prot · FU0910 · 1971-12-31 00:00:00 — De kan inte alltid tUlämpas i ett gerillakrig av den typsom utspelas i . ENL har meddelat Internationella rödakorskom-mittén iGeneve att konventionerna innehåller bestämmelser som inte motsvarar FNL:sväpnade styrkors verksamhet och organisation. Därför har FNL inte ansett sigkunna biträda konventionerna. FNL har meddelat att dess styrkor omfattar inteendast regelrätta militära förband i konventionernas mening utan ävengeriUasoldater och s. k. regionala styrkor, dvs. bönder som är soldater påfritid. Dessa uppfyller inte viUkoren att medlem av förband t. ex. skaU"bära ett fastsatt och på avstånd igenkännligt utmärkande tecken" och"bära sina- vapen öppet". Ett annat utmärkande drag för kriget i är att moten fattig bondebefolkning med dess relativt enkla vapen står världensmäktigaste nation från en annan världsdel och en annan civUisation med enteknologiskt överlägsen krigsapparat. Detta skapar en krigssituation med fäparaUeller. Det finns inget egentligt slagfält i . Hela Sydostasienblir det fält där de stridande söker upp varandra och möts i kortaskärmytslingar innan de drar sig tUlbaka på nytt. Denna krigssituation kännetecknas även av det historiskt säregna förhållandetatt den ena parten har fuUständigt monopol beträffande Amerikanska bombplan, jaktplan, spaningsplan och helikoptrarrör sig ensamma i de indokinesiska ländernas luftmm. Den amerikanskakrigföringen i och sker fortfarande huvudsakligen frånflygplan, och krigföringen i och sker också frän luften.Saigontruppernas och de övriga alUerade styrkornas markkrigföring understöds avamerikanska flygattacker och bombangrepp. Det förhållandet att amerikanskamarktrupper inte längre sägs befinna sig i innebär alltså ingalundaatt inte amerikanska förband strider i men de strider huvudsakligenfrån luften. En representant för har sagt att det är bombangreppen somförstör landet, inte markstriderna. Att kriga frän luften är dyrt. Varje attackberäknas enligt uppgift i en fransk tidning kosta . Angreppet mot uppges ha omfattat 2 000attacker, vilka alltså skulle ha kostat eller 70miljoner kronor. Tre sådana flygangrepp motsvarar kostnaderna för Sverigesplanerade hjälp tUl . När vi hör dessa uppgifter får vien föreställrung om vad det hela innebär. Under bombade båda sidor med såvälstrategiska som psykologiska syften. CivUbefolkningen drabbades hårt, isynnerhet dä målen läg i tätbefolkade områden. Ehuru s. k. terrorbombningarsförenlighet med folkrättsliga regler betvivlas pä mänga håU nämner emellertidNiirnberg- och Tokyodomarna ingenting om sådana. I drabbas naturUgtvis ocksä civUbefokningen, ävenom bomberna, raketerna och kulorna uppges vara avsedda för militära mål. Destrategiska målen mäste för övrigt för länge sedan ha förstörts, eftersom iIndokina har fällts flera bomber än vad som sammanlagt fälldes av samtUgakrigförande under . Bomberna i har utplånat otaligabyar, napalm- och splitterbomber har dödat och lemlästat många tiotusentalmänniskor. Folkrättsenligheten av denna form av krigföring kan verkligenifrågasättas. nämnde den biologiska krigföringen ochuppmanade mig och andra regeringsledamöter att verkligen sätta oss in i vad somsker. Vi är alla medvetna om att den amerikanska krigföringen från luften harupprört världsopinionen mén att så ocksä är förhållandet med den kemiskakrigföringen. Vi är medvetna om, , att stora naturområden harförgiftats och förstörts. Forskare beräknar att det kommer att ta attläka de sår som kemiska växtförödelsemedel förorsakat. Ännu mer skrämmandeperspektiv öppnas, då man läser att dessa medel indirekt även har drabbatcivUbefolkiungen i form av sjukdomar och tUl och med svära fosterskador. Ävenhär säger jag att folkrättsenligheten är tvivelaktig, särskilt efter antagandetav FN-resolutionen om förbud mot användning av BC-stridsmedel. Men även andra aspekter i upprör opinionen.Jag kan nämna detta med "free fire zones", som innebär attbefolkningen evakueras från ett område, som därefter fritt kan beskjutas ochförstöras. Varje liv som rör sig inom ett sådant område betraktas som fiende.Närmare 50 procent av den sydvietnamesiska befolkningen uppges bo i flyktingläger.Enligt amerikanska uppgifter befinner sig 250 000 personer i iflyktingläger. Regeringen i lämnar högre siffror. Sedan den 1februari uppges av befolkningen ha lämnat sina Allmänpolitisk debatt, m. m. Allmänpolitisk debatt, m. m. IKambodja uppges 400 000 vietnameser och nära en miljon khmerer ha förflyttatsunder . Dessa siffror ger verkligen en upprörande bUdav krigets verkningar för civUbefolkningen. För att folkrättens regler skall kunnarespekteras och vinna utbredning i världen är det nödvändigt, säger jag, att deefterleves, framför allt kanske av världens mäktigaste nation, i synnerhet somdenna nation varit den främsta drivkraften - det skall erkännas förutvecklingen av krigets lagar såsom de har fastställts i Nurnberg. Det äremeUertid även nödvändigt att folkrättens regler anpassas till den verklighetsom gäller . I ljuset av vad som händer i finns det därföranledning att överse det kan jag säga - åtskUliga av de reglersom gäUer för krigföring. Detta kommer bl. a. att ske i vid denkonferens med som äger rum i vär. är man medveten om att 1949 ärs Genévekonven-tioner är svåra atttiUämpa pä den typ av krig som förs i . kommer att aktivtdeltaga i denna konferens. Som jag i mitt svar anförde har vi inte kunnat hävda attfolkmord begåtts i den mening jag understryker detta som 1948 ärskonvention lägger i termen. Därmed är emellertid inte sagt att vi är okritiska och detta förstår efter det anförande som jag nu håller mot denamerikanska krigföringen i eller mot de metoder som där har använts.Handlingar har företagits som uppenbart strider mot folkrättens principer.Detta är väsentligt. Brottsrubriceringen är av något rrundre betydelse. Andrahandlingar företas som kanske inte med säkerhet kan betecknas såsom stridandemot folkrättsprinciper som gäller men som i varje fall är stötande förvår moraliska uppfattning. Folkrättens regler mäste utvecklas vidare sä att vikan förhindra att oskyldig civilbefolkning drabbas av sädana ohyggliga lidandensom de indokinesiska folken utsätts för. Med detta mål för ögonen skall vi det försäkrar jag herrTakman i första hand aktivt deltaga i det arbete som förestår i . () kort genmäle; Många av de värderingar och omdömen omtragedin i som utrikesministern uttryckte står jag självfallet bakom.Till nya kommentar med anledning av det interpellations-ämnesom jag har aktualiserat vUl jag bara tUlägga följande. Jag noterar med mycket stortillfredsställelse att utrikesministern nu har ytterligare preciserat Sverigesopposition och motvUja mot behandlingen av judarna i . SärskUtglad är jag över att regeringen nu stäUer sig bakom centrala delar avsocialistiska internationalens utomordentliga rapport i den frägan. Det är ettviktigt ställningstagande, och det förpliktar för framtiden. HerrTAKMAN (vpk) kort genmäle; TUl skillnad från utrikesministern anser jaginte att brottsrubriceringen är så oväsentlig. Jag tror att det inte minst förframtiden har en mycket stor betydelse att man fastslår att folkmordförekommer, när de verkligen förekommer. Om inte krigföring i Indokinaär tillräckligt barbarisk och överlagd för att falla underfolkmordskonventionen, kommer denna konvention att förbli en död bokstav ocksåi fortsättningen. kommer ytterst oroande uppgifter om att USAsätter in flyg och markpersonal i ökad omfattning i och tydligenupprepar mönstret frän stridernas början i och jag säger"i ökad omfattning" därför att ;s strategiska bombflyg har sedanmånader systematiskt bombat område efter område i . Dessa bombningarmåste ovUlkorligen kräva enorma offer - det har redan nämnts siffran 200 000döda eftersom terrängen är mycket mera ogynnsam i än vad den ärframför allt i men ocksä i stora delar av . Dessutom har folketi inte haft tid att förbereda sig på denna fruktansvärda form avkrigföring, vUket man hade i och i . I exempelvis harman tunnelsystem pä ända ned tUl , som sägs vara föga sårbara även för tunga bomber och t. o. m. för fuUträffar. Om ett gasangrepp föregår ettangrepp i med B 52;or, aUtså det strategiska bombflyget, är detsannolikt att alla de personer som befinner sig inom ramen för bombmattanomkommer. har använt liknande teknik motbefrielserörelserna i , och . Lyckligtvis portugisiska kolonialmakten mycket mindre resurser än att bedriva eneffektiv folkmordspolitik, men i den militära litteraturen från görs detingen hemlighet av att erfarenheterna frän kan komma att tUlämpas iandra delar av världen, där befrielserörelser uppstår, för att snabbt slå nerdem, särskUt i . Jag vädjar än en gång till utrikesministern att tainitiativ i FN i denna fräga. Det skulle kunna bli en händelse av mycket storbetydelse, om aktualiserade folkmordskonventionen i FN:sgeneralförsamUng. AUmänpoUtisk debatt, m. m. Det kan väl inte rådanägon tvekan om att den har gjort vad man lämpligen kanbegära av densamma för att rikta strålkastarljuset på den ytterligt brutalakrigföring som utspelas i . Men när säger, attbrottsrubriceringen i detta fall spelar viss roll och att han inte kan dela minåsikt i det avseendet, vUl jag för honom bara påpeka att om den svenskaregeringen skulle vidta en åtgärd och hänvisa tUl en konvention och vi intefick framgång i vår åtgärd, skulle det kunna utnyttjas av dem som vikritiserar. Det är därför som jag säger, att vi inte skall handla så, attformuleringen blir en attack emot avsikten. Detta borde ocksä kunnainstämma uti, därför att ett sådant handlande i själva verket skulle motverkasitt eget syfte. HerrWEDEN(fp): Jag vill gärna återknyta debatten till etttema som ventUerades en hel del i går. Jag tänker på EEC-temat. Jag skall intebehandla det egentligen vad gäUer själva sakfrågorna utan mera uppehålla migvid debatten om dessa problem, så som den hittUls har förts i . Jag skaUockså kort göra några näringspolitiska reflexioner. Jag vill först säga att jag helt instämmer i fråga om denutgångspunkt för EEC-förhandlingarna, som så klart hänvisade till igär, nämligen den svenska neutralitetspolitiken och dess trovärdighet. Jag villocksä i detta avseende instämma med i Skegrie, som gjorde gällandeatt det för att uppnä trovärdigheten för neutralitetspolitiken inte räcker medett starkt mUitärt och civUt försvar utan att man ocksä måste ha ett ekonomisktförsvar och en beredskap när det gäUer folkförsörjningen av tUlräcklig styrka.Jag tror att det är alldeles riktigt. I andra avseenden har jag i förhållandetUl i viss mån avvikande uppfattningar, vilket kommer att framgåav fortsättningen av mitt anförande. Den ena utgångspunkten för oss i det förhandlingsläge, somnu häller på att ta form i , är alltså den bestämda viljan att hållafast vid vår utrikespolitik. Den är, som jag tror att vidnågot tillfälle uttryckt saken, inte tiU salu. Det finns emellertid ocksä enandra utgångspunkt som i gär skUdrade på sitt sätt i stort settförtjänstfullt - och även om den inte har samma allt dominerande betydelse somden första, dvs. neutralitetsförutsättningen, är den förvisso ändå viktig nog.Det är vårt självklara intresse av att få så goda förutsättningar som möjligtför om jag får använda de slitna orden fortsatt stark tillväxt och enrättvis fördelning av tiUväxten när det gäller vår egen ekonomis utveckling.Därav beror nämligen inte bara våra möjligheter att bäst sörja för godalevnadsvUlkor för våra egna medborgare utan ocksä våra utsikter att inom ramenför vår utrikespolitik fortsätta att snabbt bygga upp vårt stöd tUlutvecklingsländerna och att delta i det internationella samarbetet över huvudtaget. Jag skulle vilja besvära kammarens ledamöter med attkanske något mera utförligt än vad gjorde i går med nägra siffroriUustrera exportens betydelse i detta sammanhang. arbetademellan 500 000 och 550 000 medborgare i vårt land med produkter somexporterades till andra länder. Denna grupp är antagligen inte alls mindre tvärtom - och ännu mänga fler är naturligtvis beroende av dessa människorför sin försörjrung. Det kan vara intressant att se hur antalet människor somarbetade för export pä olika marknadsområden i stora drag fördelades på deolika marknader, till vilka vi exporterade. Fördelningen var följande:EFTA--staterna 230 000, EEC-staterna 145 000, naturligtvis medFörenta staterna som dominerande land 49 000, hela 25 000,Warszawapaktsländerna, med som dominerande stat, 23 000, utom EECoch EFTA 17 000, hela 13 000 samt , och ytterligareen del stater i denna del av världen 8 000. Summan blev något över 530 000. Man behöver inte säga mer för att det skall stå klart attden rådande situationen kort skulle kunna beskrivas pä ungefär följande sätt;Ätt avlägsna hindren för vår väg tUl EEC-marknaden är mycket angeläget, attbibehålla de nuvarande EFTA-ländernas tullfria marknad är för oss närmastnödvändigt allt fortfarande betraktat i medvetandet om utrikespolitikensutslagsgivande roll och även från den utgångspunkten attförhandlingarna mellan , och å ena sidan ochEEC-staterna ä den andra blir framgångsrika. Blir de inte det, försvinnernaturligtvis våra förhoppningar om att något sä när snabbt fä se tullbarriärenkring EEC nedriven, men farhågor för att fä se en ny tullmur uppbyggd kringvåra nuvarande EFTA-partners i stäUet för den som rivits ned under 1960-taletkan ju då ocksä starkt reduceras. Jag har den uppfattningen, herr talman, att debatten iSverige gätt en del på sned. Något blev tUlrättat i gär, men jaganser det inte vara tUlräckligt. Debatten har bitvis fått karaktären avargumentation för och ännu mer emot ett svenskt medlemskap. Det är väl få somär tvärsäkra pä att ett medlemskap är möjligt med de utgångspunkter vi har, mende tycks vara flera även om man lämnar de kommunistiska rösterna ur räkningen- som är tvärsäkra motståndare tiU medlemskap. Motståndet beror i väsentlig grad,tror jag, inte på att man vet att ett medlemskap är omöjligt, ty det kan ingeni dag med full säkerhet veta någonting om, utan helt enkelt pä att man inte viUatt skall bli medlem, även om det skulle visa sig möjligt att uppnä ettmedlemskap med, som jag tror att uttryckt saken, erforderligaundantag som kan göra ett sådant medlemskap förenligt med neutraliteten. Lika värdefullt som det är att föra en öppen och intensivdebatt om dessa möjligheter och andra och deras sannolikhet i och för sig, likafelaktigt tror jag det är att utgå ifrän att man skall eller inte skall varamedlem och sedan konstruera argumenten så att de passar tUl den ena eller andraståndpunkten. Ett annat inslag i debatten, som delvis sammanhänger meddet första, är de ansträngningar som anhängarna av vad jag här för korthetensskull kallar Aftonbladslinjen gör att måla EEC och Gemenskapens syften ochverksamhet i mörka och avskräckande färger. Man talar om - för att ta ett parexempel ur decembernumret av tidskriften arbetstagarnas försämrademöjligheter och beskurna frihet inom EEC. Man talar om dennaprivatkapitalistiska koncentration, som skall medvetet stimuleras genomlagstiftning och skatteförmåner som leder fram till upprättande av storamonopolistiska och multinationella Europaföretag. Man nämner, såvitt jagförstår med beklagande, att något samarbete mellan kommunistiska och andrafackliga organisationer inte förekommer. Man använder om EEC-staterna nyanslöstklyschan de gamla kolonialmakterna och skriver om deras u-landsfientligahandels- och ekonomiska politik. Det senare är en sak som jag inte skall gå inpå, men det fäUda omdömet kan på goda grunder bestridas. Det här är ändå relativt uttryck för vad jagkarakteriserat som AftonbladsUnjen. I förlängningen på den linjen finnsförestäUningar om att vi borde söka vår väg genom en tämligen total och ganskahastig omläggning av utrikeshandeln tUl och utvecklingsländerna. Ett tredje inslag i debatten är att Aftonbladslinjensnågot mer försiktiga anhängare förser sina resonemang med reservationer av entyp som återfunnits i : "Men," säger man," vi måstesjälvfaUet se tiU att vi inte blir isolerade. Förhandlingarna i får geklarhet när det gäller på vUket annat sätt än via medlemskap som kantrygga sin handel med EEC." Bakom ligger, föresvävar det mig, något slagav 3 protokoll 1971. förestäUningatt förhandlingarna för vår del skaU resultera i att vi ställs inför ettskyltfönster där vi kan beskåda ett antal sinsemellan varierande lösningar somför oss kan te sig hjälpligt acceptabla, och sedan skulle vi bara säga: Den därlösningen tar vi, men de andra vUl vi inte ha. Och därmed skulle våra problemvara avklarade. Jag skaU i dagens läge bara kommentera dessa drag i tvåavseenden. Det ena gäUer själva verklighetsbeskrivningen av dem, derassanningsenlighet, deras överensstämmelse med vad man skulle kunna kaUamoraliska krav i dessa avseenden. Jag skaU inte gå in på föreställningarna omförändring och fullständig omläggning av den svenska handelspolitiken. HerrPalme yttrade sig mycket konkret och klart pä den punkten, och jag instämmerhelt och hållet med honom. En sådan omläggning skulle leda tiUomstäUningssvå-righeter och mycket större svårigheter av annat slag, mycketmindre tUlväxt än vad vi kan förestäUa oss att de problem vi är inne i eljestskulle leda tUl. Det finns anledning ta allvarligare på självamedlemskapsdebatten kontra andra lösningar. En seriös deltagare i debatten, NUsLundgren, har i polemik med sagt att påståendet attSverige skulle drabbas av arbetslöshet och ekonomisk stagnation om det inteblir medlem av EEC är falskt. Jag vet inte om gettanledning till denna typ av polemik, men det är klart att uttryckssättet "drabbasav arbetslöshet och ekonomisk stagnation om det inte blir medlem av EEC",med rätta kan sägas vara falskt om man förutsätter att det finnsandra hyggliga alternativ att hämta för oss. Fär jag upprepa att om medlemskapet stöter på oöverstigUgahinder i neutralitetspolitiken sådan vi själva tolkar den, och om de garantieroch undantag som pekat pä i detta sammanhang inte gär att uppnå,sä är det ett mycket starkt svenskt intresse att finna andra alternativ. Men dåtror jag, herr talman, ocksä att våra ansträngningar att nå fram tUl sådanaandra alternativ måste mötas med sympati och intresse inom EEC och blandEFTA-staterna, inte bara i de nordiska länderna utan också i ,och tUl sist och inte minst i . Skulle värt eget uppträdande därvidlag prägla» avAftonbladslinjen eUer om jag fär använda den något förbluffandehelgonliknelsen från sida i går av aposteln , tror jagatt dessa utsikter skulle avsevärt försämras. Det som fattas hos denna linjes anhängare alltsåAftonbladslinjens anhängare - och såvitt jag vet även i NUs Lundgrensframställning är fullständigheten i redovisningen av vad som skulle hända ossom vi i ett sådant läge inte skulle lyckas uppnå en alternativ lösning. Omresultaten av EFTA-samverkan och den nordiska ekonomiska samverkan inom dessram skulle löpa stora risker att slås sönder blir påståendet om ekonomiskstagnation och starkt ökade risker för arbetslöshet inte längre falskt. Detblir starkt motiverat. Jag anser att det bör sägas, inte bara för att göraresonemanget fullständigt utan även för att genom denna fullständighet täcka enriskfaktor som det måste vara ett intellektuellt hederlighetskrav att få med,särskilt för de mänga människors skuU vUkas utkomst det gäller. Om sakerna går Ula kan vi även få oss en sådan uppoffringpåtvingad. Det kan bli det yttersta pris som vi fär ge förneutralitetspolitiken, men vi bör sannerUgen inte själva bidra tiU att framkallaen sådan situation. I den avgörande fas vi håller pä att komma in i kanregeringen sannerligen inte anklaga oss för något bristande stöd i fräga om denuppläggning den valt. Vi har utgått ifrån att den avsett att samla en bredanslutning bakom sig. har deklarerat att det ocksä varithans avsikt. Jag hoppas att den avsikten skall bestå och fullföljas, men dåtror jag, herr talman, att det också fordras att regeringen själv nu och ifortsättningen inte hukar sig under Aftonbladslinjens kuling. Den kan inteöverlåta åt den demokratiska oppositionen att föra den diskussionen dä kundelätt ett felaktigt intryck uppstå i andra länder, där man naturligvis med ettvisst intresse följer utvecklingen av debatten i . Det vore olyckligt om den skulle tvekaatt säga ifrän att den inte uppfattar t. ex. WUly , , och för att nu nämna några namn som om deegentligen vore den s. k. monopolkapitalismens agenter och att regeringen inteuppfattar en fortgående europeisk ekonomisk samverkan mellan EFTA- ochEEC-stater som något skadligt när det gäller de globala perspektiven motbredare förståelse och vidare samarbete mellan folken över huvud taget. Jagtror att i går valde formuleringen att vi inte hade någonting attinvända; jag tror att det vore värdefullt med en mer positiv deklaration i detfallet. Det vore olyckligt om regeringen inte vore beredd att deklarera att denuppfattar strävandena som angelägna och liksom sägeratt den är beredd att med de begränsningar som neutralitetspolitiken stäUerdelta i dem. Jag tror också att det vore bra om regeringen själv pä ettauktoritativt sätt vUle belysa de uppenbara risker som ett misslyckande iEEC-förhandlingarna och ett sönderbrytande av EFTA skulle medföra för vår egenframstegstakt och därmed för våra möjligheter att satsa på fortsattreformpolitik här hemma och vidgat stöd tUl den tredje världen. Får jag inomparentes säga att påståendet att EEC-staterna skulle ha något intresse av attsänka eller stoppa upp den svenska reallöne- och välståndsutvecklingen fallerpå sin egen orimlighet; i sä fall skulle vi ju bli effektivare konkurrentertill dem än vad vi är . Jag tror alltså att det är nödvändigt att regeringenanvänder ett ännu klarare språk än den hittUls har gjort i debatten. Utsikternaför att det skall gå väl blir säkerUgen sämre om inte regeringen gör dennainsats. Den allmänna atmosfären omkring förhandlingarna blir nog inte god ommänga inom EEC-länderna och de andra EFTA-länderna skulle fä det intrycket attvi först ger dem alla möjliga örfilar på osakliga grunder och sedan säger att"nu kan vi acceptera den eller den specifika lösningen och ha de och deförmånerna". Det är egentligen vad Aftonbladslinjens anhängare gör, ochdet uppträdandet saknar enligt min mening en fundamental verklighetsbetonad ochäven moralisk dimension. Jag övergår, herr talman, tUl några reflexioner omföretagsamhetens vUlkor, som har viss anknytning tiU det resonemang jag nyssfört. Inomfolkpartiet är vi anhängare av en socialliberal ramhushållning som byggerpå mycket stora insatser av enskild företagsamhet, inte minst av mindre ochmedelstora företag. Det är klart att vi dä ocksä viU skapa erforderligaförutsättningar för denna företagsamhet. Bland de förutsättningarna ingår -fär jag säga det först - medverkan från företagens egen sida för en utveckladarbets- och närdemokrati. Det skulle - och jag har vid flera tUlfällen i andrasammanhang utvecklat det vara ett stort misstag av företagen att inte på ettmer aktivt och positivt sätt än vad som hittUls i allmänhet har skett medverkahärtUl. Ingen företagsamhet kan i längden överleva i ett demokratiskt samhälleom den inte kan skaffa sig tUlräckligt stort förtroende hos sina anställda ochhos konsumenterna. Bland förutsättningarna ingår emellertid i lika hög gradatt det allmännas näringspolitik ger uttryck för en insikt om denna företagsamhetsbetydelse för folkförsörjningen, och kanske ännu mer att uppfattningarna om denframtida inriktningen av näringspolitiken inom företagsamheten blir positiva. Jag skaU inskränka mig tUl två synpunkter på dettaproblem. Den ena har anknytning tUl bl. a. de visserligen ganska blygsamma stimulanser tUl företagsinvesteringar i som är inbyggda i regeringensbudget. Den frågeställning som har rests i sammanhanget är ungefär följande.Regeringen säger: "Här erbjuder vi företagsamhetens hästar mer frisktvatten att dricka." De tveksamma säger; "Det är bra, men viU de härhästarna över huvud taget dricka av detta vatten i den utsträckning med?" Den undran är inte ogrundad. Först har vi då EEC- och EFTA-problemen.