prot · FU0976 · 1971-12-31 00:00:00 — Men med tanke på hur angeläget det är att knyta Norrlandoch övriga skogslän fastare samman med landet i övrigt och att visa dessa delarav landet solidaritet och där skapa samma förutsättningar ochkonkurrensmöjligheter som på andra håll ber jag, herr talman, att få yrkabifall tUl reservationen 6 och att få instämma i bifaUsyrkandena tUlreservationerna 3,4, 10, 11, 12 och 13. I dettaanförande instämde i Gäddvik (m). HerrSVENSSON i (vpk): Jag skall börja med att yrka bifaU tiUvpk-reservationer-na - nr 2 och 8. Regionpolitiken i har genomgåtttvå perioder. Den första sträcker sig och fram tiU 1960-taletsbörjan. Den präglas av en kapitalism, som ännu medger småkapitalet ett visstutvecklingsutrymme. Som följd därav begränsas avfolkningsproblemet till de merrenodlade jordbruksdistrikten och drabbar ännu inte stora sammanhänganderegioner. Ett system av subventioner och stöd åt näringar av regional och lokalbetydelse byggs upp. Den officiella politiken har vad man närmast kankarakterisera som en folkUgt-små-borgerlig inriktning. Ännu ärockså större delen av och skogslänen ekonomiskt och befolkningsmässigtexpansiva. innebär en definitiv brytning med dennaidylUska period. Trängd av sina inre motsättningar utvecklas kapitaUsmen motallt högre koncentrationsgrad. Den geografiska effekten av sammanslagningen ikapitalet börjar bli påtagUg. Monopolkapitalet går till aUt häftigare angreppmot det självständiga småkapitalet. Dess utträngande blir av allt störrebetydelse för monopolkapitalets profitutrymme. Ur denna koncentrationsprocessutvecklas också alltmer av parasitära och improduktiva förmer för skapande avekonomisk . Det ständiga övertrycket i efterfrågan iutbyggnadsregionerna, det hektiska konstruerandet och byggandet, öppnar vägenför de stora affärerna och de snabba pengarna. I utflyttningsdistrikten börjarpå motsvarande sätt monopolkapitalet att förbereda den slutgUtiga rovdriftenmot dessa områdens naturliga tillgångar. För att genomföra denna process behöver monopolkapitaletpå ett helt annat sätt än tidigare hjälp från den borgerliga staten. Undertrycket av detta behov anpassar staten sitt ekonomiska handlande och sinofficiella ideologi efter monopolkapitalet. Ur denna situation uppstår densocialdemokratiska ledningens allt öppnare förhärligande av koncentrationensoch omflyttningens påstådda välsignelsebringande effekter och dess spridande avidén om att storbolagens behov också är folkets behov. Ur denna situation växerfram lokaUseringspoUtiska beslut. Det är det beslut som markerarinledningen tiU den nuvarande regionpoU-tiken. Det är det beslut där statenofficieUt förklarar sig vilja acceptera att stora regioner utsätts för kroniskekonomisk och befolkningsmässig försvagning. Det är det beslut, där ca 130 avlandets 270 kommunblock döms till avfolkning, där 2,5 miljoner människor måstebereda sig på att drabbas av allt det som drabbar områden i stagnation ochtUlbakagång. Det är ett beslut, som jämnar vägen för aUa de socialpolitiska ochmiljömässiga abnormiteter som mer och mer karakteriserarkoncentrationsområdena. hade egentligen aldrig tUlfälle att diskutera dekonkreta följderna av beslut. Hela den utredningsverksamhet och helauppbyggandet av det prognossystem som skulle vara vägledande församhällsplaneringen via den s. k. Länsplan 67 skedde i stort sett internt inombyråkratin. fick nöjas med att fatta ett rambeslut, som utgjordebyråkratins fullmakt, och att i efterhand granska och höja små maktlösaprotester mot en redan färdig och verkande produkt. Huvudparten av denna regionalpoUtiska debatt kommer inteatt handla om det system och de mekanismer som obönhörligt driver framavfolkningen, koncentrationen, miljöförstöringen och utplundringen avmänniskorna. I stället kommer den att handla om aUa de statUga åtgärder somvidtas inom ramen för den redan accepterade processen. Alla kommer att sökaövertyga varandra om hur decentraUstiska de är, allt medan de är fullständigt medvetnaom att processen skall rulla vidare. Deras initiativ och argument är skådespelinför otåliga väljare, som allt hårdare känner processens verkningar i hyror,arbetslöshet, försämrad service, ekonomiska och socialmedicinska problem. För alla stödåtgärder, alla länspolitiskahandlingsprogram, aUa förordningar och aUt byråkratiskt kineseri allt dettaär ju inte avsett att förändra den obönhörUga processen av avfolkning i skogslänen eller storstädernasslappa och illa planerade svällande. Lokaliseringsstödet är en tvångsvis uttaxerad gåva från lönarbetarnatill kapitalisterna för att de senare i nåder lokaUserar viss verksamhet tiUstödområdet, som de berövar samma bygder mångdubbelt flerarbetstiUfäUen genom den aUmänna koncentrations- och flyttningsprocessen. Dearbetsmarknads- och lokaUseringspolitiska kostnaderna för den storafolkomflyttningen kan tUlsammans med de extra utbyggnadskostnaderna ikoncentrationsdistrikten uppskattas tUl lågt räknat om året.Det är pengar som lönarbetarna betalar för att bestrida kostnader förkoncentrationen och som monopoUcapitalisterna slipper. Det s. k. lokaUseringspolitiska samrådet i storstadslänenär en byråkratisk procedur, som skapar extraarbete inom administrationen utanatt ge minsta maktpoUtiska befogenheter gentemot de etablerande företagen. Ochde så våldsamt uppreklamerade s. k. regionalpolitiska handlingsprogrammen; vadär det? Ett ofantligt och till improduktivt samlande av statistiskadata i tjocka volymer, försedda med snusförnuftiga kommentarer och av tvivelaktigtkällkritiskt värde. Handlingsprogram, som inte skaU ändra den nuvarandeutveckUngen utan tvärtom befästa den, eftersom de är helt uppbyggda på detidigare länsplanernas befolknings- och näringslivsprognoser. Kring sådana pseudoåtgärder rör sig diskussionen. Båda destora politiska blocken undviker sorgfälligt huvudfrågeställningen, nämligenvad som är grunden till koncentrationen och avfolkningen: klassförhållandenaoch makten över produktionsmedlen. De borgerliga partierna talar visserligen omdecentralisering men skulle aldrig förmå sig till att ens röra vid denekonomiska maktstruktur, vars utveckUngslagar - så länge strukturen existerar gör decentraUseringen omöjlig, förvandlar den tiU en valpolitisk fUction ochett redskap för professioneUa röstfiskare. Socialdemokraterna å sin sida harunder tidigare epoker i utvecklingen befunnit sig i valsituationen attacceptera alla konsekvenser av den monopolkapitalistiska koncentrationen elleratt gripa in mot systemets grundvalar. De har valt det förstnämnda.Ur denna deras underkastelse kommer det sig att representanter föravfolkningsbygderna gång på gång av lojalitet mot partiet och av maktlöshetinför kapitalet röstar för sina egna bygders avfolkning. Den diskussion som här kommer att föras om koncentrationoch decentraliseringsåtgärder är väsentUgen en skendebatt. Koncentrationen ochde partiella decentraUseringsåtgärdema står inte i motsättning tiU varandra.Decentraliseringsåtgärderna är helt underordnade den stora processens huvudlinjer.DecentraUseringsåtgärdema ingår t. o. m. på ett mycket finurligt sätt ikapitalets strävan efter högre profiter. Koncentrationen skapar ennödsituation och ett socialt och lönepoUtiskt tryck i avfolkningsdistrikten.Utflyttningen av vissa verksamheter och företag är ett sätt att begagna sig avdessa regioners trångmål. Man skapar möjligheter tiU extraprofiter både itUlväxtområdena och i avvecklings-områdena. Och partiell lokaUsering i desistnämnda är givetvis fördelaktig så länge den nämligen försiggår i så passunderordnade proportioner, att dessa regioners grundläggande situation iutveckUngsschemat inte förändras.Därför kommer den imponerande pratkvarn som här kommer att snurra inteatt röra grundfrågan, inte att skapa ett enda nytt arbetstillfälle iavfolkningsbygderna och inte att få ett enda nytt träd att växa ibetongslummen. Vi kommunister förkastar detta spel och bekämpar hela densamhällsstruktur, vars utveckUngslagar framkallar den nuvarande utveckUngen istorstäderna och ute i de avfolkningsdrabbade bygderna. Vi agiterar för ett samhälle, där profitberoendet ochkoncentrationstvånget inte längre existerar, där aU makt tillhör de människorsom nu drabbas av processens verkningar, där planerare och forskare mte som nuskaU vara nödsakade att förråda den fria vetenskapen och uppträda som agentersom samlar argument åt de härskande kUckarna, ett samhälle, där det skaU hasatts stopp för rovdriften i skogsområden, där städerna uteslutandeskaU planeras med folkets medverkan och utifrån deras, och inte kapitalets,behov, där affärspalatsen skaU ha rivits och träd i stället ha planterats, däringet barn längre skaU behöva uppleva betongslummens torftighet och övergivenhetensångest. Vi vet att allt större skikt inom befolkningen, både istäderna och i glesbygderna, kommit att betrakta den nuvarande utvecklingen somonaturlig och pervers. Vi vet att folk är i rörelse och böriar förstå demaktpolitiska grundvalarna för sin tUlvaro och sin kamp. Vi vet att politikernafruktar denna folkets självständiga aktivitet mer än någonting annat. De harskäl att göra det. Över den materieUa och sociala nöden i de smäckbyggdaförstadsområdena, över den systematiska förstörelsen av luft och vatten, överden skoningslösa plundringen av avfolkningsområdenas resurser skaU man en gångi det nya samhäUet fäUa mycket hårda domar, domar som drabbar alla dem sommedverkade i att lägga statens handlande tUl rätta för de stora plundrarnasintressen. HerrNILSSON i (c): i anförande skuUenaturUgtvis behöva en genomlysning från saklig demokratisk synpunkt. Hanrepresenterar ju ett samhällssystem och en ideologi, som är starktcentraUstiska och som inte har med de demokratiska värderingar att göra som viföreträder. Detta medför att en diskussion med honom blir ganska omöjlig. Under ett par årtionden har det rått stora motsättningarmellan vårt parti och framför aUt socialdemokraterna vad gäller utformningen avvårt samhälle i centralistisk eller decentralistisk riktning. Detta har tagitsig uttryck i första hand i vår instäUning tUl lokaliserings- och regionsfrågorna.Huvudinriktningen i den socialdemokratiska poUtiken har ju varit centraUstisk.Det har varit en koncentrationspoUtik, medan vår poUtik har syftat tUl attundvika koncentratlon och centralisering. När vi i början förde fram våra idéer på detta område,betraktades de som landsbygdsromantiska och storstadsfientliga. Man ville intelyssna på vad vi egentUgen pläderade för, nämligen att rädda samhäUsservice ochbebyggelse, fritids- och naturmiljöer i avfolknings- och utflyttningsområdena.Det gällde att ge tid åt storstadsutveckUngen och storstadstiUväx-ten så attockså där kunde skapas människovänliga miljöer. i* protokoll 1971. undvikasociala problem såväl i glesbygdsområdena som i storstadsområdena. hade en ledare betitlad"Den glädjande folkvandringen." Det rörde sig om "den glädjandefolkvandringen" från Regional utveckling glesbygderna tUlkoncentrationsregionerna. utgav LO en betydandeprogramskrift, som jag tror också blev ett program för socialdemokraterna under1960-talet och kanske är det aUtiämt. Den har titeln . Programmet var centraUstiskt inriktat. Det ladetyngdpunkten pä rörUghetsfrämjande åtgärder. Det vUle flytta människor tillkoncentrationsregionerna, för att öka nationalprodukten. Så har det varitunder och så är också huvudinriktningen i samhällspolitikenfrån regeringens sida . De motioner och förslag som vi har fört fram för att ändrapå detta förhållande och för att åstadkomma en decentraUstisk politUc haravvisats av socialdemokrater, kommunister, och i vissa fall även av moderateroch folkpartister i någon fråga. har tidigare redovisat vårprincipiella instäUning. Jag skaU därför mte uppta så mycken tid därmed. Mittintryck är emeUertid att socialdemokraterna själva egentligen inte trott såmycket på det vackra tal man ägnat sig åt framför allt i slutet på 1960-talet- för att åstadkomma balans i vårt samhälle genom regionalpoUtiska ochlokaliseringspolitiska insatser. Strömningen i poUtiken och i samhället äroförändrad om inte ännu mera hastig. Trots utlokalisering av statUga verk och trots en någotförbättrad lokaUseringspoUtik fortsätter koncentrationen och centraliseringengenom flyttning av människor. Genom vår politik har viförsökt åstadkomma åtgärder och framlagt förslag tUl åtgärder som skulle hagett storstäderna och expansionsområdena möjligheter tiU ett i varje faUrimligt tempo i sin expansion. De skuUe ha gett avflyttningsområdena en rimligchans till en utveckling och anpassning. Men alla dessa förslag har avvisatsliksom nu sker i inrikesutskottets betänkande nr 7 som vi behandlar . Min tro, herr talman, är att den politik somsocialdemokraterna har fört och aUtjämt för fjärmar socialdemokratin från mångaav dess trogna medlemmar och från många som har stöttsocialdemokratin. Vanligt enkelt folk har faktiskt ofta svårt förstå densystematiska centraUseringspolitik och koncentrationspoUtik som kommer fram iden regeringspoUtik vi debatterar här i . Jag har fått denna uppfattning styrkt av entrebetygsuppsats som några studenter vid skrivit. Man harbesökt människor i en typisk avfolkningskommun, kommun i Västerbottenslän, och ställt frågor till dem - hur de har uppfattat den politik som harförts, hur de har uppfattat LO:s samordnade näringspoUtik och hur de uppfattarregeringens politik. Det är människor från alla politiska partier. Den socialdemokratiska doktrinen har ju varit attflyttning till expansionsregioner ger människorna i fråga större trygghet, bättre valmöjligheter, möjligheter till en utveckling av sina personliga förutsätt ningar som de inte har haft. Det har också varit socialdemokra ternas motiv under beredningen i utskottet, och vi får väl höra det även 74 från denna talarstol . Men vad säger människorna själva, de som är berörda avdetta? De upplever det precis omvänt. Det ger inte trygghet, valmöjlighetereller möjligheter tUl utveckling. Det gäller både människor som står införhotet att flytta och människor som har erfarenhet av flyttning, de som bor påannat håll eUer som har återflyttat. Tvärtom är inställningen till flyttninghos denna senare kategori härdare än hos dem som står inför hotet att flytta. I denna trebetygsuppsats har man också gjort enundersökning om kontaktmöjligheterna meUan medlemmen i gemen och de närmasthögre och de högsta instanserna i organisationerna. Administratörer, ordförandeoch ombudsmän upplever kontakten som mycket god, medan medlemmen i allmänhetupplever den som mycket svår och svår. Detta visar också hur det är distans ivårt samhälle meUan så att säga den vanliga medlemmen, individen, människan ochmånga av våra institutioner. Det är en kontaktsvårighet och en distans somenligt vår mening har förstärkts genom den koncentrations- ochcentraliseringspolitik som regeringen har fört och är den främste företrädarenför i vårt land. Vi har denna tendens inte bara inom arbetamas fackUgaorganisationer utan praktiskt taget inom hela förerungslivet. Det är någontingför oss var och en att uppmärksamma. Genom storavdelningar, kommunsammanslagningar,sammanslagningar i näringsUvet och i det politiska arbetet har det i många fallblivit större distanser och kontaktsvårigheter mellan människor trots attkommunikationsmöjligheterna rimUgtvis borde vara bättre . poUtik syftar tUl ett decentraliserat samhälledär man skall komma till rätta med dessa svårigheter, vUka borde varaöverkomliga med de kommunikationsmöjUgheter som vi har i olika avseenden. Detborde vara möjligt genom att så långt som möjligt decentralisera vårtnäringsliv geografiskt, lokalmässigt decentraUsera bebyggelse, vUket bordege bättre val av miljöer, decentralisera beslutanderätt så att människor igemen får större möjligheter tiU kontakt med förtroendevalda och öva inflytandesamt genom att delegera beslutanderätt i organisationer och inom näringslivet.Denna principiella inställning avvisas av regeringsmajoriteten, stödd avvänsterpartiet kommunisterna, det kvarstår som ett faktum oavsett vad herrSvensson i säger. Det behövs enligt vår mening en annan huvudinrUctningav politiken mot ett mer decentraliserat samhälle. Måhända var den tidningsartikel som LO:s andre ordförandeherr skrev i en vårens första svala. Artikelnåberopades också alldeles av . åsikter ochförslag i artikeln överensstämmer såvitt jag förstår helt och hållet med demsom har framfört tUlbaka. Han har uttalat sig iegenskap av landshövding. Månne är det en nyvunnen frihet som han känt när hanhar varit så frispråkig - en frispråkighet som man tycker är aUtför sentpåtänkt. Man måste säga att det är synd att inte får fortsättaatt arbeta inom LO som ju är en mycket stor maktfaktor i vårt samhälle. säger att vi behöver en effektivareregional- och lokaliseringspolitik. Vi har inte utnyttjat konjunkturen iregionalpoUti- Vihar för svaga styrinstrument. Han påvisar hur den goda konjunkturen haftkortare varaktighet i och varit svagare där än i övriga . Hanpåvisar hur högkonjunkturen har ökat flyttningen frånskogslänen och hur lågkonjunkturer har minskat flyttningen att Regional utveckling det är sugetfrån expansionsregionerna som har åstadkommit flyttningen i första hand. Den minskadearbetslösheten i skogslänen under högkonjunkturen beror faktiskt av den ökadeflyttningen därifrån och inte av ökade sysselsättningsmöjUgheter. Denna uppbromsning av utflyttningen anserherr vara tiUfällig och jag instämmer i det. Han pekar på att underåren 19681970 har lokaUseringspolitiken skapat meUan 6 000 och 7 000arbetstiUfäUen. har 34 000 personer flyttat ut från skogslänen,och storstäderna har ökat med omkring 85 000 personer, varav ungefär hälften Invandrare. slutsats blir att det är aUdeles nödvändigtmed en konkret målsättning för vår regionalpoUtik. Det är vad har sagtunder . Vi får hoppas att Länsplan 70 nu skall ge en sådan målsättningsom vi har förväntningar på. Jag är dock mte helt säker. säger också att de medel som har använts,nämUgen subventioner för att locka företag, har varit aUtför svaga och gett ettmagert resultat. Det räcker inte, förklarar han, med att bara vidtaga åtgärderi ena ändan av landet. Man måste bromsa storstadstUlväxten. Det är ju det somvi har sagt . Vi har framfört krav på etableringskontroU. Men, herrtalman, då måste man ha en konkret målsättning att kontroUera emot, och denmålsättningen har vi inte. Vi har framfört tanken på investeringsavgifter, attföretag skuUe betala sina egna rekryteringskostnader för arbetskraft iexpansionsregionerna det har alldeles belyst och attföretagen skall betala de högre samhällskostnaderna i expansionsregionerna.Det är inte alls några radikala förslag utan våra "normala"centerkrav i enlighet med vår ideologi och vår målsättning medsamhällspolitiken att skapa ett decentraUserat samhälle. Vi har tagit en klar ståndpunkt i denna fråga och vi ärdet enda parti som har gjort det i praktiken, t. ex. i fråga omStorstockholms regionplan. Om socialdemokraterna fortsätter denna politik medcentralisering, tror jag att man fjärmar sig alltmer ifrån den stora opinionen.Det kan ju Inte gagna dem själva, men måhända sitter regeringspartiet fast iden ideologiskt grundade centraUseringspoUtUc som jag anser att all socialismInnebär. Vad LO;s andre ordförande således har sagt är ju detsammasom framförts i gamla centermotioner och som socialdemokraterna nu tiUsammansmed kommunisterna förmodligen skaU avslå fram eller . Det ärändå uppmuntrande för oss att vi i likhet med vad som gäller frågan om sänkt pensionsålder aUtmer tycks få stöd från aUt större Jag har sagt att LO är en stark maktfaktor och jag troratt aUt större grupper inom den stora, starka och betydelsefulla 76 organisationen är inne på vårlinje. Jag tror att om socialdemokraterna skall ha ljusa tideratt se fram emot så måste man också inom det partiet ändra sig i en meradecentraUstisk riktning. Det finns även tecken på att så sker. Jag skallnu, herr talman, beröra några reservationer. Jag tar först upp reservationen 10. Den berör frågan om enutsträckning av det allmänna stödområdet. Sakförhållandet är ju att närregeringen föreslog gränserna för det aUmänna stödområdet lämnade man vadbeträffar utanför stödområdet tre eller kanske det var fyrakommunblock med en starkt tiUbakagående befolkning, bl. a. och Ludvikakommunblock. Dessa har förlorat 8 000 människor. Enligtvår uppfattning står denna gränsdragning i strid med målsättningen för deaUmänna principerna för lokaliseringspolitiken. 1 motion 1105, undertecknad av representanter för ,socialdemokraterna, och , yrkas att och Ludvikakommunblock skaU ingå i allmänna stödområdet. Jag finner mycket starka skäl fördetta. I reservation 11 behandlas frågan om åtgärder iVindelälvsområdet. bevarande har ju varit föremål för många ochintensiva diskussioner. Det tog väldigt innan regeringen bestämde sigför hur man skulle göra. Under den tiden förhöll sig enskilda, företag ochkommuner avvaktande i sina satsningar och i sina dispositioner av olika slag.Man kunde helt enkelt inte planera och satsa, när man mte visste hur framtidenskuUe bli. En viss förlamning har därför följt, en förlamning som i den nedredelen av Vindelådalen i varje fall är minst Uka hård som . En realistisk bedömning av situationen i området är attVindelådalen befinner sig i ett betydligt sämre läge än motsvarande områden medutbyggda älvar. En utbyggnad ger ju penningersättningar som utgör injektioner iområdet. Det gäller inte minst turismen i fjäUregionerna. Det byggs bra vägar,längs älven och broar över den. Stadigvarande arbetstUlfäUen tillkommer ocksåäven efter en utbyggnad. Det är effekter vid sidan av den sysselsättningseffektsom är temporär . pågår en turistutredning som väl snart skall lägga framett förslag, vars resultat närmast kommer att att beröra fjällområdet. Helaområdet från kusten upp mot fjällområdet är aUtså enligt min mening i ettfortsatt och ännu hårdare förlamningstillstånd än tidigare, bl. a. på grund avatt regeringen inte synes bry sig om vad har uttalat i frågaom utbyggnad. Jag har tidigare uttryckt min inställning i denna frågaså, att kommunerna och näringslivet i detta område inte har råd med en outbyggdälv, medan landet i sin helhet kan ha råd och intresse av att bevara älvenoutbyggd, I detta sammanhang vUl jag erinra om vad allmännaberedningsutskottet uttalade , vUket senare blev riksdagensbeslut; "Enligt utskottets mening bör med tanke på att Vindelälvensbevarande kan betraktas som en riksangelägenhet önskvärda och beståendelokaUseringspoUtiska åtgärder vidtagas." Detta uppfattade befolkningen iområdet och jagtror också i stort sett i hela landet som ett förpliktande uttalande frånriksdagen. Men regeringspartiet vill nu inte vidkännas detta, och det tyckerjag är anmärkningsvärt, och jag är sannerUgen inte ensam om den meningen. Även i denna fråga tror jag att regeringspartiet ochregeringen fjärmar sig ifrån den vanUga enkla medborgarens uppfattning. Enligtmin mening bör även ett sådant här riksdagsbeslut behandlas som en reaUtet avregeringen. Den situation som har uppstått är i princip av samma slag sombeslutet att inte bryta malm i Stekenjokk, nämligen orsakat av regeringsbeslut.Jag frågade industriminister om hans principiellainställning i denna fråga och om det fanns någon principiell skUlnad iregeringens ansvar beträffande Vindelådalen och i fallet Stekenjokk. Hansvarade, vUket fmns angivet i protokollet, att det finns ingen prmcipieUskUlnad. vill jag ställa samma fråga tiU i Östersundsom är utskottets talesman: principieU skUlnad finns det meUan Stekenjokkoch Vindelådalen? I fallet Vindelådalen finns dessutom ett riksdagsuttalande omåtgärder, som regeringen och det socialdemokratiska partiet går emot, liksomkommunisterna. i vårt län har gjort sig påmint tillregeringen och även till i den här frågan. I motion nr 1134påpekas vissa förhållanden som jag anser är fakta i det här "målet".Det skaU bli intressant att höra om i har någonting attgenmäla beträffande vad som redovisas på s. 11 i motionen 1134.