prot · FU09143 · 1971-12-31 00:00:00 — Det är inte fråga om att försena ett beslut någon längretid när vi begär att dessa frågor skulle tas upp i samband med det nyaförslaget om expropriationslagstiftningen som ni har sagt skall komma 1972. Detär vad jag förstår Ingen ko på Isen. Jag tror att man övervärderarexpropriationslagstlftnlngens möjhgheter att dämma upp en ökad efterfrågan påmark Inför den fysiska rlksplanerlngen. Jag tror Inte att den riskenföreligger, varför det heller inte finns någon anledning att forcera dennafråga i den utsträckning som ni har gjort. Vi har fått en störtsjö av frågor, men vi har en såbegränsad tid i rephkema att vi Inte hinner ta upp dem aUa. Jag kanske fåråterkomma tUl några av de frågor som statsrådet har ställt. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen () kort genmäle: Statsrådet gjorde en sammanfattning iett antal punkter, och jag skah försöka att hastigt kommentera dem. För det första skall kommunerna ha en långsiktig markberedskap.Givetvis. Expropriation kan Inte nu användas på ett tUlräckligt tidigt stadium.Med det förslag som vi har understött är vi Inne och , ochdet har också våra representanter I utredningen varit. För det andra kan kommunen inte hta på markägarnas förmågaeller viha. Det kan bil fråga om att man kan bygga på entreprenad utananbudskonkurrens. Men det är inte det som står i propositionen, utan det ståratt över huvud taget skall kommunens vilja ha företräde. Sådana problem villjag också bemästra. Det står 1 vår motion. För det tredje måste kommunen ha det avgörande ordet närkommunens och markägarens åsikter går isär om exproprlatlonens planlnnehåU. Ja,givetvis. Här föreUgger en felaktig beskrivning av vad som sker. Jag har varit med i ofantligt många sammanhang där man hardiskuterat med markägarna. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen ge sighelt enkelt. Det bhr kommunen som bestämmer hur planerna skall vara. Dessafastställs av och eventuellt av Kungl, Maj:t, Detta är aUtsåsjälvklart. Däremot finns det vissa kommuner, där man valhänt hanterar dessafrågor. Men jag har både på kommunskolan och i andra sammanhang undervisatkommunalmännen om dessa frågor, och kunskapen är nu ganska spridd överkommunerna. jurister har särskilda formulär för hur man skallförfara i sådana här sammanhang. För det fjärde skall planeringen ske öppet. Ja, aUdelesuppenbart. har man stora möjUgheter att planera öppet, och jag tror intedetta ärende Inverkar så mycket på den frågan. För det femte begränsar markspekulatlon ochmarkvärdestegring kommunernas möjUgheter att bedriva en aktiv markpoUtik, Ja,det är riktigt, men vi vlU Inte ha sådana slumpartade regler som här.Statsrådet frågade varför vi är rädda för dem, VI tror Inte att man 20 årefteråt kan ha en klar bedömning av värderingen. Vidare talades det om att vi I och Imittenpartierna har vacklat hit och dit. Det är väl ingenting mot den vacklanhit och dit som förekommit i . Det är en offentUghemlighet att där har man vetat varken ut eller in under , men i sistastund har man bestämt sig för denna lösning såvitt jag förstår i strid motpartivännerna i utredningen. Det har alltså tagit inte av noggrantövervägande utan av vacklan hit och dit. Slutligen skulle jag viha fråga: Har inte statsrådet på att det finns möjligheter att kontrollera de priser på mark som denstatUga byggnadslångivningen kan godta? Det finns i varje faU ett korrektiv därsom Inte är omnämnt 1 detta sammanhang. HerrWERNER I (vpk) kort genmäle; När statsrådet talar om varskiljeUnjen går i denna fråga, försöker han konsekvent att glömma bort oss. Jagtror att det är dumt att försöka räkna bort oss. Det är ju möjUgt att våraröster behövs när vi skaU votera här , I denna fråga är vi överens ett rätt långt stycke. HenLidbom har t, o, m, upprepat mitt exempel från på hur det står tUl ute ikommunerna, där sålde markenför 23 miljoner, säger , Jag sade 20 mihoner. Jag är beredd attgodta statsrådet siffra. Det gällde ett område, som i slutet på1800-talet förvärvades för per kvadratmeter och som senare såldes för 24kronor per kvadratmeter. På borgerhgt håll borde ni studera detta fah som ettmycket avskräckande exempel på de mtressen som ni slår vakt om i denna debatt. Vi har sagt att om man vlH gekommunerna möjUghet att förvärva mark tih rimliga priser så måste man bestämmaen viss tidpunkt efter vilken den värdestegring som beror på samhälletsutbyggnad inte skall ersättas, VI har föreslagit att tidpunkten bör sättas tillden . Det betyder inte att man drar in all värdestegring som harinträffat på grund av samhällets utbyggnad men att man drar In värdestegringenunder den period då den har varit snabbast. säger utskottet att detta är en konfiskation och måste lämna ersättning för redan etablerade förväntningsvärden. Utskottetmenar också att det skuUe få återverkningar på kreditmarknaden, och vi har idebatten hört att det skulle strida mot rättsmedvetandet. VI kan inte anse attdet strider mot rättsmedvetandet att män låter bh att betala en viss del av denvärdeökning som skett på grund av samhällets åtgärder. Privatbyggmästare harunder lagt under sig det ena markområdet efter det andrai rent spekulationssyfte. Under sådana förhållanden bör de Inte ha fullersättning för den mark de har köpt. har också privatahyresvärdar tUlskansat sig en förmögenhetsökning genom samhällets utbyggnad, pågrund av att de äger centralt belägna hyresfastigheter. Dessa värdestegringarkan man konfiskera. Man kan Invända att det vid fastställandet av enpresumtionstidpunkt bör tas hänsyn UU mindre markägare och rörelseidkare, somhar köpt mark efter , och ett sådant undantag är vi ocksåberedda att göra, VI har Inte utformat något förslag till lagtext, men vi menaratt bör uttala sig för en fast tidpunkt. Utskottets invändningar på denna punkt är två. Man talarom konfiskation och om återverkningar på kreditmarknaden. Men skriverutskottet föhande: "I och för sig skulle en fast tidpunkt som tog hänsyntill dessa invändningar kunna vara godtagbar." Därmed har ju utskottetockså erkänt att man kan ha en fast tidpunkt för värderingen och att den börläggas bakåt i tiden. Ändringari byggnads- och expropriationslagstiftningen Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Låt mig bötia med och . Frågan om villaägarna var det första som upp när han kom tillbaka i talarstolen. Låt mig säga att det väl ändå nubör framgå, , att ni kan känna er trygga inför det hot somenligt er buskagitation svävar över huvudet på alla viUaägare. VI har enlagtext beträffande expropriationsmöjUgheterna som samtliga partier i riksdagenutom ställer sig bakom. Denna lagtext kompletteras av uttalandensom visserligen har något olika nyanser men samma säkUga innebörd. Jag har sagtatt kommunerna bör visa samma återhållsamhet som hittUls när det gäller att tai anspråk villafastigheter i samband med expropriation. Man har såvitt jagförstår inom och ingen invändning mot detta men hargjort ett eget uttalande igen på samma tema. Om den reservation som jag härsyftar på skuUe innebära ett ytterUgare understrykande av den ståndpunkt somregeringen har intagit i propositionen, är det ju bra. Det är alltså nu fastslagetatt det bara är som står bakom greuelpropagandan om att villaägarnaskulle vara hotade. Vidare gjorde ett uttalande, som någotmera berörde realiteterna. Han nalkades t. o. m, problemet medmarkvärdestegring och markspekulatlon. Låt oss Inte glömma bort, sade herrWennerfors, att Ändringari byggnads- och expropriationslagstiftningen råmarkskostnadernabetyder rätt htet. De utgör bara någon procent av de totalaexploaterlngskostnaderna. Ja, , jag vet att ni har hämtat dennaupplysning ur någon skrift från Näringslivets byggnadsdelegation. Tyvärrkänner jag inte till den utredning som Näringslivets byggnadsdelegation eventuellthar gjort för att komma fram UU uppgiften att det gäller avde totala exploaterlngskostnaderna. Men utan att titta på undersökningen kanjag påstå att vanligt sunt förnuft säger att den är värdelös. Detär naturhgtvis en förfärlig skiUnad, om man skall bygga en villa eller etthöghus. Markkostnadens relativa andel är rimhgen rätt mycket högre, om det ären villa som skaU uppföras på tomten än om det är ett stort höghus, HärtUlkommer skillnaderna mellan markpriserna i olika delar av landet och skillnaderInom en och samma ort. Utan att ha sett den Wennerforsska utredningen vågar jaghävda att det Inte går att få fram genomsnittsbesked av något upplysnlngsvärdeom hur stor del av totalkostnaderna som markpriserna utgör. Detta är emellertid av mindre vikt I sammanhanget. DetIntressanta är Inte hur stor del av den totala produktionskostnaden sområmarkskostnaden utgör, utan det Intressanta är vad denna helt onödiga ochsamhäUsskadllga markvärdestegring och markspekulatlon kostar kommun ochskattebetalare. Där rör det sig om andra relationstal. Jag nämnde förut som ett skolexempel, 8 mihonerborde det ha kostat, 23 mihoner kostade det. Man får betala mångdubbelt förmycket för marken. Det är vad det handlar om. Och att detta är en hämsko påkommunernas möjligheter att köpa mark hgger i sakens natur. Det bhr också enbelastning för de hyresgäster, egnahemsägare eher skattebetalare som ändåslutUgen skall betala dessa 23 mihoner, som är ett uppåt väggarna för högt belopp. Detta omherr Wennerfors för ögonbhcket. När jag flyttar uppmärksamheten till herrar Grebäck ochTobé bhr jag av naturliga skäl betydligt vänligare i ton och sinne, ty i derasInlägg finns ett underlag för en sakhg och konstruktiv debatt. Det finns här ändåen gemenskap som jag är tacksam för. Herrarna har samma InstäUning som vi på enrad punkter: Kommunerna måste driva en aktiv markpoUtik, De måste styramarkanvändningen. De måste äga stora råmarksreserver, även om det naturligtvisaldrig bhr tal om ett totalt kommunalt ägande. Det är nödvändigt att bekämpamarkspekulatlonen - byggmonopolen har avigsidor som vi måste komma tUl rättamed. Ni har också den inställningen att expropriationslagen är ett av deinstrument som man måste använda, I långa stycken godtar ni ju våra förslag, I stort settgodtar ni expropriationsmöjUgheterna, Men ersättningsreglerna när det gäUerexpropriation för tätbebyggelse, vållar kritik. har sagt attförutom det slumpartade i hanteringen så är detta förslag inte bra därför attdet inte undanröjer de bekymmer som sammanhänger med expropriation ,nämligen att den är alldeles för tidsödande. Det kan så vara, men jag sade attexpropriation är för tidsödande och för dyr och därmed såsom markpolitisktinstrument mer eller mindre paralyserat för kommunerna. Detta att det är för dyrbart försöker vi nu göra Genom att man kan expropriera tidigare, blir förfarandet också I någon htenmån mindre tidsödande. Men i övrigt är det 1 nästa etapp av reformarbetet somvi skall göra något åt den saken. Jag hoppas att och jag skaU hggavarandra lika nära då när vi diskuterar den frågan , som vi tydligengör I sakfrågorna. räknade upp aUa de punkter där vi är ense. Påfyra av de fem punkterna i mitt Inledningsanförande är vi i stort sett ense, omjag fattade honom rätt. Det är utmärkt. Jag är utomordentligt tacksam för detoch hoppas att vi kan fortsätta att vara överens. På den femte punkten värderingsreglerna igen - gör herrTobé invändningar om bristande rättssäkerhet. Men låt mig UU ställaden väsentliga frågan: Hur långt sträcker sig viljan att göra någonting? Teknikkan vi diskutera htet senare i debatten, men låt oss först klara ut denpohtiska viljan. Låt mig knyta an till skolexemplet, ty det är oftapraktiskt att göra det. Om det bhr expropriation I NackafaUet, så innebärnuvarande regler att kommunen måste betala . Enligt det förslag somvi har lagt fram får byggkonsortlet 8 mUjoner och har alltså gjort en förbaskatdum affär. Man gör säkert inte så dumma affärer . Vad är det herrTobé vill? ViU han ha regler som leder fram UU slutsatsen att man Ifortsättningen skaU slippa betala sådana spekulatlonsvärden? Är det en riktigmålsättning att reglerna skaU verka så att det Inte bUr mer än 8 miljonerkronor att betala 1 ett sådant typfall? Eller skall reglerna ha UU målsättningatt den enskilde markägaren alltid skall vara skyddad, så att han får ut precisvad han skulle kunna få vld en frivillig försähning? Detta är den poUtiskafråga som vi har att diskutera . Kan vi enas på den punkten, då tror jagatt även och jag skah kunna ena oss om tekniken. Tack, frutalman! Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen HerrGREBÄCK (c) kort genmäle: VI fick en direkt fråga av statsrådet mittenpartiernas inställning när det gäller behandhngen avvillaägarna. För räkning vUl jag gärna Intyga att jag inte kanfinna att viUaägarna på något sätt är sämre behandlade än andra grupper, somkan tänkas bh föremål för expropriation. Det finns andra grupper som är minstUka utsatta. Jag tänker på småföretagare, jordbrukare och andra, som här kommerin I bilden. Det är snarare så att villaägarna genom konstruktionen av 111 a § fått ett generellt skydd som de andra grupperna inte får. Jag skulle viha fråga statsrådet om han inte somjurist har känt ett visst obehag att i en lagparagraf skriva In en bestämmelsesom endast gäller för en viss grupp I samhället. Hur rimmar detta med jämUkhetoch rättssäkerhet över huvud taget? Med detta viU jag Inte ha sagt att jag Inte har förståelseför att man vill skydda villaägarna. Men jag tycker att man i så faU skulle hagått efter de allmänna ersättningsgrunderna och prövat de individuella fallenoch inte begränsat det bara tiU villaägarna utan även innefattat småföretagareoch jordbrukare över huvud taget människor som annars skulle riskera att Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen bUorättfärdigt behandlade i dessa sammanhang. Jag kan över huvud taget Inte förstå att man skriver in ensådan lagsparagraf. Jag tycker det är helt orimhgt. Jag skulle viha slå vad med statsrådet om att 111 a § inte kommer att överleva den prövats i verkligheten. Så orimlig är den enhgtmin uppfattning. Elaka tungor säger att ni har hämtat den ur den franskaexpropriationslagen, där den kallas "paragraphe gulUotlne", Jag vetInte om det förhåller sig på det viset, men det finns jurister som påstår det.Man har aUtså prövat paragrafen I , och det påstås att man där intekunnat använda den. Vi kommer nog att få göra samma erfarenhet här. Vi har föreslagitatt den skaU utgå. Hade ni inte haft så bråttom utan gett er tid att tänka översaken och i stället väntat UU kanske vi hade sluppit den orimUghet somdenna paragraf enligt min uppfattning är. () kort genmäle: Vad först Nackafallet beträffar tar jag heltavstånd från vad som skett där. Visserhgen är det en regel att man skahlagstifta för det vidrigaste fallet, och detta är kanske det vidrigaste falleteher nästintill, men jag tror att det är farhgt att lagstifta för sådana fall,eftersom de är ganska ovanliga. Jag föreställer mig - jag känner inte till detnärmare - att man hade klarat det om kommunen hade fört en aktiv markpohtlk igod tid. Låt oss säga att den exproprierat området 1950 eller 1951 eUerdäromkring, när markpriserna inte var så höga och då man visste att området låginom det influensområde som man behövde. 1 sitt första anförande sade statsrådet attförfarandereglerna inte har med detta att göra. Då viU jag bara upprepa vad jagsade i mitt första anförande, att i den departementspromemoria som är ute påvift nu -eUer remiss kanske det heter står det att det kan bh aktuellt attjämka de regler varom förslag lagts fram i propositionen. Som exempel nämns regelnom exproprlatlonsändamåls inverkan på fastighetsvärdena. Det förutsätts ahtsåatt man skuUe ändra på saker som vi ännu inte beslutat om och som är såviktiga. Det tycker jag inte är riktigt. Partiledare och sådana figurerförekommer ju numera mest i burar av ohka slag. I slutet av sitt anförande viUestatsrådet föra in mittenpartierna I sociaUstburen när det gäller de allmännareglerna om expropriation. Men det gladde mig också att min invit tUlstatsrådet att ansluta sig till reservationen 3 beträffande egnahemsägarna vannanklang, så att statsrådet är på väg in i mittenpartiburen i det avseendet.Detta är väl första och kanske sista gången som jag beklagar att statsrådetinte är riksdagsman och kan rösta på reservationen. () kort genmäle: Det är rätt, , att moderatasamhngspartiet inte anser denna lagstiftning tiUfredsstäUande. Jag har självframfört stor tveksamhet beträffande garantiregeln. Det intressanta är attstatsrådet själv i propositionen på s, 187 skriver: "De nya värderingsreglerna bör alltså kunna fåavsevärd praktisk effekt. Jag vill emellertid betona att det är svårt att numed säkerhet bedöma hurde kommer att verka," Det rådertydhgen htet tveksamhet på det hållet också. Vidare har statsrådet kommit medsmå rapporter från fältet som skall ge besked om vart konkurrens om mark pånuvarande viUkor kan leda. Här har Nackafallet utnyttjats i det ena inläggetefter det andra. Jag vill bara påminna om den UUa skillnaden I kronor perkvadratmeter mellan det köpet och det köp som fyra nonortskommuner gjorde frånstaten. Jag tänker på köpet av . Dessutom har statsrådet tyvärr kommit med ett rent fel närdet gäher Strömsbergsområdet 1 . Socialdemokraterna gjorde där preUminärtupp med markägaren till ett pris som observera det oppositionen ansåg varaför högt. Köpet blev Inte av. Skånska cement köpte senare området. Efter någraår ville staden ha en del av marken. Då sålde Skånska cement mark tUl stadenunder den värdering som staden hade gjort. Det var aUtså Skånska cement som idetta faU förlorade på affären. Så var det med den rapporten från fältet. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Jag skall bara helt kort beröra ett par synpunkter. Jag försäkrar, , att hur intresserad jag än ärav franska förhåUanden i övrigt har jag inte läst den franskaexpropriationslagstiftningen och känner inte till något om gihotinparagrafen;det är då htet svårt att använda den som förebUd, vänder sig i sitt inlägg mot den specieUaundantagsbestämmelsen för villaägare med ungefär samma argument som lagrådethar anfört, nämUgen att det är orimligt att peka ut en viss social kategori ochvid expropriation ge den ett skydd som andra inte har. Det kan därför varaintressant att se litet på bakgrunden tiU denna garanti. Jag kan, som säger, inte på förhand medfull säkerhet bedöma effekten av den här lagstiftningen. Den beror, som jag harframhållit, på om kommunerna bedriver en aktiv markpohtlk eller inte. Om de gördet kommer också där är jag inte tveksam - de nya värderingsreglerna att fåen mycket starkt återhållande effekt på niarkprisutvecklingen. Men om en ellerannan kommun inte hänger med, kan det uppstå spekulationsvärden,förväntningsvärden. Om det i en sådan kommun blir aktuellt med en expropriationär det, som vi ser det, nödvändigt att ge villaägarna ett fullständigt skydd.Därför säger jag tiU viUaägarna att "om er kommun har slarvat medmarkpohtlken så att förväntningsvärden har uppkommit, då måste vi kanske betalaer vissa förväntningsvärden för att ni skall kunna skaffa en hkvärdlg villa. Iså fall gör vi det. Det gör vi av sociala skäl." Då säger ; 1 så faU är det väl rImUgt att geockså andra kategorier samma sociala skydd? Han anför som exempel jordbrukareoch många andra. Ja, men sakförhållandena är väl inte riktigt likartade. Om enjordbrukare bhr utsatt för expropriation av sin mark är det klart att han haranspråk på att få så mycket pengar att han kan köpa sig hka mycketjordbruksmark av hkvärdlg kvahtet för dem, och det får han också med de reglersom är föreslagna. Däremot har han ingen garanti för att han kan köpa sigjordbruksmark i närheten av en tätort, mark som Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen eventueUtockså har förväntningsvärde, och det finns verkligen inte heller några socialaskäl för att utfärda sådana garantier. Det är mycket tal om vad markspekulatlonen ochmarkvärdestegringen egentligen betyder. Låt mig säga i någon mån som ettbemötande av förebråelser att vi har haft för bråttom - att jagser det här som en rätt brådskande och angelägen fråga därför att vi vet attdet ständigt, , sker språngvisa stegringar av markpriserna här och vari landet och att detta våUar svårigheter, VI vet att det pågår ett slagsmål ommarkbitarna där väldigt ofta kommunerna kommer till korta. uppstår nyaskadeverkningar tUl föhd av att lagstiftningen är för svag. Därför är det allmäntsett angeläget att skynda på. Jag skuUe ha varit betydligt känsligare för enannan kritik kritik mot att vi Inte har varit snabba nog, att detta förslagInte har kunnat pressas fram för länge sedan. Men sedan får det hela en extra tyngd när, somcivilministern framhöll, vi nu kommer in i ett ännu intensivareplaneringsskede. Inte bara i kommuner och regionalt utan också på riksplanet,VI får Ju en fysisk riksplan, som kommer att ge människor vissa anvisningar omvilken mark som är den mest attraktiva. Byggnadsföretag och andra får påstatens bekostnad en handbok sitt förfogande, som kan utlösa enmarkspekulatlon som totalt motverkar syftet med riksplanen. Då måste vi ju itid skaffa oss instrument som gör att vi kan stoppa kapplöpningen efter som blir värdefull. Både av allmänna skäl och av dessa speciella skäl somcivilministern har anfört tycker jag att det är viktigt att bh färdig så fortsom möjhgt. Jag skulle kanske ändå Inte ha varit så skeptisk mot herrGrebäck och hans partikamrater, om jag hade trott på föreställningen om 1972som ett alternativ, men kan det röra sig om det? Tittar man på reservationen 1 a, , ser man ju att vad NI efterlyser är en regel av helt annan konstruktion: vi börundersöka saken frän början, utreda den på nytt och remissbehandla på nytt. Detär Ingen rimlig anledning att tro att vi på detta sätt där så många duktigakrafter, bl. a. själv, har varit ute och sökt efter goda Idéerminst , när expropriationsutredningen startade - nu plötsligt, om viväntar tUl 1972, skaU lyckas ha ett fullödigt förslag på bord Istället för propositionen, som gUlar. Jag tror Inte att dennasnillrlkhet, som tidigare utredningar och remissinstanser Inte har lyckatsmoblUsera, skall Inställa sig som genom ett troUslag på grund av några andras förhoppningar. Hen (): Alla som har lyssnat på den här debatten harju nu fått klart för sig om de till äventyrs inte visste det förut att vadvi diskuterar är förslag som syftar till att ge samhäUet, dvs. företrädare förstat och kommun, väsentligt vidgade befogenheter att dirigera och reglera det svenskasamhällets utbyggnad. Kort uttryckt avser aUtså det här förslaget att utsträckaden offenthga maktutövningen på bekostnad av enskUda människors handlingsfrihetoch ansvarsutrymme. Mot den bakgrunden, fru talman, kan det kanske vara lämpligt att som utgångspunkt för ett starkt kritiskt Inlägg peka på dekonkreta, alldeles påtaghga exempel på offentlig planering eller, som detbrukar heta, på en "ändamålsenlig markanvändning" det är ju sådanaord som regeringspartiet alltid använder när vi diskuterar sådana här frågor som åskådliggörs från den plats där vi nu håller på attdebattera. Jag syftar, som alla förstår, på och bebyggelsen på detsom en gång kaUades nedre I . Det finns, tror jag, få ställen I världen, där teknokratlnhar kommit till så renodlat uttryck som I trakten av det hus som en gångbeboddes av en av vårt lands verkUgt stora klassiska konstnärer, humanistenJohan . Vår tids planerare och stadsbyggnadsbyråkrater har justhär rest ett monument över modern stadsbyggnadskonst, ett monument varaktigareän kopparen, för att citera . Och det är 1 varje fall långtvaraktigare, , än den gamla 1700-och 1800-talsbebyggelse som påett decennium har skyfflats bort av grävskopor, också med utplånande av denistidsås som samma planerare ursprungUgen sade sig vUja bevara som axel i dennya stadsdelen.