prot · FU0976 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag har begärt ordet för att svara på treinterpellationer med regionalpoUtisk anknytning, men innan jag går In på detvill jag kort redovisa de resultat vi har nått med de lokaliseringspolitiskastödåtgärderna sedan den 1 juU , då de nya stödformerna kom tiU. Istatsverkspropositionen har redovisats resultaten för den gångna femårsperioden,men det kan ju ha ett intresse att se vad vi uppnått under den relativt kortatid som den nya ordningen har tillämpats. Jag vill konstatera att vi har kunnat se en relativtpositiv utveckling. LokaUseringsstöd har beviljats 198 företag med sammanlagt293 . Därav har utgått i bidrag och 253miljoner i lokaUseringslån.Det totala investeringsbelopp som har åstadkommits genom att företagen ocksåhar skjutit tUl medel har uppgått tUl . Av de 198 företagenligger 161 inom stödområdet. Det beräknades att det sysselsättningstUlskott somvi skaU erhålla genom denna satsning uppgår tiU 3 300 årsarbeten, därav 2 400inom stödområdet. av bidragen och av lånen fallerpå företag inom stödområdet. Jag kan också nämna att avbidragsbeloppet gick tUl det inre stödområdet och av lånebeloppet. Det kan också finnas anledning nämna de nya särskUdastödformer som införts. 17 företag har fått lånegaranti för rörelsekapital. Detrör sig om . 19 företag har fått ersättning för flyttningav maskiner i samband med etablering. Kostnaderna uppgår tUl 2,3 miljonerkronor. Låt mig också nämna några siffror beträffande det särskUdasysselsättningsstöd som gäller för det inre stödområdet. Fram tiU april i århar 102 företag fått stöd med nära . Det avser den ökning avpersonalen som skett inom företag mom det inre stödområdet . Det ärsåledes en faktisk ökning av antalet anställda i företagen. Detta motsvarar enökning med 694 årsarbetare. Jag kan tiUägga att det fortfarande fmns 55 ansökningarsom ännu inte är behandlade. Därför kan man ha anledning att anta att vi komganska nära verkligheten när vi beräknade, att detta stöd skulle utgå tillungefär 1 000 anställda och att det skulle kosta sammanlagt 5 miljoner kronor.Det bUr sannolikt däromkring som resultatet slutligen kommer att ligga. Hur har den ökade sysselsättningen fördelats på de olikalänen? Vi finner att det i tUlkommit 64 årsarbetskrafter, iGävleborg 48, i 85, i 160, i 180 och iNorrbotten 158. När jag lyssnat till denna debatt har jag förvånat migöver hur man kanske särskilt från men också från folkpartietssida gjort stor sak av de reservationer som man fogat tUl detta betänkande.Jag skulle gärna se att om man nu vill något helt annorlunda än vadutskottsmajoriteten och regeringen viU, att man också gett ett klarare besked omvad man egentligen vill åstadkomma. Vad är det för medel utöver dem somstatsmakterna redan har beslutat om som skulle ge oss underlag för enregionalpolitik som i det praktiska livet på något mera väsentligt sätt skiljersig från den politik som vi nu för? Man skulle naturligtvis kunna inrätta vår ekonomi och vårsociala politik på ett sådant sätt att vi skulle kunna reaUsera nästan vilkamål som helst som vi stäUer upp för låt säga eller för skogslänen, mendet skulle förutsätta en mycket stark dUigering av investeringar ochproduktion. Därför är det helt lättsinnigt, tycker jag, när man talar om attskriva in en målsättning, om man inte då också förenar detta med någon form avstyrmedel eUer någon form av lockmedel som skulle kunna ge dessa resultat. Dettycks som om de borgerUga partierna drar sig för att dra ut konsekvenserna avvad man säger. Det kanskebäst kommer tiU uttryck när man ser kommentaren till denkommunistiska motionen där det krävs en ny regionalpolitik. I den motionenkrävs faktiskt en hel del maktmedel som skulle bli nödvändiga att tUlgripa omvi skulle kunna föra en helt annorlunda regionalpoUtik än den vi för närvarandeför. Detta avfärdar de borgerliga ledamöterna med att säga att det då skullebli tal om en statlig detaljstyrning av alla investeringar i näringslivet, ochdet vill man inte vara med om en sådan poUtik kan inte förenas med densociala marknadsekonomin, som måste gälla för näringslivet. När en sådan deklaration görs frågar man sig naturligtvisvUka andra medel man skuUe kunna använda; om man inte skaU styra, vad skall mandå göra i stället? Jag är förvånad över att man försöker göra en så stor sak avreservationema och menar att man representerar ett helt annat tänkesätt, enhelt annan viljeinriktning än den som regeringen och utskottsmajoritetenföreträder. Man borde ha klargjort vad man syftade tiU. Om oppositionen viU lägga en annan vikt på deregionalpoUtiska åtgärderna, exempelvis på hur man skaU handla i fråga omutvecklingen i storstäderna, borde man ha uttryckt det annorlunda. Men man viUegentligen liksom majoriteten bara dämpa utvecklingen i storstäderna. Ty manmenar väl inte, när man talar om ett så långt möjligt decentraliserat samhälle,att man därmed också har sagt att nu skaU det definitivt sättas stopp förutvecklingen i Stockholms-, Göteborgs- eller ? Något sådant harman inte vågat uttala. Det gör man visserUgen här i talarstolen; det vårdslöst och sade att "vi vUl sätta stopp", men man harinte i reservationerna vågat uttrycka den åsikten. Inte heller har man sagtvilka medel vi borde använda totalförbud mot investeringar eller vad det nuskuUe vara som är annorlunda än det som vi har . Jag skall nöja mig med denna korta kommentar;jag antar att flera som kommer efter mig i talarstolen får anledning attpolemisera mot en del av reservationerna. Jag övergår då tiU att ge svar på deinterpellationer som är ställda. har frågat mig om jag vUl medverka tUl attstatsmakterna tillmötesgår de norrbottniska länsplanerarnas krav på förstärktaregionalpolitiska åtgärder i länet och hur jag ser på idén att göra Norrbottentill en försöksregion för en kraftig sysselsättningsinsats . Båda de förslag som interpeUanten aktuaUserar i sin frågahar framförts i Länsprogram för . Jag vUl erinra om att programmetnu föreligger endast i preUminärt skick och att remissbehandlingen ännu inteär avslutad. Avsikten är att detta program tiUsammans med liknande program frånandra län skaU utgöra underlag för det landsomfattande regionala program somavses att föreläggas . Jag är Inte beredd att ta ställningtUl förslag av den omfattning som berörs i InterpeUationen förrän en överblicköver aUa länens förslag föreligger. Självklart kan jag emeUertid vitsorda att behovet avregionalpoUtiska insatser i är stort, och våra ansträngningar attgenom konkreta åtgärder förbättra situationen I länet skaU Inte minskasi avvaktanpå framläggandet av det regionalpolitiska handlingsprogrammet. Det är minövertygelse att vi, inte minst genom de nya medel som har tUlkommit i denregionala poUtiken jag tänker då främst på transportstödet ochsysselsättningsstödet framöver skall kunna se betydligt större resultat avvåra ansträngningar än som varit fallet. i har frågat mig omregeringen är beredd att skyndsamt ompröva regionalpolitUcen i syfte att gekommunblock och storkommuner, som har vikande sysselsättning ochbefolkningsutveckling, möjligheter till ett differentierat näringsUv, som kanutgöra grunden för en stabUiserad befolkningsmässig och ekonomisk utveckling. Syftet med kommunindelningsreformen är som interpellantenpåpekar att man genom att föra samman tätorter och landsbygdsområden bUdarkommunala enheter som så långt de regionala förhållandena medger kan få en merastabiliserad utveckling än de tidigare mindre kommunerna. Vid planeringen för landets indelning i kommunblock utgickman ifrån att varje block skulle ha ett visst minimiunderlag i befolkning.Detta innebar emellertid inte att de skilda kommunblocken garanterades ettframtida befolkningsunderlag som motsvarade detta minimital. Det förutsågs iplaneringen att risk för en ogynnsam befolkningsutveckUng förelåg i många avkommunblocken. De stora avstånden i vissa delar av landet motiverade att manaccepterade att vissa av de nybUdade kommunblocken hade ett svagtbefolkningsunderlag. I propositionen 1964 om den aktivalokaliseringspolitiken uttalades att en lämplig framgångslinje var att väljaorter för lokaliseringsstödet bland kommunblockscentra. Det framhöUsemellertid att detta inte fick uppfattas så att varie centralortautomatiskt kunde påräkna stödåtgärder. Tvärtom betonades nödvändigheten av attinsatserna koncentrerades med hänsyn tiU de begränsade resurserna.Samhälleliga stödåtgärder för att få tUl stånd ny eller ökad industrieUverksamhet kunde komma i fråga bara på ett begränsat antal orter. Samma synsättlåg också tiU grund både för ställningstagandena tUl Länsplanering 1967, somenhälligt godtogs av riksdag, och för måldiskussionen 1970 om den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten. Det är riktigt som interpeUanten framhåller att det finnskommunblock med vikande utveckling i hela landet, alltså även utanförstödområdet. I blir emeUertid följderna av detta i aUmänhetmindre svåra, eftersom expanderande områden med tUlgång tUl service ochsysselsättningsmöjligheter finns mom rimliga avstånd. De största problemenuppstår i de mera glest befolkade norra delarna av landet. VidriksdagsbehandUngen av förslaget om den fortsatta regionalpoUtiskastödverksamheten rådde enighet om att man i stödverksamheten skuUe prioriteradessa delar av landet. Det konstaterades också att kommunblock med negativutveckling utanför stödområdet i allmänhet är väl belägna i förhållande tUlorter med sysselsättning och service som kan antas bestå på . Somutgångspunkt för det regionalpolitiska handlandet i dessa delar av landetkunde man därför i huvudsak acceptera de prognoser som länsstyrelserna hadegjort och som byggde på 4 protokoll 1971. enframskrivning av de nuvarande utvecklingstendenserna. Det finns enligt minuppfattning inte anledning att nu ompröva dessa ställningstaganden. Jag vUl emellertid erinra om att länsstyrelserna i arbetetmed Regional utveckling Länsprogram 1970 mventerar vilka åtgärder som behövervidtas för att lösa problem i olika kommunblock. får ta ställningtill länsprogrammen bl. a. i anslutning till det regionalpolitiska handlingsprogramför hela landet som beräknas bU redovisat . Därvid kan givetvisaktualiseras åtgärder som kan påverka utveckUngen i positiv riktning i de skUdakommunblocken. i Agnas har frågat om jag vUlmedverka till att en ny industri förlagd tiU kommun i erhållersysselsättningsstöd med anledning av statsutskottets skrivning i sittbetänkande nr 1970 om att beakta svårigheter vid geografiskaområdesavgräns-nlngar. Vid avgränsningen av det inre stödområdet har framför alltfyra kriterier kommit tUl användning. För det första har det ansetts motiveratatt områdets gräns inte dras alltför nära det aUmänna stödområdets södra gräns,vUket skuUe medföra en mycket skarp övergång mellan de delar av landet där lokaUseringspolitisktstöd inte utgår och det inre stödområdet där speciella stimulansåtgärderbehöver vidtas. För det andra har det varit nödvändigt att undanta det meraexpansiva område som ligger intUl . För det tredjehar starka skäl talat för att gränsen för det Inre stödområdet bör följakommunblockens gränser. Ett fjärde motiv har varit att gränsen bör göras såbestämd, att stödet utövar en verkligt stimulerande effekt på sysselsättningeninom det inre stödområdet. En flytande gräns skulle väsentUgt förringa dennaeffekt. Beträffande kommunblocken vUl jag erinra om att det redani proposition om en aktiv lokaUseringspoUtik underströks, att kommunblockenutgjorde de minsta regionala enheter som lokaliseringsorganen borde arbeta medvid utredningar och bedömningar rörande behovet av lokaUseringspolitiskastödåtgärder. Utvecklingen har ytterligare understrukitkommunblockens betydelse inom den regionala politiken som minstaplaneringsenheter och bärare av de lokala samhällsfunktionerna. I och med attde nya kommunerna färdigbildas framstår det som än mera motiverat att i dettasammanhang knyta till de enhetUga näringsgeografiska områden som kommunernautgör. Vid avgränsningen av det inrestödområdet har dessa synpunkter varit vägledande. SjälvfaUet har även det avinterpeUanten åberopade utskottsutlåtandet beaktats i sammanhanget. Vid denavvägning som gjordes vid gränsdragningen i befannsemellertid att syftet att skapa en effektiv servicestruktur kunde tillgodoses isamtUga faU utan att kommunblocksgränserna behövde frångås. FruMARKLUND (vpk): Jag viU först tacka Inrikesministern för svaret på mininterpeUation. Problemet med undersysselsättning är ju inte längrenågonting exklusivt för Norrlandslänen. Så sent som i går hadeinrikesministern anledningatt här i kammaren med ett antal interpellanter diskutera arbetslöshet ochsysselsättningsskapande åtgärder i olika delar avlandet. Med tanke på det kanjag i och för sig förstå att inrikesministern inte nu vill ta ställning tillförslag som rör enskilda län. Jag noterar också hans hänvisning tUl detlandsomfattande regionala program som vi har att emotse . Enriksplanering har ju för övrigt länge krävts från mitt partis sida, och vad somenligt vår mening skall ingå i en sådan planering har vi i olika sammanhangredovisat. Som i nämnde i ett genmäle tidigareunder debatten har vi väl inte någon större tro på att Länsprogram 1970 kanbUda utgångspunkt för en planering av det slag som vi avser, eftersomLänsprogram 1970 i så hög grad baseras på Länsplanering 1967 med dess enligtvår mening helt otillräckliga målsättning. Men det skall jag inte gå djupare inpå . Även om Länsprogram 1970 bara föreligger i preliminärtskick och fortfarande remissbehandlas, så är sannerligen problemställningarna iprogrammet för del allt annat än preliminära. Arbetslöshet ochavfolkning har så länge varit reella företeelser i vårt län att vi nu kommitfram tUl ett läge där betydelsen i ordet katastrof inte ter sig ett enda duggfrämmande. har ca 22 000 människor flyttatfrån länet. Flyttningsförlusterna kan till allra största delen hänföras tiUåldrarna under . Förskjutningarna i åldersfördelningen har för länet letttill att antalet personer som är har ökat med mer än 10 000mellan , som antalet personer yngre än 45 årminskat med i runt tal 15 000. Trots att de flesta kommunblocken i länet harkunnat notera folkmängdsminskningar har överaUt antalet personer över 45 årökat. Även om fortfarande uppvisar enåldersstruktur som är något ungdomligare än hela rikets är läget mycketalarmerande. Och dessutom förändringen av denna struktur bara fortsätter attaccelerera, så torde stå klart att det är fullt reaUstiskt att säga att enfortsättning av denna utveckling leder till katastrof. Det är mot den bakgrunden som man i Länsprogram tarupp behovet av åtgärder som kan bidra till att lösa problemen. Det är naturligtatt det närmast ställs krav om åtgärder som snabbt kan ge betydandesysselsättningseffekter, men det framhålls också att det i det längretidsperspektivet krävs sådana insatser att lösningen av länets balansprobleminte framstår som ett ohållbart provisorium. Det har i något sammanhang frånlänets planeringsmyndigheter sagts att länet står inför en skUjeväg: nu krävssnabba och kraftiga åtgärder om inte utvecklingen skaU leda tUl att Norrbottenkommer i den situationen, då det är angeläget med nyaindustrietableringar, eftersom det inte finns arbetskraft till de befintligaIndustrierna. Det står ju nu alldeles klart att länet inte tål att iytterligare avtappas på de mest produktiva åldersklasserna. Det här är omständigheter som är väl kända. De harframförts och dryftats i åtskilliga års regionalpoUtiska debatter. Det fannsdärför ingen anledning för mig eller någon annan att vänta annat än attinrikesminis- tern isitt svar skulle säga att han var överens med oss om behovet av ökade regionalpoUtiskainsatser i . Men jag har i min interpeUation tagit upp förslag somjag finner värda att närmare granska. Den idé som jag därvid gått ut ifrånformuleras så här för del Regional utveckling i Länsprogram :"Med tanke på betydelsen på sUct av att fungerar gentemot såvälriket som den enskUde individen vUl /understrykabetydelsen av att statsmakterna förstärker de regionalpoUtiska åtgärderna Ilänet. kan lämpUgen utgöra en försöksregion för en kraftigsysselsättningsinsats ." Inrikesministern vUl, som sagt, mte ta ställning tilldessa förslag. Men just när det gäller tycker jag nog att han skulleha möjUghet att göra det dels med tanke på den utveckUng som jag kort redogjortför och som aUtså kräver snabba insatser, dels med tanke på NorrbottenssärstäUning när det gäller statlig företagsamhet. Att ansluta sig tUl tanken omNorrbotten som en försöksregion för särskilda sysselsättningsmsatser bordedärför inte vara svårt, och ännu mindre svårt borde det väl vara att åtminstoneredovisa en uppfattning om detta förslag. Det transport- ochsysselsättningsstöd som inrUcesministern hänvisar tUl förväntas visst geresultat. Men situationen i kräver åtgärder av helt andradimensioner än tidigare, och de måste dessutom få en helt ny principiellinriktning, som gör uppbyggnaden av nya statsägda Industrier till detväsentliga, som man naturligtvis skall fortsätta att ge stöd tUlandra Industrier som förlägger sin verksamhet till länet. Behovet av styrning idet sammmanhanget har i varit mne på, och jag viU för bara betona att det inte också i fortsättningen får vara så att smulor avInvesteringarna faller på del, medan andra delar av landet, därsysselsättningssltuationen inte är lika allvarlig, får de avgörande bitarna. VivUl, som mrikesministemnyss aUdeles riktigt konstaterade, ge staten helt andrabefogenheter än den hittUls har haft eUer velat använda sig av, och jag noterarde borgerligas oroUga reservation på den punkten. Detta att göra tiU en försöksregion för enkraftig sysselsättningsinsats bör allvarligt ses som ett sätt att göra slut påarbetslösheten och maximalt ta tUl vara länets resurser. Med vetskap omopinionen bland befolkning och bland de kommunalpolitiker som nuär i färd med att avge yttranden till Länsprogram 1970 kan jag säga att vi iriksdagssammånhang får anledning att återkomma till de här frågorna. Men jaganser fortfarande att inrikesministern borde ha kunnat redovisa sin syn pådessa förslag. Jag tror att det var i som i dentidigare diskussionen sade sig sakna en förnyelsens vind i denregionalpolitiska debatten. Jag vill inte påstå att de förslag som jag harbaserat min interpeUation på i och för sig är så nya att man kan ge dembeteckningen förnyelsens vind, men otvivelaktigt skuUe ett genomförande av deförslagen ändå blåsa in Utet nytt Uv i - och det behöver ! HerrGUSTAVSSON i (c); Jag ber att få tacka inrikesministern försvaret på min interpeUation. Inledningsvis vill jag knyta an till de synpunkter som jagframfört i InterpeUationen, nämligen att det vid riksdagsbeslutet omkommunblocken underströks att de nya storkommunema skuUe omfattanärings-geografiskt sammanhängande regioner. Kommunerna skulle inrymmaflertalet av de anordningar som bör mgå i den kommunala verksamheten. De skullehållas samman av en spontan intressegemenskap kring centralorten och ge utrymmeför ett differentierat näringsliv, som kan utgöra grunden för en stabiUseradbefolkningsmässig och ekonomisk utveckUng. Reformen inriktades alltså vid principbeslutet på attkommunerna skuUe bygga på bestående näringsgeografiska enheter. Den utvecklingsom ägt rum och den situation som många kommuner i dagbefinner sig i bekräftar dock att man inte lyckats med att uppfyUa dessaprinciper och intentioner. Den förda regionalpolitiken har inte kunnattiUgodose de syften och den målsättning som man hade 1962. Detta har bekräftatsav länsprognoser och senast genom de länsprogram som håller påatt upprättas. I min interpeUation har jag tagit mitt hemlän, Kronobergslän, som exempel. Från är kommunreformen i sin helhetgenomförd, och länet har åtta kommuner. I fyra av dessa kan läget blioroande, särskUt om inga åtgärder sätts in för att vända utvecklingen. I dekommunerna är jordbruket ett utpräglat småbruk med omfattande omstrukturering.Av Länsprogram 1970 framgår att man väntar en betydande nedgång i antaletsysselsatta i jord- och skogsbruk, och den minskningen uppvägs inte av enökning i sysselsättningen inom andra näringar. Om dessa kommuner skaU kunnafungera och uppfylla de intentioner man hade vid principbeslutet , så måstedet ökade satsningar tUl på skUda områden. Inrikesministern säger nu i sitt svar bl. a.: "Vidplaneringen för landets indelning i kommunblock utgick man ifrån att varjeblock skuUe ha ett visst minimiunderlag i befolkning. Detta innebar emeUertidinte att de skilda kommunblocken garanterades ett framtida befolkningsunderlagsom motsvarade detta minimital." Men, herr statsråd, jag utgår från attvad som då anfördes, att varje block skulle ha ett visst minimiunderlag ibefolkning, i aUa faU skaU betyda något, inte bara att man låter det gå! Ochför att dessa kommuner skaU kunna fungera måste man skapa en ordentUg service.När man bildat dessa nya kommuner från den har det ju skett medKungl. Maj;ts godkännande och beslut. Då förutsätter jag att statsmakterna harmenat aUvar med dessa nya kommunbildningar. Då måste det, menar jag, varaföljdriktigt att statsmakterna medverkar tiU att skapa förutsättningar för attdessa kommuner skall kunna fungera. säger statsrådet: "Det är riktigt sominterpeUanten framhåller att det finns kommunblock med vikande utveckUng i helalandet, alltså även utanför stödområdet. I blir emellertidföljderna av detta i aUmänhet mindre svåra, eftersom expanderande områden medtillgång tUl serviceoch sysselsättningsmöjligheter finns inom rimliga avstånd." Jag medger attdet ligger en del i detta resonemang, men jag vill fråga: Vad menar statsrådetmed rimUga avstånd? Jag har nämUgen exempel från mitt eget län att om avståndenblir för stora, så blir intresset för pendling Regional utveckling minimalt,vilket verkar hämmande för en bosättning i den aktuella kommunen. Statsrådet åberopar föregående års riksdagsbehandUngangående den regionalpolitiska verksamheten och säger: "Som utgångspunktför det regionalpoUtiska handlandet i dessa delar av landet kunde man därför ihuvudsak acceptera de prognoser som länsstyrelserna hade gjort och som byggdepå en framskrivning av de nuvarande utveckUngstendenserna." Jag vill sägaatt det är just dessa prognoser som ofta har en negativ inverkan på dessa svagakommuner. Prognosskrivarna har nämUgen dragit sina kurvor med utgångspunkt från jag har exempel på detta en tidpunkt när ett område exempelvis saknadeacceptabla vägar. När det sedan visat sig att kommunikationerna förbättratsskapas också helt andra möjligheter för näringsUvets utveckUng. Det tog maninte hänsyn till vid prognosskrivandet i de prognoser som lades fram . Dehär prognoserna har ur psykologisk synpunkt ofta en negativ effekt, eftersomföretagare helt naturligt ställer sig mycket tveksamma till både nyetableringoch vidareutveckling av företag i kommuner som beräknas mista en betydande delav sin befolkning under en fem- eUer tioårsperiod. Man bör i stället klart angeatt detta är situationen men att vi är beredda från samhällets sida attvända på utveckUngen och göra satsningar för att det skall kunna ske. Därför menar jag att det är nödvändigt attlokaliseringsstödet byggs ut även tUl sådana här områden det gäller lån ochdet gäller bidrag för att vi skall kunna upprätthåUa ett befolkningsunderlagoch för att vi skall kunna skapa sysselsättning. I dessa bygder där enbetydande del av de förvärvsarbetande har varit sysselsatta i jord- ochskogsbruk är frågan om sysselsättning för den kvinnliga arbetskraften mycketbetydelsefull. har dessa kommuner ett ensidigt näringsliv. Därförär det oerhört viktigt att man kommer fram tUl att man kan få någon form avstöd och insatser via de lokaliseringspoUtiska medlen. säger inrikesministern att det enligt hans uppfattnmginte finns anledning att ompröva det ställningstagande som är gjort. Jag ansermed utgångspunkt från situationen i många kommuner att det finnsanledning att verkligen titta på detta. Men det är klart att det inte bara är de rentlokaliseringspolitiska insatserna utan även många andra insatser som är betydelsefuUa i detta sammanhang. Det gäller t. ex. servicesidan.