prot · FU0910 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag skulle vUja komplettera detta påstående med att säga att de äralltför fattiga på sådant kapital och att detta förhåUande utgör en verkligakilleshäl. Jag viU därför uttrycka den förhoppningen att det förslag somnyligen framlagts av Delegationen för de mindre och medelstora företagen ominrättandet av ett investmentbolag för småföretag genom vUket minoritetsposterkan tecknas i sådana företag i syfte att höja deras egna kapital kommer attmottagas välviUigt och bli antaget av . När det sedan, herr talman, gäller upprustningen ochförstärkandet av vår industri spelar av naturliga skäl tUlgången tUl egetkapital och lämpligt avpassade krediter en avgörande roll. Det finns emellertiden annan faktor som på litet kan komma att bli lika avgörande förom vi skall kunna förverkliga denna målsättning. Jag syftar pä den tUltagandetendensen hos svensk ungdom att vända ryggen åt industriarbete och säkra sigandra sysselsättningar, främst inom serviceyrkena. Mera oreflekterade bedömareav denna olustiga och ytterst oroväckande utveckling är genast färdiga attuttala en förkastelsedom över modern svensk ungdom. Den är för bekväm, sägsdet, och den har påverkats av vänsterrevolutionärernas vilda hatkampanj mot ochihåUande misstänkUg-görande av svenska företagare, främst industriföretagare. Men enligt min uppfattning är förklaringen en helt annanoch betydligt allvarligare, och den bör ge anledning till djup eftertanke ochsjälvrannsakan hos industriledarna. Är arbetsplatsernas utformning och överhuvud taget industrins arbetsmiljö sädan att ungdom lockas tUlindustriarbete? Ger detta arbete sådan trivsel och daglig tiUfredsstäUelse attdet känns meningsfyllt och stimulerar tUl ytterligare insatser av både fysisktoch psykiskt slag? Ett ärligt svar är enligt min mening nej. Min tro är att detär hög tid för industrin att börja göra kraftiga investeringar även iförbättrande av industriföretagens inre miljö. Det nyväckta intresset hosindustrin för att investera i reningsanordningar av alla slag i syfte attåterstäUa den förstörda yttre miljön bör utsträckas tiU att göra även den inremiljön i bokstavlig mening ren och lockande. Sker inte detta kommer snart deflesta av våra industrier att fä hanka sig fram med importerad arbetskraft, sommed naturnödvändighet, bl. a. på grund av den dåliga arbetsmiljön, uppvisar högomsättning och mer på ett är med obönhörUg produktionsminskningsom följd. De flesta av våra större exportföretag präglas av dessaförhållanden, och problemet löses icke bara genom att vissa kretsar gnolar överden svenska ungdomen. Våra stora exportföretag växer allt snabbare in imultinationella funktioner med allt vad detta innebär på gott och ont. Liksom ifräga om de flesta andra yttringar av mänsklig aktivitet gäller det att även idetta sammanhang söka befrämja de goda tendenserna och bekämpa de onda. Demultinationella företagen av vilka de största har en årsomsättning nästanlika stor som hela den svenska nationalprodukten, eller ca 125 000 miljonerkronor kan icke längre påverkas i vare sig positiv eUer negativ riktning avenskilda nationalstater. Ett samarbete meUan grupper av stater med något så närlikartad struktur är en förutsättning för att de multinationeUa företagen skallkunna styras och kontroUeras. Detta samarbete bör i första hand ta sig uttrycki harmonisering av löner och arbetsviUkor för löntagama, konkretiserad iinternationella eUer snarare mellannationeUa kollektivavtal. Dessutom mästesamarbetet i fräga ta sikte pä att åstadkomma en gemensam bolags- ochskattelagstiftning, som gör att multinationella företag beskattas rättvist ochlikformigt i vilket land verksamheten än bedrivs och att lämplig del avhärigenom inflytande skatteintäkter används för gemensamma ändamål, t. ex.aktiv miljövård. Man behöver, herr talman, endast tänka pä det svavel frånRuhr-området som regnar ned över bl. a. vårt land för att inse vikten av att ensådan målsättning reaUseras. Jag påvisade att endast mellanstatligt samarbete,manifesterat genom en gemensam organisation, kan uppbåda tillräcklig kraft ochmyndighet för att kunna styra och kontrollera de multinationella företagen.Sådana mellanstatUga organisationer är t. ex. EFTA och EEC. Den sistnämnda hargenom sin konstruktion och styrka säkerligen de största förutsättningarna attframgångsrikt kunna matcha de internationella företagsgiganterna pä bl. a. deområden jag här talat om. Nödvändigheten, den nästan desperata nödvändigheten,att få kontroll över dessa snabbt växande företagsgiganter är enligt minuppfattning ett starkt och vägande skäl bland andra för att sökeråstadkomma en sädan fast form för anslutning tUl EEC, att vi fär möjligheteratt initiera denna organisation bl. a. till en reglering av de multinationellaföretagens verksamhetsförutsättningar inom området. När jag i den allmänpolitiska debatten för elt par månadersedan diskuterade den svenska EEC-anslutningen och lämpligaste formen härförtUlät jag mig föreslå associering enligt Romstadgans § 238. Jag blevvederbörligen utskälld respektive avhånad för detta förslag, del senare avkritiker som med en i sädana här emotionella sammanhang tydligen ofrånkomligBesserwisserinställning påpekade, att en riksdagsman som yttrar sig om EEC ickefår vara så okunnig att han tror att associerings-formen är avsedd för andra änoutvecklade stater av u-landstyp. Efter denna avbasning av mig har enav de allra mest framskjutna EEC-ministrarna demonstrerat sammaokunnighet om EEC och Romstadgan genom att också han föreslå associering förvårt vidkommande. 1 själva verket torde beskyllningar om okunnighet kunnautmönstras ur detta sammanhang. AUteftersom tiden går och förhandlingar ochexpertsamtal fortsätter framstår associeringsformen som den utan jämförelselämpligaste för del. Av uttalanden pä ledande och auktoritativtEEC-håll framgår numera ganska entydigt att Nr 10 i"an pä det hållet icke anseratt ett fuUt medlemskap går att förena med , , neutralitetspolitik. -, . . inTi Utifrån var egen position är detockså alltmera uppenbart att vi såsom 20januari 1971 o ±- i-f neutralt land utan anslutning tUl något stormaktsblock omöjUgen kan binda ossmed fullt medlemskap tUl ett block av stater som kan komma att påverkas i sinpolitik av latenta övernationeUa organ, vilka otvivelaktigt redan inrättats,när fullt medlemskap innebär en bindning som är ouppsägbar. Vi måste, herrtalman, hur intimt samarbetet än bör bli i slutändan, bibehåUa värhandlingsfrihet, i första hand rätt att utträda ur gemenskapen, vUket blir ettfullkomligt naturligt avtalsvillkor i ett tidsbestämt associeringsavtal. Att enanslutning, hur den nu ser ut, måste göras uppsägbar är oundgängligen betingatav vår stäUning som neutral stat. Hur många neutralitetsförbehåll som än kundebana väg för fullt medlemskap kan man icke förutse hela den oändlighet avkomplikationer, som en jäsande världs olika utvecklingsmönster kan framskapapå det världspolitiska kraftfältet, komplikationer som kan ställa oss införvalet att fortsätta vår väg som neutral stat mellan kraftfälten eUer ge uppdenna ambition. 1 ett sådant läge kan och får vi icke vara bundna av någraouppsägbara avtal. TUl slut några ord om den aviseradeannonsskatten. Innan propositionen framlagts finns det inte anledning tillnågra mera ingående kommentarer. Jag viU endast fastslå att hur denna skatt äntekniskt kommer att utformas, så bär den socialdemokratiska skatteförslagsständiga hallstämpel, nämligen att diskriminera småföretagarna. Dessa har icke,vilket är väl känt, de kapitalstarka storföretagens handlingsfrihet. Dennakommer i detta stycke att ta sig det uttrycket att annonsbudskapet i ställetför att föras fram i tidningarna läggs över på folders, broschyrer, flygblad, förpackningar,banderoller etc, dyrbara annonsformer som småföretagarna icke har råd tUl. EnUten företagares begränsade annonskonto gör ocksä att han tvingas tUlnedskärning av sin annonsvolym eller mer, något somstorföretagen inte behöver tvingas till. Skatteuttag skall ju ske med jämlikhetens krav somledstjärna. annonsskatt torde knappast komma att gå tUl hävdernasom något jämlikhetsintmment. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandUngar. i (s); Låt mig börja med en liten replik tiU herrGunnar i , inte för att jag är vare sig regeringsmedlemeller medlem i reklamutredningen. Den upplysiungen bör ändå ges att det ärSveriges riksdag och ingen annan som kommer att besluta om reklam i TV; herrEricsson kan nog lugna sig tUls den frågan eventuellt kommer upp tillbehandling. Trots attherr talmannen, hans medarbetare och kansliet i övrigt haft den goda föresatsen att göra en uppdelning av denna debatt i 86 ämnesområden och därmed fädiskussionen avgränsad, har detta icke Vibörjade den aUmänpolitiska debatten i gär , och vi slutade den . Det betyder att vi har hållit på i . Under dessa harfemton ledamöter från de borgerliga partierna, två frän vpk och åtta från detsocialdemokratiska partiet kommit fram tUl denna talarstol. Jag tycker att desom brukar säga att de aldrig får chansen att tala, skall fundera litet överdetta problem. Om det socialdemokratiska partiet någorlunda tUlgodosetts vid entidsjämförelse, skulle denna debatt ha fortsatt fram tUl midnatt och kanskeäven . Jag har velat göra detta konstaterande. Själva uppläggningen ärbra, men jag skall senare återkomma och be herr talmannen ochtalmanskonferensen om en sak. Jag förstår naturligtvis att massmedia - och då kanske iförsta hand TV och radio inte har möjlighet att få med allt, och då blir detden gamla vanliga visan att det som sänds ut och publiceras är inläggen avpartUedarna och deras närmaste män. Detta är alltså ingenting nytt det är vadsom sker jämt och ständigt. Riksdagsledamöterna i övrigt, som kanske harviktiga synpunkter att framföra, får aldrig föra ut sitt budskap tUl folket.Detta gäUer även om vederbörande aktualiserar mycket viktiga frågor och ärindragna i diskussioner som kan vara hur intressanta och betydelsefulla somhelst för det svenska folket. Det blir inget utrymme över i vare sig radio-TVeller pressen. Jag vädjar till talmanskonferensen, tillparti- och gruppledarna och även tiU andra riksdagskamrater som har kraft ochvUja att ändra pä dessa förhåUanden. är ändå inte sammansatt av baraen liten elit, utan det är 350 ledamöter som bör fä chansen att underremissdebatten eller under andra viktiga debatter redovisa sina uppfatt-rungar.Annars kan det ju bli såsom man har visat på en del bUder, att vissa kamrater serut att sitta och sova, vilket de ju inte gör. En del tror dock att detta är denuppgift som dessa kamrater har i . Jag har en bestämd känsla av att det inte är alltid somvissa av de kamrater, som får framträda ofta, ägnar sig ät att ta upp viktigapolitiska sakfrågor och nyheter, utan det blir gammal skåpmat. Jag skuUe kunnata exempel från gärdagens debatt, men jag skaU inte göra det. Och ibland har man en känsla av att när en riksdagskamratför fram en viktig politisk sakfråga eller samhällsuppgift, så passar intedetta vid det tiUfället. Men sedan tar pressen eller radio-TV under storarubriker och stort buller upp det hela. Statsverkspropositionen borde väl vara det förslag somriksdagsmännen fick först av alla. Men har det ju blivit entävlan från massmedias sida att presentera vissa uppgifter ur statsverkspropositioneni mitten av december. Ingen tänker på att det är vi riksdagsledamöter, valdarepresentanter för partierna och ombud för folk, som skaU fattabesluten rörande de av regeringen framlagda förslagen och som sedan får ta dethela och fuUa ansvaret för när vi möter väljarna. Det är inte att strypadebatten om man ger riksdagsledamöterna chansen att studerastatsverkspropositionen, samt eventuellt framföra alternativ och göra riktigakommentarer, innan materialet går ut i massmedia. har man talat omriksdagens uppgift och ansvar. har man t. o. m. påstått att riksdagenkommer i efterhand. Och det är ju inget tvivel om att kommer i efterhandom man har denordning som råder. Jag tycker alltså att riksdagsgrupperna och många gångeräven riksdagsledamöterna bör få informationen först, eftersom de i slutomgångenskall ta ansvaret. Jag vill ocksä ställa en fråga tiU vissa riksdagskamratersom nu rusar i väg och frågar vissa statsråd varför de gjort så och sä. Jag kansom exempel ta fråga tUl utbildningsminister påsessionens första dag. Har han tänkt på att ledamöter skall erhåUainformationen först? Det skulle förvåna mig om han har den uppfattningen attnyhetsmedierna skall stå först i tur att få aUa uppgifter och attriksdagsledamöterna skaU komma i andra hand. har ju uppträtt flitigt som talare och blivit "expert" pånärdemokrati. Jag kan därför inte tro att han har den uppfattningen attriksdagens ledamöter skall komma i andra hand. Om så vore har ännumycket att lära om närdemokrati vilket jag för aU del tror att han har. Jag har velat göra denna inledning med anledning av nägrareflexioner som jag gjort under dessa båda debattdagar, men skall jag gåöver tUl en fräga som ligger mig mycket varmt om hjärtat och som har varit denegentliga anledningen till att jag nu har begärt ordet. Det problem som jag dätar upp synes av tUlgängligt färskt siffermaterial att döma inte bli enklareutan tvärtom svårare allteftersom tiden gär och samhäUet förändras. VUkenförändring, kanske nägon frågar. Jo, jag menar den s. k. strukturförändringenoch rationaliseringen inom vårt näringsliv. Jag har upplevt den pä nära håll,och jag har då fått ett allt starkare intresse för de människor som drabbatshårdast, nämligen den äldre arbetskraften. Under textUkrisen var och en sombott i en f. d. textilstad vet hur länge den har pågått - har en del människorblivit över och rationaliserats bort. Den senaste stora nedläggningen inomtextilindustrin YFA-nedläggningen, som berörde ungefär 900 anstäUda visaråter att det svåraste är att hitta nya arbeten för den äldre arbetskraften. Enkvinna som har arbetat 3040 är inom textUindustrin kan väl placeras ut päarbetsmarknaden igen efter omskolning, men jag försäkrar att det är mycketsvårt. Tack vare värt starka samhälle och den arbetsmarknadspolitiskaorganisation vi har byggt upp och som står hela näringslivet tiU hjälp haromstäUningen emellertid gått bra. och dess folk skallha allt beröm för förnämliga insatser när det gäUer dessa människorsomplacering tUl nya arbeten eller omskolningen av dem tUl ett nytt yrke ochkanske i de flesta fall tiU bättre betalda arbeten. Inte heller regeringen harvarit overksam därvidlag. Regeringen har som bekant under denna omställningstidbl. a. släppt loss investeringsfondsmedel och även vidtagit många andraåtgärder. Erfarenheterna av den hårda verkligheten medverkade väl tUl attförre inrikesministern sä snabbt lade fram det förslag om äldrestödet somträdde i kraft den I juU 1968. Det stödet har varit tUl stor hjälp för många. Men arbetslöshetssiffrorna för åldersgrupperna mellan 55och inger alltjämt stor oro. Över hälften av de anmälda arbetslösa tUlhördenna grupp, och dessutom har vi ju ett stort antal som går i beredskapsarbeten, i omskolning eller arbetar i skyddad verksamhet. Varförsker det en ökning av antalet arbetslösa just i dessa åldersgrupper? Ja, jag skall inte här beskylla nägra enskilda arbetsgivare inom vårt näringslivför oförståelse för dessa problem, men det mäste ändå vara någotfel när vi får sådana siffror och när begreppet trotjänare, som Allmännnlitisk tidigarealltid har varit en hederstitel, nu nästan helt är försvunnet. Jag skaU inte heller anklaga samhället i detta fall.Regeringen har uppmärksammat frågan om den äldre arbetskraften pä rätt sätt ochmed olika reformer lättat bekymren för mänga. Äldrestödet, de skyddadeverkstäderna, beredskapsarbetena, omskolningen och den av LO påyrkade och avregeringen och socialministern utarbetade och av beslutade nyareformen för förtidspensionering - vUken reform trädde i kraft harbetytt mycket. Jag tycker att aUa som har höjt kritiska röster mot vårarbetsmarknadspoUtik skall stänga in sig i sin kammare och under en stillastund fundera över vad just dessa åtgärder har betytt för tusentals människor ivårt land som annars skulle ha gått en mycket osäker framtid tUl mötes. förtiden blir man ju mest uppmärksammad i nyhetsmedia om man kritiserar regeringeneUer har en annan uppfattning än regeringen det kvittar vad det gäller. Menom man säger att regeringen har skött sin uppgift väl, är det ingenting att slåupp stort. Jag tycker att hela regeringen skall ha beröm och tack för att denhar genomfört dessa oUka reformer och framför allt för att den har skapatekonomiskt utrymme för dem. Också i årets statsverksproposition görs det godapåslag just på dessa områden. Om vi haft en borgerlig regering hade dessaproblem inte varit så uppmärksammade och välbehandlade det är min bestämdauppfattning - som det är nu när vi har en socialdemokratisk regering som möterden nakna verkligheten och är beredd att lösa de problem den stäUs inför. Men de åtgärder som hittUls vidtagits räcker inte för attlösa ett av 1970-talets stora problem pä arbetsmarknaden och i det politiskalivet: SkaU vi fortsätta att leva i ett blandekonomiskt samhälle måste man inomhela vårt näringsliv lära sig möta samhället och dess representanter på aUanivåer, tjänstemän som förtroendevalda, för att lösa de allvarliga problem somkommer att möta oss . Man mäste inom näringslivet komma bortfrän inneslutenheten och stå öppen för ett förtroendefullt samarbete med ettsamhälle i ständig förändring, där människorna inte godtar att samhäUetsuppgift bara är att vara en hjälpgumma som framför allt skaU sopa bort spårenefter företagsnedläggningar och rationaU-seringar. Den uppfattningen hällerinte i den tid vi nu lever i och inte heUer . Jag skulle vilja uppmana näringslivets företrädare att fördet första sluta tala om en förtroendekris mellan regeringen och näringsliveteller mellan samhäUet och näringslivet. I varje fall åstadkommer inte denuvarande borgerliga partierna ett bättre samarbete och en bättre förståelse det är min fasta övertygelse. Om vi skall slippa en skyddslagstiftning på detta områdemåste näringslivet för det andra med kraft hjälpa tiU att placera den äldre fristäUda eller under omskolning varande arbetskraften, så att den snabbare kan komma tillbaka tiU meningsfyllda arbetsuppgifter inom 89 näringslivet.Den utgör en samhällsekonomisk tillgång av stora mått, varigenom man, därarbetskraftsbrist råder, snabbare kan få fullgod arbetskraft tUl sittförfogande som kan medverka tiU att öka vår produktion och därmed förbättraförutsättningarna för hela industrin och näringslivet. Jag viU för det tredje uppmana näringslivets företrädareatt snabbt vidta åtgärder. Tiden hastar bäde för dem som står i kö för att fäarbete och för dem som går på omskolning. Om inte näringsUvets företrädarefrivUligt löser dessa problem, tror jag att fackföreningsrörelsen jag skaUmedverka tUl detta genom att i detta hus ständigt öva sådana påtryckningar måste kräva att regeringen snabbt och helst tUl årets riksdag framlägger ettförslag om tvingande lagstiftning beträffande kvarhällandet och placeringen avden äldre arbetskraften. Jag tUlhör inte dem som aUtid ropar på lagstiftningoch förbud, men detta är och förblir en livsfråga, en fråga av stor ochavgörande betydelse för den enskUda människan. Därför anser jag att man måstebeträda lagstiftningsvägen. För det fjärde och sista måste samhället på alla sättundersöka och utveckla sina insatser på detta område. Det kan betydaytterligare statlig industriverksamhet, som statsrådet och hansnärmaste medarbetare får medverka tiU att genomföra. Det kanske också kanbetyda utvidgad möjUghet tUl överflyttning och specialinriktning avarbetskraften ifrän våra arbetsförmedlingars sida. Jag skulle kunna ge exempelpå områden som man skulle kunna gå in pä, men tiden tUläter inte det. Jagåterkommer härtiU längre fram under riksdagssessionen. Inga vare sig gamla eUernya framkomstmöjligheter för placering av den äldre arbetskraften får stoppas,utan allt skall prövas. Detta kanske har blivit ett anförande ilängsta laget; jag brakar begränsa mina anföranden tUl 10 eller högst 15minuter. har jag med kraft hävdat den uppfattningenatt vi utbUdningsvägen skaU ge våra unga chanser till en demokratiskutbildning. Ungdomen har också stora utbUdningsmöjUgheter. Det kostarstora pengar, men det får vi tUlbaka en gång . Det fårinte bli så i värt samhälle att det finns några som blir över och inte ärgodtagbara i arbetslivet efter en viss ålder. Arbete gör tUlvaron meningsfylld.Det är både det enskUda näringsUvets och hela samhäUets uppgift att se tUl attalla som kan och vUl, utan åldersgränser givetvis fram tUl pensionsåldern omden bör vara 65 eller 67 är kanske vi inte behöver tvista om får göra sininsats i vårt samhäUe. Samverkan och solidaritet är för vissa hedersord. Vibehöver alla i hela vårt samhälle samverka för att bringa dessa för den enskUdamänniskan sä viktiga frågor tUl sin lösning. Jag är övertygad om att det ocksäbehövs en stark solidaritet, dä det med säkerhet behövs ökade ekonomiskaresurser för samhäUet om vi skaU kunna lösa problemen för den äldrearbetskraften. Den som gick ut i livet i början pä1930-talet och då mötte arbetslöshet och stängda industriportar glömmer intedetta. Det skulle vara en katastrof om hon eller han återigen, nu i5060-årsåldern, i det samhäUe de varit med om att bygga upp skuUe möta sammakalla hand som . Det fär inte ske. Bäde samhället som helhet och vårtnäringsUv har inte råd med detta. Jag glömmer inte de ord som Per Hanssonsade inför en mycket stor ungdomsskara: är ert men ni skall igemensamhet göra det ännu bättre och därmed bli lyckUgare människor. De ordenär sanning även , men de skaU gäUa ung som gammal i ett samverkandesamhäUe som vi har skapat och vill göra ännu bättre. i (m) kort genmäle: Låt mig säga några fä ord tUl . försökte göra gäUande att oppositionensläppt fram fler talare i talarstolen under dessa änsocialdemokratiska partiet. Det hade varit klädsamt om han redovisathur många timmar stadsräden använt här i talarstolen utan någon som helsttidsbegränsning. Jag skaU inte fresta talmannens tålamod med att gä in pånågon sakdebatt i övrigt med i , även om det kunde havarit intressant. I sitt hypotetiska resonemang om hur det hade varit om viicke haft en socialdemokratisk regering glömde han en viktig sak, nämligen attnäringslivet kanske då inte hade befunnit sig i den besvärliga situation som detgör . i (s) kort genmäle; När det gäUer tiden för sina anföranden viUjag bara be i vara vänlig läsa riksdagsprotokollen och seefter. Jag tyckte att statsråden var mycket moderata i går i fråga om tiden.Det var statsministern och finansministern som talade, och jag anser att detvar fullt befogat med den tid de tog i anspråk. Finansministern fick enligt minmening för litet tid. Han borde nog ha undervisat en del ledamöter litet tUlkring de problem han berörde. Men det kan vi väl få exakt besked om . Jag har inte anklagat någon. Jag har bara sagt att om viskuUe ha lite rättvisa i detta fall, skulle häUa på även medden allmän-poUtiska debatten. Sedan hade första, andra och eventuellt tredjemännen och kvinnorna i varje parti fått framträda. Det tycker jag inte ärriktigt. Även andra riksdagsledamöter skall få chansen. Enligt i skulle jag ha fört etthypotetiskt resonemang om det svenska näringslivet och dess problem. Jag brukarinte göra reklam för böcker. Det skall vi inte göra här. Jag har dock lästOlivecronas bok om de 10 nya miljonärerna. Jag rekommenderar varmt den bokentUl läsning åt , så får han se vad dessa miljonärer säger omregeringen och de möjligheter som har stått dem tUl buds. Jag tycker att det ärrätt fina ord om samhället på de flesta ställen i boken. Pä förslag av herr talmannenbeslöts att den fortsatta överläggningen skuUe uppskjutas tUl . Nr 10 § 10 Meddelande ang. veckansfortsatta arbete 20 januari1971 yttrade: Pä talarlistan för den aUmänpolitiskadebatten återstår nu 76 talare. Det fortsatta sammanträde, som utsatts till , kommer att avslutas omkring .