prot · FU09141 · 1971-12-31 00:00:00 — kan väl Inte bara säga att ni får byggaflera daghem, för det tar ju ganska lång tidoch tvingas man då höja skatterna. Man lär Inte sänka dem Igen. VI accepterar, som jag nämnde, ökningen av driftbidragettill daghem och fritidshem, och det är inte så konstigt, eftersom det InnebärInfriande av önskemål som vi har framfört tidigare här, bl. a. vid åretsvårriksdag. Men vi säger: Glöm Inte familjedaghemmen! Jag tror det är många avoss här som känner till alt famlhedaghemsverksamheten sitter trångt ute Ikommunerna. Den gör det delvis på grund av en mycket positiv utveckling,nämligen att ersättningen till dagbarnvårdarna nu har nått en rimlig nivå. Mendet är Ju ändå allvarligt. För det första därför att det här är en tUlsyn sombörjar få en vettig form och som går att öka och minska ganska snabbt ochefterfrågan på barntillsyn växer Ju väldigt hastigt. För det andra är det förmånga en lyckad tillsynsform, särskilt för dem som har deltidsarbete och Intekan ta upp en hel plats för barnet på ett dyrbart daghem. Både för familjen därmakarna förvärvsarbetar och för familjen som tar emot barnet kan det vara enbra lösning att få tillsyn eller I veckan.Det är därför som sagt bekymmersamt att famlljedaghemsverksamheten sittertrångt, och vi har föreslagit att bidraget även UU den skall öka , när manökar bidraget tUl den övriga barntillsynen. 1 den allmänpolitiska debatten här sadefru att de regler som gäller för bidraget familjedaghemsverksamhetenkanske inte är så bra, men de är under översyn. I det betänkande frånsocialutskottet som vi nu behandlar hänvisar man Inte till någon översyn avreglerna, men avstyrker ändå förslaget. Det är Ju ganska förklarligt, att närman höjer bidraget till daghemmen utan hinder av pågående översyn, så vill maninte skylla på denna när man skall säga nej en höjning av bidraget Ullfamiljedaghemmen. Men det logiska hade väl varit att även säga ja höjningenav bidraget familjedaghemmen. Jag kan inte heller underlåta att, när jag är Inne påbarntillsynen, peka på den oroande utveckling av daghemsavgifterna som sker uteI kommunerna, där man pä mänga håll är sysselsatt med att konstruera nya skalorsom Innebär höjda avgifter. Det gör man Ju delvis på finansministernsuppmaning - vid sade han att det här var bra. Jagundrar: Vad säger familjemlnlstern om detta och om finansministerns uttalandepå den här punkten? Det vore bra att här I kammaren få reda på vad som ärregeringens famlljepoUtlk. Skall daghemsavgifterna höjas eller Inte? Och vadsäger en soclademokratlsk riksdagsledamot som , som med rätta harfått lovord för arbetet I sin kommun på att hålla låga och enhetligadaghemsavgifter? Det är I detta sammanhang ett nöje att få apostrofera fruHörnlund, som ju Inte står på talarlistan. När det gäller utformningen av bostadstilläggen kan Jag Istort sett hänvisa vad sade. VI är med om att göradenna justering av förmögenhetsberäkningarna, som Ju Inte har någon reellmotsvarighet I betalningsförmåga. När de gäller de motioner som har väckts omen ändring av utbetalningen av bostadstilläggen, så att de skulle gå direkt hyresvärden, har utskottet enhälligt föreslagit att Konjunkturstimulerande åtgärder, m. tn. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. dessamotioner skall översändas till familjepolitiska kommittén men I övrigt Inteföranleda nägon åtgärd Just . Till detta vill jag bara lägga att det kanskevore motiverat att de som yrkar på en omläggning av utbetalningen av bidragtill en halv miljon barnfamiljer ocksä - med de resurser som de skulle kunnauppbringa i närstående organisationer och bostadsföretag - visade htet data sommotivering sitt krav. Vilken omfattning har det problem som man här pekarpå? Innan man redogjort för det kan man väl ändå knappast begära attutbetalningarna så många människor skall läggas om. Jag skall be att få sammanfatta. Det är bra att regeringennu har insett att något måste göras för att förbättra barnfamiljernassituation, men det är beklagligt att man lämnar hälften av barnfamiljerna . Den här reformen bör tas som ett provisorium, men det bör görasviktiga kompletteringar. Jag ber att få yrka bifall till reservationerna 2, 3 och 6. HenCARLSHAMRE (m): Det är en egenartad situation vi befinner ossI, när famihepoUtlken debatteras som en parentes I en konjunkturpohtisk debattI . Om det finns någon post I statens budget som man gärna skulle seatt den kunde hållas utanför konJunkturpoUtlkens växUngar, så är det välfamiljepohtlken. Barnfamihernas ekonomi lämpar sig sällsynt Illa att fungerasom ett konJunkturpoUtiskt dragspel, att fyllas på och krympas ner allteftersombehovet av konsumtionskraft i samhäUet anses växla med växlande konjunkturer. Det är svårt att veta hur mycket av motiveringen för deregeringsförslag vi nu diskuterar som egentligen är konjunkturpolitiskt.Formellt gäller det den bit av familjepoUtiken som presenteras I propositionen140, alltså det s. k. konjunkturpoUtiska paketet. När det gäller den merpermanenta delreform som föresläs är den väl Inte konjunkturpolitisk alls,eftersom den skall träda I kraft först ett stycke in och dessutomhar permanent karaktär. Men den har ändå kommit att hamna I denna debatt, ochpå något sätt är det ett tecken på hur man ser på familjernas situation och huräven familjepoUtiken kan dras In I ett spel som egentligen handlar om heltandra Ung än barnfamiljernas ekonomi och levnadsstandard. Man kan Inte värjasig för tanken att det förhållandet att förslagen läggs fram just meraär av partitaktisk än konjunkturpolitisk eller familjepolitisk natur. Manupplever det som en skakad regerings behov att garnera en trist politik medåtminstone någonting som kan tänkas vara populärt I vida kretsar. Något annatskäl för att forcera fram slarvigt utarbetade och Illa genomtänkta förslag, närman hade möjlighet att med bara några månaders tidsutdräkt ha ett fullständigtunderlag för förslag och beslut, är svårt att hitta. Både och har uppehållitsig något vid barnfamiljernas faktiska situation, och lät mig också göra detett ögonbhck. Det är stora grupper I samhället som har upplevt detsenaste året som en ekonomiskt påfrestande tid, som då vi har fått detsämre, vi som varit vana vid att ständigt få det bättre. besviknapå en skattereform som lovat att två tredjedelar av alla hikomsttagare skaU fåskatteUndring, Jag vet Inte om möjligen en tredjedel har fått det bättre I år.Allt tyder på att när kommunalskattehöjnlngarna slår igenom är i såfall även den tredjedelen av Inkomsttagarna på den förlorande sidan, åtminstoneI huvudsak. Naturligtvis är det I en sådan tid vissa grupper som medrätta känner sig ha råkat värre ut än andra, och det är naturligt nog de somlever med de smalaste marginalerna, de som har de knappaste inkomsterna iförhållande till behoven. Pensionärerna, vilkas försörjning avsiktligt ärbaserad på en verklig minimistandard som just Inte medger några marginaler förextra påfrestningar, och barnfamiljerna med sin höga konsumtion och därmed sinkänslighet för dyrtid och för allt som krymper en knapp Inkomst kommer särskUthårt I kläm. Det har meddelats att en annan grupp som anser sig sitta Ikläm skall få en -viss förbättring. Jag tänker på de studerande som lever påstudiemedel. De skall få sina studiemedel höjda med några nästaår. Jag missunnar ingalunda studenterna den förbättringen, och jag är övertygadom att den behövs. Men det är en tankeställare att det aUdeles säkert finnshundratusentals barnfamiljer här I landet som Icke kommer I närheten av detkonsumtionsutrymme per person som är tUlmätt en student som lever påstudiemedel: per person. Det är många barnfamiher som lever på enväsentligt lägre ekonomisk nivå än så. Jag tror att vi har rätt när vi säger att vi här verkligenhar en grupp som har kommit på efterkälken och som förtjänar att vi nu påallvar tar Itu med dess problem. Vad är det som har gjort det? Jag har redannämnt något om det. Flera av oss ledamöter av har under det senasteåret från denna talarstol talat om de s. k. nya fattiga. Jag vill nämna dem engång . Vad är det för människor? Det är människor med heltidsarbete ochinkomster som vi bedömde som, om inte goda så i varjefall acceptabla, möjliga att leva på. De kan Inte leva på sin Inkomstutan måste tillföras extraordinärt stöd i form av mera reguljära,inkomstprövade förmåner och direkt individuell socialhjälp. Vad har människorna I den här gruppen gemensamt? Det ärflera omständigheter. Det är barnfamUjer. Det är famiher med bara enförsörjare, antingen därför alt man bor så att det Inte finns arbetsmarknadför mer än en eller därför att man har för många och för små barn som man Intekan skaffa tillsyn UU eller något annat skäl. De har också det gemensamt att degenomgående bor i de nyproducerade bostadsområdena med de mycket höga hyrorna.Men de har en sak till gemensam, som man aldrig nämner, nämligen det att dealla trots att de får och måste få särskUda tiUskott I form av mer eller mindreIndividuellt prövade bidrag, betalar mer i skatt än de får i bidrag. De haralltså en inkomst som i och för sig skulle vara möjlig att leva på men varsbärkraft reduceras genom hög skatt och hög hyra så att det därefter Inte gåratt leva på den. Det problem som samhället stäUer upp och löser, det behov somsamhället tillgodoser genom olika former av bidrag är ett behov som samhäUet självt har skapat med sina egna åtgärder på skatte- och Konjunk turs timu -lerande åtgärder, m. m. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Detta förtjänar att hållas I minnet när man överväger huren familjepolitisk reform av någon räckvidd och betydelse skall utformas.Resultatet av dessa omständigheter är nämligen att barnfamiljer leverunder så pressade förhåUanden atl de förslag vi har att betrakta Inte kanuppfattas som mer än en skrapnlng på ytan av problemet. De löser Inga problem.Några familjer kommer när regeringens förslag går igenom, som det ju i huvudsakdess värre kommer att göra, att få en märkbar förbättring - det skall Intebestridas. Men knappast någon fär en förbättring som egentligen förändrarsituationen. De som är fattiga och har det svårt kommer att förbli faltiga ochfortsätta att ha det svårt - mindre svårt, det medger Jag - men vi löser Inteproblemen. Vad vi väntat på och har sett fram emot är naturligtvisnågonting helt annat. Det är en stor, verkligt hjälpsam reform som på ett heltannat och mycket radikalare sätt kan ställa den halva miljon barnfamUjer somdet egentligen gäller ekonomiskt på en annan fot än de står på. Det löservi Inte med bostadstillägg. VI löser det Inte hellermed ett eller annat hundratal miljoner en lätt Justering av barnbidragen.Vad vi behöver är, som både i och redanframhållit, en familjepolitisk reform som sträcker sig över hela fältet och därvi vågar ta upp inte bara bidragsgivningen utan också skattefrågorna,bostadsfrågan och servicesidan. Det är de fyra bitarna i varje fall som måsteIngå I en familjepoUtlsk reform av något så när slutgiltig betydelse: En skattläggning som tar hänsyn till bärkraft och somerkänner det som är självklart och erkänt I praktiskt taget hela världen utom I , nämhgen att bärkraften I en Inkomst beror på hur mänga som skall leva på den. Enbostadspolitik som Inte bara försöker dölja sitt misslyckande och sina orimligahyror genom att försöka få ett statligt bostadstillägg avräknat direkt påhyresavln så att det Inte skall synas för hyresgästen vad bostaden verkligenkostar, en bostadspolitik som alltså Inte maskerar den orimligt högabostadskostnaden utan bringar ned den. Ett kontantstöd en transferering, en inkomstöverföring barnfamUjernas förmån med enrejäl tyngdpunkt hos de familjer som har de låga Inkomsterna och de inångabarnen. Ett steg I den riktningen tog vi 1968. Ett steg vill regeringen taI dag, men Inga steg som löser problemen. Servicesidan -barntUlsynen - som redan är nämnd är den fjärde biten. VI bygger daghem Iraskare takt än vi gjort. Men de förslår Inte. För egen deltror jag att de aldrig kommer att Innebära lösningen på familjernas problem närdet gäller att möjliggöra en verklig valfrihet mellan olika livsformer och attmöjliggöra ett utbud av arbetskraft som kan väsentligt förbättra famUjensekonomi. Daghemmen håller helt enkelt på att bil för dyra. För en aUdelesvanlig tvåbarnsfamilj, hänvisad daghemsvård, kostar Ullsynen av de tvåbarnen samhället brutto . Det är vad detkostar att passa två barn. Jag sägerInte att vi Inte skall bygga daghem, men jag tror Inte att den slutgUtigalösningen på familjernas problem I detta avseende ligger I att bara byggadaghem den kostnaden. VI har en reservation som talar om ett försök attförbättra villkoren för famUjedaghemmen. Jag skall gärna medge att personligenär Jag Inte någon stor anhängare av famihedaghemmen i det hlla formatet medett barn som gästar en familj. Det är väldigt bra för ett barn att ha en mamma,och jag tror att det går riktigt bra för ett barn att ha tio tanter omkringsig, men att ha två mammor tror jag inte för alla barn är särskilt lyckligt. Men vi håller på att få en utveckhng av famihedaghemmen -snuddade vid den - som placerar dem, när de är som bäst, som ettmellanting mellan detta miniatyrdaghem som det hUa familjedaghemmet är och detegentliga daghemmet. Jag tror att det möjligen är en lösning att satsa på. SkaUvi komma vidare på den vägen, måste vi våga satsa på en minst lika generösbidragsgivning famUjedaghemmen som tUl de andra daghemmen. VI skall ocksåvåga diskutera möjUgheten att I helt andra former, som kan vara bättre förbarnet, som kan vara mer önskade av famUjerna och som kan vara mer ekonomiska ivissa fall för både samhäUet och famUjen, tillgodose behovet av stöd tUltillsynskostnaderna. Det viktiga är att vi får väga dessa fyra bitar emotvarandra och att vi får göra det i ett sammanhang. VI kunde få ett tlUfäUe attkomma långt I varje fall på den vägen . har väl blivit något försenad genom den Inblandning I dess arbete somhar skett . Om det också Inte blir någon slutjustering i mitten påjanuari - vi kanske får lägga - blh det ändå en slutiusterlngunder våren. Jag kan Inte se något hinder för att hinna med både engrundlig remissbehandling och ett propositionsskrivande, så att ett samlatfamiljepolitiskt förslag kan föreläggas riksdag, även om det måstebil . Att för en så obetydlig tidsvinst som några månader, somdessutom lätt kan neutraliseras med provisoriska, tillfälliga åtgärder, avvilka regeringen själv har pekat på en jag har pekat på en annan - lappa ochlaga pä det gamla systemet på ett sätt som Inte pä allvar hjälper någon, men somkommer att binda oss och göra det svårare att genomföra en riktigreform, kan jag Inte finna rimhgt. Därför, herr talman, har jag lagt framförslag om avslag på Kungl. MaJ:ts proposition I awaktan på ett verkligtunderlag för förslag och beslut - ett riktigt beslut så snabbt som möjligt. Jag ber, herr talman, att få yrka bifall Ullreservationerna 1, 3 och 6 tUl socialutskottets betänkande nr 42. För att Ingenofullständlghet skall kvarstå vUl jag komplettera det yrkande om bifall hemställan I några punkter som ställde. Hanglömde, såvitt jag kunde uppfatta, en punkt. Det behövs ett yrkande om bifalltUl utskottets hemställan också under punkten 1, medelsanvlsnlngen, och jagber att få framställa detta yrkande. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. (vpk); 1 propositionen 156, som ligger tillgrund för det föreliggande utskottsbetänkandet, återfinns bland föredragandensaUmän- Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. a. föhande: "De nya bostadstilläggen har tillämpats I snarttre är. De har otvivelaktigt haft stor betydelse för en förbättring avbostadsförhållandena och den allmänna konsumtionsstandarden för barnfanuljermed låga inkomster." Ja, det är riktigt, men för att bilden skulle ha varitfullständig borde I propositionen också ha stått, åtminstone när den kommerfrån en socialdemokratisk regering, vad vi I vår motion 1560 har påpekat,nämhgen den befogade och viktiga kommentaren att dessa ökade medel frånsamhällets sida I väsenthg grad har hamnat hos banker, hos utlånare av kapitaleller hos monopol Inom byggnadsmaterlalbranschen och andra profitörer Inombostadsbyggnadssektorn. Med detta vill Jag Inte ha sagt, att vänsterpartietkommunisterna vänder sig emot ett ökat stöd famUjerna så att de kanklara sina dyra hyror. Tvärtom; vi vill ha ett ännu bättre stöd, och det har viklart och tydUgt skrivit i vår nämnda motion, nämligen med följande mening:"Men ökade stödåtgärder barnfamiljerna och behövande kan inte fåanstå i awaktan på effekterna av en annan och socialistiskt inriktadbostadspolitik, vilken framstår som en alltmer trängande uppgift." Jag nämnde att vi vill ha ett ännu bättre stöd än vadpropositionen föreslår. Låt mig då först få uppehålla mig något vidreservationen 4, beträffande åldersgränsen för bostadstUläggen. VI föreslår ivår motion att bostadstiUäggen skall utgå barnfamUjer med barn upp 17år i stället för som . Detta krav har vi också fört fram tidigare.Utskottet har emellertid nu Inte velat vara med om detta utan hänvisar till attfamUjepolltlska kommittén kommer att göra en översyn av de åldersgränser somfinns för olika famihepolitiska förmåner. Dessutom anar man visst det värstamed en sådan förbättring av bostadsstödet -man talar om Ingripande verkan pådet studiesociala stödet. Men är verkUgheten den att detta studiesociala stödsedan länge är otllhäckligt. Det bör omprövas och måste omprövas. Vanhgtstudiebidrag efter utbetalas endast de månader man går i skolan t.ex. och Inte som barnbidraget . Dessutom: de ungdomar som går direktut i förvärvslivet efter har svårt att få stadigvarande arbete. Defår ofta gå som lärhngar med mycket små Inkomster - om de över huvud taget får något jobb. Det uppstår därför en mycket svår situation för familjermed ungdomar när både barnbidrag och bostadstUlägg helt och hålletförsvinner. Lägger man därtill att ungdomarna i mer änsmåttingarna behöver sin egen del av utrymmet I familjens bostad för att kunnafinna sig rätta I sitt hem, borde det verkligen stå klart för alla attbostadstUlägget skaU utgå tUl . Med detta ber jag att vid utskottets hemställan under D fåyrka bifall reservationen 4 av . Sedan, herr talman, till de kommunala bostadstilläggen!Propositionen talar om att det är ett väsentligt Intresse, Inte minst förbarnfamUjerna, att kommunerna, som har det primära ansvaret förbostadsproduktionen, medverkar att hålla bostadskostnaderna nere. Och,säger man, en ökning av det statliga stödet barnfamiljer med högahyreskostnader bör ses som ett komplement UU de åtgärder som kommunerna Iövrigt Det sägs vidare att den andel av hyran imånaden som stödet utgår med skall höjas frän 40 ; det betyderalltså en fördubbling av det kommunala bostadstUlägget för alla de familjer somI dag har sådant tlUägg enligt statsbldragsnornierna. Detta har vi givetvisingenting emot. Men detta kostar pengar för kommunerna. Staten skall gekommunerna kompensation, heter det, och det är på denna punkt - beträffandekompensationen från staten - som vi har varit något betänksamma. Enligtpropositionen höjer man dels statsbidraget kommunala bostadstillägg från 50till , dels statsbidraget tUl kommunerna för driften av daghem ochfritidshem. Detta senare är sannerligen Inte en enda dag för tidigt.Vänsterpartiet kommunisterna har år motionerat om just en sådanhöjning, och jag vill påminna kammaren om att vpk så sent som I enmotion föreslog att staten skulle betala lönekostnaderna förbarnstugepersonalen, vilket skulle ha Inneburit ett verkligt reellt stöd åtkommunerna. Trots detta har vi I vår motion 1530 anmält vissa betänkUgheter moten sådan form av kompensation I detta fall, därför att vi har fog misstänka attden kan komma att undanskymma behovet att förstärka kommunernas ekonomi genomatt ge dem en välbefogad reell förstärkning av stödet tillbarnstugeverksamheten. I propositionen kan man vidare läsa att självfallet bör denya statsbidragsformerna inte vara något hinder för kommunerna att även ifortsättningen själva lämna tillägg utöver vad som följer av statsbidragsvillkoren,om de anser det motiverat med hänsyn till de lokala förhållandena. Omkommunerna nu emellertid får ökade driftbidrag UU daghem och fritidshem, fårman givetvis mer pengar att röra sig med - vi får hoppas att kommunen hardaghem, annars får kommunerna tyvärr skylla sig själva. Om vUjan finns får man alltså mer pengar att röra sig med.Det kan bättre hjälpa de barnfamUjer som har extremt höga hyror. Jag hoppasverkligen att Jag har fel när jag har en liten misstanke om att man ämnaranvända den föreslagna s. k. "dubbla" statsbldragsglvningen som ettargument när vi kommer att återigen kräva reellt höjda driftbidragför barnstugeverksamheten. VI anser alltså kommunisterna att denföreslagna konstruktionen av statsbidragsformen är något "grumlig",men under förutsättning att vårt krav om den höjda åldersgränsen UU 17 årvinner majoritet, vilket för oss just nu är det viktigaste, så kan vår gruppansluta sig till reservationen 5 av m. fl. som Iövrigt Innebär propositionens förslag. Men, herr talman, med hänsyn att det kommer attbehövas en del pengar den ändring som reservationen 4 Innebär åldersgränsen - och vi nu Inte vet exakt hur mycket och summan ej heheråterfinnes I reservationen 4, anser jag att det är nödvändigt att socialutskottetpå nytt får ta StäUning tUl detta. Jag yrkar därför, herr talman, återremisstlU utskottet av hela socialutskottets betänkande nr 42. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. HerrBERGMAN (s): Vad jag skall beröra är bara en hten praktisk detalj I detstora frågekomplex som upptagit kammarens tid och där det har framförts endel principiella synpunkter. I och för sig skulle det vara Intressant attberöra dessa, men jag föreställer mig att det när oUka kommittéerkommer med sina betänkanden på området blir tillfälle att föra en meradjupgående diskussion om frågans principiella innehåll. Jag skall bara beröraen detah, nämligen utbetalandet av det bostadstUlägg som vi nu har att tastäUning till. Jag skulle även ha velat yttra mig något om motionen 1561,som väckts här I av m. fl. Jag delar nämhgen heltde värderingar, som framförts i motionen. Då jag vet att på talarlistan och då Jag har anledning att utgå från att han kommer attplädera I samma riktning som jag skulle ha önskat göra, avstår Jag från detta.Jag skall alltså begränsa mig frågan om utbetalningen av bidragen. Detfinns många skäl för att återgå den utbetalnlngsform som användes föreändringen . Det skäl som mest diskuterats har varit detmest känsloladdade och därför också kanske lättast att framföra men svårast attsakhgt granska. VI kan Inte komma Ifrån att detta bidrag är ettbostadsbidrag, ett bostadstillägg. Familjepolitiska kommitténs ledamöter har intehaft den meningen; det redovisade man i ett tidigare betänkande. Men riksdagenIntog ju en annan ställning, och det måste kommitténs ledamöter ocherkänna. Därför behöver de Inte ändra sin egen uppfattning, men de kan inteändra karaktären på ett bidrag därför att de har denna uppfattning. Det bör välvara en utgångspunkt när man diskuterar. Jag är inte klar över vilket beslut vi nu fattarbeträffande bostadsanknytningen hos det statliga bidraget, men den ökning somnu sker av bidraget ligger med hela sin tyngd vid den del som är dlrektanknutentill bostaden och dess storlek, nämligen hyran. Oavsett formaliteterna ansersamhället det viktigt att famUjer bor efter sitt behov med hänsyn till sinstorlek, och Inte efter betalningsförmåga. VI gör Insatser på många områden föratt uppnå denna effekt. Det stathga bostadsbidraget har sitt ursprung och sinfunktion just däri att man vill ge famihen möjlighet att klara den tunga post Iekonomin som bostaden är. Jag skall inte fördjupa mig så mycket mera I detta, dethar gjorts I andra sammanhang, och vi får kanske återkomma. Jag vill däremotgöra en reflexlon kring valfriheten. Vad är det för typ av valfrihet individerna har? Man sägeratt vi är förmyndare som pläderar för att utbetalning av bidraget skall skedirekt till husägaren.