prot · FU0989 · 1971-12-31 00:00:00 — Dentidsutdräkt som det kan vara fråga om för att höra spelar troligen jag skulle vilja säga tyvärr inte någon avgörande roll för om sanktionsvapnetblir effektivt eller ej. Mot den bakgrunden tycker jag att harrättighet att begära att i detta fall få vara med och överväga om sanktionerskall tiUgripas. Det kan ju tänkas att utrikespolitiska komplikationerverkligen föreligger. Majoriteten i utrikesutskottet säger att det i så fall ärsjälvklart att regeringen har möjligheter att höra . Det har dengivetvis, men varför då inte skriva in detta i lagen? Det är för denna sininstäUning som jag tycker att majoriteten liksom statsrådet i propositionen harett mycket svagt försvar. Beträffande ersättningsfrågan skall jag Inte yttra migannat än genom att instämma i vad har sagt. Jag yrkarbifall till reservationen. Hen (): Jag kan i stort instämma i vad har sagt om reservationens två huvudinslag. Jag vill emellertidta upp rekommendationsfrågan från en speciell utgångspunkt. Sanktioner kan aUtså grundas dels på resolutioner, dels pårekommendationer av säkerhetsrådet. Det har redan sagts att rekommendationernaofta beror på att det inte råder full enighet och att man därför inte kan tatill den strängare resolutionsformen. Därför bör vi för vår del också ha enannan form för genomförandet av sanktionerna. Jag är medveten om att det kan finnas situationer då detvore angeläget att regeringen hade möjlighet att besluta om sanktioner ävenefter rekommendation utan att i förväg höra . Men jag tror att desällsynta fall då detta kan Inträffa är mindre vägande än själva principfrågan:riksdagens skyldighet mot sina uppdragsgivare. VI har ju Inte minst I dessa senaste dagar fått upplevahur i vederbörlig ordning fattade beslut satts i fråga därför att sambandetmellan de beslutande och dem som drabbas av besluten inte har varit klartobserverat. I sanktionsfrågan är detta särskUt angeläget. Sanktioner kan ganskahårt drabba enskUda människor, och det är nödvändigt att sanktioner är grundadei en bred folkopinion. Beslut om sanktioner får inte utan mycket tvingande skäl- Inte ens I resolutlonsfaU fattas utan att information tiU den allmänhet somberörs har gått ut ordentligt. Det får inte vara så att det fattas beslut omsanktioner, som sedan visar sig inte ha ett gensvar i folkopinionen. ledamöter har mte bara till uppgift att fattabeslut utan har också att uppträda som förmedlare emeUan beslutsfattandet ochdem som träffas av besluten. Ett klokt beslut är inte klokt förrän det har enordenthg förankring hos dem som drabbas av det. Min summering blir alltså att sanktlonsfrägan är säallvarlig att vi inte får ta risken att tillgripa sanktioner som inte har enordenthg förankring i folkmeningen. Det är ledamöter som främst haransvaret för att folkmeningen för det första är informerad och för det andrakommer tUl tals här. Vi är I denna folkmenings företrädare, och detär vi som skall ta ansvaret ansvaret för att foUcmeningen är informerad,ansvaret för att bevaka att sanktioner inte genomförs utan stöd i en bredfolkmening. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservationen. HerrMÖLLER i (s): Jag kan i likhet med uttalamina komphmanger till statsrådet för en klart och förnämligt skrivenproposition, och jag kan göra det utan de reservationer som . Behovet av den FN-lag som vi nu behandlar aktualiseradesnär Rhodesiasanktionerna skulle genomföras 1965. Vi fick hjälpa oss fram underen tid med Improvisationer och en tillfällig lag. hade man inte käntnågot egentligt behov av en sådan lag, då sanktionerna som det här erinratsom - har varit så utomordenthgt säUsynta i det mellanfolkliga samarbetet. Efterden gamla NF-sanktionsaktlonen mot och aktionenmot 1946, då det gällde attavbryta de diplomatiska förbindelserna, är det först som sanktioner haraktualiserats, mot . Det har åter bekräftats att ekonomiska sanktioner är ettmycket trubbigt vapen. Att de har vållat avbräck I ekonomi är välobestridligt, men inte avbräck i sådan grad att har nödgats att läggaom sin raspoUtlk. Ännu utvecklas ekonomi på ett sätt somtrotsar sanktionerna och detta fastän sanktionerna av ett mycket stort antalFN-medlemmar har tUlämpats lojalt. Däremot finns det två medlemmar som öppetsaboterar sanktionerna, och det är och . Man kan säga att ominte sanktionerna blir effektiva mot ett litet land som , som därtiUinte har någon egen kust, blir det desto svårare att tänka sig effektivasanktioner mot större, ekonomiskt och industriellt mera välrustade stater. Man kan alltså känna betydande skepsis mot ekonomiskasanktioner, och det beror naturligtvis på att den mellanfolkliga rättsordningenännu är så utomordentligt brlstfälhg. Men sanktionsvapnet är ett led i försökenatt bygga upp en sådan rättsordning. När ett beslut har fattats av säkerhetsrådetbör självfallet det har inte Ifrågasatts av någon lojalt och på ettheltätt sätt medverka. Därför har behovet av denna FN-lagstiftning av permanentkaraktär gjort sig gäUande. Det gäUer att få en god beredskap, så att vi kanhandla snabbt, och det är också syftet med det nu förehggande förslaget tUllag. Genom den kan vi aweckla den tUlfäUlga Rhodesialagen, och det är medtUlfredsställelse man kan konstatera att fuUmaktslagen bör kunna tUlämpasmycket smidigare än Rhodesialagen; här har särskilt dispensmöjlighetenbetydelse. Jag har haft nöjet att tUlsammans med deltai utredningen om både Rhodesialagen och förslaget till FN-lag. Jag konstateraratt remissinstanserna varit mycket positiva i sin behandhng av förslaget ochatt Kungl. Maj:t funnit sig kunna i allt väsentligt följa förslaget. I stortsett råder också enighet kring alla huvudpunkter i propositionens förslag medundantag av de två delfrågor som här har föranlett en gemensam reservation frånden borgerliga oppositionen det gäller hur långt medverkan skaUsträcka sig och det gäUer ersättningsfrågan. Jag går inte närmare in på de frågor som i marginalen antydde. I fråga om domsrätten påpekade att denfinns mera på papperet Kungl. Maj;t har också möjlighet att itillämpningsföreskrifterna praktiskt begränsa denna tUl synes så vidsträcktadomsrätt. Vad gäller frågan huruvida någon svensk missionär i ett blockeratland skulle riskera åtal, om han ringer ett telefonsamtal eller sänder ett brevi en viktig famiheangelägenhet, är det väl bara helt teoretiskt som dettaskulle föranleda påföljd. Man konstaterar att reservanterna utan någon invändninggodtar att Kungl. Maj:t utan hörande får handla i anledning av FN;ssäkerhetsråds bindande beslut om sanktioner men däremot inte godtar denna rättför Kungl med anledning av säkerhetsrådets rekommendationer. Jag måstesäga, som också utrikesutskottets majoritet gör, att det finns goda skäl föratt fullmakten även skall omfatta rekommendatlo- Detfinns praktiska och andra skäl för det. kan då handla snabbare. Manbehöver Inte riskera ett dröjsmål med att följa en rekommendation som detkanske av politiska och andra skäl kan vara önskvärt att vi tillämpar . Man observerar att FN:s resolutioner tidigare beträffandeRhodesia i vissa faU inneburit en blandning av bindande sanktioner och rekommendationerom åtgärder. skulle då enligt reservanterna endast kunna handla I frågaom de bindande sanktionerna men få vänta och höra när det gällde derekommenderande. Jag tror att man kan utgå ifrån att de bindande beslutenkommer att omfatta de tunga, mera centrala åtgärderna, medan rekommendationernakan väntas få och i Rhodeslafallet tidigare haft en så att säga lättare,kompletterande karaktär. Det skulle då verka inkonsekvent om Kungl. Maj;t utanriksdagens hörande skulle fatta beslut i de mera vägande sanktionsfallen men fåvänta med åtgärder som kanske har en mindre central karaktär. Här konstruerades mer eller mindre trovärdiga exempel avherr , som gick ända bort till Koreafallet . Jag trorinte att man behöver göra detta. Och när i sin motion, och nyssfrån talarstolen, erinrat om att en rekommendation kan komma att beröra engrundval för svensk neutrahtetspolitik och därför skulle behöva hörasföre handhng, då tror jag att det är en överdriven farhåga och en merateoretisk konstruktion. Jag tror inte det är någon fara för att Kungl. Majtskulle riskera någon grundval för svensk neutraUtetspoUtik vid behandlingen aven rekommendation från säkerhetsrådet. Dessutom har naturhgtvis Kungl. Maj:tmöjlighet att trots fullmakten I lagen höra i förväg. Reservanterna säger att utländsk FN-lagstiftning I regelomfattar bara bindande beslut. Detta är en sanning med modifikation. Jagkonstaterar t. ex. att enligt , och FN-lagar ansesregeringen ha fullmakt att besluta när det gäller både bindande ochrekommenderande beslut av säkerhetsrådet. Vad gäUer , ochNorges FN-lagar avser de endast bindande beslut om sanktioner men ingenting idessa nordiska länders FN-lagar hindrar respektive regeringar att besluta äveni fråga om rekommendationer, nämUgen om så befinnes önskvärt och när annan lageller administrativ praxis icke lägger hinder i vägen. Detta konstateradesockså av ekonomiska utskott , då man behandlade behovet avoch möjligheterna tiU en samordning av den nordiska FN-lagstiftningen. Låt mig säga några ord om ersättningsfrågan den andradelfråga där olika synpunkter har rått. Den aktualiseras av reservantema samt imotioner från moderata samlingspartiet och , hksom denaktualiserades av i . Reservanterna vill skrivaIn en rätt tUl ersättning för en oförutsebar skada, att gäUa för skadelidandevid sanktioner. Huruvida denna ersättningsrätt bara skulle gälla enskild ellerockså företag framgår inte tydligt av reservationen. begärde i sinmotion en föreskrift i lagen om möjlighet tUl ersättning för enskilda, och denmoderata motionen talar om att statsmedel skaU kunna utgå, men reservationen ärmera kategorisk i kravet påen ersättningsrätt. har avstyrkt att rätt tUl ersättning inskrivsi lagen, och så gjorde också majoriteten i . Detta berör en omstridd fråga i svensk rätt, som jag intebehöver gå närmare in på - jag bara konstaterar att det finns i jämförliga fallmte någon lagfäst ersättningsrätt. Det skuUe också vara förenat med mycketstora svårigheter att praktiskt hantera en lagfäst ersättningsrätt i sambandmed sanktioner. Det är svårt att bedöma skadorna, svårt att förutsekonsekvensema av ekonomisk och annan art. När Rhodesialagen behandladesuttalade därför departementschefen att det I många fall sannohkt icke enstillnärmelsevis skulle gå att rätt uppskatta skadorna. Den svårigheten harockså beaktats av oUka remissinstanser, och t. ex. kommerskoUegium och statensjärnvägar säger sig dela utredningens och sedermera Kungl. Majts mening omsvårigheten att lagfästa ersättningsrätten. KommerskoUegium, som särskUt haråberopats I en av motionerna, säger sig dela utredningens mening att "depraktiskt sett oöverkomU-ga svårigheterna att överblicka skadefaUen, attavgränsa de faU som bör medföra ersättningsrätt och att ge rikthnjer förskadeberäkningen måste leda till att man får avstå från att Införa en genereUrätt tUl ersättning". Detta är aUtså kommerskoUegiums bedömning. Sådanaersättningsfrågor anser kommerskollegium Uksom utrikesutskottet böra avgöras avKungl efter prövning I varje särskUt fall. Men kommerskollegium ansåg dockatt en föreskrift skuUe införas i lagen om möjligheten till ersättning. Man kanha delade meningar om behovet härav. har inte ansett sådantbehov föreligga utan anslutit sig tUl Kungl. bedömning att man inte börskriva in någonting därom, men att ingenting hindrar att enskild skadehdandevänder sig till Kungl. Maj:t med begäran om gottgörelse för liden skada. Man kan också konstatera att inget land i världen I sinFN-lag har infört en sådan lagfäst ersättningsrätt. Detta beror naturligtvis iförsta hand på att det är praktiskt taget omöjligt att förutse konsekvensernaav sådan lagstiftning. Jag vill dock avslutningsvis erinra om och här talar jaginte pä utrikesutskottets vägnar utan som f. d. ledamot I - attdenna utredning framhöll att frågan om en lagfäst rätt tUl ersättning försanktionsförluster bör ses I samband med frågan om enskUdas rätt i allmänhettill ersättning för skador tUl följd av olika slags lagenliga, StatUgaingripanden i näringsverksamhet m. m. En allmän utredning härom, sade vi iutredningen, har vid skUda tUlfällen varit på tal i samband med utrednings- ochlagstiftningsarbete, men har det Inte lett till någon åtgärd. Jag villsom min åsikt uttrycka att FN-lagen aktualiserar denna vidare fråga. Med dessa kommentarer ber jag att få yrkabifaU till utrikesutskottets hemstäUan. På förslag av herr förste vice talmannen beslöt kammarenuppskjuta den fortsatta överläggningen rörande detta betänkande samt behandhngenav återstående ärenden på föredragningslistan tUl . Nr 89 § 31 InterpeUation nr 122 ang.ersättningsundervisning för universitets- Tisdagenden «*' högskolestuderande -------------------- Ordet lämnades på begäran till i (s), som yttrade: Vid den avtalskonflikt som bröt ut I börjanav 1971 kom också undervisningsområdet att beröras. Detta fick bl. a. till föhdatt stora grupper av universitets- och högskolestuderande inte hade tillgångtUl undervisning . Fråga uppstod därvid snart hur destuderande skulle kunna kompenseras härför. Den 2 aprU beslöt Kungl. Maj:t med hänsyn härtill attmotsvarande ersättningsundervisning som gavs med anledning av konfliktskulle kunna anordnas. Som en följd härav har universitetskanslersämbetet vidflera tillfäUen, senast , utfärdat anvisningar tUl respektiverektorsämbeten med detaher om ersättningsundervisningens närmare utformning. Någon ersättningsundervisning har, mig veterligt, ännu ejkommit till stånd. Med hänvisning tUl vad jag nu anfört anhåller jag omkammarens tiUstånd att tUl statsrådet ställa följande interpeUation: Blir det någon ersättningsundervisning för universitets-och högskolestuderande detta läsår och, om så ej blir fallet, kan man då påannat sätt kompensera dessa studerande för bortfaUet av undervisningen? Denna anhållan bordlades. § 32 Meddelande ang. enkel fråga Meddelades att följande enkla fråga denna dag framstäUts,nämligen av Nr 256 (vpk) tUl herr kommunikationsministern om kontroll av färdskrivare i lastbUar; Avser statsrådet att ta något initiativ tUl åtgärder motåkeriägare som avsiktligt ändrar funktionerna på färdskrivare i lastbUar? § 33 Kammaren åtskildes .