prot · FU09136 · 1971-12-31 00:00:00 — Men alla de som arbetarosjälviskt för att försöka dra upp missbrukarna ur deras elände genom att visadem på den effektivaste vägen, nämligen tron på , arbetar ofta med mycketknappa ekonomiska resurser och har därför svårt att göra den Insats som deskuhe vUja göra. Effektiva ekonomiska insatser från statens sida för att hjälpadem skulle säkert kunna resultera i en varaktig minskning avnarkotikamissbruket. Utskottets uttalande kan tolkas så att vilka åtgärder somän vidtas nu eller , så bUr de resultatlösa. Jag hoppas attuttalandet inte skall uppfattas på det sättet, men man kan som sagt göra det.Med det särskilda yttrandet har jag velat markera att jag inte kan instämmahäri. Vidare har jag i det särskilda yttrandet berört vadutskottet uttalat om specialdestinerade skatter och avgifter. Eftersom detredan förekommer specialdestinerlngar tycker jag inte att det vore orimhgt medspecialdesti-nering av avgifter på alkoholkonsumtion till alkoholbrukets offer,om överföringen kan ordnas på ett rimhgt sätt. Vad de både reservationerna angår har jag i stort settsamma mening som reservanterna, men eftersom utskottet och tidigare iår har uttalat att bidrag skall kunna utgå för ytterhgare former av narkomanvårdfinner jag inte anledning att nu stödja reservationen 1, Dessutom är det vältveksamt om en parlamentarisk utredning skulle påskynda en smidigarebidragsgivning. När det gäller reservationen 2 har jag varit mera tveksam.Det vore säkerligen mycket värdefullt att få fram en perspektivanalys av begärtslag, och jag tror att en sådan analys förr eller senare måste göras. Utskottetuttalar också föhande; "Om åtgärderna på förevarande områden kunde grundaspå planer som hade en mer långsiktig inriktning än vad som är fallet skulleotvivelaktigt fördelar kunna uppnås," Det föreligger alltså i detavseendet inte några större meningsskihaktigheter mellan reservanterna ochutskottet. Men eftersom har uppmärksammat angelägenheten avperspektivplanering, och eftersom det kan vara värdefuUt att först ta del avalkoholpohtlska utredningens resultat utredningens huvudbetänkande kan enhgtuppgift väntas - så har jag avstått från att föha reservanternaäven när det gäller reservationen 2, FruERIKSSON i (s); Narkotikafrågan är en av de aUvarligastefrågor vi har. Jag finner det därför egendomhgt att ledamöteruppfattar reservationen av och ytterhgare någon folkpartist som såhten och obetydhg att det inte är någon idé att sitta inne i kammaren det bhrändå som utskottet har tänkt sig. Man betraktar det inte ens som en kamp mansäger bara; "går det fort. Det är bara två folkpartister som harreserverat sig." Ungefär så ser man frågan. Man kan invända att vi betraktar också många andraaUvarliga frågor på det sättet. Men utanför detta hus riktar människornaanklagelser för hkgiltighet i den här frågan mot de förtroendevalda från alla partier.Och det finns väl ingen enskild riksdagsman som oberörd kan gå förbi en Utenunge som har sniffat ned sig och som gör det . som kantycka att vi har skött samhället väl när vi ute på gatorna passerar långa raderav ungdomar som inte har annat mål än att få narkotika. Men om vi aUa viUnågonting, om vi aUa är upprörda, är vi då helt hjälplösa när det gäller attgöra någonting? Det kan inte vara så. Betänkandet andas tyvärr defaitism. Likgiltig vlU jagegentUgen Inte säga att man är man har gett upp: "Låt oss Inte röra Idet här! Det luktar Ula, och det är otrevhgt. Låt oss inte bry oss om det! Dethär kan vi ändå inte göra någonting åt, och ju mindre vi talar om det, ju lättarekommer vi ifrån det," Jag känner det så när jag läser betänkandet.Eftersom jag vet vilka människor som sitter i utskottet - det är människor somär engagerade i det sociala Uvet, som är kunniga och som reagerar motorättvisor måste jag säga mig att det har gått långt med oss när man har deninställningen: "Låt oss inte nämna det i kammaren en gång - vi kan ändåinte göra någonting åt det," Jag tycker att utskottet är oberört, men inte obekant medfrågan. Man är väl medveten om att den har varit uppe här i , man vethur den har behandlats och man erkänner också att den är aUvarlig, Men sedanunderkänner man själva tekniken i aUa de förslag som har framlagts. Jag kanförstå också det. De motioner som har avgivits är snarare försök att ta upp fråganIgen och få någonting gjort än att de är strålande förslag och Coluinbl ägg.Därför kan utskottet också avfärda dem en efter en med att förslaget Inte löserproblemet. Man säger: Det är Ingen nyhet, det är redan känt, det vet vi ju aUa,Man hänvisar tUl att det har utgivits en skrift som om det var någon bragd! -av en stathg kommitté, och så har den gjort sitt. Vidare säger man; Ar 1969avgavs ett betänkande om narkomanvården. Vad vill ni mer? Allt är ju redanskrivet. Utskottet påpekar också att det finns en expertgrupp inomsocialstyrelsen. Vad den skall göra vet vi inte så mycket om den är ettrådgivande organ. När jag hörde mig för htet om det sade man: Vi skall kunna"tycka tlU", Skall vi trösta oss med att det i en expertgrupp sitternågra mycket upptagna mänruskor från ohka håll med förankring i socialstyrelsensom skall "tycka tUl" i den här frågan? När frågor av den arten - närdet gäller vården, när det gäller internationeUa överenskommelser osv, - Iohka sammanhang kommer upp I , skah den här kommittén"tycka till" med den erfarenhet den har den är inte avsedd förnågot annat. Utskottet uttalar sig positivt när man redogör för defrivilliga krafter som ger sig in i kamp på detta område. Jag skaU erkänna attockså rent reUgiösa krafter något som var inne på - haråstadkommit en del. Det finns så många ohka vägar att nå människor och på dehär väsenthga punkterna inverka på deras hv. Men de frlvilhga krafterna börstödjas. Det har vi tidigare uttalat oss om det är utomordenthgt bra, och såär det sagt! Utskottet säger i slutet av sitt betänkande: "Imotionen har inte pekats på någon metod som skuUe radikalt kunna förändrasituationen på detta område." Nej, när har vi pekat på en radikal metodför att komma tUl botten med ett allvarUgt problem? Det finns intenågra alexanderhugg som fixar det hela på en gång, I de flesta frågor som viger Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket oss i kastmed och som vi verkhgen tar itu med på allvar försöker vi finna någon väg,lägga ansvaret på någon grupp, anvisa medel osv, för att möjUgen komma någonvart. Det vanUga hjälplösa skriet brukar vara: Ge pengar tih forskning! När viinte ser någon annan utväg är det hksom en bön till höjden. Om vi aldrig villege medel UU ändamål beträffande vilka vi Inte är säkra på om vi skall lyckaseller Inte, skulle vi ha det mycket bekvämt med de flesta frågor vi tar upp. Så skriver utskottet att "kampen motnarkotikamissbruket måste föras oavlåthgt och på många ohka fronter". Nämnen enda front där det är tal om kamp mot narkotikan! Jo, det kan vara enenskild famUj, en föräldragrupp, en lärare eller kanske en enskildsocialarbetare som arbetar så att man tiU slut Inte orkar med mer. Men varfinns fronten, var finns stödet och var finns den verkhga grunden för demänniskor som vill göra någonting? Var finns samhället? Det är så poppis med världssamvete, GäUer det endiskussion om världen utanför vårt lands gränser, om något lockande land långtborta, då är kammaren fuU av folk och då är talarhstan lång och upptar s, k,tunga pohtiker när vi går upp 1 den här frågan är vi tydhgen lättare gods medett annat samvete! Men världssamvetet kan väl börja i den närmaste kåken! Jagförstår Inte att man viker undan för de krav som här har rests, att riksdagenåtminstone skah manifestera samhällets intresse genom att begära enparlamentarisk kommitté. Det är lätt för människor utanför detta hus attförlöjhga parlamentariska kommittéer. Men vi skall väl inte själva misstro denparlamentariskt sammansatta gruppen och framställa den som hjälplös och löjhgbara därför att det finns krafter utanför detta hus som vill framställa det så. Jag viU minnas att det var som tog uppdenna fråga i en interpeUation, Jag deltog i debatten när denna interpellationbesvarades, och jag tyckte mig vid det tillfäUet få ett gensvar frånstatsrådet som då hade genomfört den kartläggning av problemet som hanskommitté fick i uppdrag att utföra. Den nu sittande kommittén medgeneraldirektörer från det ena och det andra verket är ju Ingenting att faUatiUbaka på. Vad skaU de kunna göra? De har ju sitt jobb att sköta. De skaUnaturUgtvis göras medvetna om vad som händer, men de kan inte föra en kamp, ochInte är den kommittén något kamporgan. Men jag tyckte som sagt att jag fick medhåUav statsrådet när jag begärde att det skulle tiUsättas enparlamentariskt sammansatt kommitté, varigenom ansvaret lades på aUa partier.Man bör Inte låta detta vara en fråga där det ibland kan förefaUa som om detena partiet ville spela ut sin "känsUghet" mot andras hårdhet. Denna fråga lämpar sig inte för en sådan uppdelning. Mankan Inte säga: "Vårt parti viU, men andra partier vill Inte." Detgäller här ett problem, där föräldrar och människor I aUa stäUningar skuUe ansedet vara en riktig uppslutning, om hela klart uttalade, att I dennafråga skall vi alla hjälpa varandra. Det är viktigt att vi åtminstone utåt kansäga: Vi känner frågan, vi vill göra någonting och vi vlU ta reda på varproblemet finns. Problemet finns bland små ungar runt omkring detta hus och utei förorterna även i andra städer. kommer det in ungar från ohkaförorter och sätter sig i en gammal rivningskåk för att sniffaeller börja med narkotika. Redan som små förstör de på detta sätt sin hälsa, Somhga rycker på axlarna och säger: Detta är en fråga ommoral. Ja, det är moraliskt att styra samhäUet. Det skall vara en fråga ommoral. Moralen är att vi skall ta vara på varandra. Problemet Ugger oss så nära, även om många tror att maninte har det inpå sig, VI haralla barn och barnbarn. Vi har problemet inpå oss där vi bor, om vi bara harögonen öppna. Hela vår skola har bekymmer med detta problem. Allt detta leder till, herr talman, att jag yrkar blfaU tiUreservationen 1, som kräver en parlamentarisk utredning för att bekämpanarkotikaproblemet. Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket HerrNILSSON i Agnas (m): Jag kan Instämma i det mesta av vad herrarHamrin och sade, men jag vlU yrka blfaU tUl båda reservationerna. Jagär en av dem som har undertecknat den motion som har i Stockholmsåsom första namn. Utöver detta vill jag säga några ord här . Jag lyssnade tiU den debatt som fördes meUan fruKristensson, i och statsrådet , Jag tyckte då attdet fanns något I statsrådets svar som tydde på att man tänkte ta Itu med dennasak. Det förefaller som om sover. Jag kanske kan stäUafrågan: Sover vi som är ansvariga i ? I , ' ,påstår jag fick tidningen i går så jag har aUdeles läst den -att 50 alkohohsters hustrur utanför torde göra mera än andraargument när det gäller att påverka riksdagsmännen. Är det verkhgen så ställt?Jag håller med om att de ledamöter som sitter i socialutskottet ärduktiga människor, som jag tror på. Jag förstår också på sätt och vis derasdilemma och svårigheter. Jag är inte säker på att ett utskott i kanhitta ett botemedel i det nuvarande läget. Men jag skah slå fast att det som nugörs för att rädda narkomaner Inte botar en enda verkUg missbrukare. Ingentinggörs som räddar en människa, som håller på att gå under. Fel metoder används.Man kaUar det vård, men jag betvivlar att det är vård. Jag läste om en dansk poUtikers uppfattning, att manskulle föra narkomanerna till en ö, där de inte kunde komma i kontakt medomgivningen. Man skulle se tUl att langare och andra Inte kom dit. Jag kan integå in på hans förslag, men tanken är väl riktig. Jag talade i går med enskolman har I som sade, att vården Inte kan vara förlagd mitt inne itätorterna. De människor som skah räddas måste bort ifrån den mihö där de harlevat och långt bort från människoanhopningar. Det är kanske inte detta jag helst vih ta upp, 1anknytning tiU vad sade om förebyggande åtgärder viU jag framhålla,att jag saknar det som förebygger narkomanl och alkohohsm. Det är i storutsträckning sä, nödgas jag hävda, att samhället rår för deras undergång somdrunknar 3 protokoU 1971. Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket i träsketi dag dock Inte allas. Hur samhället än ser ut, finns det alltid vissamänniskor som bUr asociala och vållar sin egen undergång. Men många som i daggår under hade kunnat räddas, om de hade varit satta i en annan mUjö, De harutan egen förskyUan fötts i vårt århundrade, de har hamnat i en mUjö med stönepåfrestningar än någon generation före dem har mött och de har Inte fått denkraft, den utrustning, den värme som de hade behövt för att kunna uthärda ochövervinna. På sätt och vis har hemmen och skolan svikit dem. Det finns bara enmakt som kan rädda en människa, och den fick inte sätta in sina krafter i derastiUvaro . Vårt samhälle har en grundval, nämligen kristendomen, och den ärsnart raserad. Jag talade I går av en händelse här i med en mansom är rektor i ett storstadsområde där det finns svåra narkotikaproblem iskolan. Han uttryckte sin syn så här: De flesta av dessa unga som drabbas ochgår under har ett underskott på kärlek, värme och ömhet I sitt hv, 1 tomhetenlockades de att pröva hasch och andra medel och flydde in i ruset och drömmen.Hade de haft ömhet, intresse och kärlek, skulle de ha räddats. Jag tror att han har rätt. Många i vår pådrivande kader avs, k, kulturarbetare kämpar målmedvetet för att rasera hemmen. Den kristnasynen på kärlek och äktenskap förlöjhgas, familjerna skaU förstöras. Bibelnskrav på Uvslång trohet förklaras vara pervers och glädjedödande. Man gör ahtsåen medveten insats för att nivellera Uvsvärdena, men vad sätter man i stället?Resultatet är skrämmande. När jag läste på mittrum kom jag att lägga märke till en artikel som handlar om ett föredrag sombiskop hade hålht i går i på en konferens för missionsarbetare.Han tog där upp försök då det gäller hem och äktenskap. Jag skallcitera ett stycke ur artikeln, eftersom jag tror att det är värdefullt -SvenDanell har varit verksam i ett område som hör till nuvarande ,nämligen , "När man i gjorde allvarUgt menadeförsök att slopa äktenskap och famihehv, blev erfarenheterna så förskräckande,att man signalerade fuUständig kursändring, påpekade biskop var bosatt i , Man lät bygga ett samhälle heltutan famihebostäder. Man förutsatte därvid att ingen famih skulle existera.Spädbarnen togs om hand på barnhem och barnkrubbor. När vuxna kom på besök vardet förbjudet att använda sådana ord som 'far' och 'mor'. Följden blev såsmåningom löshghet och brottshghet som förskräckte makthavarna. Mot slutet av1935 uppdrog man åt den kände professorn att ta ansvaret föruppfostringsfrågorna. Han fick ensamrätt att tala i den sovjetiska radion i detämnet. Han hävdade att den sexualundervisning som inte siktar tiU att förberedaför trofasta äktenskap inte bara är nyttolös utan skadUg, Jag vill påstå atthan utvecklade en etik som är nära släkt med den kristna," Så långtahtså biskop enUgt referat i tidningen. Jag hade tillfäUe att höst tiUsammans med ett avutskotten i den gamla göra en resa i , Där redovisade manofficieUt att det inte förekom knark i skolorna, att narkomanl var i detnärmaste okänt i , attalkohohsmen visserhgen var svår men i huvudsak bland äldre människor, isynnerhet bland dem som skadats av världskrigen och ockupationerna, men Intebland ungdomen. Det är klart att det kan finnas ihålighet bakom sådanauppgifter, men vi såg en mycket fin ungdom. vill jag inte byta med detsystem som man har där, men det är tydUgt att de som har makten i landet har lyckatsfinna några andra normer, om det nu inte är de kristna normerna, Ä andra sidanär kyrkan oerhört stark i , och biskop , den lutherska kyrkansbiskop, som jag samtalade med den sista morgonen jag var i , sade:"Det är som har räddat ," VI har i tagit bort vär gamla kultursfundament, kristendomen, utan att ersätta den med någonting fast. Det ärlöslighet i aUt. En upplösning av normer betyder också destruktion av den yttreverkUgheten. När i här talade om defaitism gjorde detont i mig. Jag delar nämhgen hennes uppfattning, att det verkar som om detfunnes ett drag av defaitism över utskottets betänkande. Jag vill dock uttryckasom min uppfattning, att det går att ändra på den saken, men då måste helasamhället förändras, och attityden mot de kristna värdena måste bh annorlunda. Jag har här i själv talat om en alternativ skolaoch fått mycket mothugg. Man har sagt mig att vi skulle förstöra den andraskolan om vi toge bort de kristna barnen. Men som förälder är jag så oroUg förutvecklingen, att jag ser detta som den enda möjUgheten, Eftersom jag ändåenhgt läroplanen av har huvudansvaret för mina barns fostran, måste jagarbeta för en ändring. All right, låt oss ha en obhgatorisk skola, men se dåtiU att vi inom denna skola får en annan undervisning i de här frågorna. Låtoss försöka inleda en verksamhet vid vissa skolor där man sätter in en annankristendomsundervisning och en annan ordning, kanske med morgonbön och annat. Ellerlåt oss hksom i andra länder få den ordningen att skolpenningen föher eleven,så att vi föräldrar, som har ansvaret för våra barn och vUl att de skaU räddasoch som i våra hem undervisar i kristendom, får möjUghet att låta barnen -åtminstone under de tidigare skolåren i skolan möta samma uppfattning omBibeln och kristendomen som vi har gett dem i hemmet. På det sättet främjar viinte bara våra personhga intressen och håUer på vårt ansvar som föräldrar utanvi främjar även samhällets intressen. Jag vih säga ytterUgare en sak: kyrkan, frikyrkan ochforsamhngarnas verksamhet måste få ett annat stöd och en annan uppskattrung.Det måste bh slut på alla de angrepp och förlöjhganden som riktas motkristendomen. Vi är tvungna att få någonting som gör att också massmediaframstäUer verkUgheten på ett annat sätt. Vi skah inte tala om censur, men omjag har en TV, är jag dock en av dem som betalar Ucensen, Därför är detfruktansvärt att så mycken smörja skall skickas i program som betalas medUcensmedel, Samhällets yttre struktur måste också bh en annan. Derivningshus som i nämnde finns framför aUt istorstäderna och tätorterna; ute i bygderna är det helt annorlunda. Vi måste fåett , där befolkningen är utspridd över hela landet. Växten avstorstadsregionerna medför sociala problem och bildar också underlag för knarkoch alkoholism. Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket Det finns alltså en räddning, och den nämner sitt särskilda yttrande, som jag ber att få instämma i. Det är tron på Gud.Det finns en utväg. Det är inte Alexanderhugget utan hand. Det är ,det är den kristna gemenskapen. som vi är tacksamma för den kristnatro som räddar de olyckUga, tacksamma för det som utförs på Strandgården och påandra håll, måste vi väl ändå ha klart för oss att det är bättre att denkristna tron får komma in före. Det är gott att tro kan rädda människorsom är sjunkna, men ändå bättre vore det om dess kraft, dess hvsvärden fördesin i de ungas liv och motverkade den tomhet, som gör att så många går under.Man talar om lagstiftarnas och sjukvårdsmyndigheternas ansvar. Det finnsnaturligtvis, men jag vlU här gärna understryka att vi aUa personUgen haransvar. Det hgger ett ansvar på oss vuxna som föredömen i vårt hv genomnykterhet och vård om människor 1 våra hem och i vår gemenskap. Genom att taansvar för församhngars och ideella rörelsers verksamhet kan vi gå in här. Vimåste få en väckelse, en annan totalsyn på vad som är pohtik ochsamhällsbyggnad. i (s) kort genmäle: i Agnas kom In på ett sidospår.Jag vih inte polemisera utan frågar bara: Finns det något land som vi föht merän ? Och där finns väl rehglon! I finns rehglon. Det är därifrån-vi har tagit över detta. nämnde ett land, där han tyckte att manreagerat föredömhgt. Han kunde ta alla öststater där man kan se en del. Inte ärdet religionen som avgör om man har narkomanl i ett land eller ej. i Agnas (m) kort genmäle: Det är inte det som är kristet i somvi har tagit efter. Också i finns starka kristna föreningar och kyrkor.Men det är klart att de kristna organisationerna I detta väldiga land med desspohtiska utveckhng och oerhört heterogena sammansättning haft det svårt. Någonstatskyrka finns inte heher där. När jag talade om vlUe jag därmed inte kasta sten pånågot annat land. Jag sade att en biskop där hade förklarat att det var Ktistussom räddat , Han menade ahtså att det avgörande inte var det poUtiskasystemet ensamt, utan det faktum att t, ex, av befolkningårhgen anger att de är vad man kallar aktiva eUer praktiserande kristna. Jag medger att även ett land som ärkristet, och mycket mera kristet än vad vi kanske kan bh, misslyckas i mångafrågor. Men jag vill hävda att när vi främjar de kristna värdena sätter vi inde krafter som bevishgen har i föregående tid och i nuvarande tid visat sigkunna rädda människor. HerrWIKLUND i (fp): Den aUmänna Inställning som iStockholm gav uttryck åt i vad gäller narkotikaproblemet tror jag vi aUa kanställa oss bakom. Jag fäste mig särskilt vid att hon nämnde den kristnagemenskapen som en möjhghet till hjälp och rehabihtering åt narkomaner. Jag skulle också tro att hon, närhon utvecklade detta, även tänkte på alkoholproblemet och inte bara pånarkotikaproblemet. Jag känner henne så pass väl att jag tror mig kunna sägaatt hon har samma uppfattning om alkoholproblemet som hon gav uttryck för närdet gäller narkotikaproblemet. Alkoholproblemet har ju dock ett större format,trots allt, än vad narkotikaproblemet har. Därmed viU jag inte på något sättförringa narkotikaproblemet, men jag tycker det finns skäl att understryka attvi här rör oss med två stora och mycket besvärUga problem. Jag har begärt ordet, hen talman, eftersom jag står såsomförsta namn på motionen 1971:248, Jag skaU be att få kort kommentera socialutskottetsbetänkande nr 39, Vår motion går ut på jag tror att hela motionens klämbör få komma fram här i debatten - "att hos Kungl, Maj.themstäUer att en perspektivanalys för skyndsamt utföresrörande alkohol- och narkotikaproblemen i samhället, de motåtgärder som bedömesnödvändiga och effektiva för att bekämpa alkohol- och narkotikaskadorna underdenna period samt de kostnader som dessa åtgärder kan föranleda". Med motåtgärder avses här inte bara vårdåtgärder, utansjälvfaUet alkohol- och narkotikapohtiska åtgärder i stort, dvs. aktivitetersom berör såväl och som justitiedepartementet.Kanske, herr talman, sphttringen av dessa aktiviteter på minst tre departement jag tror det f, ö. finns flera departement att nämna om man så vlU är en avförklaringarna UU att en motion med ett yrkande av så bred syftning som dennaavvisats av utskottsmajoriteten. Jag tycker för min del att detta gjorts på något lösagrunder. Man frågar sig t, ex, varför en motion med ett så tämhgen nytt grepppå alkohol- och narkotikapohtiken inte remitterats t, ex, tlU riksskatteverket- aUtså dess alkoholbyrå, som är vad som finns kvar av kontroUstyrelsensfunktion på det alkoholpohtlska området - , ,statskontoret - eftersom det rör sig om en trohgen kostsam forskningsuppgift , givetvis, något eller några forskningsorgan och dethär förut nämnda samarbetsorganet för bekämpande av narkotikamissbruk. Förstgenom sådana remissyttranden hade man kunnat få den tiUräckUga ochtiUfredsstäUande grundvalen för bedömning av bärigheten i motionens innehåU ochyrkande. Med hänvisning tUl den norska förebilden sägs i motionenatt det är specieUt intresseväckande att man genom specieU inriktning avanalysen på alkohol- och narkotikamissbruket sannoUkt skulle kunna fåvägledning för hur denna politik skaU läggas på . Anledningen tiU att man enUgt vår mening bör företa en20-årsanalys är givetvis de stora samhäUsekonomiska förluster som vi av aUt attdöma gör på vår nuvarande högst osäkra och ambivalenta alkohol- ochnarkotl-kapohtik. Vi säger därför i motionen att den föreslagna analysengivetvis måste omfatta de samhäUsekonomiska aspekterna och effekterna avalkohol- och narkotikamissbruket.