prot · FU09103 · 1971-12-31 00:00:00 — De andra två, Uksom förövrigt också reservanterna i utskottet, uttrycker av principiella skältveksamhet. Reservanterna uttalar sig för att denna möjlighet attupphäva renskötselrätten skaU tiUämpas restriktivt, och det är i och för sigvärdefullt med det uttalande som där har gjorts. Men den framtida tillämpningenbhr ändå en bedömningsfråga av vad som är "ändamål av väsentUgbetydelse". Man kan inte komma ifrån att samerna ställs i ett sämre lägeän andra innehavare av rättigheter som tiUkommit genom privaträttsUgaupplåtelser. Jag tycker att samerna i det avseendet borde få känna sammatrygghet mot tvångsåtgärder som andra medborgare i vårt land. Jag förordaralltså där utskottsmajoritetens förslag. Sedan hade jag tänkt att gå in på de reservationer ochsärskUda yttranden som har avgivit till utskottets betänkande, menherr började sitt anförande här med att närmast be om ursäkt för att hanhade avgivit så många reservationer och särskUda yttranden. Det är också möjhgtatt en del av dem är ganska onödiga. argumenteradeherr egentligen bara för reservationen 2. Han var väl också något innepå ett av sina särskUda yttranden. Därför skaU jag nu avstå från att beröra deövriga. I reservationen 2 föreslår att meningen"Sameby får ej bedriva annan ekonomisk verksamhet än renskötsel"skall utgå. Det förslaget tog hen tUl intäkt för en lång historiskberättelse, som jag tyckte hade föga sammanhang med förslaget. Många ledamöteri utskottet hyste faktiskt till att börja med sympatier för detta förslag, menefter den noggranna genomgång vi fick blev alla utom övertygade omatt det inte var lämpUgt att ta bort den bestämmelse som finns i lagen. Detär ju på det sättet att lagen är uppbyggd för renskötselrätten exklusivt ochfömtsätter obhgatoriskt medlemskap för aUa renskötande samer. Det kan inte varalämpligt att en del samer genom majoritetsbeslut tvingas med på åtgärder sommåhända kan leda till samfälld ekonomisk förlust, vilken i så faU ocksåsamfällt får bäras av alla som är med i samebyn. Däremot finns det ingentingsom hindrar några eller alla i samebyn - eventueUt tUlsammans med andra samerän de som ingår i byn - att genom överenskommelse eUer genom någon form avförening ägna sig åt annan sysselsättning vid sidan av renskötseln. Det ärtvärtom synnerUgen önskvärt att man utnyttiar alternativa etablerings- ochsysselsättningsmöjligheter. Detta har utskottet också starkt understrakit. Sedan kom in på sitt särskilda yttrande omnödvändigheten av att bygga upp de orter där samerna är etablerade och attdetta bör beaktas i de länsprogram som håller på att utarbetas.Han nämnde att utskottet på s. 371 betänkandet skrivit mycket positivt i denfrågan, och det tycker jag verkhgen också. Jag kan egenthgen inte förstå vaddet fanns för anledning att avge detta särskUda yttrande, som heltöverensstämmer med den mening som utskottet givit uttryck för. Det särskildayttrandet är därför lätt att besvara. Jag vUl tUl sist hoppas att den nyarennäringslagen med de förändringar som utskottet har föreslagit skaU medverkatill att lönsamheten av renskötseln för samerna förbättras. Det är angelägetatt samernas ekonomiska möjhgheter också i andra sammanhang detta gäller ävende som helt eUer delvis lämnat renskötseln bUr bättre än . Det är ettriksintresse att den samiska kulturen med sitt språk, sin slöjd och sina övrigakulturyttringar bevaras för framtiden. Men förutsättningarna för det är attsamerna får möjhghet till samma levnadsstandard som övriga medborgare i vårtland. Jag ber, fru talman, att få yrka bifaU tiU utskottetshemställan på samthga punkter i utskottets betänkande nr 37. Rennäringslag, m. m. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Jag viU först uttala min glädje över attjordbruksutskottet efter sin granskning praktiskt taget på aUa punkter kunnatställa sig bakom det förslag som regeringen lagt fram. Rennäringslag, m. m. Det här ärendet har föregåtts av en utomordenthgt långutredningstid och en mycket intensiv debatt. Förslaget har kommit till i samrådmed företrädare för samerna. Vad vi föreslår är en rad åtgärder som syftar tillatt främja rennäringen och göra den mera lönsam för dem som ägnar sig åt den.Vidare syftar förslaget till att ge samerna större självbestämmanderätt än dehittUls haft och tiU att förstärka samernas rättsskydd. Det är en svår materia. Saken är av central betydelse församebefolkningen. Inom regeringen var vi medvetna om detta och gjorde någotsom man inte brukar göra då man utarbetar en proposition. Vi lät nämligen enrepresentant för samernas egen organisation följa arbetet med utformningen avpropositionen och han hade i sin tur kontakt bakåt till sin organisation. Vihar på väsentUga punkter kunnat tillmötesgå de önskemål som han sålundaframfört under arbetets gång. Det har sagts att förslaget saknar samepolltiskmålsättning. berörde det och menade att om den utredning somföregått propositionen hade bestått av samer, så skulle den ha sett annorlundaut och ha tagit upp andra problem än renarnas problem. Men det var, som herrHedin påpekade, på intet sätt avsikten att få fram ett samepoUtiskt program.Den här propositionen och utredningen som har föregått den gör inte aUs anspråkpå att lösa de minoritetsproblem som samerna kan ha att brottas med. Jag vill idet sammanhanget påpeka att som den här propositionen framlades förriksdagen tillsatte regeringen en utredning som skall syssla med samernaskulturfrågor och de problem som minoriteten har att brottas med. När vi inomregeringen utarbetade förslaget tUl direktiv för utredningen deltogrepresentanter för samerna, och samerna är självfallet också representerade Iutredningen. Jag har velat nämna detta med anledning av . Han talade om obsoleta lagparagrafer. Det var emellertid hansförkunnelse om samernas situation som var en smula obsolet. Det går inte tUl påsamma sätt som tidigare när vi umgås med samerna. Propositionen är alltså inte avsedd att lösa alla deproblem som samernas riksorganisation anser att gruppen har att brottas med.Vad propositionen tar sikte på är att lösa rationaliseringsproblem som dentekniska och ekonomiska utvecklingen fört med sig också för de renskötandesamerna. Ingen näring - vare sig stor eUer Uten - kan undgå att drabbas avrationaUseringsproblem. Hur ser det ut för renskötarna? Vi har i landet ungefär 2500 samer I 700 familjer, vUka för sin försörjning är beroende av renskötsel,Samerna har sin verksamhet förlagd i 40 samebyar. Det totala renantalet är välför närvarande 200 000. De renskötande samerna är tillförsäkrade rätten attanvända mer än 1 i norta och meUersta , ellermer än en tredjedel av landets yta, för renbete. Men det är inte bara renbetede är berättigade tiU, utan de är också berättigade tiU jakt, fiske ochskogsfång. lönsamhet har minskat mycket kraftigt, ochmånga av de renskötande samerna har haft mycket låga Inkomster. Renskötseln gerinte full sysselsättning åt alla dem som ägnar sig åt denna verksamhet. Det ärdå alldeles uppenbart att vi måste göra renskötseln mer effektiv och merlönsam. Hur skaU det då vara möjligt? Jo, det är möjligt endast genom enökad samverkan mellan renskötarna själva. Och det är, kan man säga, kärnan idet förslag vi diskuterar; ökad samverkan mellan de renskötande samerna. Förslaget innebär kort och gott att de gamla lappbyarnaomvandlas till en form av föreningsrenskötsel. De gamla lappbyarna ombildas ny typ av juridisk person som får tUl uppgift att för medlemmarnasgemensamma bästa ombesörja renskötsel inom byns betesområde. Vi kallar en sådanförening för sameby, och den byggs upp på förenings-rättsUg grund. Det innebäratt man i byn får skapa beslutande och verkställande organ och att reglerinförs i fråga om de ekonomiska förhållandena, regler som syftar till en sårättvis inkomst- och utgiftsfördelning som möjUgt. Precis som inom andraekonomiska föreningar får samerna själva genom sina stadgar och genom sinorganisation och verksamhet svara härför. De nya samebyarna får en mycketstarkare StäUning än vad de gamla lappbyarna haft. De övertar huvudansvaret förrennäringens utveckling från lappväsendet, som beslutar iviktiga frågor om renskötseln. Det innebär i sin tur att lappväsendet kanupplösas. sade sig först under de sista av dessa dagarha erfarit att det är lantbmksnämnderna som skaU ha ansvaret lokalt för renskötseln.Det var för mig en mycket egendomUg upptäckt. Det ingår ju såsom ett väsentligtled i detta förslag att lantbruksnämnderna och lantbruksstyrelsen får ansvaretför denna näring precis som de har ansvaret för jordbruksnäringen. Ilantbruksnämnderna kommer ju att finnas rennäringsdelegationer, där samerna harett avgörande inflytande både lokalt och centralt. SjälvfaUet utnyttjar mansedan aU den personal som är sysselsatt med dessa frågor inomlänsstyrelsen. De enskilda tjänstemännen i lappväsendet har aldrig kritiseratsav samerna. Det har varit ett mycket gott samarbete med dessa tiänstemän, ochdet är inte dem man riktar kritik mot. På den punkten tycker jag att man skaUvara utomordentUgt försiktig, när man diskuterar denna fråga. Vad samernadiskuterat är systemet, men de har aldrig angripit enskilda tjänstemän Inomlappväsendet. Det var måhända en parentes, men det är aUdeles självklart attdet är lantbruksnämnderna som skaU ha hand om rationaUseringsverksamheten förrennäringen. Genom propositionens förslag får man rationella och störredriftsenheter. Då kan man sköta näringen effektivare och få ut mera av dethela. Vi har föreslagit att man i stort sett skaU tUlämpa samma principer somgäller för stödet till jordbmket i nona . Det innebär alltså att samernafår kreditmöjligheter, kreditgarantier och bidrag. De kan få statliglånegaranti och bidrag tiU nyanläggningar och förbättringar av allt det sombehövs inom rennäringen. De kan få bidrag till inköp av renar och inventariersamt tiU anskaffning av transportmedel och rörliga driftsanordningar inomrennäringen. De får aUtså möjligheter att erhåUa de bidrag och utnyttja delånemöjligheter som finns när det gäller stödet tUl jordbruket i nonaSverige. har förordat att man skulle höja bidragsnivånfrån . På den punkten har vi gått precis efter vad som gällerför jordbruket. Man kan där få i bidrag men har möjlighet om Rennäringslag, m. m. Rennäringslag, m. m. särskildaskäl föreligger att få en höjning. Det är precis vad som har föreslagits församerna. Jag hävdar alltså att vi försöker ordna rationaliseringen ochbidragen till den verksamheten på samma sätt som gäUer för jordbruket i denorra delarna av landet. En punkt i anförande och även i hansreservation måste jag utveckla en smula, även om på ettutomordentligt sätt klarade upp det. Det gäller det förslag som jag har framlagtom att samebyns ekonomiska verksamhet skaU begränsas tUl renskötsel Det beskrevherr så, att man tiudrar de renskötande samerna mitt i byn. Det ärprecis som här framhöU, nämligen att medlemskapet i samebyn ärobligatoriskt. För att få tiU stånd en effektiv samverkan inom renskötseln ärdet bestämt att mgen renägare kan ställa sig utanför, även om han så skuUevUja, Han är genom den lag vi nu beslutar om nödsakad att delta iföreningsrenskötsel. Han kan inte driva renskötsel på egen hand, utan han ärtvungen att ingå i kollektivet och delta i detta. Det är aUtså etttvångsmoment, men det har accepterats av samerna själva. Jag har i det förslagjag har lagt fram varit angelägen om en begränsning till detta och icke tUlnågot annat, därför att samerna naturligtvis skaU behandlas som andra svenskar,men på den punkten har man tvingats att tiUgripa ett tvångsmoment i samebyarna,vilket också har accepterats av samerna själva. Det är också riktigt som sade, att om man integör den begränsningen, kan en majoritet bland medlemmarna tvinga alla medlemmarnaatt mot deras egen vUja ta del i sådan ekonomisk verksamhet som ligger vidsidan av renskötseln. säger i sin reservaton att detta tyder på"en underskattning av samernas förmåga att själva sköta sinaangelägenheter". Men det är ju aUdeles tvärtom! Vidare säger han, atteftersom medlemmamas kapital är bundet i samebyn, bör samebyn "få bedrivaäven sidoverksamhet, i vart fall om samtliga medlemmar är ense därom." Nuhar emellertid klart för sig att reglerna för samebyns verksamhet,som återfinns i lagen, inte passar för någonting annat än för den ekonomiskarenskötseln. Han säger själv här, att man säkert måste göra om dessa regler.Detta är visserUgen tekniskt svårt, erkänner , men det är inteoöverkomhgt. Man måste då enhgt hen , och också enhgt mig, ha helt andraregler för annan verksamhet inom samebyn: man får ha regler om rösträtt ochekonomiska förhåUanden osv. Dessutom är det alldeles felaktigt att säga attmedlemmarnas kapital är bundet i samebyn, om man med medlemmarnas kapital menarrenarna. De ägs av de enskUda samerna - byn äger inte en enda ren; väl att medlemmarna i en sameby äger ett ohka stort antal renar. Vid slaktoch försäljning får ju den enskilde samen tillgodogöra sig inkomsten för derenar som han äger. Det är bara själva driften som sköts gemensamt inomsamebyn. Jag frågar mig, varför man skall hysa denna misstro motsamerna. Varför måste alla nu vara ense om att bedriva en verksamhet vid sidanom renskötseln? Varför skall särskilda regler tas In i rennäringslagen? Varförskall inte ett fåtal samer eller samtUga i byn eller några i byn få gåtillsammans och ägna sig åt särskild verksamhet? Det finns ju andra associationsformersom passar för storsamhäUet och som också passar aUdeles utmärkt för samebyarnaoch för samerna samerna kan bilda aktiebolag, de kan bilda ekonmiskaföreningar eller enkla bolag, det står dem fullständigt fritt. Förslaget i propositionen innebär att samerna detbehöver inte varaalla i byn, utan det kan vara bara några få precis som aUaandra i StorsamhäUet får välja precis vilken associationsform de viU, om de önskarbedriva annan verksamhet än renskötsel Detta är aUtså bakgrunden tUl att jag ipropositionen har skrivit att samebyn skall ägna sig åt renskötsel. ViU samernaägna sig åt annan verksamhet, står således aUa de associationsformer öppna somsamhällets lagstiftning erbjuder. Jag viU gärna, fru talman, innan jag lämnar talarstolen,bara helt kort kommentera de två punkter där utskottsmajoriteten inte harkunnat följa mig. Förslaget om förlängning av tiden för vinterbetet är den enapunkten och upphävande av renskötselrätten är den andra. Jag har en smula svårtatt förhka mig med den förändring som utskottsmajoriteten har föreslagit, ochjag skaU här försöka ange de skäl som låg bakom förslaget. Båda dessa frågor har samband med den ömtåliga och viktigafrågan om hur man på bästa sätt skaU göra avvägningar mellan renskötande ochicke-renskötande samer i de här områdena. Vi måste alla ha klart för oss attdet här gäller de glesast befolkade områdena i vårt land och att alla i dessatrakter behöver samarbeta och samverka för att klara sin försörjning. Det är mot den här bakgrunden man skaU förstå det förslagsom vi har lagt fram om förlängning av tiden för vinterbetet. Jag skall inte genågon lång historik utan bara erinra om att när man drogupp odUngsgränsen mellan den egentUga fjällbygden och den tUl odUng tjänligadelen av och , gjordes detta för att förebyggatvister mellan samer och jordbrukare. Avsikten var ju att trakterna ovanförodUngsgränsen skuUe vara förbehåUna de renskötande samerna. Denna odlingsgränsgäller fortfarande. Nedanför odUngsgränsen var det i princip vinterbetegäUande tiden 1 oktobeT-30 aprU. , dvs, undervegetationsperioden, är dessa trakter nedanför odlingsgränsen med vissa färreundantag förbehåUna jordbrukare och andra. Under arbetet med propositionenuttalade ett önskemål om att man skulle förlänga tidenfrån till ; man ville alltså ha en generell förlängning på10 dagar. Jag ansåg mig inte kunna acceptera detta i mitt förslag. Det skulleenUgt min mening innebära en alltför kraftig inskränkning i de enskUdamarkägarnas rätt, I nona finns många små enskUda markägare. Eftersamråd med kontaktmannen för samerna, som har följtlagstiftningsarbetet - detta var avgörande -trodde jag att man kommit fram tUlen acceptabel kompromiss. Jag menade att man inte behövde fastställa tiden förvinterbetet så där stelt, utan jag föreslog då att när det gäUde kronomark, somockså är den dominerande inom dessa områden, skuUe lantbruksnämnden även avandra skäl än att väder och bete slog fel kunna låta renarna stanna kvar påkronomarken långt in , om så ansågs vara erforderUgt, Rennäringslag, m. m. Rennäringslag, m. m. EnskUd markägare borde enhgt min mening själv få avgöra omrenarna skulle få stanna kvar på hans marker efter vinterbetestidens slut. Jagvågade säga detta därför att jag utgår ifrån att samarbetet meUan samerna ochden övriga befolkningen är av den arten att man kan ha en sådan frivillighet.Det är därför jag sagt att man inte skall sträcka ut vinterbetestiden mot denenskUda markägarens vilja, SkuUe det emellertid beträffande de enskildamarkerna uppstå problem som inte lantbruksnämnderna kan.klara jagförutsätter nämUgen att lantbruksnämnderna är med här och verkar -då är det inte värre än vi kan vidtaga en förändring. Det är inte någongrundlag, det gäUer, Den bofasta befolkningen viU inte att betesrätten skaUvara obUgatoriskt utsträckt. Det är en kompromiss meUan samernas ochjordbrukarnas önskemål som gett mig denna möjhghet. Det skaU vara en friviUigöverenskommelse. På kronomark, som dominerar, går lantbruksnämnderna fram ochdär kan de, låta renarna vara kvar. Det är så man skaU se den paragraf som vihar utformat, dvs. en önskan från regeringens sida att åstadkomma ett gottförhåUande mellan samerna och den bofasta befolkningen. Jag vill innan jag slutar mitt anförande också ta upp densista punkt där utskottsmajoriteten inte har ansett sig kunna följa mittförslag. Båda frågorna är små, men det har legat en hten princip bakom sommåhända framgick av vad jag yttrade om den första punkten. När det gäUer förutsättningarna att upphävarenskötselrätten på ett visst markområde har jag föreslagit att den skaUupphävas om marken behövs för ändamål som anges I expropriationslagen. Men såhar jag tillagt: "eller för annat ändamål av väsentUg betydelse från aUmänsynpunkt". Man får inte glömma att det råder högst specieUaförhållanden inom renskötselområdet som gör det önskvärt att i någon mån vidgamöjligheten till ingrepp. Renskötselrätten omfattar ju en tredjedel av landetsyta, den är inte knuten till bestämda fastigheter och den är flexibel och gles.Vår expropriationslagstiftning är icke utformad med hänsyn tiU de alldelesspeciella förhåUanden som råder här. Därför bör renskötselrätten kunna vikaockså när det finns ett ändamål av väsentlig betydelse från allmän synpunkt.Märk väl jag upprepar det att ändamålet skall vara av väsentUg betydelsefrån aUmän synpunkt. Det är alltså fråga om ett ändamål som i princip måstevara jämförbart med expropriationsändamål. Jag kanske bör påpeka att man ;förnärvarande har rätt att göra ingrepp i renskötselrätten utan närmarespecificering av ändamålet. Jag vill också framhåUa och här citerar jag vadutskottsmajoriteten själv har åberopat att "skyddet för rennäringeninte bör utformas så att, det inskränker den övriga bofasta. befolkningensmöjligheter att förbättra sin ekonomi". var rädd för detta ochuttalade bekymmer för att det skulle .komma i "hänsynslösa händer",som han uttryckte sig. Medverka, tUl att den nuvarande regeringen sitter kvar,så kommer det aldrig i hänsynslösa händer! Det är nämhgen regeringen som avgörom mark skaU undantas från renbete. Får jag,upprepa det jag började mitt anförandemed, att under lagstiftningsarbetet har vi haft samråd med representanter församerna. citerade i slutet av sitt anförande vad en same hade sagt. och jagskaU passa på att citera ur Samefolket, Svenska samernas riksförbunds egentidning. I sin ledare säger man bl a, så här; "Vid själva utformrungen avpropositionstexten har SSR haft en kontaktman som vid genomgången av textenhaft två särskUda av utsedda representanter att rådgöra med. Lagstiftningsarbetet,där samerna onekligen haft insyn och därvid kunnat till stor del få igenomsina önskningar, samt den förestående dialogen inför domstolarna utgör ettmeningsutbyte mellan den samiska minoriteten och storsamhäUets företrädare som- det måste understrykas - kan förekomma endast i ett demokratiskt land somSverige," Det citerade vederlägger enhgt min uppfattningallt tal om en avog instäUning till samebefolkningen. Det visar också att manbland samerna själva har riktigt och rätt uppfattat det förslag som riksdagenhar att ta StäUning tiU. Rennäringslag, m. m. HerrTAKMAN (vpk) kort genmäle: Jag är ledsen att jag bara har tre minutertill mitt förfogande. Först vill jag beträffande den påstådda obsoletaförkunnelsen från min sida tala om för herr jordbruksministern för denhändelse det är honom obekant - att det finns ganska många skUdringar avexempelvis bostadsförhållandena bland samerna. Beträffande ochLannavaara var jag själv i tUlfäUe att göra en snabbundersökning 1964, Jag kanockså referera , som jag citerat förut och som gjorde enutredning om de samiska åldringarnas bostäder för ,I de tre samebyarna fanns det då sammanlagt56 bostäder med 87 åldringar. Bland de 56 bostäderna fann han bara fyra somhade alla moderna bekvämligheter och inte mindre än 45 tiUhörde kvahtetsgrupp7, dvs, de hade inga som helst bekvämhgheter, inte heUer vatten och avlopp.Bostaden bestod i de fiesta fallen av spisrum, alltså ett enda rum med envedspis som enda värmekälla. Jag såg några sådana spisram i ,gistna, fuktiga och i aUa avseenden bedrövliga, I dessa små hemska rum i ettarktiskt khmat bodde barnrika samefamiljer. Jag vet att det fortfarande finnssådana bostäder Sedan måste jordbruksministern ha missförstått mig totalt.Jag upptäckte inte lantbruksnämnderna i förrgår. Det var att man skulle smugglaöver lappväsendet tUl lantbruksnämnderna som jag tyvärr upptäckte på ett aUtförsent stadium. Jag försäkrar dem som läser dessa handlingar att de får letaväldigt länge för att upptäcka att något sådant är i görningen, Alla funktionärerinom lappväsendet har inte älskat det smådjävliga maskineri det varit satta atthålla i gång, men hela detta system, herr jordbmksminister, har varit hatat ochavskytt av generationer av samer. Jag tycker det är verkhgt stötande att mannu bara flyttar över systemet även om det finns utmärkta personer även ilappväsendet - och inte tar någon hänsyn tiU att det finns kvaUflcerade samerockså som skuUe kunna arbeta i lantbruksnämnderna. Min tid är slut för den här gången, men jag viUbeträffande den ekonomiska verksamheten och samebyns ställning som ekonomisk Rennäringslag, m. m. föreningpåpeka att den s, k, Storumangruppen och andra icke renskötande samer hartalat om att de "lagstiftningsvägen stäUs utanför stamgemenskapen"och detta är jag väldigt orolig för. () kort genmäle: Det är inte ofta som man står i dennatalarstol och är så ense som med jordbruksministern på de aUra flestapunkter. Det är bara på två som vi har delade meningar. Jordbruksministernbetecknade båda frågorna som små och jag kan håUa med om att de är ganska små,men de kan vara viktiga fördenskuU för dem som berörs av dem. När det gäUer 4 § om möjUghet att förlänga vinterbetet såstår det i nuvarande lag 2 §, p. 2, att fjäUappar t, o, m, aprilmånad får vara på vissa marker och att de får förlänga sin vistelse där omotiänliga väderleks- och betesförhållanden nödgar till tidigare flyttning omhösten eUer hindrar återflyttning om våren. är det alltså så attde behöver inte alls tala med vare sig kronan eller andra markägare utan de hardenna rätt att stanna kvar, TiU viU jag säga att för markägarnainnebär det ju inte någon inskränkning jämfört med tidigare förhåUanden när mannu får den här förändringen tUl stånd, som vi föreslår i utskottsmajoriteten.Det är tvärtom så att lapparna tidigare hade en oinskränkt rätt. måste devända sig tUl lantbruksnämnden, som kan ge dem rätt tiU förlängning efterprövning i vanUg ordning, och det är ju för markägarna en mycket god garanti,