prot · FU09100 · 1971-12-31 00:00:00 — kan vi på ettannat och bättre sätt genom kommunindelningsreformen planera för var vi skaUbygga bostäder, var vi skaU tillgodose fritidslivets intressen och var vi skalltillgodose behovet av industriområden. Vi kan arbeta inom hela den nya storakommunen. Ofta kan vi åstadkomma just den utveckUng som säger bör eftersträva genom att man kanske utvecklar små, tidigare befintUgatätorter i den nya kommunens periferi. Man kan uppnå en Ang. ökade möjligheter till bosättning på landsbygden bättreboendemiljö och öka möjUgheterna för människorna där att erhåUaUkvärdig service som övriga medborgare, AUa dessa överväganden sker nu ute i våra kommuner medstöd av en planering som stimuleras av statens planverk. Vi kan gärna utväxlahandUngar, och jag. Han kan av mig få exempel på detutredningsarbete som statens planverk bedriver. Jag vågar påstå att också detär värt att studera. Jag kanske tiU slut får erinra om, , att denkommunindel-ningsreform som och hans partivänner inte tyckte det varså särskUt bråttom med att fuUfölja nog kommer att vara det mest verksammamedlet när det gäUer att uppnå de bättre möjUgheter tUl valfrihet iboendemiljön som eftersträvar och som också jag tUlskyndar men medaUa de reservationer som man måste tiUfoga i fråga om de kommunalekonomiskaresurserna. Framför aUt gäller det att se tUl att medborgarna, oberoende av varde bor i vårt land, skaU ha tiUgång till den samhälleliga välfärd som vigemensamt kan utveckla. Hen (): Genom det sista inlägget tycker jag attcivUministem och jag har kommit Utet närmare varandra . Det är intepå något sätt mm avsikt att skapa motsättning meUan de gruppbebyggelser jagpläderar för och de tätorter som vi nu har, utan de förra skulle snarare utgöraen komplettering tUl tätorterna. De bebyggelsecentra som jag avser skuUe Uggapå pendlingsavstånd tiU tätorterna, vara beroende av den service som tätorternabjuder och beroende av de arbetstillfällen som kanske inte aUs erbjuds därutemen som finns i tätorten. Men det innebär en valfrihet för de människor somhellre vUl bo på det sättet än bo I den mer koncentrerade bebyggelsen itätorterna även de ganska små tätorterna. Det finns många som vill ha denmöjhgheten, och jag tycker att de också skaU få bo pä det sättet. Vi har mte från vårt håll motsatt osskommunindelningsreformen, men vi ansåg att man frivilUgt skuUe gå in för nykommunindelning vUket skett i stor utsträckning. Vi har aUtså motsatt osstvånget, vi ville ha frivUUghet och valfrihet. Men det är klart attkommunindelningsreformen ger stöne möjUgheter när det gäUer att utveckla de tankegångarjag har fört fram. Jag tyckte ändå att civUministem i slutet av sitt anförandegick mig tUl mötes i viss mån, när han sade att man mycket väl kunde tänka sigatt de stora kommunerna satsade även på mycket små tätorter. Det är emellertidmöjUgt att våra önskemål om storleksordningen är olika. Jag är inte heUer övertygad om hurstora bebyggelsegrupper det skaU röra sig om. Jag har anfört att jag självtycker att 20-30 egnahem skulle vara lagom, men det är just den frågan jag viUatt någon statUg myndighet - tiU kommunernas tiänst skulle sätta sig ned ochfundera över, I interpeUationen har jag påpekat att det finns studieobjekt somkan användas för det ändamålet; det existerar redan bebyggelsegrupper av dethär slaget. Jag skall bara ge ett enda exempel, vilket väl även statsrådet som Uksom jag är sörmlänning - känner tUl, nämUgen en Uten bebyggelse ute vidRåby. Den motsvarar mycket väl vad jag menar med en sovby eller mindregruppbebyggelse. De människor som bor där har sitt arbete på annathåU; de flesta pendlar in tlU , förmodar jag. De bor aUtså ute i envacker natur och har anknytning tiU bygden och dess jordbruk. Jag tror attmånga vill bo just på det sättet och jag anser att man i mycket störreutsträckning än man nu gör borde öppna möjligheter därtUl. På den punkten bordestatsmakterna och civilministern kunna påverka utveckUngen genom att gekommunerna upplysningar om hur de på lämpUgt sätt skuUe ordna sådan här bebyggelse. Jag tackar för det svar jag fick i civilministerns senasteanförande och konstaterar att vi som sagt kommit varandra Utet närmare äntidigare, men att jag ändå inte fått konkret svar på den fråga som jagursprungligen ställde i min interpeUation, nämligen om civilministern vUlmedverka till att "bl. a. genom utarbetande av modellplaner förgruppbebyggelser ökade möjUgheter skapas för ett mera decentraUserat boende såatt landsbygdens uppenbara fördelar som boendemiljö bättre kan utnyttias". Ang. ökade möjligheter tiU bosättning på landsbygden Hen (): Jag har begärt ordet i den här debatten därföratt interpeUanten, , har tagit ett exempel från min hemkommun.Vingåker, Rent principiellt kan jag hålla med om att detligger mycket i att man skaU göra det möjUgt att bygga mindre tätorter pålandsbygden. Men just det här exemplet är - såvitt jag kan förstå av minaerfarenheter som kommunalpoUtiker i - rätt illa valt. Avsikten skulleaUtså vara att bygga upp en helt ny tätort när vi redan förut har, låt mig tiUkammarens protokoU läsa in namnen på de tätorterna i vår kommun: Baggetorp,Gropetorp, och Läppe, för vUka vi ännu mte lyckats klara vatten- ochavloppsförhåUandena fuUständigt. Vi har aUtså inte hittUls lyckats ge de småtätorterna fuUständig service. Det kan emellertid som sagt Uggamycket i det resonemang som för. Jag har principieUt sammaståndpunkt som , att vi givetvis skaU ge de små tätorterna en chansmot centralorterna, och jag har framför aUt fört fram de tankarna i mittkommunala resonemang hemma. Men jag tror inte att vi skaU bygga upp helt nyasådana tätorter. Och jag kunde inte underlåta att begära ordet, eftersom justdet exempel som har valt är synnerUgen olämpUgt, Där det finns småtätorter, som redan har börjat utvecklas, skaU vi givetvis använda dem,eftersom man där kan få ut de fördelar som omnämns i interpeUationen. Först närvi har kommit så långt att dessa tätorter bUvit utbyggda och fått en något sånär tiUfredsställande service kan det finnas anledning att leta fram områdenför nya tätortsbUdnmgar. Den erfarne kommunalmannen har på ettövertygande sätt med det exempel använde i sin interpeUation bevisatriktigheten av det resonemang som jag försökte föra. Det kan ju inte bli frågaom att vi skaU lösa de här problemen enbart på det sättet som harönskat i sin interpeUation, nämUgen så att den nybebyggelse som vi behövergenomföra på landsbygden, tiU varje pris skall förläggas utanför de befintUgatätorterna. Det gäller, som här har Ang. ökade möjligheter tiU bosättning på landsbygden sagt, attta till vara de möjUgheter tUl utveckUng som kan finnas i redan befintligatätortsbUdningar och framför allt att se tUl att det bUr kommunalekonomisktmöjligt att utveckla dem på ett riktigt sätt. Enligt min mening har alltså på ett övertygandesätt bidragit till att belysa vad jag anser vara mest angeläget: en bättreöversiktsplanering. Vi får allt bättre instrument för en sådan översiktsplanering,den StatUga myndigheten, statens planverk, gör också betydelsefulla insatserför att underlätta för kommunerna att verkUgen nå goda resultat i sinplanering. Hen (): Det ena goda förskjuter väl inte det andra.Jag tycker att det är självklart att man skaU satsa på de centralorter somfinns - både större och mindre - och jag menar att man där det är lämpligt avlokala skäl skall ge möjUghet tUl en sådan gruppbebyggelse som jag har tänktmig. Jag viU emeUertid säga att anledningen tUl att jag tog uppdet av mig redovisade exemplet inte var att just den platsen var lämpUg försådan bebyggelse. Jag gjorde det därför att den skiss som har gjorts upp ochdet arbete som där är nedlagt visar just vad jag åsyftar. Jag kan inte nubedöma om det är lämpligt att bebyggelsen skaU Ugga just på den platsen. Men jag tror ändå att civilministern kommer att varaintresserad av att studera de planer som där gjorts upp. Man har där frånsamhället redan satsat en hel del på naturvård, och jag menar att det i principvore lämpligt att anknyta en bebyggelse av detta slag till områden där statenändå, av andra skäl, satsar mycket pengar. Jag kan inte finna att dessa Intressen skulle stå i stridmot varandra, utan jag menar att man skaU satsa på både det ena och det andra.Det ligger väl i linje med talet om valfrihetens samhälle att man skaU erbjudamänniskorna möjligheter att bo på det sätt de önskar. Jag har en Uten misstanke, nämligen att herrHedin kanske trots allt inte har varit en aUtför aktiv kommunalman, ty i så faUskulle säkerligen hans erfarenhet ha tvingat honom att göra samma reservationersom gjorde. Hen (): Jag har varit en ganska aktiv kommunalman, ochjag vUl i detta sammanhang hänvisa tiU det andra exemplet, som var ett reeUtfaU, nämUgen Råby. Där har kommunalmän satsat på en typ av bebyggelse som heltöverensstämmer med vad jag pläderar för. Överläggningen var härmed slutad. Herr statsrådet erhöU ordetför att besvara hen Josefsons i Arrie (c) framstäUda interpeUation,nr 119, till herr justitieministern, och anförde: Hen Josefson i Arrie har frågat chefen förjustitiedepartementet om han har uppmärksammat det minskade intresset förpohsutbildning och vilka åtgärder han ämnar vidta för attstimulera intresset för poUsutbUdningen. InterpeUationen har överlämnats tUlmig för besvarande. Antalet sökande till poUsmanskarriären har minskat underde . Under /68 uppgick antalet sökande till över 2600, varav ca 550 antogs. För innevarande budgetår är motsvarande siffror ca I150 och ca 480. Rekryteringsläget inom poUsväsendet har sålundaförsämrats. Detta sammanhänger erfarenhetsmässigt med arbetsmarknadsläget istort. Vidare torde den osäkerhet som har rått angående poUsmännens arbetsförhållandenoch anstäUningsvUlkor ha medverkat till det uppkomna läget. Det finns anledninganta att vidtagna organisatoriska förbättringar och slutförandet avavtalsförhandUngarna kommer att Inverka gynnsamt på rekryteringsförhåUandenainom poUsväsendet, RikspoUsstyrelsen som har fått personalförstärkrung förarbetet med rekryteringsfrågor har tagit oUka initiativ till ökade insatserför rekrytering av poUsaspiranter och planerar ytterligare åtgärder för att ökaintresset för polismansyrket. HenJOSEFSON i Arrie (c): Jag tackar statsrådet för svaret på mininterpeUation, Med särskild tUlfredsstäUelse noterar jag vad som sägs i slutetav Interpellationssvaret, nämUgen att rikspoUsstyrelsen har tagit oUkainitiativ tiU ökade Insatser för rekrytering av polisaspiranter och planerarytterUgare åtgärder för att öka intresset för poUsmansyrket, Det är glädjande att man nu börjat vidta åtgärder för attstimulera intresset för poUstjänsten, men det är ändå ett faktum att intressetunder varit klart sjunkande, och jag måste beklaga att man intetidigare försökt vända utvecklingen. Under innevarande budgetår har man inteens kunnat fylla den ram som beräknats för nyintagning av elever vidpoUsskolan. Maj:ts bemyndigande skulle under detta budgetår antas600 elever, men enligt vad som framgår såväl av svaret som av interpeUationenhar man inte antagit fler än ca 480 eller av det beräknadeantalet. Jag är något förvånad över att statsrådet som enförklaring tUl svårigheter med rekryteringen anger förhåUandena påarbetsmarknaden. och Utet tUl har ju inteefterfrågan på arbetskraft varit så pressande att det kan vara någon specieUanledning till rekryteringssvårigheterna. Ovissheten på grund avavtalsförhandUngarna har ju gällt praktiskt taget hela arbetsmarknaden, men detär klart att den satsning som sker på låglönegrupperna kan göra polisyrketnågot mera lockande. Men frågan är om man inte måste vidta mera omfattandeåtgärder för att stimulera intresset för poUsens arbetsuppgifter och yrke. Ang. tillständs-ärendenas prövning enligt miljöskyddslagen Rentallmänt är det angeläget att aUmänheten inser värdet i poUsens uppgift och attpoUsens uppgift är, som jag sade i interpeUationen, att betjäna aUmänheten medråd och anvisningar, att upprätthålla ordning och reda samt att slå vakt omrättstryggheten och laglydnaden. Bättre information om poUsens svåra uppgiftoch en bättre Insikt om att poUsens främsta uppgift är att tjäna aUmänhetenskulle utan tvekan betyda väsentUgt för polisyrkets popularitet. Jag anser förmin del att man något försummat informationen om poUsens uppgift, eninformation som borde komma alla, inte minst den unga generationen, till del.PoUsens kontakt med skolan och utbUdningsanstalterna är en naturUg väg somborde utnyttjas. När man ser på antalet sökande tUl poUsskolan finner manatt endast av de sökande antagits. Jag har, dock utan framgång,försökt få besked om vad som är motiveringen till att inte flera av de sökandehar ansetts kvaUflcerade. Därför vlU jag stäUa frågan tiU statsrådet; Hur stordel av de icke antagna har avvisats på grund av fysiska skäl? Bör man inte,därest rekryteringssvårigheterna består, något mjuka upp de fysiska krav som nustäUs? Överläggningen var härmed slutad. tillståndsärendenas prövning enligt miljöskyddslagen Herr statsrådet erhöll ordet för att i ettsammanhang besvara dels hen () framställda interpeUation,nr 121, tiU herr justitieministern, dels ock () i kammarensprotokoU för intagna fråga, nr 246, tUl herr justitieministern, ochanförde: Hen har frågat chefen förjustitiedepartementet om han är beredd att vidta sådana ändringar i gällandemiljöskyddslag att en aUsidigare bedömning av anhängiggjorda tillståndsärendenmöjhggörs, om han är beredd att låta utreda sakägarnas rättsUga och ekonomiskaställning i tiUståndsärenden, som handläggs av koncessionsnämnden förmiljöskydd, samt om han är beredd att göra en översyn av organisationen förtillståndsgivning enligt miljöskyddslagen. Vidare har frågat chefenför om han anser att man vid prövning enhgtmiljöskyddslagen kan ta hänsyn till olägenheter av föroreningar, som kan drabbabefolkning, bebyggelse och markområden i andra länder, t. ex. våra nordiskagrannländer. EnUgt faststäUd ärendefördelning ankommer det på mig att besvaradessa frågor. Jag hemstäUer att få göra detta i ett sammanhang. Den nya miljöskyddslagen har varit i kraft sedan den I juU1969. Såsom framhöUs vid dess tiUkomst måste en lagstiftning som skaU tiUämpasi fråga om både storimmlssioner och små enkla störnlngsfaU och som dessutomskaU behåUa sin aktuaUtet i den snabba utveckUngen inom forskning, teknik ochekonomi bU relativt allmänt håUen. Givetvis är det under sådana förhåUandenutomordentUgt viktigt hur reglerna tUlämpas. Det är naturUgt att deerfarenheter som har kunnat vinnas av denna tiUämpning ännu är begränsade, meni stort sett kan man säga att lagen harinfriat de förväntningar som ställdes pä den vid dess tillkomst. Beträffande de frågor som har tagit upp isin interpeUation vill jag framhålla att frågan om ersättning för sakägaresrättegångskostnad behandlades uttömmande vid lagens tiUkomst. Jag är inteberedd att frångå den bedömning som gjordes då. När det gäller den av aktualiserade frågan omrruljöskydds-lagens tUlämpning i internationeUa förhåUanden vUl jag säga attvår allmänna instäUning tUl nuljövårdsfrågor gör det naturligt att hänsyn tasockså till olägenheter i andra länder av miljöfarUg verksamhet i Sverige.Miljöskyddslagen lägger inte hinder i vägen för ett sådant hänsynstagande. Detfår anses stå i överensstämmelse med lagens syfte att skador som kan befarasuppkomma i ett annat land beaktas vid tillståndsprövningen. Hithörande spörsmålfår emellertid närmare bedömas av de rättstilläm-pande organen. Jag kan inte idenna ordning ge några anvisningar för rättstiUämpningen. I den mån praxisskulle visa att miljöskyddslagen inte ger tUlräckUga möjligheter att ta hänsyntUl miljöintressen utanför vårt lands gränser står två vägar öppna: antingenatt reglera frågan på grund av överenskommelser med berörda länder eUer attkomplettera miljöskyddslagen med nya bestämmelser. Ett ställningstagande tUl eventueUa förstärkningar avmiljöskyddet på denna punkt kan lämpligen ske i samband med en mera allmänöversyn av miljöskyddslagen. Därvid kan också de övriga frågor som herrDahlgren har tagit upp i sin interpeUation bU föremål för bedömning. Jag anser emellertidatt man bör awakta ännu en tids erfarenheter av lagtUlämpningen, innan fråganom en översyn tas upp. Ang. tillstånds-ärendenas prövning enligt miljöskyddslagen HenDAHLGREN (c); Det är med beklagande som jag konstaterar att statsrådetinte är beredd att vidta omedelbara åtgärder för att möjUggöra en allsidigarebedömning av anhängiggjorda tUlståndsärenden i koncessionsnämnden eUer för attförbättra sakägarnas rättsUga och ekonomiska stäUning i tUlståndsärenden somhandläggs av koncessionsnämnden. 1 svaret på den senare frågan säger statsrådet medhänvisning tiU att saken behandlats uttömmande vid lagens tillkomst, att haninte är beredd att frångå den bedömning som då gjordes. Det är riktigt attfrågan om sakägarnas möjlighet att erhålla ersättning från sökanden för sinakostnader behandlades vid lagens tillkomst, men det är angeläget att i dettasammanhang påpeka att det fanns en betydande opinion för att sakägarnasstäUning i det avseendet borde förbättras. Till den kretsen hörde exempelvis lagrådet som bl. "Förslaget kan här medföra att en sakägare, som vetatt han inte får ersättning för sina kostnader, finner det klokast att ge upp,utan att ha fått sina synpunkter och krav effektivt framförda. Att utredningensålunda bUr mindre fullständig beträffande ett enskilt anspråk, kan visa sigvara en brist i ärendets behandUng över huvud taget. Att få en god och aUsidigutredning i dessa ärenden utgör också ett betydelsefullt allmäntIntresse." Lagrådetvar inte ensamt i sin bedömning i en motion från några 6 protokoU 1971. Ang. tillståndsärendenas prövning enligt miljöskyddslagen centerpartisterpåtalades behovet .av ersättningsbestämmelser. 1 reservationen 3 tUl tredjelagutskottets utlåtande framfördes samma uppfattning, och den delades avdåvarande socialdemokratiske gruppledaren i andra kammaren som talade för ochröstade med reservationen. Vad lagrådet och reservanterna befarade har inträffat -de erfarenheter som vunnits av nuvarande rättsordning understrykerbehovet av att sakägarnas rättsUga och ekonomiska ställning bUr föremål föröversyn. Det gäller både deras ekonomiska möjUgheter och deras möjligheter attfölja ärendets gång genom att få tillgång till handlingarna. Inte minst behöverfrågan om tillgången till koncessionsnämndens material i ett tillståndsärendebeaktas. Möjligheten att erhålla kopior eller avskrifter av inlämnade inlagorär av väsentlig betydelse. I båda dessa avseenden - rättsliga och ekonomiska finnsdet plats för initiativ från regeringen för att bättre tUlgodose berättigadesakägarintressen. Detta är en rättssäkerhetsfråga, herr statsråd, där denenskilda människans chans att göra sin röst hörd mot storindustrin och i vissafaU mot staten helt beror på om hon har en sådan status att hon tål deekonomiska påfrestningarna. Principen om fri rättegång borde gäUa även i dessafaU. Som svar på mina två andra frågor säger statsrådet att manbör avvakta ännu en tids erfarenhet av lagtUlämpningen innan frågan om översyntas upp. Med tanke på att miljöskyddslagen inte varit i kraft längre än frånden I juU 1969 kan det naturligtvis vara en skäUg bedömning. Man bör emeUertiduppmärksamma att tillämpningen av en lagstiftrung snabbt bUr prejudicerande ochatt man därför inte kan vänta sig någon annan erfarenhet än den som grundas påde första utslagen. Jag viU belysa denna tankegång med mitt exempel i självainterpeUationen. Jag anförde i denna att koncessionsnämnden hade framhålUtatt tillgången på vedråvara inte lagUgen torde kunna tillmätas betydelse vid enprövning av en skogsindustrianläggning enUgt miljöskyddslagenstiUåtUghetsregler. Ett sådant uttalande från koncessionsnämnden måste väl, herrstatsråd, tillmätas prejudicerande betydelse. Man kan således inte förvänta sigatt nämnden skall frångå ett sådant ställningstagande. Om man då anser attlagen, som ger utrymme för ett sådant uttalande, behöver ändras, tycker jaginte det finns anledning att hänvisa till att lagen inte varit i kraft så långtid att man hunnit få erfarenheter av rättstillämpningen, I denna fråga - ochdet finns säkert fler har vi fått tillräcklig erfarenhet avkoncessionsnämndens tolkning av lagen. Den borde därför kunna omprövas itillämpUga delar. Jag framför mitt tack för att statsrådet svarat menbeklagar att statsrådet inte har funnit skäl att i något avseende överväga enändring av den gällande miljöskyddslagen. HenTOBE(fp); Jag ber att få framföra mitt tack tillstatsrådet för svaret. Det var utförUgt för att vara ett svar på enenkel fråga. Det var naturUgtvis inte uttömmande, eftersom frågan gäller en saksom det väl inte går att svara helt klart på. Men jag skulle vilja kommenterasvaret Utet ändå. Vatten- och luftföroreningar vet inga gränser och kanskeinte bullret heller i viss utsträckning. Vi har mer och mer uppmärksammat attmiljövårdsfrågorna är internationella, och inte minst genom svenska initiativhar de kommit fram i ohka internationella organ. Vi har nästa åroch vår delegat har tagit upp vissa problem i . På min fråga svarar statsrådet att hänsyn kan tas till deinternationella problemen, eftersom miljöskyddslagen mte lägger något hinder ivägen. Det är inget positivt uttryck, men det är i aUa fall ingen begränsning idet. Hela systemet i lagens uppbyggnad är emeUertid grundat på utlåtanden frånsvenska myndigheter och det är svenska sakägare det gäller. Jag tycker att detär Utet svårt att hänvisa utveckhngen här till rättspraxis. Om jag går på det senare ledet, där det är fråga omdirekta skador på fastigheter, föreställer jag mig att t, ex. en norskfastighetsägare eller ett norskt samhäUe, som får olägenheter av föroreningarfrån svenska anläggningar, skuUe kunna ha möjlighet tiU framgång vidfastighetsdomstolen, men jag tror att det är svårare när det gällerkoncessionsnämnden med hänsyn till dess uppbyggnad; den är ju ett slags administrativdomstol, som inte har riktigt Uka stora möjligheter att pröva fritt vid sidanav vad som direkt stadgas i miljöskyddslagen. Om situationen inte skuUe bh tiUfredsstäUande i framtidenanvisar statsrådet två oUka sätt att klara den. Det ena är att man göröverenskommelser med grannländerna och det andra är att man kompletterarmiljöskyddslagen med nya bestämmelser. Men jag föreställer mig att man intekan komplettera miljöskyddslagen med sådana bestämmelser utan att ha någotslags överenskommelse med de nordiska grannarna om ömsesidighet på ohka sätt.Ett sådant försök tiU överenskommelse borde ju kunna ge resultat, Uggerväl bäst tUl i fråga om mihöskyddslagstiftningen, men när de härfrågorna bhr InternationeUa och Internordiska är det ju en anmaning till denordiska länderna i övrigt att också lagstifta om dem. Vi hade i regi enkonferens, som väl närmast rörde vattenföroreningar men, tror jag, ocksåluftföroreningar. Där visade det sig att dä hade vi ingen lagstiftning iSverige heller. Vi höll på med den och den var långt kommen och man hoppadeskunna åstadkomma en även i de andra nordiska länderna. De internationellafrågor som då var uppe var föroreningen av och av mellanNorge och . Erfarenheterna visar väl att de nordiska överenskommelsersom initieras från tar och är besvärliga att få fram.Det vore nog skäl att man från regeringens sida tog ett initiativ i den härfrågan, så att vi inte på nytt får sådana besvärUga förhållanden som vi harhaft i fråga om räkfisket vid Grisbådarna osv., som det har dragit ut på tideni att klara av. Det är väl bättre att här ta initiativ innan detinträffar några förveckUngar, Det kan hända att sådana kommer snart nog annars. Ang. tillståndsärendenas prövning enligt miljöskyddslagen Hen NORRBYi (fp): Jag har tidigare haft anledning att här ikammaren ta upp Ang. tillståndsärendenasprövning enligt miljöskyddslagen frågor ommiljöskyddslagens tUlämpning, och jag viU därför helt kort lägga någrasynpunkter på det ärende som är föremål för interpeUation och enkel fråga.