prot · FU0983 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag vet fuller väl att villkoret för ett starkt teknisktoch materiellt framåtskridande ofta är en hård exploatering av natur osv.Frågan är, som man har sagt, hur man skall avväga dettaexploateringsförfarande, som i och för sig tiU viss del är oundvikligt för attdriva utvecklingen framåt. 1 detta fall anser vi som står för utskottet att ivalet mellan en teknisk och ekonomisk exploatering å ena sidan och skyddet avden ursprungliga naturen i å andra sidan vägerskälen över tUl naturvärdenas förmån. Frågan om rennäringen är ett specieUt problem, somnaturligtvis näppeligen kan förekomma i så många delar av vårt land. Om det nufinns en grupp samer som viU fortsätta sin näring, som deras förfäder drivit iårhundraden, skall vi naturligtvis ta oss en funderare på om vi inte skall låtavåra vänner samerna även i fortsättningen vara en Uten del av den tavla som Sverigesland och folk utgör. De botaniska värdena i området är mycket starktdokumenterade. Det ekologiska sambandet mellan detta område och Sjaunjafågelskyddsområde är mycket starkt dokumenterat. När man lyssnar till samernas representant kan man inteundgå att fundera över den här folkgruppens problem. Det lär inte finnas någonriktigt tillförlitlig folkräkning angående samerna, men man beräknar att de aUtsom allt i vårt land utgör ca 10 000 personer. Naturligtvis är det långtifrånalla som finns kvar i eller bedriver rennäring. Det har också gjorts gällande att samerna i detta områdeen gång mot sin vilja måst flytta från på grund av lagstiftning sompå sin tid genomfördes. Samegruppen har också skrivit till Förenta nationernaoch framfört sina synpunkter på det intrång som de ständigt utsätts för genomsamhäUets utbyggnad. Renskötseln erfordrar stora och speciella områden för kalvning,och de kalvningsland som samerna räknar till de värdefullaste ligger just i detområde som här skall regleras och sättas under vatten. Som ett starkt skäl för en utbyggnad anger reservanternasysselsättningen . Jag vUl också som kraftigtunderstryka att sysselsättningen i naturligtvis är oerhört viktig. Mendenna sysselsättningsfaktor är ju inte lik andra. Man kommer inte ifrån att dethär gäller en Döbelns medicin. När utbyggnaden är färdig, ger den inte någotarbete för anläggningsarbetarna längre. Jag vill understryka att det är mycket angeläget att hysamedkänsla med och känna ansvar för dem som inte har arbete på grund av vikandenäringsliv, men det bör ta sig uttryck i åtgärder som ger trygghet på längre siktför människorna. Jag vet att det är svårt att klara sysselsättningsfrågorna.Bland dem som ivrar för utbyggnaden varierar ju värdeomdömena om samma sakganska mycket. Reservanterna säger att vägen mellan och , som nuplaneras ingå i företaget, "skuUe få stor betydelse för strävandena attvidga turistverksamheten och därmed sysselsättningen inom Gällivarekommun". Men vattenfaUsstyrel-sens ledning talar om "de minst sagtdiffusa extra existensmöjligheter som turism och forskning etc. kan ge norrlänningarna".Där talar man i ett annat tonläge och med en annan bedömning. Det är klart att skall arbeta ochfullgöra den uppgift som den är tillsatt för. Men jag viU gärna uttrycka minmening och ifrågasätta om det kunde vara alldeles nödvändigt att man ,, erbjöd Sörkaitums samer för att göra upp.Samernas majoritet sade nej; de vUle inte träffa något avtal i detta läge.Frågan är alltså om det är fullkomligt nödvändigt att man ärendetskall avgöras i företar en sådan åtgärd. Utskottets herr ordförande nämnde att vi skulle ha låtitframskymta att den sista orörda vildmarken här skulle vara i fara. Jag har intemärkt något resonemang från utskottsmajoriteten i den riktningen. Vi vet attdet fortfarande finns stora områden som är skyddade, men det berör inte vårbedömning när det gäller att just bevara detta område. Utskottsordföranden nämnde också att Lule älv är den mestutbyggda älven; dess utbyggnad lär svara för en sjättedel av produktionen avelkraft här i landet. Men den utbyggnad som är gjord ligger ju nedströms, ochdet innebär att det är stora värden som räddas om man kan skydda den natur somligger ovanför de tidigare kraftverken - den natur som ligger närmare källornaav vatten. Utskottsordföranden nämnde också att man behövervattenkraften för att balansera de stora svängningarna i konsumtionen av energii landet. Men jag har en känsla av att så pass mycket vattenkraft finns välutbyggd att vi kan räkna med att denna balansering skall kunna med denvattenkraft vi har. Hur skall annars sådana områden som ochnordöstra , där utbyggnaden av värmekraftverken ju är mycket mera omfattandeän i vårt land, kunna klara en balansering? Det StäUdes också frågan: Vad har man gjort medVindelälven sedan beslutet kom att den inte skulle utbyggas? Ja, enligt vad jagvet har statsmakterna tUlsatt en utredning som skaU undersöka frågan omturismens utbyggnad, och bland den utredningens uppgifter har väl Vindelälvenmycket hög prioritet. Då är det väl inte riktigt att säga att man inte är igång med någonting för befolkningen i området kring . Utskottsordföranden uttryckte också den uppfattningen inte tar hänsyn tiU de människor som bor här och tiU de människor som bor iNorrland över huvud taget. Men det är väl i aUa faU så, att det allmännastödområdet tidigare endast omfattat , och stora insatser har gjorts iNorrland. kommer också i vår att redovisa förslag frånregeringen som utskottet har behandlat och som innebär ganska stort stöd förnorrländska orter. Så tUl sist ett genmäle med anledning av att man säger attden här frågan har gjorts politisk och att huvudfrågan är att man vUl komma åtregeringen. Jag har svårt att tro att aUa de organisationer som avstyrktförslaget - t. ex. fältbiologiska ungdomsförening. och har skrivit sinautlåtanden och gjort sina uttalanden för att komma åt regeringen. Jag tror intedet de har skrivit som de gjort därför att de i själva sakfrågan har den häruppfattningen. En mera långsiktig planering av elförsörjningen är nödvändig,och det har vi också angett i vår partimotion. Det finns även med i ytterligareen motion från vår grupp av herrar i och i Ulfsbyn.Man får ha klart för sig att det kan inte vara bra, om det är riktigt somVattenfall sagt, att man fick arbeta med anläggningen i med , innan man fick besked om hur det skulle bU. Detkan ju inte vara något bra förhåUande för . Därför har vi föreslagiti vår motion att det för presenteras en samlad plan över denframtida vattenutbyggnaden och de skadeverkningar och ingrepp som den kanmedföra. Men vi har skrivit att i en sådan plan bör inte utbyggnaden av Kaitumingå. Visserligen anger att Ritsem och Kaitum är oberoende avvarandra, men om jag inte har fattat fel har man observerat att vinsten avKaitum blir mindre om Ritsem inte byggs ut. Jag nöjer mig med dessa motiveringar och beratt få yrka bifall tUl vad näringsutskottet hemställt i punkterna 1, 2, 3 och 4i utskottets betänkande nr 15. I detta anförande instämde herrar i ochAndreasson, fröken samt herrar i , ,i , och (samtliga c). Hen (): Jag skall böria med ett kort citat, som ivarje fall en ledamot på regeringsbänken känner igen: "Konferensenuppmanar regeringarna att registrera och skydda områden speciellt lämpade somnationalparker och som reservat för djur och växter samt områden som har vetenskapligteller historiskt värde eller som är värdefulla för undervisning eUer på grundav sin naturskönhet." Detta citat är hämtat från den europeiskanaturvårdsdeklarationen, som antogs av . Iprogrammet uppmanas regeringarna att ta särskUd vård om avlägset liggandeområden och ödemark, som kan förstöras även genom exploatering i liten skala.Bland dem som formulerade dessa uppmaningar befann sig den svenskejordbruksministern. Han tänkte tydligen inte då på det mindre område som viskall diskutera här , ett område som av experterna karaktäriserats varautan motsvarighet i vårt land. kommer renarna till kalvningslandet vidAutabäcke-net. kan just det området vara överdämt och oanvändbart.De flesta samer i Sörkaitum anser att det skuUe sätta deras näring i fara. Om någon månad kommer fjällvandrare och turister tUlAutajaure från Ritsem och för att beundra utsikten bortöverTeusadalen eller gå tUl Sitasjaurestugorna för att se det kristallklara vattnetstörta ned mot Autajaure. kan björkskogen och vattnet just i Teusadalenha ersatts av en damm, sprängsten och lera. kanKaitumsjöarna komma att dämmas och vägar byggas genom Sjaunjafågelskyddsområde. Vad som då händer med de stora rovdjuren, rovfåglarna ochandfåglarna, till vilkas skydd detta fågelskyddsområde inrättades, det vetingen enda av oss här . Men vi kan hindra att dessa ingrepp sker. Då ärdet ganska orimUgt att detta karaktäriseras som romantiska skäl som drivermänniskorna i , och . De orden från utskottetsordförande bör nog få bli hängande i luften, ty viktigare än polemik mot sådanaöverdrifter är att vi tar fasta på vad som är vilja i den härsituationen. De här ingreppen behöver inte ske; de är inte nödvändiga försvensk kraftförsörjning. Det går att lösa sysselsättningsproblemen i Norrlandpå annat vis än genom att skövla oersättliga naturområden. När det gäller motiven och viljan för ställningstagandethär i kammaren kan jag inte undvika att säga några ord om vad utskottetsordförande lät undslippa sig. Kammarens ledamöter, som skall taställning till denna fråga, delades av honom in, inte i dem som kan tänkasrösta ja och dem som kan tänkas rösta nej, utan efter sina motiv och sin vilja.Några av dem som han förmodade skulle rösta ja, dvs. ställa sig bakomutskottets krav att inte bygga ut Ritsem och Kaitum, kunde förmodas vara ärligai sina motiv och sin vilja. Andra återigen hade helt andra motiv. Jag tror attherr förstörde en del av möjligheterna att få sina egna partikamrateratt instämma i anförandet just med de orden. Vad är det för prat att dessa frågorav somliga skulle behandlas poUtiskt och av andra sakligt? Allt som regeringoch riksdag har att ta ställning tiU utmynnar i politiska beslut, där sakskälenär de avgörande.Har en annan uppfattning har vi rätt att få veta vad han grundaren sådan bedömning på. Det här är i själva verket en fråga som av en storallmänhet uppfattas som ett prov på politikernas vilja att skydda den svenskanaturen. Engagemanget för denna vilja går tvärsöver partigränserna. Jag talarhär för . Vi fäste redan i en partimotion för nära ett och ett halvtår sedan uppmärksamheten på de planer som då fanns för en reglering avKaitumsjöarna. ägnade vi åtskillig tid åt att försökatränga in i dessa frågor. Vi besökte vattenfallsverket, vi diskuteradeutbyggnadsplanen med generaldirektören och hans närmaste medarbetare. Jag vUlgärna upprepa vad jag sade efter de besöken, nämligen att jag känner storrespekt för den vilja till en noggrann och omsorgsfuU planering somvattenfallsverket självfallet här har lagt . Med undantag för någrahändelser tror jag att vi kan ställavattenfallsverkets agerande utanför varje kritik. Vi gick vidare och hade kontakter med ortsbefolkningen iskilda grupperingar, aUdeles särskilt givetvis med dem som arbetar inom vårtparti i de berörda kommunerna. Vi hade en samling med en representativ grupp avsamer i . Sedan vi fått in material och bearbetat tillgängligaexpertutredningar, sade riksdagsgrupp nej till Kaitumprojektet.SjälvfaUet gladde det oss att andra partier senare slöt upp på samma linje. Men medan det akuta hotet mot Kaitum då låg något årframåt, visade det sig att avgörandet i Rltsemfrågan skuUe komma införriksdagen i ett något oväntat sammanhang. Dessa båda frågor har ett samband.Det går inte att säga: diskuterar Ritsem och inte Kaitum. 1utskottets betänkande behandlas bägge frågorna. De enda som möjligen skuUe ha rättatt inte syssla med Kaitum enligt den debattradition som vi nyUgen blevupplysta om från socialdemokratiskt håll är väl statsråden, som då tydligenskulle gå ut eftersom de inte vUl delta i debatter som gäUer motioner. Men isjälva verket utgår jag ifrån att man även inom regeringen inser att när ettutskott tar stäUning tiU bägge projekten, är det nödvändigt att också riksdageni sin helhet och även regeringens företrädare gör det. Vi fann att starka naturskyddsintressen talade mot ettgenomförande även av . Det var ju tydligt att projektet skullebli tUl stor skada för rennäringen. Då regeringen som en effektfull avslutningpå sin absoluta majoritetsperiod och det europeiska badriksdagen om tUlstånd att få göra ingrepp i Stora SjöfaUets nationalpark justför , sade vi därför nej tUl den exploatering som föreslogs ochplanerades. Den gången kunde den socialdemokratiska regeringen trumfa igenomsitt förslag den hade alltjämt majoritet i den gamla tvåkammarriksdagen. Mendet gjordes alltså av ett parti som hade försatts iminoritet i ett val där miljöfrågorna för både partierna och väljarna speladestor roU och där vi hade redovisat vår ställning i flera av dessa grundläggandefrågor. När regeringen nu vill ha pengar för att skallbörja utbyggnaden är läget litet annorlunda. Samtliga oppositionspartier haryrkat avslag på pengar tUl Ritsembygget. 3* protokoU 1971. Nr 81 -84 tanter inäringsutskottet, där de utgör majoritet, har yrkat bifaU tUl partimotionerna.Det är alltså så, att ett ja i kammaren betyder nej tUl utbyggnad avRitsem och Kaitum. Vi vet att det in i det sista förekommit försök attpåverka några ledamöter, men vi har också av partikamrater till dem fått veta,att rävspel i det här fallet skulle vara ogenomförbart. De ingrepp det här gäller har utförligt beskrivits idebatten mellan och . De har beskrivits i vårpartimotion och vidareutvecklats av dem som arbetat med dettai utskottet. Vi kommer senare av . att få en återknytning justtill utskottets bedömning. Vi har kunnat visa att utbyggnaden av Ritsem och senareäven Kaitum var led i en lång kedja av ingrepp i Stora Lule älvs övre lopp. Denfjärde Suorvaregleringen är snart genomförd. Ytterligare ett steg blirregleringen av Satisjaure. Det är regleringar som gjort att kärnan av detområde som ursprungligen var successivt mist sinkaraktär av orörd natur. Men förs man genom de aktuella utbyggnadsplanernain i exploatering norrut mot i det som ännu är orörd natur.Området kring Autajaure och Sitasjaure, som tUl vissa delar ingår inationalparken eller fågelskyddsområde har trots sin närhet tUltidigare exploaterade områden hittUls kunnat bevaras. Det naturvärdet betygasoch bestyrks av en rad tunga remissinstanser, av expertis och av de människorsom älskar de här områdena. Det har jämförts med och Abiskonationalparker. har angett att området ur botanisksynpunkt anses höra till de mest intressanta i den svenska fjällkedjan.Vetenskapsakademien har sagt att helheten AutajaureRitsemKaitum har ettvetenskapligt naturvärde som måste bevaras. har ansett att detbotaniska intresset av att behålla området kring intakt är betydande.När det gäller har uppslutningen kring områdets värden varitenastående, inte bara i utan också i utlandet. Vetenskapsmän, naturvårdare, byalag och organisationer harhär kommit tUl precis samma ståndpunkt. Alla har gett området en sådankaraktäristik eller bedömning, att det kan anses falla in under den resolutionfrån som jag tiU att börja med återgav. Det är delvis nationalpark,det kan betraktas som reservat för djur och växter, det har ett vetenskapligtvärde, det är naturskönt, men det kan alltjämt förstöras genom exploateringäven i liten skala, i begränsad utsträckning. Det här skuUe kunna vara skäl nog. Men tUl detta kommersamernas problem. Samerna i Sörkaitum anser att ett genomförande av Ritsemprojektetskulle innebära ett allvarligt hot mot deras möjligheter att bedrivarennäringen. Därför har motståndet mot Ritsem- och Kaitumprojekten där varitkompakt. Samerna borde rimligen själva vara bäst lämpade att bedömamöjligheterna tiU renskötsel i dessa områden före och efter en eventueUreglering. När vi diskuterade detta ärende sysslade viingående med detta problem. Jordbruksministern hävdade då att hans expertishade visat att skadorna på rennäringen skulle bli begränsade. Men Sörkaitumslappby har haft en rad invändningar mot det yttrande av statsagronomen EUel De kom också fram. Viktiga kalvnings- och trivselland förrenarna skulle läggas under vatten eUer skadas på annat sätt. Det skuUe drabbasamer som redan gång på gång varit tvungna att flytta sina boplatser och somupplevt att områden som de under generationer sett som sitt land bit för bitexploaterats. De har känt sig förföljda av riksdag och regering och är därförbittra. De har haft en svag juridisk ställning som är möjlig attförsvara i ett modernt samhälle men som härstammar från helt andra tidsförhåUanden. Ända intill denna dag har försök gjorts att forcera framen överenskommelse med berörda samebyar. Med Norrkaitum och MeUan-byn harVattenfall lyckats träffa en preliminär överenskommelse, men den är inte gUtigförrän ett tUlräckligt antal av byns medlemmar har undertecknat den. I fråga omSörkaitum, den by som drabbas ojämförUgt hårdast av ett sådant här ingrepp, harman inte lyckats med taktiken att bjuda högt. Samerna ställdes här i en ganska fruktansvärdvalsituation. Man försökte forcera fram ett avtal inför denna dag då fråganskulle avgöras här i kammaren. Om det hade lyckats , kunde detha gett sken av att samernas motstånd mot regleringen bara var en affärstekniskfint. Det hade varit ganska kusligt. Man erbjöd en stor summa pengar, större änvad som man skäUgen kunde ha räknat med skulle ha kommit fram genomvattendomstolens utslag, där samerna enligt vad som har påpekats inte skulle fånågra personliga ersättningar och där skadeståndsbeloppen kunde komma attutdömas till lägre belopp. Det kan se väldigt generöst ut, men det har ett dragav smartness över sig som inte är särskilt tilltalande. För samerna är detta bittra reaUteter. har gjort att många av familjerna har ett ekonomiskt läge som är väldigtbesvärande. Skulle de utgå ifrån att regeringen ändå fick sin viljaigenom genom att några riksdagsmän i sista stund förmåddes att byta ståndpunkt;i så fall borde de träffa överenskommelse med , en överenskommelsesom skulle ha kunnat ge pension åt alla Sörkaitums renskötare. Skulle de vågahoppas att regeringsförslaget föU, att utskottet segrade och att de alltsåskuUe kunna fortsätta sitt näringsfång, det som de egentligen ville? Attsamerna är upprörda över detta agerande från är inte förvånande. Deär inte ensamma om att vara det. Jag vill också peka på det märkliga förhållandet attvattendomstolens utslag, som man ju i regel får vänta på ochår , faller just dagen före beslut. Nog är det en händelsesom ser ut som en tanke. Sysselsättningsproblemen och energiförsörjningen är de tvåskäl som främst anförs för att båda projekten, Ritsem och Kaitum, nu skallgenomdrivas, låt vara att företrädarna för dem som har hävdat attKaitum måste genomföras just nu ligger lågt på den punkten. Naturligtvisinnebär ett nej tUl Ritsem och Kaitum att sysselsättningsproblemen finns kvartUl dess att statsmakterna och näringslivet får fram andra arbetstUlfäUen.Ritsemprojektet uppges ge ett sysselsättningstillskott på 960 manår, och detråder ingen tvekan om att 300 anläggningsarbetares sysselsättning är en oerhörtviktig fråga. Att försöka säga att detta är någontingsom man inte tar på allvar, och att vi inte skulle bry oss om arbetslöshetendär är ju rent nonsens. Det måste dock klarläggas att Ritsem- ochKaitumprojekten inte skulle ge sysselsättning åt mer än ett fåtal människorutöver egna anstäUda. En del av dem är dock bosatta inom Gällivarekommun, och därför skulle det även där ha varit betydelsefullt. Men desekundära verkningarna hade ju varit helt tidsbegränsade, och även i fråga omanläggningsarbetarna gäUer det en sysselsättning som inte ger några varaktigagarantier för fortsatt försörjning. När utbyggnaderna ärgenomförda kvarstår samma problem. Ett utbyggnadsbeslut skulle bara skjutaproblemen framåt i tiden. Det underlättar givetvis för att följa sinegen tidigare planering, men det vore orimligt att säga att Vattenfallsarbetsledning, som har varit väl medveten om att kan komma att fattaett annorlunda beslut än vad regeringen har föreslagit, skulle stå heltoförberedd och att man så illa skuUe sörja för sina egna anställda att man intehar lagt in några andra möjligheter åt dem att falla tiUbaka på för denhändelse följer utskottet. Man löser inte sysselsättningsproblemen i genompunktinsatser av den här typen - det vet de flesta norrlänningar. Här krävs enhelt annan satsning med genereUa åtgärder. har lagt fram förslagtill en sådan politik, men den socialdemokratiska regeringen har frestattålamodet med utredning efter utredning och vanligen förkastat våra krav om enmer helhjärtad Norrlandspolitik. Några av dem har regeringen emeUertid tagitupp senare, det är riktigt, och en bit har man kommit på vägen, men fortfarandefattas det åtskUligt i det transportstöd, i den utbyggnad avkommunikationerna, i det förbättrande av de ekonomiska villkoren för flertaletföretag som skulle betyda mer än de punktinsatser som det här är fråga om. Men för dem som drabbas i det aktuella ärendet,VattenfaUs anläggningsarbetare, är det självklart att insatser måste göras. Vivet att de är människor med stor yrkesskicklighet och att de är inriktade påoUka typer av anläggnings- och byggnadsarbete. pekade på att det inte hade hänt någontingmed vägen i Vindelådalen, som förekom så intensivt i debatten när opinionentill sist lyckades stoppa utbyggnaden av den älven. Ja, men det kan väl interimligen vara oppositionens fel att man inte har satt i gång byggandet av väg363? Och det är ingalunda det enda projektet, även om det står högst på listani den långa skrivelse som i den 20 aprU i fjolkom in med, där man pekar på oUka vägprojekt upp tUl storleksordningen 55miljoner kronor som enligt och den regionala vägförvaltningensmening kan sättas i gång. Det finns också andra, mindre projekt, t. ex. upprustningav anslutningsvägar för timmertransporterna, som länge har stått högt upp pålistan utan att man har gjort allt vad man skulle ha kunnat för att få i gångdem. Utanför finns också det stora projekt som statsministernredan under valrörelsen - eller var det kanske efter valrörelsen - har gettlöfte om , där projekteringen måste kunna påskyndas. Det harhävdats att Ritsem och Kaitum skuUe vara nödvändiga för vår kraftförsörjningoch vara sällsynt lönsamma projekt. Jag bortser då från att man inte hardefinierat lönsamhetsbegreppet på ett vidare sätt än det traditionella, att maninte är på det klara med hur man skall värdera ett orört landskap, en vackerutsikt, hur skaU man värdera att sällsynta djur-och fågelarter inte utrotas. Vihar ännu inga metoder att i kronor och ören göra sådana beräkningar. Men eftersom vi ställs inför VattenfaUs kalla och meratraditionella lönsamhetssiffror, är det ändå nödvändigt att jämföramerkostnaderna för annan typ av kraftframställning, och då får man räkna inäven de utgifter som gör den miljövänlig och uppskatta om mellanskUlnaden bliralltför stor. Jag tror inte att det kan sägas gälla i fråga om Ritsem ochKaitum. Vi har andra möjligheter än förr att skaffa fram dekUowattimmar som behövs för elkraftförsöqning. Vattenkraftepoken gårlångsamt mot sitt slut. Vi måste lita tUl andra energikällor,kärnkraft och under en övergångstid oljekraft. Det är självfallet att underhela denna långa övergångstid hur lång vet ingen kommer vattenkraften attvara nödvändig och ovärderlig. Vi är också medvetna om att det kan och haruppkommit miljöskador av oljekraftverken och i viss mån även i fråga omkärnkraftverken utskottets ordförande gjorde ett stort nummer av detta. Men tUl skUlnad från den typ av naturförstöring som det härär fråga om skapar inte oljekraftverken några skador för tid och evighet. Detär en ren tidsfråga hur länge det dröjer innan teknikerna har lärt sig attminska eller ta bort skadeverkningarna från den typen av energiframställning. 1fråga om kärnkraftverken har mycket löftesrika rapporter kommit fram om att manskall kunna utnyttja det överskott av värme som hittUls har gått ut i öppnahavet.