prot · FU0975 · 1971-12-31 00:00:00 — ex. påsksmäUar kan medföra anser jag vara av så allvarUg art att man har allanledning att pröva möjUgheterna att stoppa deras tiUverkning och försäljning.Trots att mycket noggranna bestämmelser utfärdats på området, kan ju dessa somjag redan nämnt kringgås och men för Uvet åsamkas framför allt barnen.Självfallet kan man från köpmannahåU Invända att om förbud utfärdas I ett fallkan det ha följdverkningar på marknaden även i fråga om andra varor av sammaslag. Detta är emeUertid Inget argument mot att de pjäser förbjuds som bevlsUgenI många fall lett tUl svåra skador. Jag är medveten om att det Inte är opportuntatt komma med förslag om förbud, men då uppenbara skador orsakats och socialaolägenheter av den art som jag redovisat uppstått är enligt min mening endasättet att komma tlU rätta med missförhållandena åtminstone i fråga om s, k.leksaker av typen påsksmällar att förbjuda dem. Jag ber,hert talman, att än en gång få tacka för svaret. Jag tror att man först bör påminna sig attvanan att med och brak hälsa antingen nyår ellerpåsk är en hos svenska folket ganska djupt rotad tradition. PersonUgen står jagrätt främmande Inför värdet av sådana pyrotekniska upplevelser, men tydligen ärde för både gammal och ung en t. o. m. omlstUg del av både nyårs- ochpåskflrandet. Detta gör att man har tvekat mför förbud, helt enkelt föratt man fruktar att folk då skulle skaffa sig egna hemgjorda substitut somskulle ställa tUl bra mycket större elände än de fabrikstUlverkade, Man harförsökt utforma reglerna och bestämmelserna så att detta skulle kunna håUas momgränsen för ett ganska oskyldigt säUskapsnöje och att man med oUka metoder skaUkunna beivra överträdelser och framför allt sådant som skapar otrevnad ellerhälsorisker för andra eller för dem som själva använder dessa produkter. Pådetta som på andra områden, där själva hanteringen kan ifrågasättas därför attden innehåller riskmoment, är det aUtld besvärUgt för samhället att hittalösningar på problemen. När det gäller de här pyrotekniska artiklarna tror jag attde regler som finns ger en ganska god säkerhetsmarginal om de verkligentiUämpas, och det framgick väl ganska klart av de båda talarnas anföranden attäven de är av den åsikten. Problemen är av två slag: det ena är attpyrotekniska varor används av minderåriga och barn som inte förstår riskerna,det andra är att det under hanteringen kan Inträffa olyckor och kanske ocksåatt man är obetänksam i fråga om de obehag som man utsätter andra för. Det material som vi har tittat på för att försöka göra enbedömning av om det har blivit värre på detta område tyddeinte på Jagär medveten om att , som i ' ' påminde om, utsattes för en rad incidenter under nyårsnatten och att den polisen fick göra flera ingripanden. Men vi fick det bestämda Intrycket 4maj 1971 att var ett klart undantag. Det kan Inte hindra att vi skaU göra en ; motsvarandematerialinsamling beträffande vad som hände under påsken *' - eKnistca för attkunna ställa samman erfarenheterna från både nyår och påsk och se om detutvecklats olika slag av vanarter framför aUt om man börjat använda sådanahär smällare för att skrämma gamla eller sjuka människor; en sådan utvecklingmåste vi hålla ögonen på. När det gäller frågan huruvida man I detta läge skulleöverväga skärpningar antingen av lagstiftningen eUer av tiUämpningen av den ärjag Utet tveksam. Att höja åldersgränsen eller, som herrPetersson I snuddade vid, att utsträcka lagstiftningen tUl att omfattamte bara uiköp utan också användning av dessa artiklar tror jag är en praktisktomöjlig väg det måste vara alltför lätt att här etablera den enklaste sortenslangning av knaUskott och andra knalldon som äldre kamrater köper och sedanöverlåter tiU de yngre. VI vet hur svårt det är att kontrollera langning påandra områden, och jag tror inte på möjUgheten att göra något åt förekomstendärav på detta område. Däremot kan det naturUgtvis diskuteras hur stort detsortiment skall vara som står till förfogande på marknaden, hur kraftigaartiklar som skall få förekomma osv. Vid en överläggning om tiUämpningen avbestämmelserna kan det finnas anledning att ta upp sådana frågor tUldiskussion. När det gäUer polisens handläggning av ärenden som gällerfyrverkerier tror jag att något har missförståttlagstiftningens innebörd. Om man släpper upp en enklare raket från en balkongär det inte att betrakta som ett fyrverkeri för vUket polisens tUlstånd krävs.Av den information som polisen lämnar framgår att det är vissa fyrverkerier, dvs.större och mera påkostade sådana, som man behöver ha tUlstånd för. Det harsamband med att ett stort lager av sådana artiklar kan Innebära en brandrisk.Frågan huruvida poUsen verkligen får Information I förväg om alla fyrverkeriersom är av den arten att de bör anmälas och för vilka polistUlstånd fordras kanjag inte svara på, men det kan finnas anledning att även granska den frågan ochen kontakt med rikspoUsstyrelsen bör kunna tas från min sida. När det slutligen gäller Informationen tror jag nog attpolisen gör vad som rimligtvis kan göras. Den arbetar bl, a. medpressmeddelanden. Jag tror att har haft otur när han försöktbevaka Informationsverksamheten från polisens sida. Jag har själv observerat atttidningar och även radio har tagit upp pårrunnelserna från polisen både omriskerna med de här övningarna tUl nyår och påsk och om de regler som gällerför försäljning och annat. Vidare har man gått ut tiU skolorna med cirkulär därman viU tala om för ungdomarna vUka regler som gäller, och slutligen har ocksåi broschyrer tUl hushåUen beskrivits hur lagstiftningen ser ut och vUkaförsiktighetsåtgärder som skaU vidtas vid användning av pyrotekniska varor. Jag tror alltså att lagstiftningen som den nu ser ut börge ett tUkäckUgt utrymme både för en Information och för en kontroll av efterlevnaden av reglerna som är tUlfredsstäUande. Sedan är det fråga om 37 hur man når ut med Informationen och vilka resurserpolisen faktiskt har på nyårsnatten, vid påsk och vid valborgsmäss när detgäUer att hinna uppmärksamma alla de incidenter som kan uppstå och framför alltatt förebygga dem. Men det måste vara en annan diskussion än den här som kan gesvar på den frågan. i (c); Påsksmällarna är sannerUgen inga oskyldigasäUskaps-nöjen, det kan man bli förvissad om när man tar del av denolycksstatistik som följer i deras spår. Handelsminister vill inte vara med om en skärpningav lagstiftningen; han anser att det inte är en framkomlig väg. Likaså avvisarhan tanken på ett förbud på grund av farhågor att det skulle kunna leda tUl enhemmatiUverknlng av knaUskott, och dylika påsksmäUar skulle Innebära störrerisker för skadeverkningar. Detta resonemang skulle jag vUja bemöta så här:Trots att man enligt gällande bestämmelser kan köpa påsksmällar förekommer detändock hemmagjorda sådana. Genom ett förbud kommer otvivelaktigt bruket att minska,eUer rent av upphöra. Genom att påsksmällar får säljas legaUserar vi bruket avdylika, märk väl, farUga leksaker. Jag har vid några tUlfällen i samband med Interpellationerhaft överläggningar med statsrådet om krigsleksaker och lekvänligaleksaker för våra barn, och jag har funnit att statsrådet och jag harkommit ganska väl överens om att man skall se tUl att barnen får godlekmateriel och en god lekmUjö. För sedan beslutade vi här iriksdagen att anslå medel för inrättandet av ett statUgt lekmiljöråd och detkanske fmns anledning att be ledamöterna i lekmiljörådet att ta sig enfunderare på hur man skall kunna komma tUl rätta med ofoget med dessapåsksmällar. Därmed kan lekmUjörådet eventueUt fä möjlighet att via de kanalerdet har åstadkomma en annan tingens ordning. HerrPETERSSON I (fp); Jag kan hålla med handelsministern om att detvore lämpUgt att man som en första åtgärd begränsade det rikhaltiga sortimentav knallpjäser som finns i marknaden. Men jag tror ändå, henhandelsminister, att man borde stadga att de som inköper varorna verkUgen harett ansvar för dem och att de har ansvaret för de olyckor som eventuelltinträffar I samband med dessa pjäser. När det gäller frågan hur polisen skall uppträda har depoliser som jag talat med haft samma uppfattning som jag, nämligen den att deegentUgen bör beivra uppskjutningar av raketer i de fall där det mte finnstUlstånd. Men poliserna kan Inte göra det, utan de koncentrerar sig i stäUet påatt upptäcka de barn som sysslar med knallpjäser, och det tycker jag är encharmant lösning som de själva har hittat på. I fråga om Informationen måste jag säga att vad som sägsom cirkuläret tUl skolorna förvånar mig, eftersom jag har varit lärare I 15 årmen över huvud taget aldrig sett något sådant cirkulär. Det fungerar tydligenInte, även om cirkuläret fmns. Sedan kan man fråga sig om Informationen som jag harundgått kommer i rätt tid. Jag hade ett samtal med en polisman, som gjordemig uppmärksam på detta problem. Han sade att det var några personer som pånyårsaftonen hade läst en artikel om att man skulle ha tUlstånd från poUsen. Debegärde alltså detta tiUstånd, men det kunde mte polisen klara av, såde fick gå hem och skjuta av sina raketer utan tUlstånd. Av en händelse hörde jag eninformation i radio, där varnade för attskjuta upp fyrverkerier eller avlossa skott I närheten av minkfarmar. Man fickupplysningen att detta kunde förorsaka skador för hundratusentals kronor.Däremot förekom icke, vUket jag tycker var beklagligt, någon information idetta sammanhang om att den som önskar anordna fyrverkeri inom stadsplanelagtområde egentUgen har skydighet att ansöka om tiUstånd hos polisen. Överläggningenvar härmed slutad. § 9 Ang. nyhetsförmedling Herr utbildningsministern ordet för att besvara hen () den 13 aprU framställdaInterpeUation, nr 100, och anförde; har frågat mig om regeringenfortfarande anser att i radioTV med ett citat ur propositionen 1966:136 "en långt gående spridning av nyhetsurval, analyser och kommentarer är uropinionsbUdningens synpunkt önskvärd", och om genom Radlospraktiska handlande denna målsättning för nyhetsförmedlingen kan förändras eUeruttunnas utan ett nytt riksdagsbeslut. Regeringen har Inte funnit anledning att ompröva degrundläggande resonemang I fråga om nyhetstjänstens organisation vid SverigesRadio som redovisas i propositionen 1966:136. Svaret på interpellantens förstafråga är alltså att regeringen fortfarande delar den principiella syn på frågansom kommer tUl uttryck i den citerade meningen i nämnda proposition. I dettasammanhang bör också beaktas vad som sammanfattningsvis anförs i propositioneni fråga om nyhetstjänstens organisation. Härvid sägs att frågan om detförordade arrangemanget är ändamålsenligt eUer bör ersättas med något annatsystem först kan avgöras sedan en tids erfarenhet vunnits. Svaret på interpellantens andra fråga är självfaUet attendast statsmakterna kan ändra de riktlinjer som de givit förprogramverksamhetens organisation. Den översyn av nyhetstjänstens organisationoch ekonomi som pågår Inom kan väntas belysa de för- ochnackdelar som det nuvarande systemet medför. Om mot bakgrundhärav skulle finna behov av ändringar eUer kompletteringar av statsmakternasriktlinjer, utgår jag från att företaget kommer att understäUa fråganstatsmakternas prövning. Hen (); Får jag citera några ord ur proposition nr 27 från i år.Det står så här: "Det råder aUmän enighet om att den tidigarebeskrivna koncentrationsprocessen Innebär risker för att nyhetsförmedling ochåsiktsbildning monopoliseras och att den därmed hotar demokratinsfunktionsdugUghet." Det är hårda ord men de har en viss täckning. Om mankoncentrerar makten över den förmedlade och kommenterade nyheten tUl någon endaredaktion i sitt område eller i landet i sitt respektive medium finns detrisker att monopoUserlngen "hotar demokratins funktionsduglighet",som finansministern skrev om presstödet. Den värderingen gäller inte bara det tryckta ordet utanockså etermedia. Här fmns skillnader i funktioner och förutsättningar. Mengrundidén om att makten över den förmedlade och kommenterade nyheten börspridas tUl fler gäller också för radio och TV. Här kan vi naturUgtvis ta uppen debatt om monopolet I etermedia. Jag skaU inte göra det utan utgå frånriksdagens beslut och vad som hänt med nyhetsförmedUngen itelevisionen. gjorde en kompromiss. Mansade nej tUl tanken att nyhetsförmedlingen i de båda kanalerna skulle skötas aven och samma redaktlon. Man sade också nej tUl Idén att nyhetsförmedlingenskulle handhas av två från varandra självständiga redaktioner. I ställetInrättade man "en gemensam nyhetsredaktion som en service åt desjälvständiga programenheterna", som propositionen formulerade det. Denskulle få tUl uppgift att "svara för insamling, bearbetning och utsändningav korta nyhetsprogram av enbart faktagivande karaktär i radio ochtelevision". "De olika programenheterna", forsatte propositionen,"bör vara fria att söka också andra nyhetskällor men koncentrera sinainsatser på kommentar, analys och reportage". Men sade propostionen att det här var "ettbesvärUgt awägnlngsproblem. I vad mån arrangemanget är ändamålsenUgt eller börersättas med något annat kan avgöras först sedan en viss tids erfarenhetvunnits." har vien del erfarenhet. Vad säger den oss? Först och främst har det inte gått så som riksdagenbeslutade . Den gemensamma redaktion, som skulle vara "service åt desjälvständiga programenheterna", har svällt tUl den dominerandenyhetsredaktionen på TV. Den skulle ge "korta nyhetsprogram av enbartfaktagivande karaktär" i stället har den helt suddat ut gränsen meUanfakta och kommentarer och tagit över :s löpande nyhetsrapportering. Sittervi och ser TV finner vi , dvs. den centralaredaktionen, först i och sedan, halv 8, i nära i TV1. Vad därutöver är är Rapport : vitala, dagUganyhetsmagasin. När fattade sitt beslut tolkade den ansvarige det var dåvarande kommunikationsministern beslutet så här i andrakammaren: skulle ge "gemensamma korta nyhetsbulletiner".Sedan kan kanalerna, menade , satsa desto mer "på den andra delen avnyhetsprogrammen, dvs. på reportage, på analyser och Så har det alltså inte blivit. Dengemensamma nyhetsredaktionen har den dels nyhetsbulletiner I , dels har den övertagit ;s nyhetsförmed- 4maj 1971 Ung I fråga om både telegram och kommentarer. på TV lär ungefär ; 250personer syssla med daglig nyhetsförmedling - den siffran rymmer "" SvengesKa- också distrikten, korrespondenterna, sporten och Utet tUl, Av dem är för nynetsjor- närvarandedrygt 150 anställda vid den centrala nyhetsredaktionen, dvs, '""'" långt över hälften. Av återstoden arbetar omkring hälftenvid ;s Rapport, aUtså mindre än 50. I det läget tlUsätter styrelsen för ennyhetsutredning. Den skaU lägga fram förslag om nyhetsorganlsatlonen och dranytta av erfarenheterna. För fick vi höra genom läckor Ipressen att en majoritet i den utredningen i stället för att stärka mångfaldoch konkurrens viUe bygga ut den centrala nyhetsredaktionen och troligenavskaffa programmet Rapport. Det var ganska sensationella uppgifter, och pressdebattenblev het. Tidningar av olika politisk färg protesterade mot planerna att mer ännu centralisera nyhetsförmedlingen i TV I stället för att öka mångfalden.Framför aUt gav man stöd åt den skickliga satsning på ett eget dagUgtnyhetsprogram som har genomfört genom Rapport. Att det mest spännandeprogrammet skulle vara det som försvann var för många en egendomlig och oroandetanke. En sådan ytterUgare förstärkning av den centrala ochgemensamma nyhetsredaktionen skulle strida mot beslut . "Enlångt gående spridning av nyhetsurval, analyser och kommentarer är uropinionsbUdningens synpunkt önskvärd", sade man 1966 i propositionen. Jagtackar utbildningsministern för svaret på min InterpeUation; det visar attregeringen håUer fast vid den värderingen. Jag är också glad över att IngvarCarlsson nu så klart har slagit fast att "endast statsmaktema kan ändra deriktUnjer som de givit för programverksamhetens organisation". Detbetyder att planerna på en ytterUgare centralisering inte kan genomföras utanatt fattar ett nytt beslut i saken. Skall då göra det? Bör ytterUgareförstärkas, :s egen nyhetsförmedling försvagas? Här finns schematiskt två sätt att se på TV;snyhetsprogram. En grupp bedömare, som jag viU kalla för"centralister", tror Inte att tävlan och mångfald är särskiltstimulerande, är rädda att TV-nyheterna kan bli för självständiga eller förkritiska. En annan grupp, som jag vill kaUa för "pluralister", menaratt mångfalden har ett värde I sig, att det är bra att oUka människor och olUcaredaktioner självständigt värderar nyhetsflödet, att fler kommentarer ger fleraspekter och hindrar en enda nyhetsbedömning att slå sig fram genom dominansoch brist på alternativ. Var finns då centraUster och pluralister i det svenskasamhäUet? Jag skall undvika en partipolitisk beskrivning av den motsättningen. I stäUet har jag en känsla av att, grovt beskrivet, centralisterna oftare finns i en äldre generation än i en yngre, oftare bland de mycket etablerade i samhällsUv och organisationer än bland de mer fristående, oftare bland dem som saknar egen erfarenhet av nyhetsjournahstlk än bland dem som 41 2* protokoll 1971. har en sådan bakgrund. Pluralisterna fmns på motsatt sättoftare bland yngre, bland dem som inte är eller inte känner sig tiUhöra det s.k. etabUssemanget, och bland dem som själva sysslar med nyhetsförmedling. Visstfinns här många undantag på oUka kanter, men jag tror att den bUd jag har givitär någorlunda korrekt. Det mönstret är inte särskilt svårt att förklara. Blandmakthavare av olika slag Inom riksdag och regering, organisationspampar,ledande i förvaltning och näringsUv m. fl. kan det ofta vara praktiskt ochmindre störande med en enda nyhetsredaktion, som då med nödvändighet måste bUmer "officieU" och mer försiktig. Men för den stora allmänheten måstedet kännas tryggare med två eller fler nyhetsredaktioner, som kan vara merakritiskt värderande genom att de inte känner tyngden av att vara ensamma påplan. Jag tror att många TV-tittare har glatt sig över Rapports analyser ochIntervjuer - de har ofta varit mer inträngande och mer respektlösa än . SkaU vi därför förändra det nuvarande läget, så bör detvara i pluraUsternas riktning, mte tvärtom. Jag är personUgen skeptisk tUl engemensam nyhetsredaktion. Den sväller så lätt och så snabbt tlU kommentarer ochlängre reportagebitar. Att göra skiUnad meUan "nyhetsbulletin" och"nyhetskommentar" är ofta svårt eller omöjUgt. Men avskaffar man dengemensamma nyhetsredaktionen, så kräver självfaUet också det ett nyttriksdagsbeslut. Om det som är ändå skall finnas kvar, bör detbantas ner tUl främst telegramuppläsning, medan två självständiganyhetsredaktioner, en I och en I , sköter analyser, kommentarer ochreportage. Jag tror nog det kommer att visa sig att från kostnadssynpunkt ärInget av alternativen särskilt underlägset eUer särskilt överlägset. Det somriskerar att kosta mer genom dubblering vägs upp av de besparingar somkonkurrensen tvingar fram. får vi se hur pressdebatten kommer att påverkanyhetsutredningen i . Uttalanden I pressen tyder på att några avdem som hotade att Ingå i en majoritet för den centrallstlskasynen nu börjat tänka om. Och jag utgår från att vad än nyhetsutredningen tiUslut lägger fram så bör det bli offentUgt och diskuteras öppet innan fattar sina beslut. Att statsmakterna bör håUa fast vid kravetpå "en långt gående spridning av nyhetsurval, analyser ochkommentarer", som propositionen sade 1966, är självklart. Jag hoppas attutbildningsministern nu än en gång vlU slå fast den värderingen. berörde jag här I kammaren Ianslutning tUl kulturutskottets betänkande om rundradloanläggnlngar frågan omSveriges . Jag konstaterade att något ingripande fråndet ansvariga statsrådets sida inte hade gjorts för att hävda företagetsskyldighet att följa beslut , trots att det hade varit befogat.Jag antog vidare att utbildningsministern inte meddelat företaget att de planerpå en centraUsering av nyhetsförmedlingen, som påstås vara å bane vid denöversyn som pågår mom företaget. Inte kan godtas, UtbUdningsministernavlyssnade mitt anförande men fann det tydUgen inte befogat att då gå i svaromål. interpeUation citerar propositionen 1966:136om att en gemensam nyhetsredaktion skall inrättas som en service åt desjälvständiga programenheterna. Det kan vara av ett visst Intresse att citerapropositionen vidare: "Kritik har dock i den aUmänna debatten framförts motdenna modeU. Man har bl. a. menat att en tävlan även när det gäller korta ochmer faktabetonade nyhetssändningar är väsentUg för den generellaprogramstandarden. Man har också pekat på att den avsedda besparingseffektenhelt eller delvis kan bli iUusorisk om såväl den gemensamma nyhetsredaktionensom programledningarna bestämmer sig för att behandla samma nyhet. Detta medhänsyn till att gränsen meUan nyhet och kommentar ofta är flytande, Vid minprövning har jag funnit att kritiken mot den redovisade modellen medsammanhållen nyhetsorgani-sation i flera avseenden kan vara berättigad. När jagUkväl förordar en organisation med gemensam nyhetsredaktion är det främst av kostnadsskäl," I debatten I andra kammaren framhölldåvarande kommunikationsministern : "Också när det gällernyhetsbuUe-tmerna är en samplanering av värde. Det har påståtts att vi skullefå en enhetUg nyhetsavdelning i TV enligt det föreUggande förslaget. Så ärnaturUgtvis inte fallet. I stället är det meningen att man skall ha gemensammakorta nyhetsbulletiner. Det skulle i någon mån fungera som det nuvarandeAktueUt, där man först har nyhetsuppläsning och därefterAktuellt. Om de första bulletinerna, som är ganska kostsamma, är gemensamma förde båda kanalerna, kan man satsa så mycket mer på den andra delen avnyhetsprogrammen, dvs. påanalyser och kommentarer.- Jag skaU gärna medge att detta är den punkti förslaget som jag känner den största tveksamheten Inför; det har nämligen framförts en hel del vägande kritik mot detta system, bl. a. har det sagts att man kanske ändå inte kommer att kunna göra de beräknade Inbesparingarna och att det kanske därför är lika gott att helt dela på de olika kanalernas nyhetsavdelningar. Vi har därför sagt oss att vi får lov att pröva oss fram ," Jag anser det fullt klart att här talat för enintern konkurrens då det gäller nyhetsförmedlingen men att han av kostnadsskälansett sig böra göra det avsteget från sin principiella Inställning att hanförordat en gemensam nyhetsredaktion som ett serviceorgan för de bådasjälvständiga enheterna. Företaget har emellertid gått en annan väg. Den gemensammaredaktionen har fått växa ut I en häpnadsväckande omfattning. Reportrar ochkommentatorer har anstäUts, trots att kommentarer och analyser, enhgtriksdagsbeslutet, inte skulle göras av denna redaktlon. Den beslutadeförsöksverksamheten har sålunda aldrig ägt rum. uppges det att SverigesRadio av kostnadsskäl överväger att slå samman de tre nyhetsenheterna tUlen. Det verkar som om det varit en medveten politik frånföretagets sida: en, numera icke längre anstäUd, biträdande nyhetschef har t,o, m. I företagets skrivit; "MångakoUeger går ochbär Kungl. Maj;ts proposition i portföljerna. Högläsning av denna akt är påmodet. Riskerna är desamma." Ordförandeni styrelse, Per Eckerberg, lär enUgt en artikel i tanken på en centraUserad nyhetstjänst. har fått ett lugnande besked som svar påsin InterpeUation:.det är statsmakterna som skaU ändra på riktUnjerna förprogramverksamhetens organisation. Men vad jag och hen här relateratter sig dock så uppseendeväckande, att jag finner mig ha anledning att upprepavad jag sade , men i form av två frågor tUl UtbUdningsministern: Vad är skälettlU att utbildningsministern, eller hans företrädare, mte Ingripit, då SverigesRadio så uppenbart avvikit från vad beslutat? Vore det Inteskäl att direkt tUl företaget meddela vad utbUdnlngs-mlnlstem här anfört,nämligen att regeringen fortfarande delar den principieUa syn på , som propositionen 1966 gav uttryck för det måste välvara meningslöst för företaget med en utredning om denna Imiktas på ettresultat som direkt strider mot denna principiella syn?