prot · FU09104 · 1971-12-31 00:00:00 — Rennäringslag, m. m. Förhandhngarna leddes tiU en början av herr tredje 'vlcetalmannen. § 1 Rennäringslag, m. m. Fortsattes överläggningen angående jordbruksutskottetsbetänkande nr 37. Hen HÄLL(s): och samefrågor har verkligen varit etttema i den senaste tidens riksdagsdebatter, har vi att behandla förslagettUl ny rennäringslag. Det är i högsta grad en angelägenhet som handlar just omsamer och deras framtida möjligheter att bibehålla och utveckla sitt näringsfång, I det avseendet måste man hälsa förslaget medtillfredsställelse. I allt väsentligt torde förslaget innebära klaraförbättringar för just samerna och rennäringen. Men jag måste trots detpositiva i propositionen anmäla oro för ett inslag som vittnar om att man ägnatalltför hten uppmärksamhet åt den bofasta befolkningens problem. Främst viUjag emellertid kommentera en del av de motioner som väckts i anslutning tilllagförslaget. Jag vUl återkomma bl. a. tiU den borgerhga flerpartimotio-nen nr1367. I motion nr 1368 som några partikamrater och jag självavlämnat i ärendet har vi velat påtala nödvändigheten att försöka bibehåUaförutsättningar för en harmonisk samlevnad mellan samerna och den bofastabefolkningen. Det finns här i landet många människor som har den uppfattningenatt den bofasta befolkningen betraktar samerna som ett annat slags folk än viandra. Många tror tydligen att samerna utsätts för en förnedrande ochdiskriminerande behandUng. 1 motion görs jämförelser med och med Austrahens urinvånare. Jag vet inte vem som har varit herrTakmans sagesman, men jag har så svårt att förstå att en sådan uppfattning harkunnat vinna sådan tilltro att den kommer tiU tryck i en riksdagsmotion. Jag är inte infödd norrbottning, men jag har mångårigerfarenhet av samvaro och samarbete med samer. I våra samhällen där uppearbetar samer tiUsammans med icke-samer i de flesta yrken: inom sjukvården, iservicenäringarna, i våra gruvor och inom skolväsendet. Jag har aldrig märkteUer hört från någon av dessa samer att de upplever sin tillvaro annorlunda änandra människor. När man nu så intensivt arbetar för att skapa bättrebetingelser för sameminoritetens fortsatta existens måste man enligt min meningta hänsyn till att en stor del av samerna själva väljer att leva och arbeta IsamhäUet som vUken annan människa som helst. Ett uttryck för detta Onsdagenden Rennäringslag, m. m. önskemål är att ett alltstörre antal samebarn väljer att få sin utbildning i den allmänna istäUet för i de speciella nomadskolorna. Vidyrkesskolan i inrättades på begäran en särskild renskötarlinje.Läroplanen utarbetades av lantbruksstyrelsen och SÖ. Denna utbUdning väckteemellertid ett mycket svagt Intresse från samernas sida, och därför gjordeskolstyrelsen en undersökning om orsaken tUl det svaga intresset. Det visadesig att man inte var nöjd med läroplanen, utan viUe ha en läroplan som gavbättre förutsättningar för fortsatt utbildning och framför aUt för ettdifferentierat yrkesval. JagviU, hen talman, ge kammarens ledamöter några exempel som visar att samernainte har kommit i någon strykklass när det gäller samhällets stöd. Förutom attsamerna har de förmåner som tillkommer varje svensk medborgare har de extraförmåner i följande sammanhang: 1, Sameräger rätt att fullgöra sin skolplikt i nomadskolan i stället för i den allmänna . Detta medför bl, a, möjUghet att bo i av staten betalda elevhem, 2, äger att fritt fiska och jaga i våranationalparker även för försäljning. Undantag görs för högvilt, 3, är befriade från skyldighet att betalajaktvårdsavgift enhgt bestämmelse I byggnlngabalken, 4, Enhgt taxeringsförordningen 32 § är samer ickeskyldiga att i självdeklarationen uppta inkomst från renskötsel eller irenskötseln nedlagd förmögenhet. Jag är angelägen att understryka att dettainte betyder att samerna är befriade från skatt, men man har alltså enschablonbeskattning, som är avpassad, som jag uppfattar det, för att tiUmötesgåde krav som detta speciella näringsfång stäUer, 5, Det finns i inskrivningsförordningen en rätt församerna att få befrielse från värnphktstjänstgöring om renskötseln kräverdetta. Sådan befrielse kan man få I sänder, 6, Samema erhåller skatteäterbäring på bränsle tiU desnöskotrar de använder i rennäringen. Denna återbetalning går tiU , som äger rätt att besluta om hur dessa medel skallanvändas, 7, Enligt ett beslut utgår 75-procentigastatsbidrag över kommunerna tlU bestridande av socialvårds- ochbamavårdskostnader för samer. 8, När det gäller samemas bostäder, vUka har berörtstidigare i debatten, har samerna möjlighet att få ett ränte- och amorteringsfrittstående lånebelopp, som är lägst , med undantag för ,där beloppet är . Detta belopp kan man säga motsvarar den insatssom en egnahemsbyggare har att erlägga, 9, Utöver detta har samema specieUa rättigheter somåterfinns i nu gällande renbeteslag och som också kommer att finnas i den lagvi om skall fatta beslut om. DennaUsta gör inte anspråk på att vara helt komplett, men jag har anfört dessasynpunkter därför att det skall ge en bild av att man från samhällets sida Intehar lämnat sameminoriteten åt det oblida öde som många tydhgen tror är fallet. Blandde motioner som har avlämnats i anledning av propositionen -vill jag särskiltuppehålla mig vid den som hen i och representanter förde borgerhga partierna har väckt. Jag märkte att hert här sade att denna motion egentligen har velatvisa vad samema önskar i detta sammanhang. Jag kan förstå att det är ganskabesvärhgt att motivera ett yrkande, som jag närmare viU kommentera, nämUgenyrkandet att all mark ovan odlingsgränsen skall upplåtas åt samerna. Jag är ganska övertygad om att man inte kan överblickakonsekvenserna av ett bifaU tiU ett sådant yrkande. Dess bättre, får jag säga,har utskottet insett detta och har alltså i övergångsbestämmelsema angl-vit hurdet hela skall se ut i awaktan på de andra aktiviteter som pågår isammanhanget. Jag höU på att säga att det förefaller som om hen iVikmanshyttan försöker konkurrera med de verkligt stora historiska namnen närdet gäller att ge förläningar. Däremot hörde jag inte att iövrigt berörde sin motion särskilt mycket. kan det invändas att detta inte är något nytt krav. Detfinns i princip med renbeteslag, men för mig är det en orimUghet skuUe kunna säga att en lagtext skulle göras tiU lag 1971.Då har man verkligen inte tagit särskilt allvarligt på problemet eUer överhuvud taget tänkt på den utveckling som har skett på detta område under aUadessa år. Såvitt jag förstår är det ett yrkande, som om det skuUe bifallas,skuUe få de mest fantastiska konsekvenser. Att Samernas riksförbunds företrädare nu ställer ettsådant här krav tycker jag är en sak, men när pohtiker i denna riksdag, som ärvalda, såvitt jag förstår, för att tillvarata aUa människors intressen, stäUerett Uknande krav, tycker jag att det hela på en gång bhr mycket allvarligare.Det bUr inte mycket bättre av att det fmns representanter för Nonbotten som harundertecknat denna motion. Jag tänker då på Per i Gäddvik, som är enav motionärema. Jag tror mig våga påstå att mycket väl kanförestäUa sig vad ett genomförande av detta krav skulle innebära förNorrbottens framtida utveckUng, Jag skulle, trots att det är tidsnöd, sättamycket stort värde på om motionärerna vUle närmare motivera sitt yrkande. Förmin del anser jag att ett sådant krav som det jag talade om sannerligeninte är ägnat att förbättra relationerna mellan samer och icke-samer,relationer som jag vet I vissa områden kan vara ganska spända och som vi medvår motion har velat göra aUt för att förbättra. Jag sade inledningsvis att jag kände viss oro för ettinslag i propositionen det gäller den paragraf som talar om förlängning avtiden för vinterbetet. Jag delar i princip den uppfattning som kommer tUluttryck i Kungl, Majts förslag när det gäUer annan mark än kronomark, men detkan, så-vitt jag förstår, komma att ställa tiU ganska betydande svårigheter,främst för två kategorier renskötare. Den första kategorin gäller de samer som bedriverrenskötsel på renbetesfjäll. Dessa renbetesfjäll är i huvudsakinringade just av privat mark eller skogsbolagsmark, och där kan det uppståganska stora svårigheter, eftersom även där markägarnas tillstånd krävs. Den andra gruppen av samer är de som bedriver renskötsel iskogsområdet mellan odlingsgränserna och lappmarksgränsen på marker som ärdelvis kronomark och delvis privatmark. Även där skuUe det alltså vid ett uppkommetbehov av förlängning av renbetestiden kunna bh ganska besvärhgt. Rennäringslag, m. m. Rennäringslag, m. m. Jag -vill i det sammanhanget hemställa tUljordbruksministern att man vid den fortsatta handläggningen och vidutskrivningen av följdförfatt-ningarna tiU denna lag skapar det rådrum somerfordras för att se över de praktiska svårigheter som jag här har velatbelysa. Jag vill uttala förhoppningen att man den vägen verkligen skaU kunnalösa de svåra problem som uppstår för just de berörda kategorierna. I vår motion nr 1368 har vi bl. a, yrkat attfjäUkommunemas invånare skaU få tillgång tiU jakt och fiske genom mera generösaupplåtelser. Vi är, som vi säger i motionen, helt övertygade om att sådanagenerösa upplåtelser är möjhga utan att man träder samemas intressen för nära. För gruvarbetarna uppe i malmfälten är friluftshv, jaktoch fiske den mest uppskattade formen av rekreation. Detta beror till mycketstor del på att de har sitt tunga jobb långt nere under jord och därför harstort behov av att komma ut i skog och mark. Jag -viU t. o, m, gå så långt attjag påstår att om förutsättningarna för den formen av rekreation aUvarligtskuUe inskränkas, skulle därmed också i ganska påtaglig grad förutsättningarnaförsämras, både för fortsatt gravdrift och för industrialiseringen i dessaområden. När det gäller den framtida förbättrade industriah-seringen av övre NonlandsInland tror jag att vi Inom samthga partier är överens. Följakthgen bör man slåvakt om möjligheterna, också för de människor som väljer att arbeta där uppe,att få tUlgång tiU just denna form av rekreation. Det vore felaktigt att sägaatt dessa områden i andra sammanhang är helt jämförbara med andra områden ilandet, men jag vUl påstå att vi sätter synnerUgen stort värde på jakt ochfiske som rekreation, och vi viU därför skapa de allra bästa betingelser förmänniskorna att komma ut I skog och mark. Det skuUe vara mycket beklagUgt om dessa behov skulle råkai en sådan motsatsstäUning tiU samernas intressen, att det skuUe uppståförsämrade relationer grupperna emeUan, Jag har tidigare i mitt anförande givit exempel på despeciella förmåner som tiUkommer samerna. Detta får dock inte tolkas som attjag skuUe mena att jag missunnar dem dessa eller att det skulle vara fråga omnågon oskäUg favorisering, Samernas renskötsel och deras arbete över huvudtaget är ett sUtsamt och ofta dåligt lönsamt arbete. Jag vet det; jag harföljt det på nära håU. De tvingas av omständlghetema att bo ytterst primitivtunder sitt yrkesutövande i fjällen. Väder och vind, som de ständigt har attbrottas med, är inte aUtid vänUga makter i den delen av landet. Jag vågar påståendetatt det inte Ugger särskilt mycket av vildmarkslivets romantik över det härarbetet. Det finns exempel på hur människor efter en tids vistelsei fjällen som turister har gripits just av romantiken i samernas hv på de friavidderna och stannat för att arbeta som hjälpare åt någon renskötare, men jagvet också att dessa människor har åkt hem . De har botats från sinaromantiska griller, och det är bra, men de har dessutom kommit hem med enganska klar bild av renskötamas vardag. Den nya rennäringslagen ger samema bättre förutsättningaratt med god lönsamhet bedriva sin näring, och det har vi all anledning attglädja oss åt. En annan nödvändig fömtsättning är att denna näring kankombineras med utveckUngen i övrigt. Vårafjällkommuner har i sin natur värden som kommer att efterfrågas av ett alltstörre antal människor . Det gäUer aUtså att förbereda sig för bl,a, en tilltagande turism. En sådan utveckling bör kunna ske i god samklang medrenskötselns behov av utrymme. Vi har stora markområden att tillgå. Enutveckhng av turism bör kunna skapa förutsättningar för alternativasysselsättningar även för samerna. Det finns goda exempel på detta. Jag vUlbara peka på den turistanläggning som samer utvecklat i Nikkaluokta, Den födersin man. Jag har heller inte hört att den har påtalats som något allvarligthinder för renskötseln i området. Närdet gäller upplåtelser ovan odlingsgränsen har vi i vår motion hävdat att dessafrågor bör handläggas av . Utskottet har inte velat vara med pådetta. Låt mig säga att vi, trots vad utskottet i detta avseende framför,fortfarande tror att vårt förslag är det riktiga. På har manunder årtionden förvärvat rik erfarenhet av handläggning av sådana här ärenden.Nu kommer dessutom länsstyrelserna att utbyggas med ett starkarelekmannainflytande och bör, som vi ser det, lämpa sig sig för att handläggaupplåtelsefrågor även . Viär i kommunerna där uppe oroade för att den nya ordningen kommer att medförasvårare kommunikationer och större svårigheter vid handläggning av dessafrågor, som ofta är av känshg natur. Nusäger lagen att upplåtelsefrågor enhgt 32 § skall prövas av Kungl, Maj:t ellerav den myndighet som Konungen bestämmer. Det är då vår förhoppning att vårasynpunkter skaU tillmätas sådan betydelse att Kungl, Maj:t vid utfärdande avföljdförfattningen tiU rennäringslagen skall beakta vad vi i motionen framfört. Låtmig, hert talman, avslutningsvis säga att vi alla bär ansvaret för attrennäringens utövare ges de förutsättningar som är nödvändiga för att dennanärings utveckhng skaU bU så bra som möjhgt. Vi får emellertid inte glömma bortatt sameminoritetens framtid är starkt beroende av hur väl vi kan få ohkagruppers Intressen att sammanfaUa, till förmån Inte minst för framtida godarelationer. Jagber, herr talman, att med det anförda få yrka bifaU tUl reservationerna 1 och 3och i övrigt bifall till utskottets hemställan. Rennäringslag,m. Det förslag tillrennäringslag som vi diskuterar är säkert ett av denna riksdagsbetydelsefullaste ärenden. Lagen kommer att vara aktuell praktiskt taget varjedag för de människor som sysslar med renskötsel. Den kommer vidare att sättasin prägel på den samexistens som är en natumödvändighet för människorna I detInre av , Där måste finnas livsrum för renskötare och icke-renskötare,för samer och icke-samer. Detmåste vara en bjudande phkt för samhäUet att på allt sätt söka främja enharmonisk samlevnad mellan oUka grapper av människor som nödgas söka sinutkomst i en karg natur, där besökaren hänförs av naturens storslagenhet medanortsborna grubblar över var man kan finna ett objekt för beredskapsarbeten såatt man kan få arbetslöshetens spöke att försvinna åtminstone för . Det är aUtid många Rennäringslag, m. m. avvägandenman måste göra uppe i fjäUvärlden, Den nya rennäringslagen löser ur många synpunkterrennäringens problem på ett tiUfredsställande sätt. Stödet till rennäringen fårfastare former än hitintiUs, något som självfaUet bör hälsas med stor tillfredsställelse.Här har jordbruksministem med reahsm och framsynthet sökt finna former förstödet som utan tvivel tillmötesgår samernas mycket ambitiösa anspråk men somsamhäUet bör kunna acceptera med hänsyn tiU de aUdeles speciella villkor somgäller för renskötseln. Stödet tlU rennäringen bedöms generösare t, ex. i fråga omlönsamhet, som vUlkor för stöd, än vad som är fallet mom jordbruket. Därmed ärdet också sagt att det, såvitt jag kan se, inte finns någon näring i vårt landsom har ett bättre stöd än rennäringen när den nya ordningen träder i kraft. Deekonomiska villkoren har utformats i en generös anda, ett förhållande somjordbraksmlnistem bör uppfatta som ett erkännande för denna del av sin uppgift. Även tillkomsten av samebyn som fast organisation tordevara ägnad att fränxja renskötselns allmänna lönsamhet. Man kan väl förstå deäldre samer som är indivlduahster kanske i högre grad än de unga, när de känneren viss tveksamhet att gå in i vad de uppfattar som ett stöne kollektiv. Menmycket mom renskötseln är redan nu av gemensamhets-karaktär renvaktarstugor,skiljehagar och stängsel för att Inte tala om själva arbetet I renskogen som juredan det är ett typiskt lagarbete. Mot den bakgrunden bör den nya ordningenkunna accepteras av aUa som ett uttryck för tidens krav. Den rennäringslag som antas bhr den tredje i ordningen.Den lag som antogs kom tiU före industriahsmens genombrott i vårt land.Ingen visste då att en febril ekonomisk verksamhet en gång skulle få upplevas ivissa delar av vlldmarksområdet, som i så hög grad tillägnadesrenarna och renbetet. Det var helt naturhgt att mulbetet för renama då gavsdenna prioritet. En liknande situation om än Inte i samma grad förelåg år1928 då vår nu gäUande renbeteslag trädde i kraft. Så trångt som det var iNorrbottens fjällvärld har det aldrig varit. Samernaoch de bofasta var ofta inbegripna i svåra konfhkter på grund av att renarna åtupp de bofastas kreatursfoder på naturängama i skogslandet och fjällvärldensgränsregioner. Då fick samhäUet förordna särskilda förlikningsmän att biläggatvisterna. Då var det Uvets hårda reahteter som sökte placera samerna och debofasta på olika sidor om barrikaderna. Då fanns vUjan på båda sidor att inteförstora motsättningarna, och man kunde håUa aUt inom rimliga gränser. Dåsaknades professionella påhejare utan personhgt ansvar, som det nu finns sågott om. Det är många som hoppas att 1971 årsrennäringslag på ett reahstiskt sätt skall anpassa utveckhngen i övre Norrlandsinland tiU den faktiska situation som vi har. Vakthållningen kringhistoriska traditioner är en sak, levebrödet för vardagsmänniskan i fjäUvärldenär en annan, Männlskoma i Nonbottens inland behöver förvisso frisk luft och kansom andra hänföras av fria vidder, men för att upprätthålla hvhanken fordrasockså annat, nämhgen arbete och Inkomster. Här gäller det I första hand renskötarna,men rennäringslagen Ingriper mycket bestämt ocksåI andra människors förhållanden. Därför måste hänsyn tagas tUl både renskötareoch icke-renskötare, tiU samer och icke-samer, när en god renskötarlag skaUutformas. Upplåtelse- och nyttjanderätten bör exempelvis inte lägga hinder ivägen för Inlandskommunernas strävanden att utveckla ohka aktiviteter, somfrämjar fjällturism och annan utveckhngsbar företagsamhet i dessa trakter.Befolkningen i våra gruv-samhäUen i har rättmätiga behov att söka sigtiU naturen i omgivningarna. Fjällvärldens exklusiva fiskevatten och andrabegivenheter är givetvis det som tiUdrar sig största intresset. Manfrågar sig: Bhr den här rennäringslagen en god lag? Propositionen är en bragrund. Det beror på Kungl. om slutresultatet bhr bra. Lagen lägger iKungl, Maj:ts hand att utfärda de författningar som fordras för att förareformen ut i livet. Om man vid utformningen av dessa författningar tar hänsyntiU våra yrkanden i motionen 1368 kan resultatet bh acceptabelt för allaparter, Idet senaste numret av tidskriften , som också jordbruksministemtidigare har refererat till, omtalas det att samerna har haft en företrädare som i sin tur dessutom har haft två personer I somreferensgrupp - som stått i ständig kontakt med propositionsskrivarna idepartementet. Jag viU understryka att det är gott och väl och ger ossanledning att förutsätta att samemas synpunkter har beaktats i all denutsträckning som varit möjlig. Jag har dock den uppfattningen att om exempelvisen gravarbetare eller en småbrakare från våra fjällkommuner fått vara med idiskussionerna inom departementet hade propositionen vunnit på en sådanåtgärd. JagvUl faktiskt vädja till jordbruksministem att han i det fortsatta arbetet låterbåde samer och icke-samer få bh hörda detta därför att rennäringslagen ochdess följdförfattningar reglerar förhåUandena i fjällvärlden för så lång tidframåt att ingen av oss i denna riksdag torde få vara med om att besluta om enny rennäringslag sedan den nu föreslagna lagen antagits. Genom en stark förenkling av problematiken i den aUmänna debatten harman fått den uppfattningen att samema står på den ena sidan och byråkraternainom riks- och länsförvaltningen på den andra sidan. Psykologiskt har detnaturligtvis varit klokt av vad jag skulle vilja kalla"storstadssamesakkunniga" att lägga upp problemet just så. Vem vUl haförbarmande med byråkraterna, om man kan gynna samema? har varit den tystafrågeställningen. I verkhgheten är det inte byråkraterna varken central-eller regionaladministrationen som kommer i kläm om man krymper hvsrammet föricke-samema i fjällvärlden. Det är i stället arbetama och småbönderna, fjällstuguåbornaoch gmvsamhällenas lärare, läkare, ingenjörer, småföretagare och andra somkommer i kläm fast man Inte låtsats om deras existens. Undergruvkonfhkten antyddes det i ohka sammanhang att detInte var underhgt att gruvarbetama strejkade, eftersom regeringen inte enstiUät dem att jaga och fiska i den vildmark, där de slet fram rikedomar tiUhela nationens bästa. Då var det opportunt att ställa sig på gruvarbetarnassida, tycks det vara hka opportunt att låtsas som om inte gruvarbetamaexisterade längre och att de inte Rennäringslag,m. Rennäringslag, m. m. behövervisas någon hänsyn. Det är sådana intryck jag har fått när jag har läst denborgerliga trepartimotionen och motion. Jag skaU inte häckla minavänner vänsterpartisterna från , som har skrivit på den Takmanskamotionen. Jag ser det som ett olycksfall i arbetet, och jag hoppas att de tardet som en varning för framtiden. Detta är första gången som jag varnar någonför att alltför lättvindigt följa doktoms ordinationer, men jag skulle viljavarna hen medmotionärer för att aUtför lättvindigt följa med honom. Jagvill också allvarUgt varna samerna på en punkt för medicin. Hankan faktiskt ta kål på renskötseln, om hans reservation bifalles och om det-vill sig Illa. -viU att samebyn skaU kunna ägna sig åt vilkaaffärer som helst. Han tycks mena att renskötseln skaU vara säkerhet även förförlustmässiga affärer. Det är klart att byns tillgångar i första hand skallsvara för de förpUktelser som samebyn ikläder sig. Jordbruksministern har gjortsamema och renskötarna en tjänst genom denna awägning. Hen tycks ocksålägga aUtför mycket av arbetslöshetsproblematiken ochtillskottssysselsättningen på samemas ansvar medan statsrådet och utskottet iförsta hand lägger ansvaret där det bör ligga, nämhgen hos de samhälhga organen.Detta innebär inte att samerna skulle uteslutas från Initiativ och praktiskaåtgärder. Tvärtom deras börda blir nu bara mera rimhg. Jag vill också säga några ord om förvaltrUngen, I områdenaomkring och ovanför odhngsgränsen har man de besvärhgaste arbetsmarknadsförhållandenai de två nordligaste länen. Arbetsmarknadsfrågorna kräver en allsidigbedömning, och jag frågar mig om inte de regionala organen är lämpade för dennauppgift. Jag vädjar därför till jordbruksministem att innan ny praxis utformaspå detta område klarlägga dessa frågor ordenthgt. Vi hade också i vår motion tagit upp frågan omrättegångskostnaderna, men med hänsyn till utskottets skri-vning hksom tillden hänvisning som gjorts till den nya expropropriationslagen kommer jag inteatt diskutera den frågan, utan jag förutsätter att de olägenheter som förnärvarande finns kommer att elimineras. Jag har tidigare poängterat betydelsen av att-vi skapar förhållanden som möjhggör en harmonisk samexistens mellan ohkagrupper av människor och innevånare. Jag skall med ett exempel belysa htet avvardagsproblematiken som man upplever den i våra kommuner. Exemplet är hämtatfrån kommun, där man med AMS-medel byggt en väg upp tUl Tjämberg, därsamema har en slaktplats. ansöktekommunen om att få utnyttja vägen för turism. Renarna var då därifrånoch beräknades inte komma ner fönän . Kommunen ficktUlstånd att utnyttja vägen, men man skulle erlägga en rundhg grindslant, 3 000kronor. Kommunen begagnade inte detta tillstånd, eftersom man menade att detskulle bU ett prejudikat, om man började betala. Beslutet uppfattades också sommycket ogint mot kommunen.