prot · FU098 · 1971-12-31 00:00:00 — Riskernafrån sysselsättningssynpunkt visar att ekononuska politikkonjunkturmässigt sett är dåUgt anpassad. måste väl ändå hålla medom att vid företagsplanering är det jämna tUlflödet av krediter en avgörande sak.Ryckighet i fråga om kredittiU-gång och andra ekonomisk-politiska åtgärder ärdet allvarligaste för företagen, som redan nu befinner sig i svårigheter imånga fall. Hur detta skaU ordnas är finansmiiustems tredje dUemma. Långtidsutredningenhar åter visat hur nödvändigt det är med planering på lång sUct. Frånfolkpartiets sida har vi upprepade gånger krävt en mUande årsplanering avstatsverksamheten, av reformemas insättande, av utgifter och inkomster. HerrSträng är ganska ointresserad av detta. Detfjärde dUemmat: Får vi en stark höjning av kostnader och priser , kan detta sätta stopp för stora förhoppningar om fin Desvenska varorna kan bli så dyra, att vi inte klarar av den ökning av exportensom är nödvändig. påpekande i finansplanen, att pris- ochkostnadsutveckUngen inte skuUe ha försämrat näringslivetskonkurrenskraft, är en klen argumentation. AUa vet ju att om kostnadernahållits nere på en lägre nivå, skuUe vår konkurrenskraft varit bättre. SjälvfaUetär medveten om detta, och det är mot bakgmnden härav som hansförhoppningar om en lugn avtalsrörelse skaU ses. Lugn förefaUer dock inte attvara det mest kännetecknande för de preludier som spelats upp införa'vtalsrörelsen. Detta är fjärde dUemma. Om det blirkostnadsstegringar på och vifortfarande har prisstopp, kan ju företagens reaktioner inför önskvärdheten avatt öka investeringarna verkligen bli a'waktande. Hur tänker klaraupp det? Detfemte dUemmat: Dämpningen av efterfrågan på varor inom bidrar tiU attvår samlade produktionsökning förutspås bU sensationeUt låg. Av devästeuropeiska industriländerna samt , och finns det bara ettland som beräknas öka sin produktion mindre än , och det är det stackarsEngland landet som under råkat ut för ständiga ekonomiskakriser. ligger aUtså ur denna synpunkt i den absoluta bottenklassen, omman skall tro OECD-statistiken. Genomsnittet av industrUänderna kan räkna meden ökning av bruttonationalprodukten som är en tredjedel större än densvensk;a. Någon utväg ur det dUemmat har inte anvisat. Utöverdessa synpunkter som jag nu har lagt på finansplanen skuUe jag vUja tiUäggaännu några ord om ekonomin, och det gäller en mycket angelägen sak. Det är juett allmänt känt faktum att idéer och köpvanor sprider sig aUt snabbare mellande olUca länderna. Men inte bara det. De ekonomiska förbindelserna blir ettaUtmer finmaskigt nät, som täcker allt fler länder. Inteminst har kreditaffärer kunnat göras i aUt snabbare takt tvärsöver gränserna. Där behov av kredit föreUgger har man nu bättre fömtsältningaratt få dem tUlgodosedda. Detta gäUer framför aUt transaktioner i bankvärldenoch meUan andra enskUda kreditinstitut. DeStatUga organen och centralbankerna har inte i samma mån nått en ökadeffektivitet, i varje faU inte en önskad effektivitet. Detta har i sin tur letttiU att i en del länder besvärliga situationer har uppstått, inte minst när detgäUer valutatUlgångarna. De specieUa dragningsrätterna är inte ett tithäckUgteffektivt instmment för att klara av dessa situationer. Från folk]3artiets sidahar vi upprepade gånger understrukit angelägenheten av internationellastatliga överenskommelser för att underlätta en samordning avkonjunkturpolitiken. Men det gäUer också i hög grad de internationellakapitalrörelserna och kreditpolitiken i aUmänhet. Frånregeringens sida har vid några tiUfällen gjorts uttalanden i t. ex. omönskvärdheten av sådana internationella uppgörelser. Jag är fullt medveten omatt det inte räcker med att ett land förordar det. Jag s;kuUe dock önska, attregeringen mer energiskt engagerade sig för att skapa samförstånd meUan engrupp av länder för en långt gående internationell samverkanpå detta område. Jagkan förstå hämningarna. En finansminister i ett land kan då inte på egen handbestämma politiken, om han i större utsträckning skaU ta hänsyn tUl andra. HerrSträng lär ju ha sagt : "Ladies and gentlemen, leaveit to me! " Världens finansministrar kanske inte är beredda tUl det, detbehövs ju en samverkan, och det får även finna sig i. Jagkan också förstå det socialdemokratiska partiets svårigheter att med iver talaom att verka för internationell ekonomisk samverkan, som man föredraratt ligga relativt lågt när det gäUer den ekonomiska samverkan som förekommerinom EEC. Regeringen är givetvis medveten om behovet av aUt detta. Det är inteden bristande kunskapen som är anledningen tUl den bristande handlingskraften.Det är vUjan det kommer an på. Någrafå ytterligare ord om EEC. Först viU jag för att inget missförstånd skaU rådainstämma i vad sade i denna fråga. Jag vUl emeUertid tiUägga att detmed rätta sägs att det kan uppstå hinder för upprätthåUandet av vår neutraUtet,om vi går in i EEC. Men märkUgt nog är det helt tyst om det rakt motsattaargumentet, nämUgen att en fömtsättning för att ett land av typ skallkunna föra en aUiansfri neutral utrikespolitik är att vi har en stark ochständigt växande ekonomi. Annars kan vi riskera ekonomiska påtryckningar avoUka slag. Det är väl sannolikt att den finska självständigheten i fråga omutrikespoUtiken växt och fått stöd i och med att landet stärkt sin ekonomi. Vidett av sina framträdanden i samband med framläggandet avstatsverkspropositionen sade , att han trodde att det kommer att bUsvårt att höja biståndet tUl de fattiga folken enligt den fömtsedda planen. Jaghoppas att han inte skall bli sannspådd. Jag viU erinra om att ochcenterpartiet både 1969 och 1970 uttalade sig för överläggningar meUanpartierna för att så snabbt som möjUgt skulle kunna ge sitt bidrag tUlatt lösa denna vår tids största jämlikhetsfråga. Socialdemokraterna har visattotalt ointresse för en gemensam lösrUng. JagvUl tUlägga att representanter vid världsbanksmötet i fören tid sedan hårt kritiserade de rika länderna för deras oförmåga att bedrivaen samordnad konjunktur- och kreditpolitik. För är detta ett av destörsta problemen. De måste ju kunna planera på sUct, och inte bara för dettiUfäUiga konjunkturläge, som kan väntas råda . Pådet utrikespolitiska fältet finns det tyvärr inte möjUghet att göra någrasärskUt glädjande konstateranden. Oron i MeUanöstern fortsätter. har enligtmin mening inte gjort tillräckligt för att få slut på det förödande kriget iVietnam. Vi kommer emeUertid senare att få tiUfäUe att diskutera dessa frågormera ingående. TiUsist, fm talman, några ord om läget i . Socialdemokraterna har trotssitt valnederlag känt sig föranledda att försöka regera i minoritetsställning.Det finns inget principiellt skäl mot sådana regeringar. Under de decennierparlamentariskt styre funnits i demokratierna har det ofta gått bra med denna metod, och ibland har detgått riktigt Ula. Det avgörande har varit i vUken utsträckningminoritetsregeringarna förstått nödvändigheten av att jämka sina positioner,att ta hänsyn tiU andra partier. När efter valet sagtatt han inte tänker ta några hänsyn och inte avser att göra någon bedömning avmöjligheterna att genomföra regeringens förslag i vet aUa att dettaär att blunda för verkligheten. Påståendet är djupt graverande för en person iherr Palmes stäUning. I själva verket skuUe det vara mycket aUvarUgt, om enstatsminister i en minoritetsregering inte mycket noggrant övervägde hur detskall vara möjligt att genomföra förslag i , hur dessa skall utformasså att de utan att man uppger några väsentliga värden kan bli beslut avSveriges riksdag. Detta är helt enkelt plikt när han nu åtagit sigatt leda en minoritetsregering. En minoritetsregering har tre huvudalternativ, som den kanvälja meUan då den skaU bedöma möjUgheten att få igenom sina förslag. Den kanför det första själv göra bedömningen innan förslagen överlärrmas tUlriksdagen. Den kan för det andra söka kontakt med andra partier innan förslagenlägges fram. Den kan för det tredje vara vilUg att i utskotten göra dejämkningar, som kan vara behövUga för att man skall få igenom förslagen. HerrPalmes uttalanden har verkligen inte givit någon klarhet om hur hantänker välja mellan dessa alternativ om han över huvud tage.t väljer något avdem. Det är inte så svårt att förstå att för en maktfullkomlig socialdemokratiter sig dessa olUca vägar avskräckande. Förhandlingarna om fördelningen avutskottsplatsema vittnar om detta. Där tUlkorn ju också otroligavalhänthet att först tUlsätta en förhandlingsdelegation på tre personer, varavtvå inte skulle återkomma i den nya och därför inte kunde beräknasfullfölja arbetet. Sedan satte han tUl ytterligare två personer. Under viss tidfanns det aUtså två socialdemokratiska förhandlingsgrupper. ovanavid förhandlingar ledde givetvis därför tUl onödiga missförstånd ochsvårigheter. Utgången för ledde åt vänstermarxismen. Jag viU instämma med som framhöU att vi frånvår sida icke reste nägra som helst hinder för att socialdemokraterna skuUe fåegen majoritet i för dem viktiga utskott. Jag har precis samma uppfattning somherr FäUdin på den punkten. Det är ganska fantastiskt att det socialdemokratiskapartiets ordförande kan stå här i talarstolen och säga någonting annat. Detfinns bara två möjligheter som ger honom chansen att säga det. Var och enförstår vUka två möjligheter det är jag behöver Uite närmare exemplifiera vadde innebär. Ingen av dem är särskUt tiUtalande. står nu inför sitt verkliga prov. Från sådanaprov klarar man sig inte genom att förneka att de existerar. Det skaU bliintressant att se om kommer att följa sin danske partivän som, då han var i en liknande situation, valde att göra ett formligtsamarbetskontrakt med förre kommunisten . Väljarna måtte ha tycktatt detta var förnedrande, eftersom de danska socialdemokraterna i det därpåföljande valet tUlfogades ett rejält nederlag. Dennärmaste framtiden kommer att bjuda på mycket intressanta Intresset flyttas från regeringens hus tUl , ochflyttningen från den fridfulla tUl det mer händelserika kan bli något symboliskt. Under detta anförande övertog fmandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandUngar. Jag trodde ett slag att jag skulle bli småtthistorisk och få vara den förste som yttrade dessa ord i kammaren. var herrDahlén något före mig, men jag har åtminstone privUegiet att fä gå tillhistorien som den förste som har inlett ett anförande med dessa förträffligaord. Jag viU instämma i yttrande att det ärförvånande att samtUga statsråd när de nu har bara en kammare att vara i ändåär frånvarande. Statsråden är frånvarande, och med dem är också respekten förett inslag i demokratin frånvarande. Många av våra debatter och beslut kommer attgäUa ekonomisk tUlväxt, vUka önskningar vi har och vUka metoder vi skaU användaför att nå dem. Men jag tror att vi har allt större anledning att uppmärksammaatt ekonomisk tUlväxt inte är något problemfritt, även om man skulle nä deuppstäUda målen. har vi förestäUt oss att ekonomisk tiUväxt ger mer avallting, att det uppstår ett totalt välstånd. Detta är en felsyn. Det är enfarUg missuppfattning. Att välståndet inte är totalt utan i stället partieUtmärker vi tydligast i vår mUjö. En ökande produktion och en ökande konsumtionleder bäggedera tUl påfrestningar pä miljön. Man måste köpa vad som förr vargratis, och mycket av vad som hör tUl en ren mUjö och som man skuUe vUja skaffasig med tiUväxtens nya pengar står helt enkelt inte att få. Vi har här ettansvar att bryta med det kortsiktiga och opportuna som kan hota enlivsbejakande miljö. Man måste visa varsamhet och aktsamhet genom en planeringav våra resurser. *Socialdemokraterna talar ofta om "det starka samhäUet", väsentligenen demagogisk fras som döljer att det mest är kanslihusets inflytande man viUstärka. En sådan generell strävan att vidga den statliga makten anser jagfarlig för människornas ställning. Men på vissa områden fordras det i ettavancerat samhälle en starkare statsmakt. Ett sådant område är rruljövårdens.Regeringen har också långtgående befogenheter. Det finns olika instanser sombedriver eUer försöker bedriva en riksplahering eUer regionplanering, och jaganser att det är beklagligt att den regering som vUl vara så stark inte i klokaoch demokratiska former bättre utnyttjat dessa sina medel, när man nu längegått omkring och sagt att dessa är bra medel i miljövården. Man hade kunnatgöra det i den engagerande frågan om Oljekonsumenternas raffinaderi iBrofjorden. Lät mig bara nämna att jag när jag kom hit läste ett brevfrån 357 västsvenska arkitekter och samhäUsplanerare, som avgett en kollektivprotest i denna fråga. generationer visade ett förutseende krav pålångsiktighet, näi man avsatte vissa områden för nationalparker. Inte destomindre vUl regeringen av kortsiktiga ekonomiska skäl bryta mot detta fömtseendeoch göra ytterUgare ett intrång i , ett intrång somblir mera motbjudande på grund av att det även drabbar redan undanträngdasamer. sade att i awaktan pä en riksplanering måste vi ändåhandla, och dessa handlingar måste inpassas i ett klokt, långsiktigt mönster.Ungefär så tror jag att orden föU. Men då undrar man verkligen: Att byggasönder en nationalpark, är det någonting som rimligen kan anses vara ettlångsiktigt mönster? Decentrala befogenheterna för statsmakten på rruljövårdsområdet behövs för attreglera och kontrollera mUjöfarlig verksamhet inom företagen, ty sådan finns.Men det är en vanUg visa att allt miljöelände härrör ur företagens vinstsökandeverksamhet, och den visan är fel. Med ett balanserat synsätt som fordras föratt man skall nå rätt framtid måste det erkännas att svårigheterna liggerdjupare än så. Utan att några enskUda vmstintressen gör sig breda utgör t. ex.sjukhusen med orenade utsläpp på många håU en miljöfara. Kommunala utsläppförsämrar vattnet. EnskUda människor som konsumenter sUter på naturen. Låt migockså bara säga att även i där det enskUda vinstintresset inte gör sigbrett har man aUvarliga miljöproblem. Vadsom fordras är ett allmänt ansvar för vår miljö såväl i produktion som ikonsumtion. Det politiskt opportuna är kanske inte att gå omkring och ställakrav och t. ex. påpeka att de enskUda mäniuskorna har ansvar för den egnamiljön. Men Ukväl finns detta ansvar, och det kommer att växa aUteftersomkonsumtionsmöjUgheterna växer. Vägar och skärgårdar, vatten och fjäUnatur håUerman inte rena med paragrafer utan med ansvar. moderata politiken talar vi ofta om ansvar, eftersom detta ansvar verkligenfiireligger. Att det iakttas är en viktig förutsättning för att samhäUet skaUfungera och för att människorna skall ha en meningsfyUd uppgift utöver attsnurra i fabriker och butiker. Medbestämmanderätt talas det cifta om.Socialdemokraterna som ensidigt vill stärka den centrala makten motverkar dennamedbestämmanderätt. Vi som gärna erkänner människornas ansvar verkar förmedbestämmanderätt. MUjövårdsdebattenrör sig mycket om bilvrak och avgaser, den ena"-* eUer andra kemikalien,engångsglas eUer flerfaldig upplagring i vävnader, fartygshaverier ochindustrUokaliseringar. Men aUa dessa viktiga ting är dock symtom på något somär mera komplicerat, nämligen att all verksamhet utgör ingrepp i naturensbalans. Verksamheterna växer, och balansrubbriingama växer därför också. Men avdet ekologiska samspelet i naturen känner vi ganska Utet. Vi tycker Ula om denena lösningens symtom, men vi känner inte tUl de verkningar som alternativetkan ha. Samspelet i. naturen kan vi lära oss mer om endast genom ytterligareforskning, och detta samspel måste vi känna tUl för att välja rätt framtid. Detsägs ibland om politiker att de ropar på forskning för att skjuta på beslut,men. min önskan om en vidgad forskning är av annan karaktär. Forskningensresultat har genom den avancerade tekniken och ekonomin skapat många faror ochspänningar, men om vi inte vill avsäga oss allt fortsatt framsteg måste vi UtatUl de insikter ytterligare forskning kan ge. Vad som fordras är en medvetenforskningspolitik och ekonomiska resurser som ger resultat. Det är beklagligtatt regeringen bryter mot båda dessa krav. Enligt samstämmiga rapporter frånforskare har en likgUtighet för forskningens problem numera gripit regeringen. Forskningsbered-, ningensstäUning är svag. Resurserna tUl forskning är urvattnade. Den försämrade gmndutbUdningen på olika plan inomutbUdningsväsendet utgör ett hot mot forskningen. Man börjar från en lägrenivå. Forskarreformen har genomförts men endast på papperet, och dess konstruktionär sådan att om den inte upp med ekonomiska resurser utgör den enförsämring. Byråkrati har pressats på universiteten. AUa som har någon praktiskerfarenhet av forskning vet att endast ostörd och oavbruten forskning gerresultat. Men professorerna och docenterna ibland också ärsammanträdeshästar och blankettslavar. De negativa konsekvenserna av dessaförsämrade förhåUanden kommer att endast långsamt göra sig gäUande menverkningarna är djupt aUvarliga. Vi får sämre möjligheter att hävda ossinternationeUt både ekonomiskt och inteUektuellt. Men vad som är meraallvarligt är att vi minskar våra möjligheter att genom en riktigforskningspolitik utvärdera de olika alternativen, t. ex. på miljövårdsområdet,för att därigenom finna rätt framtid. Framstegspolitikens dUemma ligger i att vissa viUkor måsteuppstäUas för att man skaU styra rätt men att dessa villkor inte blir uppfyUdaom inte ett snabbt ekonomiskt framsteg ger resurser därtUl. Ett exempel på det har vi mött under de senaste dagarna.Vi har sett eUer hört en finansminister i ekonomiskt trångmål som lockat honomtUl tankar på en omprövning av våra internationeUa åtaganden gentemotu-länderna. Hur många nedlåtande uttalanden har svensk socialdemokrati integjort om andra, mindre rika länders biståndspolitik? Var finns nu dessa röster?Var finns de som på ganska svaga grunder brukar förklara att med sinahöga biståndsambitioner är för fint för EEC-länderna? Det har inte varit någon konst att förutse att vi näru-landsstödet växer skulle få en ny intensiv debatt om detta stöd. Det är dåmed beklagande eftersom jag viU ha ett u-landsstöd som jag konstaterar attregeringen med utformningen av vår u-landshjälp väljer att göra den merakontroversiell och därmed svårare att genomföra och få politiskt stöd för.Förslaget om ett nytt stöd tUl av mera politiska än andra skäl har dennaverkan. Jag beklagar ocksä att regeringen finner för gott att experimentera medvår neutralitet genom att med viss u-landshjälp blanda sig i andra ländersinterna stridigheter. Man kan vara hur kritisk som helst mot vissa regimer, menskall vi föra en neutralitetspoUtik fär vi ta obehaget att inte i handling geuttryck ät sådan kritik, om inte dessa handlingar sker i samklang inom internationellaorganisationer. I den knipa som uppstår när resursema tryter efter en såkortsiktig ekonomisk politik som bedrivits här i landet under de senaste årenkommer de långsiktiga synpunkterna lätt i skymundan. Detta drabbar satsningarpå sådant som miljövård, forskning och u-landsstöd tre frågor som jag harsnuddat vid. Det blir därför betydelsefullt att förbättra den ekonomiskapolitiken. Den skattepoUtik som förs är ganska utvecklingsfientUg.Regeringen har sagt att den nya skattereformen skuUe ge två tredjedelar avsvenska folkets skattesänkning. Denna bluff - det har sagts vara en bluff ochdet är enbluff kommer att avslöjas. Lönehöjningarna, som tUl en del går ät tUl attkompensera inflationen, för folk upp i högre skatteklasser än finansministernbehagat räkna med. Genom de stora krav staten har stäUt på kommunerna, t. ex.genom arbetsgivaravgiften, har stora kommunala skattehöjningar blivitnödvändiga. TiUsammans leder detta tiU att två tredjedelar snarare fårskattehöjiung än skattesänkning, och genom de i det nya systemet höjdamarginalskatterna kommer allt flera med tiden att få högre skatter än de annarsskulle ha fått vidkännas. Marginalskatterna är helt orimliga. De kan icke bidra tiUstabUitet och framsteg i ekonomin. För att detta inte skaU stå bara som ettblankt påstående från denna talarstol vUl jag gå igenom ett enkelt exempel. Låtoss se hur det går för ! Anta att han tjänar 30 000 kromor omåret, att han har tre bam, att han bor i en lägenhet med en hyra av 600 kronori månaden och att han för ett av barnen har hittat en daghemsplats. Anta vidareatt han nu får en löneökning om per är. Av dessa fårhan först och främst betala I i duekt skatt. Sedan minskarbostadstUlägget för honom med , eUer per år.Redan då återstår bara av löneökningen. Men så ökarbarndaghemsavgiften, när inkomsten stiger, med ungefär I krona ,naturligtvis beroende på var man bor. Låt oss säga att det blir perår. Av den här löneökiungen p,å har inte ett öre kvar.Ovanpå detta kommer sedan inflationen. Anta att prisstegringen inte är mer än 5procent. Den drabbar den inkomst som han har disponibel efter att ha betalatskatt, dvs. de pengar som han skaU använda i butikerna. Låt oss säga att hanhar kvar efter skatt. En prisökning innebär då ettbortfaU av . Det innebär att de som. fick iinkomstökning är inte någon ovanlig inkomst försvinner heltoch håUet genom marginalskatter, minskade bostadstUlägg och ökadebarndaghemsavgifter. Ovanpå det kommer aUtså de verkningar som inflationen harpå hans möjligheter att göra sig gäUande när han vUl köpa någonting. Om det med normala skattehöjningar och normala prishöjningarinte blir någonting kvar av normala löneökningar, då får man räkna med att detbUr onormala lönekrav. Lika orimliga som lönekraven nu är, sedda från vårsträvan att bevara ekonomisk balans, Uka rimliga är de sedda från vars och enssträvan att något förbättra sitt ekonomiska läge eUer åtminstone håUa sigskadeslös för prisstegringar och skatteskärpningar. Jag tror att många människor har gjort den erfarenhetenatt det blir svårare och svårare, trots allt tal om ekonomisk tillväxt, att fåekonorrUn att gå ihop. När man ser på mitt lUla räkneexempel förstår manvarför. Och det hela bUr ännu mera brydsamt, om man betänker att det utöverbostadstUläggen finns en hel flora av inkomslprövade förmåner som mannen i mittexempel genom sin inkomsthöjning avlägsnar sig ifrån. Ett skattesystem som detta kan inte vara resursskapande.Det uppmuntrar inte tUl nya satsningar. Det försämrar stabiliteten ochframtvingar därför en tiUväxthämmande reslriktivitet av den typ som vi nu har ivår ekonomiska politik. Trots gynnsamma förutsättningar har vi under de senasteåren haft en lägre framstegstakt än andra jämförbara Omvi , för att ta ett exempel, hade haft samma tiUväxttakt somgenomsnittet av med oss jämförbara länder, skulle vår nationalprodukt ha varit1,5 miljarder större och skuUe ha haft 800 900 mUjoner mera attröra sig med. Det är därför naivt när socialdemokratema i debatten som herrPalme frågar; "När ni kräver att det skall ges meratiU en utbyggnad av produktionsapparaten i vår ekonomi, vad är det ni då villdra in på?" Vi vUl inte dra in på någonting, tvärtom. Hade det förts enklokare ekonomisk politik tidigare, hade vi haft betydligt större möjligheteratt utöka på alla de plan där finansministern nu har varit så aktiv medrödpennan. Det problem som vi har är att finna tUlräckligt mycketpengar för att bygga ut vår ekonomi snabbt nog för att möta alla krav som stäUspå våra resurser. Det behövs helt enkelt mera sparpengar. Sparpengar låter inteså roligt, men det är precis vad som behövs för att klara upp våra ekonomiskaproblem. Det finns fyra sätt att få nya kapitaltUlgångar. Man kan ha offentligtsparande, man kan låna i utlandet, man kan låta företagen bedriva sparande ochman kan låta de enskilda hushållen spara. Socialdemokraterna tycker riktigt brabara om offentUgt sparande, men de erkänner naturligtvis att så länge som vihar ett enskUt näringsliv mäste det också finnas visst sparande i företagen förriskfyllda investeringar. Men mer än så viU man inte ha och knappt det. Vad beträffar de enskilda människorna ser socialdemokratinnaturligtvis med förtjusning om de genomsnittliga inkomsterna stiger, men manär inte speciellt förtjust om de genomsiuttUga tUlgångarna hos de olikahushållen skulle öka.