prot · FU098 · 1971-12-31 00:00:00 — Om denna kraft istället sattes in för att bryta storfinansens maktstäUning, skulle en verkligsamhäUsomdaning kunna äga rum. finns det många socialdemokratiskapartimedlemmar och väljare som kritiskt frågar var rörelsens sociaUstiska idéerfinns gömda i långtidsutredningen och finansplanen. växer inom olika grupper och rörelser fram enaUt starkare kritik av normer, värderingar och utvecklingslagar vUka har singrund i det kapitalistiska systemet. AUt fler förstår attproduktion och samhäUsUv måste baseras på andra principer än profit ochhänsynslöshet. De märker att mycket av det som kallas välstånd tUlkommit tUlpriset av miljöförstöring och förgiftning, att standardhöjningen delvis ärskenbar, delvis har dyrt betalats av lönarbetarna med förslitning av kropparoch nerver. Vi blir inte friare med större avbetalningsskulder och härdareackordsarbete. Vi blir inte tryggare av att hela regioner avfolkas eUer av attvi måste omskolas . Vi får inte bättre service när avstånden blirlängre tUl arbetsplats och butik. Välståndet stiger inte med antalet nedlagdatrafiklinjer i glesbygden och antalet nyinflyttade i trista förortsområden.Värt människovärde ökar inte med kapitalets koncentration och byråkratinsmakt. Det räcker inte med att satsa pä så stor produktion sommöjligt. Vi måste också granska vad produktionen består av och söka bedöma omdet är sådant som människorna själva har behov av och vUl ha. Kravet på en merarättvis fördelning måste ocksä stäUas i förgmnden. växer klyftorna ifördelningen av inkomster och förmögenheter och klassam-häUet finns kvar pä aUaområden. Låginkomsttagare, pensionärer och barnfamiljer måste äntligen stäUas icentrum för politiken och erhåUa en rimlig standard. Prisstegringen måstestoppas, priser och hyror sänkas genom att mervärdeskatten tas bort pålivsmedel, genom räntesänkning. Ståndpunkter och krav som jag nu nämnt företräds inteenbart av kommunisterna utan även av växande delar av denfackUga rörelsen, av ungdomsorganisationer liksom av frontorgaiusationer överpartigränserna. Men deras plats pä den politiska kartan är framför aUt tUlvänster. De krav som måste stäUas på den socialdemokratiska regeringen ärenligt vår mening att den omprövar den huvudlinje som kommer tUl uttryck iårets finansplan och i stäUet beslutar sig för en öppning åt vänster ipolitiken. Utan en sådan öppning åt vänster ges ingen lösning i arbetarklassensintresse av dagens brännande problem och kan inte heUer någon grundläggas för framtidspolitiken. Risk finns dä för att de borgerUga partierna inästa val erövrar en majoritet i . kommunisterna fortsätter att verka för envänsterkurs i politiken såväl ute på arbetsplatserna och i bostadskvarteren somi . Vi intar här ingen vågmästarställning, som det ibland brukar sägasoch som också har påståtts i den föregående debatten, utan representerar ettsocialistiskt parti som i alla politiska frågor kommer att försöka påverkaavgörandena i löntagarnas intresse och utifrån socialismens idée:f. Regeringen motiverar sin finansplan med att jämvikt mästeskapas i de utländska betalningarna, men det finns andra metoder att klara denuppgiften än att ensidigt satsa på de kapitalistiska företagens intressen.Under förra året tUlät man en spekulativ uppbyggnad av företagens lager medöver , i betydande utsträckning genom import.Lageruppbyggnaden antas bli mindre , men den beräknas ändå uppgå tUl ettpar miljarder kronor. Denna spekulativa tUlväxt i lagerinvestering-ama harvarit sä stark att den mellan och första halvåret 1970motsvarar en ökning av bmttonationalprodukten med meUan 4 och 5procent. dessa perioder handelsbalansen med cirka 950 miljonerkronor. Sambandet är klart. Men varför gjordes inga som helst ingripanden motdenna spekulation? Är det bara löntagarna och de små konsumenterna somregeringen vågar sig på? Värt parti har under en följd av är krävt en hårdaretUlämpning av valutalagstiftningen men länge mötts med beskedet att detta intevar möjUgt på grund av internationella åtaganden. En viss åtstramninggjordes för något är sedan, men den är otUlräcklig. Vi anser att en skärpningmäste göras och strängare regler tiUämpas när det gäUer aU verksamhet som reseranspråk på valutan. Regeringens politik går ut på att öka export ochinvesteringar på bekostnad av konsumtionen. I finansplanen hävdas att dennapolitik också skulle leda tUl förbättrmgar av arbetsmiljön och tUl en bättreregional balans. Påståendet torde vara falskt. En del av problemen iarbetsmUjön sammanhänger visserUgen med äldre, omoderna arbetsplatser, men tUlövervägande del finns arbetsmiljöproblemen i den moderna industrin med löpandeband, MTM, hets och stress för arbetarna. Teknisk modernisering av industrierlöser alltså i och för sig inte problemen. För en lösning krävs makt förarbetarna i företagen. Men regeringens poUtik, som den linjeras i finansplanen,kommer i stäUet att ytterligare öka storfinansens makt. På liknande sätt är det med regionproblemen. Påståendenaatt dessa nu är på god väg att lösas är verkligen överdrivna. Den regionalaobalansen fortsätter att växa, och denna process kommer att ytterUgare skärpasmed regeringens politik. EnUgt låginkomslutredningen fanns det 1966 nära 400 000personer som på grund av öppen arbetslöshet och meUan 600 000 och 700 000personer som på gmnd av dold arbetslöshet endast delvis eller inte alls hadenågot förvärvsarbete. Summan av öppen och dold arbetslöshet utgjorde med andraord grovt räknat en miljon personer eUer av arbetskraften.Samma utredning konstaterar att av de anstäUda, de som var i arbete, hade en total inkomst understigande och entotal inkomst understigande . HärtUl kommer över 200 000människor, som helt saknade inkomst och var hänvisade tUl socialvården för sinförsörjning. En stor och växande grupp människor i samhäUet löper riskatt stäUas vid sidan av arbetsUvet redan då de är i arbetsför ålder, därför attde skadats i arbetet eller inte uthärdar den uppdrivna exploateringen.Medicinska experter har beräknat att denna grupp utgör av landetsbefolkning eUer över 800 000 människor. InbUlar sig regeringen verkligen attden politik man fastlägger i årets finansplan kan lösa dessa problem? Regeringen har länge talat om jämlikhet. säger den attförst måste man öka exporten, öka investeringarna, stödja de kapitalistiskaföretagen med skattelättnader, bankkrediter och statUgt förmedlade lån, sedankan man börja fundera pä jämlikheten igen. Regeringens valspråk tycks vara, meden travestering av ; Först kommer profiten, sedan kommermoralen. Det är denna princip som ettväxande antal människor i arbetarklassen, bland ungdomen vägrar attacceptera. De kräver att de arbetande människorna och deras behov och intressenskall bestämma utvecklingen, inte kapitalets profitkrav. Regeringen borde vara medveten om att stark kritik motlångtidsutredningen och dess slutsatser kommer inte endast frän kretsar somstår tUl vänster om det socialdemokratiska partiet, utan också från starkagrupper inom det egna partiet. Tidskriften anser"att hela utredningen baseras pä en förlegad, borgerligt influerad syn päsamhäUsekonomins funktionssätt". Chefen för :s utredningsavdelning,, säger; "Utredningens slutsatser präglas i hög grad avett tekniskt-ekonomiskt och fmktansvärt begränsat synsätt, som är en kvarlevafrän den tid då BNP-begreppet på ett helt annat sätt än motsvaradevälfärdsmälsättningarna." , , skriver omlångtidsutredningen att "vad som skenbart förefaller vara en objektivstatlig utredning i själva verket är en skrift som baseras på borgerligapolitiska värderingar". När finansrrunistern och regeringen signerade åretsfinansplan visade de därmed att de stmntar i den kritik som riktats mot 1970års långtidsutredning. Eller kanske vUl de inte förstå den. I vilket faU somhelst, regeringen gör sig därmed skyldig tiU en politisk omdömeslöshet.Kritiken mot långtidsutredningen gäller nämligen ett av de största problem somvarje regering står inför i de moderna industrialiserade samhällena. Frågan gäUer; skaU man fortsätta att bara slentrianmässigtanvända summan av landets produktion av varor och tjänster bruttonationalprodukten- som mätare pä utvecklingen, välståndet eUer vad det nu kallas? Mäste man intekomma längre och i stäUet direkt ha som mälsättning en ökning av människornasvälfärd? Denna frågeställning har aktuaUserats av många företeelser. I dagens samhälle finns det mänga typer av»överflödsproduktiom> som inte tjänar något förnuftigt ändamäl. Redanetablerade varor ändras ständigt, ofta i oväsentUga detaljer, t. ex. kläder ochbilar, för att öka konsumtionen. Reklamen skjuter in sig pä prestige- ochmodernitetskrav. Det framställs ständigt nya produkter vUkas berättigande oftakan ifrågasättas. Förpackningar och embaUage bidrar tUl att ökavarukon-sumtionen och drar inte bara stora kostnader i sig utan också förrenhåUnmg och destruktion. Den yttre miljön förstörs och naturkapital fördärvasgenom ohämmad exploatering och kapitalistisk produktion för profit. MänniskorsUts ned fysiskt och psykiskt i produktionen och i ett samhäUe som inte ärbyggt för att motsvara deras behov. Bruttonationalprodukten ökar genom produktion avkrigsmateriel viU ju nu att vi skall gä ännu längre på denvägen , genom kvaddning av bilar som kräver reparation eller nyinköp, genomtrafikolyckor som leder tUl långvariga sjukhusvistelser, genom att sammafinansgrupp både förgiftar naturen och framstäUer och säljer medel förmUjövården. Människor stöts i allt större antal ut urproduktionslivet, och avfolkningsbygdema får allt svårare att överleva, menbruttonationalpro- Jag vUl fräga regeringen här kanske jag fär vända migtiU det enda närvarande statsrådet ; Är det inte hög tid att ställamålsättningen för samhäUspolitiken på ett vidare sätt? VUl regeringen som enförsta åtgärd ta initiativ för att framlägga en annan typ av långtidsutredningsom utgår just från dessa vidare målsättningar? Den typ av kritik som jag här erinrat om kaUas iblandkritik mot konsumtionssamhället eller överflödssamhället. Det kan varamissvisande termer. AUa människor lever verkligen inte i överflöd eller har entUlräcklig konsumtion i dagens svenska samhälle. Jag har redan erinrat omläginkomstutredningens uppgifter, och de sakförhållanden som ligger därbakom ärdet inte svårt att få kontakt med. Det gäller låginkomsttagare av olikakategorier, stora barnfamiljer, ensamstående kvinnor med mycket låga inkomster,pensionärer, pä olika sätt handikappade, skadade i arbetsUvet, dem som drar sigfram genom arbete i s. k. skyddade verkstäder, socialt utstötta, dem somstannat kvar i avfolkningsbygderna, utlandsfödda arbetare i storstädernasslumområden. Det är långt kvar tUl jämställdhet i samhället och det blir ännulängre kvar om finansplanens och långtidsutredningens målsättningar genomförs. Det är nödvändigt att kämpa för en bättre fördelning avinkomster och förmögenheter, som innebär att de sämst stäUdas standardförbättras och deras liv blir lättare. Pensionsåldern måste sänkas för aUa tUl65 år, pensionsbeloppen höjas i betydligt raskare takt än vad som sker.Utbyggnaden av daghemmen har släpat efter och vad som föreslås ärotUlräckligt mot bakgrunden av att enbart ytterUgare 50 000 kvinnorgick ut i förvärvsarbete av vUka hälften hade barn i förskoleåldern.Bostadsbyggandet får inte pressas ihop som ett dragspel därför attexportindustrin reser anspråk. Planerna på att slopa hyresregleringen måstebekämpas, eftersom hyrorna genom en sädan åtgärd skulle öka ännu mera. Kampenför en bättre arbetsmiljö blir effektiv endast om den leder fram tiU så stränganormer för buUer, förgiftningsrisker osv. att denna typ av skador i arbetslivethelt kan eUmineras. Lönarbetarnas möjUgheter att erövra ett verkligt inflytandeinom företagen och på sina egna arbetsvillkor mäste underlättas genom förbudmot bestämmelser av typen § 32 och avskaffande av strejkförbudet ikollektivavtalslagen. Ansträngningarna att förbättra löntagarnas ochpensionärernas lev-nadsviUkor underlättas om det blir en sädan prövning och ensådan ändrad inriktning av hur tUlgångarna i samhället används, som jag föruthar talat om. Olika användningssätt av tUlgångarna mäste stäUas mot varandra.För oss och jag tror inte att vi är ensamma om den värderingen framstår detsom orimligt att man inte skaU kunna förbättra pensionerna och de lägstainkomsterna ordentligt, liksom att man nu börjar ifrågasätta det beslut somtagits om ökningen av u-landsbiståndet som miUtärapparaten kostar 7miljarder kronor , en spekulativ lageruppbyggnad kan äga rum med 5mUjarder kronor och utlandsturismen kosta iunderskott. Det finnsmetoder att driva en utjämningspolitik inom vårt land utan att betalningsbalansen därför behöver råka i fara. Ochomvänt mäste de problem som uppstår beträffande betalningarna i förhäUande tillutlandet lösas på annat sätt än genom åtgärder som innebär att storkapitaletsmakt och profii:er ytterUgare ökar, klassamhället befästs och en verklig poUtikav utjämning skjuts . Vi anser att förslag i årets finansplan påett oriktigt sätt gynnar de stora företagens intressen: investeringsavdrag,förturen beträffande krediter. Investeringsbankens nya giv med exportkrediter.Regeringen lär få svårt att övertyga lönarbetarna om att det, som i sitt tal här tidigare, egentligen är de som sparar genom dessa favörertiU storföretagen. Vad har det blivit av näringspolitiken med radikalaförtecken som skulle bryta ner klassamhället? Vad har det blivit avjämlikhetspolitiken som skulle avskaffa klasskillnaderna och de socialaorättvisorna? Socialdemokratin får akta sig så att den inte kommer i samma lägesom prästen i roman, som talat länge om jämlikhet utan attnågonting hände och fick det omdömet av en av församlingsborna att det tydligen bara gällde "en jämlikhet i det andliga, som inte lägger så mycket somett soppben i gryta- ". SvenssontUlade; "Men jämlikhet i anden är jag fan sä litet betjänt av." När vi hävdar att det från olika synpunkter skulle varaolyckUgt om ansluts tUl EEC, sä är det inte därför att politiken i vårtland som den nu fors skulle vara föredömlig. Det som brukar kaUas strukturomvandlingeninom näringslivet har betytt större otrygghet, växande inkomstklyftor, ökadrovdrift med människor och natur. Där bygderna härjas av permitleringar ochföretagsnedläggningar erbjuds folket valfrihet mellan arbetslöshet ochavflyttning. I de för storfinansen lönsamma expansionsområdena mötermänniskorna en överexploaterad mUjö med brist på bostäder,rekreationsmöjligheter och andra elementära livsbetingeiser. somsvenska företag flyttar sin produktion utomlands växer det utländskastorkapitalets inflytande i flera viktiga branscher. Det växande motståndet mot svensk EEC-anslutning blandarbetare, tjänstemän, småföretagare och ungdom grundar sig på konkretaerfarenheter av vad den monopolkapitalistiska strukturomvandlingen innebär. Manär medveten om att EEC betjänar samma slags utveckling men i europeisk skalaoch under den västeuropeiska storfinansens direkta kontroll. EEC är de västeuropeiska monopolens gemenskap. Den är entullunion med en gemensam tullmur utåt, som i genomsnitt är högre än Sverigesoch som särskUt drabbar import från icke industrialiserade länder. nog svårt att klara ut hur högre tullar för vårt land tiU nackdel föru-länderna kan försvaras med principen om frihandel för att inte tala omsolidariteten med de fattiga folken. EEC är också en ekonomisk gemenskap. Som ekonomiskgemenskap syftar EEC i första hand tUl att garantera kapitalet fuUrörelsefrihet. Detta kräver inskränkningar i den politiska nationellasjälvbestämmanderätten. Konsekvensen av den gemensamma marknaden är ettsuccessivt upphävande av de anslutna ländernas möjligheter att föra ensjälvständig politik. Att taiitällning tUl svensk EEC-anslutning är därför att ta stäUning för eller emotnationell självbestämmanderätt. Det väsentliga är alltså inte de s. k.neutralitetsförbehållen dessa är helt enkelt otUlräckUga. Det borde varasjälvklart att svensk neutralitetspolitik har som första förutsättning attbestämmanderätten över alla avgörande delar av den svenska poUtiken ligger iSverige. Varje form av anslutning tUl EEC omöjliggör en neutralitetspolitikdärför att den innebär ett uppgivande av viktiga delar av den nationellasjälvbestämmanderätten. Vi anser det oriktigt att förhandla på den grundval somframlagts av regeringen vid sammanträdet i . Detborde i StäUet klart sägas ifrån, att icke kan tänka sig någon somhelst form av deltagande i utvidgningen av EEC, inte heller i formen av entiUlunion, som bl. a. skulle försvåra handeln meUan vårt land och alla länder utanförEEC, däribland mänga . Det enda som kan accepteras ärhandelsöverenskommelser av normalt slag meUan suveräna stater. Skulle regeringen försöka driva igenom en överenskommelsemed EEC, som berör och regeringens författningsenliga befogenheter,måste eiUigt vär åsikt ett sådant förslag underställas folkets StäUningstagandegenom aUmän folkomröstning. I sydöstra fortsätter USA-imperialismensitt brutala angreppskrig mot folken. Med flygangrepp och andra väpnade attackerförsöker denna stormakt att förinta det nationeUa oberoendet för folken i ,, . Vi är anhängare av och viU försvara den nationellasjälvbestämmanderätten - det svenska folkets liksom andra folks. Det är enkonsekvent internationalistisk ståndpunkt. Men den måste komma tUl uttryck äveni handling, och därför kräver vi erkännande av den revolutionära regeringen iSydvietnam och viUkorslöst och ökat stöd tUl och ENL. I övrigt anser vi att måste tvingas att upphöramed aUa krigshandlingar i och fullständigt dra tillbaka sinatmpper. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HerrFÄLLDIN (c); Jag skall inte orda mycket omöverläggningarna angående fördelningen av utskottsplatser. Men ett uttalande avherr gick ut på att vi från de tre storaoppositionspartierna skulle ha ställt som vUlkor att socialdemokraterna ickeskuUe ha majoritet i något utskott. Får jag säga rakt ut att det inte finnsnägon grund för ett sådant påstående av . Det måste bero på att hanär dåUgt informerad om vad som ägde mm vid dessa förhandUngar. Vi förklaradeuttryckligen vid bordet att vi självfaUet inte skuUe lägga oss i hursocialdemokraterna utnyttjade de utskottsplatser som de då förhandlade om medde tre stora oppositionspartierna. Vi förklarade dessutom att om vi nådde en överenskommelseom ä ena sidan det antal utskott ivUka de tre stora oppositionspartierna skuUeha majoritet och å andra sidan det antal där socialdemokraterna skuUe ha majoritet och om socialdemokraterna därefter önskade taupp diskussioner med kommunisterna, som då icke var närvarande, för att stäUaett antal platser tUl deras förfogande, så var vi ocksä beredda att rösta på engemensam lista där kommunisterna fanns placerade. Jag tror det är rätt viktigtatt slå fast att detta sades rakt ut och öppet vid förhandUngsbor-det, varfördet icke finns grund för det påstående som gjorde här . Men hellre än att flytta sig från den position somsocialdemokraterna intagit 12 utskott med majoritet för socialdemokratereller socialdemokrater plus vpk och 4 utskott med majoritet för ,och så valde man valsamverkan med vpk. Socialdemokraternaär i sin fuUa rätt tUl detta. De gjorde sitt val, och vi noterade det som ettpolitiskt faktum. När det gäller de övergripande målen i den ekonomiskapolitiken har ända framför aUt tre mål stått i förgrunden fuU sysselsättmng, snabb produktionstUlväxt och stabUa priser. harman ocksä uttryckligen betonat ett fjärde mål, nämligen inkomstutjämning. Meni årets finansplan finns, som jag uppfattar det, en nyhet i detta avseende. Därnämns också som en övergripande målsättning för den ekonomiska politiken enbättre regional balans. Det är såvitt jag kan erinra mig första gängen som manpå mera auktoritativt häll inom socialdemokratin har lagt fram kravet päutjämning inte bara meUan oUka individer utan också mellan olika landsdelar idetta sammanhang. Regional balans är i många avseenden enligt min mening enförutsättning för full sysselsättning, för prisstabUitet, för snabb ekono-nUsktUlväxt och för inkomstutjämning. Att den är en förutsättning för den fullasysselsättningen behöver jag väl inte närmare utveckla. Inte minst de senasteårens erfarenheter bör ha lärt oss aUa att vi inte rår på arbetslöshet ochundersysselsättning, hur bra arbetsmarknadspoUtiken än må vara, om vi intesamtidigt inriktar oss på att först och främst försöka skaffa människor arbetei de regioner där de är bosatta, där de vUl bo och arbeta. Sambandet mellan regional balans och snabb expansionframstår inte minst i dagens läge tydligt. På många håll klagar man nu överarbetskraftsbrist, men gör vi oss skyldiga tUl slöseri medarbetskraftsresurser genom att vi inte utnyttjar arbetskraften i vissa regionerfullt ut. Här finns det en reserv som kan användas för en fortsatt snabbproduktionsökning. Då det gäUer påverkan på prisutvecklingen tror jag ocksåatt man numera allmänt inser att de överhettade områdena främst storstadsområdena- utgör inflationshärdar av stora mått. När inflationsbrasan flammar upp medjämna mellanrum hämtar den mycket av sin näring ur arbetskraftsbristen menockså ur överefterfrågan på mark och andra nyttigheter i storstadsområdena. Likaså gär det lätt att finna ett samband meUan de senasteårens regionala obalans och tendenserna tUl växande klyftor i inkomst- ochstandardhänseende. Svårigheterna för många i utflyttningsregionerna att överhuvud taget fä jämn sysselsättiung är naturligtvis den grundläggande orsaken,men den regionala obalansen ger också utslag i stor lönesprid- ning meUandem som har jobb. Regional balans bör emeUertid inte bara ses som ett sättatt uppnå full sysselsättning, expansion, någorlunda lugn prisutveckling ochökad jämlikhet i inkomstavseende. När vi från sida dri'vit kravet påbl. a. bestämda befolkningsramar för olika områden har vi självfaUet gjort detför att trygga människors standard inte bara när det gäUer inkomsterutan också när det gäller sådant som tUlgång på skolor, vägar och annansamhäUsservice samt förutsättningarna för kommersieU service. Utflyttningen kanju inte fä drivas hur långt som helst och jag frestas tUlägga hur planlöstsom helst - utan att möjligheterna att ge människorna lika standard i detavseendet rycks undan ganska snabbt. Det är därför enligt min mening angelägetatt ha med regional balans som ett övergripande mäl för den ekonomiskapolitiken, och jag är naturUgtvis glad för att denna tanke har fått komma tiUklart uttryck i finansplanen. Sedan gäller det förstås att se tUl att målsättningen kanförverkligas. Man blir ju en aning betänksam i det avseendet om man läserlångtidsutredningen, som bör vara något av en vägvisare åtminstone för förstahälften av . Där avvisas inte bara "en mera bunden planering avolika regioners utveckling i form av vissa ramar för befolkningstUlväxt, investeringaretc", utan utredningen förutser ocksä att det på kan visa signödvändigt att successivt minska stödet tiU områden och tätorter som saknartUlväxtmöjUgheter. Man skuUe aUtså minska det stöd som utgår tUlifrågavarande områden och tätorter! Om detta skulle fä bli vägledande för detregionalpolitiska handlandet är jag övertygad om att man har mycket småmöjUgheter att uppnä samtUga de målsättningar som stäUts upp i finansplanen.Det skulle vara intressant att veta vUken kurs socialdemokratin tänker hållanär det gäUer dessa anvisningar från långtidsutredningens sida. Finansministern anmäler i finansplanen att de nödvändigaförbättringarna av balansen i utrikeshandeln måste sökas på vamsidan.Underskottet i handelsbalansen måste vändas tUl ett kraftigt överskott sägerfinansministern, och det är ju en målsättning som alla måste dela. För att viskaU kunna nå detta mål krävs att resursema inriktas på att öka exporten ochatt en "fortsatt snabb utbyggnad av den utlandskonkurrerande hemmaindustrinkommer tUl stånd". Jag skulle tro att det är ytterligt få som har kunnatuppfatta vUka poUtiska åtgärder från regeringens sida som harvarit ägnade att underlätta en snabb utbyggnad av den utlandskonkurrerandehemmaindustrin.