. Visst är det bra, att ett tal hålUts i den härfrågan i FN, Men är det tillräckligt? Vad menas t, ex, med följande:"kan ju inte gärna föreslå behandhng av ett ärende som bådestormakter och Inblandade parter Inte vUl ta upp till behandling. Det vore entom demonstration," Den bUden ger uttryck för en hopplöshet, som jag intekänner igen I synen på möjligheter i världspohtlken. Visst är vi ettlitet land, visst saknar vi reella påtryckningsmöjhgheter men är det intejust avsaknaden av en formeUt utvecklad position, som ibland gett oss sådanamöjligheter att fungera som vad vi brakar kalla ett "världssamvete"?SkaU jag tolka utrikesministerns svar som att vi i fortsättningen först skallvara på samma Unje som stormakter och inblandade parter, innan det bhrmeningsfyllt att agera? Statsministern har sagt i sin bok ; "Skall vi även om vi är en Uten nation försöka vara med i enväxande internationell opinion för att söka en nyare värld? inte omsvaret," För egen del har jag aUtid tolkat positivt; att "varamed" i en växande opinion har jag trott betyder "vara med och drivapå", inte föha med i den opinion, som redan är ett faktum, I så faUanvänder vi dåUgt vår neutralitet för att hjälpa även människor i andra länder. Utrikesministerns uttalanden kräver en viktig folkrättsligkonkretisering. Vad FN-stad.an säger om icke-inblandning i staters inreangelägenheter är ju obestridligt. Men menar aUtså utrikesministern, att detär en inre angelägenhet, när det är känt att poUtiska ledare, som t. o. m,vunnit en överväldigande seger, kastas i fängelse, när det bedrivs våld ochterror mot civUbefolkningen, när massmord och ödeläggelse och skräck driver enbefolkning långt större än hela på flykt, och när och helavärlden får ta hand om det mänskhga massUdande som är dessa händelsersobönhörliga konsekvens? Är det inre angelägenhet, när dessa händelser hos ettannat land framkaUar inre starka spänningar, därför att de redan fattiga får bUännu fattigare, när de skaU ta hand om mer än ett helt ? Ett minimikrav måste vara, att den svenska regeringenverkligen undersöker alla möjligheter att inom FN:s ram åtminstone få tih stånden meningsyttring om detta i ordets verkUga mening asiatiska drama, som utgörett hot mot freden i denna del av världen. Konfliktens verkningar för miljonerbengaler på båda sidor om gränsen utgör ett bevis på att konflikten sannerUgeninte är en inre pakistansk affär. Utrikesministern säger i sittinterpellationssvar: "Vi har sagt vår mening om läget i ,"Har vi verkligen det, ? I så faU, kan vi inte fortsätta vårasvenska traditioner på både det humanitära och det världspohtiska området ochsäga det Utet högre och htet tydUgare? Gärna, herr talman, så högt att det hörssamtidigt I , i , i Mujibnagar och I , Ang. den östpakistanska konflikten Hen (): Man brukar säga att stormakterna ofta uppträder omorahskti pohtiska konflikter. har kanske mer än någonsin förr gettstöd åt den bedömningen. Inte bara när de själva är dhekt Inblandade medstridande enheter, och har lärt oss hur supermakterförnedrar sig själva och förgör andra när de ser sina verkliga eller påståddaintressen hotade. Det gäller också konflikter i världen som inte omedelbartrör deras egna gränser eller marionettregimer, I Blafra såg vi plötsligt hurFrankrike gav vapen tiU dem som kämpade för oberoende, hur fortsatteatt sända vapen åt dem som kämpade mot oberoende. Och alla hörde vi hur bådastormakternas motiv var sjaskigt maktspel, 1 tävlar I dagSovjet och att väpna dem som proklamerat heligt krig mot den endademokratin i området, 1 finner vi hur och är hka Ivrigasom en del öststater att bygga ut sina kontakter med en föraktlig mUitärjunta, Alla vet allstå att stormakterna ofta skiftar roUer ochvänner i ohka konfhkter - sällan gör de det på moraUska eller ideologiskagrunder. Därför kan vi inte förvåna oss över de egenartade alUanser somtråcklas 6 protokoU 1971. Ang. den östpakistanska konflikten ihop kringkriget i Östpakistan. stöder trollgen av hka litet anständigaskäl som sluter upp bakom Västpakistan, tycks fortsätta sitt vapenstödtUl ockupanterna med ungefär samma övertygelse som man sen tar avstånd från detsätt på vUket vapnen används. Vad vi ser är stormaktspoUtikens förbannelse ocheviga dUemma: hur skaU man via en annan stat eller grupp av stater behåUamaktbalansen till en annan stormakt? Hur skall man bokstavligt talat medtusentals människor som offer förhindra att den s, k, andra sidan får enstrategisk fördel? Jag tackar utrikesministern för svaret på mininterpellation. En mening i det ger en antydan om det ohygghga som sker iÖstpakistan. "Mänskligheten upplever första akten i en tragedi av oanadedimensioner", säger . Det är riktigt: vad vi ser är börjanpå den största katastrofen efter det . Den Insikten måsteprägla allt vi gör och allt vi säger om kriget mot östbengalerna. Den måstebestämma också den svenska politiken gentemot Västpakistans regering, 10 mUjoner människor har aUtså flytt från Östpakistan tUlIndien. De har skrämts iväg från sitt land och sina hem. Vad är då deras brott? Brottet begicks , I ett fritt valröstade en överväldigande majoritet på , som krävde mer avsjälvstyre för Östpakistan och sociala och ekonomiska reformer för dettafattiga och vanskötta land, Enhgt Västpakistans härskare röstade de på felparti och fel ledare. Parlamentet fick mte sammanträda mot dem som valt dessmajoritet satte man In soldater, flyg och pansar. De pohtiska ledarna i Östpakistan har flytt, gått underjorden eher anesterats. Vad är deras brott? Deras förbrytelse begicks vid samma tillfälle. De vann ettval, fick sitt folks förtroende. För det är de nu fängslade eller jagade.Rykten säger att Östpakistans ledare skall stäUas inför rättaoch dömas för sitt brott, I interpellationssvaret säger utrikesministern att"parterna lämnat olika uppgifter" om vad som hände innan kriget brötut och att det "knappast varit möjUgt för utomstående bedömare att tastäUning till varje fas" i förhandhngsskedet. Det är ingen som begär detav . Vad vi kräver är att den svenske utrikesministern slår fastdet avgörande i konfhkten: att inget folk skah bestraffas för att det i ettfritt val röstar på ett fritt parti, att inga miUtärer skaU kunna hindra ettvalt parlament från att sammankaUas, I har vädjat tiU denpakistanska regeringen att "visa moderation och återhåUsamhet för att fåett slut på våldet i Östpakistan", Mer diplomatiskt än så kan det knappastsägas. Våldet är ju Västpakistans eget. Bara om Västpakistan slutar bekrigabengalerna kan kriget sluta. "Moderation och återhållsamhet" betyderdärför, hoppas jag, att utrikesministern begär av Västpakistan att kasta om sinpolitik, att låta östbengalerna själva avgöra sin framtid i fredhga former. 1 dagens interpeUationssvar får vi en lektion i folkrätt.Vi får veta att FN Inte kan handla så att det bhr "Inblandning i en Inreangelägenhet" i ett annat land. Men utrikesministern diskuterar hite,vUket är uppseendeväckande, det sjunde kapitlet I ;"inskridande i händelse av Ang. den östpakistanska konfiikten hot motfreden, fredsbrott och angreppshandhngar". har Nr 117rätt, enhgt stadgan, att Ingripa för att "upprätthålla elleråterställa internationell fred och säkerhet". Kan man då se kriget i Östpakistan som en "inreangelägenhet" som inte hotar Internationell fred och säkerhet? Det verkari vissa avsnitt av InterpeUationssvaret som om utrikesministern ansåg det. MenenUgt min mening är det orimUgt att betrakta kriget mot östbengalerna som enintern konfUkt för och har slagit fast vårgemensamma ståndpunkt. 10 mihoner människor har redan försökt sätta sig isäkerhet i ett grannland. Flyktingströmmen fortsätter in i , som pressashårdare för . AUt fler bedömare anser att risken för en öppenkonflikt meUan och är överhängande . Och alla inser attskuUe dessa båda länder komma i krig blir stormakterna Inblandade på olikasätt, läge börjar alltså bU desperat, som CeclUaNettelbrandt visade. Man upplever en väldig folkvandring tUl ett av landets ochvärldens fattigaste områden, vilket ytterligare ökar nöd och förtvivlan där.Samtidigt vet vi att u-landshjälpen tUl har minskat år och attkatastrofhjälpen tiU som stöd för flyktingarna från Östpakistan ärmycket mindre än kostnaderna för flyktingarna. Försörjningsbördan bUr alltså tyngre, och klyftan mellanbehoven och det internationella biståndet bara djupare. Trycket från denindiska opinionen att i handling sätta stopp för Västpakistans terror, hejdaflyktingströmmen och låta östbengalerna återvända blh allt starkare.Gränsintermezzon har vi redan läst om. Detta läge är, I mening, ett"hot mot freden". Men, fortsätter sin lektion, kan inteensamt diktera FN;s politik. Det är riktigt, är Inte ens medlem avsäkerhetsrådet. Men vad vi kan göra är att klart, ofta och bestämt uttrycka vårmening att FN borde Ingripa, att här föreUgger ett hot mot freden, att kriget iÖstpakistan inte kan ses som en inre angelägenhet för . Utrikesministern säger också själv att det IndiskasamhäUet utsätts för "nästan outhärdhga påfrestningar" och att riskenfinns att "även andra stater dras in i konflikten". Men låt då denbedömningen vara den avgörande och skym den inte med antydningar om att ettingripande mot Västpakistan skuUe strida mot ! Jag har i tiUsammans med tio andraparlamentariker från åtta länder lagt fram en motion om konflikten iÖstpakistan, Den del av motionen som behandlar biståndet till flyktingarna togsupp och ledde då till beslut av rådsförsamllngen IStrasbourg, Man rekommenderade ministerkommittén att uppmana medlemsländernaatt "avsevärt öka" hjälpen I ohka former. Det gläder mig attutrikesministern nu lovar att ytterligare vidga det svenska biståndet tUlflyktingarna och att u-landshjälpen tUl tydligen skaU öka. Måtte det blifråga om betydande belopp - för vi vet att dödhgheten i flyktinglägren utanförCalcutta är förskräckande stor, att insatserna behövs nu och att vi här ipraktisk handling kan rädda tusentals människohv som annars släcks i svält ochsjukdomar. Ang. den östpakistanska konflikten säger att ministerkommitén i Europarådetden riktade en vädjan tUl medlemsstaternas regeringar. Det är bra, ochjag hoppas att ministerkommitén kommer att upprepa denna vädjan och gång pågång lägga fram skälen för varför det är en medmänsklig phkt för Europasdemokratier att här göra en insats för att lindra nöden. Får jag här bara parentetiskt rätta en felöversättning iherr svar . Han säger där att ministerkommittén vädjat om"såvitt möjligt ökad hjälp". En sådan formulering skulle antyda attdet för vissa länder Inte vore möjligt att vidga biståndet. Går man tilloriginalskrivelsen på engelska, finner man att ministerkommittén lyckligtvisaldrig sagt något så konstigt. Kommittén vädjar där tUl regeringarna attfullfölja och öka "as far as possible" hjälpen till flyktingarna,aUtså öka den "så långt som möjligt". Det uttalandet har ju motsattinnebörd, och jag skulle uppskatta om utrikesministern vUle korrigera sittmterpeUationssvar på den här punkten. Jag är alltså nöjd med vissa delar av utrikesministernssvar . Den har ju under det här året vandrat en långväg i inställningen till . Den första debatten i hade vi den30 mars, efter att Västpakistan gått till angrepp motöstbengalerna. Då diskuterade bl, a, handelsministern och jag hur det kundekomma sig att den någon månad tidigare hade givit tillståndtill vapenförsähnlng tUl innan man ändrade mening i den saken. Jagsade då från den här talarstolen att "vår soUdaritet med de människor somförsvarar rätten att själva få bestämma sin framtid bör vi inte tveka att geuttryck för". Och har också själv förskjutit sina tonfallsedan han i en radiointervju menade att vi borde vara återhåUsammamed "vårt politiska agerande" för att inte skada våra hjälpinsatser. Jag är uppriktigt glad över den utvecklingen. Men mermåste nu sägas och göras av den . Utrikesministern bör klart säga ut att kriget iÖstpakistan strider mot internationell fred och säkerhet I mening. Han bör betona att östbengalerna har rätt att själva bestämmasin framtid och att Västpakistans regering genast skall dra tUlbaka sinatrupper. Han bör fördöma terrorn i Östpakistan och arresteringarnaav ledare. Den svenske utrikesministern bör säga klart utatt en rättegång mot Muhlbar vore ett upprörande övergrepp. Endemokratisk valsegrare skall sannerligen inte dömas av de mUitärer som vägratrespektera valutslaget.