prot · FU0997 · 1971-12-31 00:00:00 — Minslutsats bhr: om det vore så enkelt som hen gör gällande att vipohtiker mer eller mindre kunde kommendera fram företagsinvesteringar, borde dennamöjlighet vara aUdeles särskilt för handen när det gäller ,Kanshhuset hade ju en där närvarande person som utgjorde stämman. Han utövaderösträtten för aUa aktier och hade aUtså kunnat ge andra order än dem somrevisorema hade tagit fram. StatsföretagAB lyder ju under samma villkor som näringslivet i övrigt. I varje fall kan manInte göra gällande att det finns några vlUkor i näringspolitiken och i denekonomiska politiken som är särskilt besvärande för Ijämförelse med näringslivet i övrigt. Om finansutskottets majoritet, regeringenoch socialdemokratin menar att de nuvarande stimulansåtgärdema är tiUräckUgaför att vi skall få den Investeringsökning som finansministem själv har angivitsåsom nödvändig, borde rimligen mot den bakgrand som jag hartecknat vara välcUgt angeläget om att ta vara på de möjligheterna. Jagupprepar: Det är ingen anklagelse från min sida mot för attföretaget agerar som det gör. Jag säger; Det är iskall verkhghet och tvingandeomständigheter som åstadkommer att företaget manövrerar som det gör, men dettycker jag är ett tecken på att stimulansåtgärdema är för få. Betalningsbalansproblemetintar, som jag har sagt, en central plats I det här sammanhanget. Det angårInte bara exportindustrin och dem som har sin försörjning där, utan det angår ihka hög grad företag som i första hand arbetar för hemmamarknaden och derasanställda. Kan inte de företagen hävda sig, bhr vi ytterhgare beroende avimport, och detta leder i allra högsta grad till påfrestningar påvalutareserven. Hemmamarknadsföretagen kan I stor utsträckning räknas tUlkatogrin mindre och medelstora företag. Det är känt för alla att många sådanaföretag råkat Ula ut genom de senaste årens hårda kreditrestriktioner och denmycket höga räntan. Vi vet också att många sådana företag har slagits ut. Dethar lett till att vi i vissa fall - t, ex. på textUområdet fått problem attklara Nr 97 en avspärming och i andra faU fått ett starkt uttunnat varusortiment. Manbehöver Inte vara någon utpräglad pessimist för att uttrycka oro införframtiden för denna företagargrupp. Motståndskraften har utan tvivel i en delfaU bhvit nedsatt genom att företagen tvingats senarelägga Ekonomisk debatt ochi många fall rent av avstå från vissa investeringar. Många av de problem som man kan finna i t. ex. vissa industribranscher med stort Inslag av småföretagkänner man Igen från den utveckling vi har haft inom jordbruket. Det har juofta sagts att många lantbrukare lever på rost och röta. Tyvärr tror jag attden ekonomiska pohtiken och näringspohtiken har tvingat en heldel av de här företagarna in i samma situation. Man driver sitt företag med denutmstning man har så länge som man kan få sin bärgiung där. Det ger inte enavkastning som möjhggör reinvesteringar, utan avkastningen går åt för attvederbörande företagare skall kunna håUa en något så när drägligkonsumtionsnivå. Detta kan naturligtvis inte fortsätta hur länge som helst. Endag måste företaget läggas ned, och ett stöne eUer mindre antal människor stårdär utan inkomstmöjligheter. Manfrågar sig, om vi i längden har råd att driva en sådan pohtik. Jag tror detinte. I varje fall är det en käUa tiU verkhg oro att det produktionsbortfallsom vi får pö om pö genom nedläggningarna inte möts med investeringar ochproduktionsökning inom andra områden. Och det är självfallet en käUa tiU oroatt det dessutom är ytterUgt svårt att hitta alternativ sysselsättning för demänniskor som blh fristäUda genom att de här företagen slås ut. Närdet gäller att öka investeringama spelar utan tvivel lokahserings-och regionalpolitikenen viktig roll, men den har också vidare aspekter. Från har viofta betonat att regional balans måste betraktas som ett mål i sig i denpraktiska pohtiken, om man skaU tro sig kunna gjuta innehåU i parollerna omjämhkhet och trygghet i arbetet. Jag fann det därför uppmuntrande närfinansministem I finansplanen uttryckte hkande tongångar och tog medden regionala balansen vid angivandet av de centrala och övergripande målen förden ekonomiska politiken. Meni det som hen Sträng har skrivit i anslutning tUl långtidsutredningensbetänkande är detta mål på nytt borttappat. Jag tror det är ytterst väsenthgtatt man inte släpper ur sikte att regional balans måste vara ett överordnat måli den ekonomiska pohtiken vare sig man arbetar på kort eUer på lång sikt. Problemenpå arbetsmarknaden är inte bara problem som dhekt hänger samman med det svagakonjunkturläget, utan de är också mer varaktiga problem. Jag tänker då t. ex.på industrins påtaghga svårigheter att rekrytera personal trots överskott inomandra delar av arbetsmarknaden. Men det finns där även ansatser tih ettbestående arbetslöshetsproblem bland ungdomar med utpräglad teoretiskutbildning och också bland ungdomar med enbart den obUgatoriskagmndutbUdningen. Jag berörde dessa problem ganska utförhgt i den aUmänpohtiska debatten I ijanuari och skaU inte upprepa vad jag sade då. har förts en rätt hvhgdebatt imder de månader som gått och problemen 70 är vid det här laget ganska väl kända. Jag viU bara slå fast att jaganser att den här problematiken tillhör det grundläggande i den ekonomiska Nr 97 politiken, som vi intehar en chans att komma förbi om vi skall ha någon möjlighet att reahsera de målvi har ställt upp. Attklara industrins arbetskraftsproblem och att klara rekryteringen av tUhäckhgtmed arbetskraft tUl andra kroppsarbeten är en fråga om att klara grundvalen förhela vår ekonomi. Det finns ingen enkel och entydig lösning, men en nyckelfrågai sammanhanget är naturhgtvis att kunna göra arbetsförhåUandena och arbetsmihöninom industrin och för kroppsarbetama sådana att de arbetena bhrkonkurrenskraftiga med andra yrkesområden vad beträffar både löner ocharbetsvlUkor i övrigt. Jag tror också att det i hög grad gäUer att göraarbetsuppgiftema i sig mer intressanta. Mycketav detta är givetvis uppgifter för näringshvet självt, men företagen måste fåstöd från samhällets sida i de här strävandena. Utbildningssidan är ytterUgt viktig,men problemet har också sociala aspekter. Det märker man inte minst i dagensläge. Bland de ungdomar som går arbetslösa finns en inte obetydhg grappmed rent sociala problem bristande föräldrakontakter, narkotikaproblem osv.Man skaU naturhgtvis inte överbetona dessa förhållanden, men jag tycker att devisar att det kanske inte alltid är tillräckligt med enbart arbetsmarknads-ochutbildningspohtiska åtgärder. Industrinsmöjhgheter att vara med och tävla om arbetskraftsresurserna beror givetvisockså på hur utveckhngen går inom andra samhällssektorer. Det framgår med alltydhghet av långtidsutredningen att situationen inte är särskilt gynnsam förindustrin i det här avseendet. Tillväxten av hela arbetskraften fram tiU år1975 väntas bh 90 000 personer, men beräknar man att stat och kommunskaU komma att erbjuda inte mindre än 185 000 nya arbetstiUfäUen, I det härläget tror jag att vi får vara beredda tUl omprioriteringar. Det framstår som alldelesnödvändigt att statsmakterna hksom kommunema visar återhåUsamhet med nyautgifter. Det är då inte fråga om reformstopp eUer något åt det hållet, men jagmenar att vi t'vingas göra en mer hårdhänt granskning än hittiUs av vilkaoffenthga verksamheter som vi sätter det största värdet på och vad vieventuellt kan undvara för att bereda plats för nya grenar. Mendet kanske alha viktigaste är ändå att man ser tUl att den verksamhet sombedrivs är effektiv. Verksamheten inom stat och kommun har en sådanomfattning att en lägre produktivltetsutveck-hng inom den sektom fårmärkbara återverkningar på produktivitetsutveckhngen som helhet. Mot bakgrundav vad jag redan sagt om utveckhngen av arbetskraften i stort är det mte mmstangeläget att föha personalutveckhngen inom olika förvaltningsgrenar. Detförvånar mig att finansutskottets majoritet viU bagatellisera de problemen pådet sätt som skett i betänkandet nr 29, Avtalsrörelsenhar nu pågått mer än och man har fortfarande bara nått fram tilluppgörelse på ett par avsnitt. Det är förståehgt om en viss irritation kanspåras både här och där. Men även om situationen är labil tycker jag att manhar anledning att se tiden an med en viss tUlförsikt och tUltro partema såmycket reaUsm att uppgörelser skall kunna nås även på de andra fälten efterhand utan öppna strider, 1 vissa avseenden har ocksådet yttre klimatet för förhandhngarna lättat. Jag tänker på att priserna undersenare tid utvecklats i en avsevärt lugnare takt. SkattesystemetframstäUs ibland som den stora boven i avtalsdramat. TiU vissa delar förhållerdet sig så. Det förhåUandet att människoma kan få ökad skattebelastning enbartgenom Inflationseffekter kan givetvis utlösa starka kompensationskrav. Vi harockså slagit fast ett krav på någon form av värdesäkring för avdrag och skalani skattesystemet. Detär dock någonting helt annat än den skattefilosofi som moderata samhngspartietnu på nytt vädrar i sin reservation tUl skatteutskottets betänkande. Därställs, om än i förskönande omskrivningar, huvudprincipen i fjolåretsskattereform i fråga. Den bärande principen i fjolårets skattereform var attförsöka se till att de lägsta inkomsttagarna fick sin relativa skattebördaminskad. Uppläggningen av skattereformen var obestridhgen sådan, men detta harsedan motverkats av det förhållandet att bl. a. utvecklingen påkommunalskatteområdet lett tlU en skärpning av det totala skattetrycket. Dettaär dock I och för sig mgen följd av att man införde ett nytt skattesystem. JagviU dock gäma säga att vi kommer att bli föga trodda där ute bland människomaoch bland kommunalmännen om vi försöker göra gällande att vi var okunniga omatt dessa kommunala skatteökningar skuUe komma och att skuUe varautan ansvar för dem. Det är väl så att av de kommunala utgiftemaär reglerade genom statUga författningar. Det är väl också så att vi inte kanfömeka att det i detta hus tagits många beslut som innebär övervältringar påkommunema av kostnader som de inte kan klara med mindre än att de höjer sinautdebiteringar. Jagundrar för min del när finansministem mot bakgrunden av denna utveckling ärberedd att gå tiU mötes och låta en utredning se överkostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Detfinns brister i fjolårets skattereform. Den utebhvna kompensationen tiUbamfamiyema och tUl människor med de aUra lägsta inkomsterna, den orättvisabehandlingen av många företagarfamiher är några av de bristema. Menhu'vudprincipen, att göra det bättre för de sämst stäUda i samhället, måste vivara angelägna att slå vakt om. Moderata samUngspartiets krav på total översynav skattesystemet syftar uppenbarligen tUl ett steg i motsatt riktning. Det kanvi Inte vara med på. Den proposition, de motioner och utskottsbetänkanden som här diskuterasbehandlar den ekonomiska utveckhngen på både kort och lång sikt. När det gäUerdet längre perspektivet är det långtidsutredningen och remissyttrandena överden som hgger tUl grund för bedömningarna. Det är att beklaga att tiden harvarit så knapp att utskottsbehandlingen av dessa frågor har bhvit ytterhgtsummarisk. Jag viU gäma betona att detta inte är någon anklagelse mot presidieteUer personalen i utskottet det är uteslutande tidsfaktom som varitavgörande. Debatteni dag har kretsat kring de mest näraUggande problemen. Det blir säkertanledning för oss att återkomma tUl de långsiktiga problemen.Insikten om de växande mUjöproblemen, befoUc-nlngsomflyttnlngens rent mänskhgaaspekter har tvingat fram en debatt om våra materiellahvsviUkor, om våra välfärdsproblem. Den debatten har Nr 97 en helt annan bredd . Den har i många stycken ställt traditionellt tänkande ochtraditioneUa välfärdsbegrepp på huvudet. är nödvändigt att dendebatten fortsätter och att den kan konkretiseras i praktisk politik, ävenom en sådan debatt Inte ryms inom kammarens just Ekonomisk debatt nu mycket pressadetidsschema. HerrEKSTRÖM (s) kort genmäle: Hen FäUdin påstod att jag hade ironiserat beträffande företagensinvesteringsvilja att den är synnerligen hög när vi har en högkonjunktur menatt den mattas utav när vi har en lägre konjunktur. Jag har sannerhgen Inteironiserat över detta utan jag tog tUl och med ett exempel från hemlän, där ett stort företag som just investerade vid enlågkonjunktur har förklarat att man haft goda erfarenheter härav därför att dåfanns arbetskraften, då fanns kapitalet och då kunde man investera i en lugnaremihö och i ett annat tempo. Det var icke någon ironi utan jag anförde detta somefterföhans-värt exempel. Däremotkan det tänkas att det fanns htet av honi när jag talade om ett borttappat mål- talade ju om "borttappade mål," Jag talade om ett annatborttappat mål i den gemensamma borgerliga reservationen till finansutskottetsbetänkande nr 30, där man nämUgen helt har glömt bort den jämnareinkomstfördelrungen som långtidsutredningen har framhålUt, Där kanske jag somsagt var htet honisk. Sedanvar inne på frågan om och revisoremas uttalande som ju har cirkulerat ganska mycket i pressen -att det måste bh enkonsolidering. Särskilt angeläget, säger revisorema, "är att risktagandetinom koncemen icke vidgas utöver vad som är motiverat från strängtföretagsekonomisk synpunkt". Det är vad som har återgivits i debatten. Mendet har icke hka mycket refererats vad revisorema sagt senare i berättelsen:"I detta sammanhang vlU vi erinra om den i årsredovisningen omnämndamöjUgheten att av staten få ersättning för merkostnader för engagemang som ärdikterade av lokaliserings- eller marknadspolitiska hänsyn. Kravet på lönsamhetgör det nödvändigt att garantier finnes för täckning av sådana kostnader dåriskema med företagandet är större än normalt," Detta har revisorema också anfört, men jag har intesett att det har refererats särskilt mycket. () kortgenmäle: Först bara några ord om de övergripande målen i reservationen. Vi haranslutit oss tiU de övergripande mål som är nämnda beträffande den långsiktigaverksamheten för den ekonomiska pohtiken och därutöver tiUagt uttalandet om denregionala fördelningen. Det kan inte gärna göras gällande att vi på något sättskulle ha tagit avstånd från en jämnare inkomstfördelning. Viär helt överens om vad man hade sagt ifrån revisoremas sida. Man vUle alltsåinte ta några risker som gjck utöver vad som var företagsekonomiskt betingat.Men om har rätt att driva den tesen, har 3*protokoU 1971. icke alla andra företagrätt att göra det? Omdagens situation är sådan att icke vUl öka sininvesteringsvolym av företagsekonomiska skäl, hur kan man begära det av andraföretag? Måste det inte leda tUl slutsatsen att vi borde ökastimulansåtgärdema? Hen (); Den ekonomiska debatten förs i en ganska kylslagen atmosfär. Maj1971 var ännu kaUare än någon månad maj på 100 år.Riktigt så Ula är det Inte med ekonomin. Men om det har bUvit några gradervarmare i luften utanför huset så ser det däremot ut som om den svenska ekonomivi diskuterar skuUe stanna ett bra tag tUl inne i kylan. Avtalsrörelsensolustiga och svårbemästrade spänningar är bara ett av uttrycken för det ganskanedslående ekonomiska läget. När jag väckte den interpeUation somfinansministem om skah svara på var sysselsättningsläget sällsyntmörkt. Arbetslösheten var högre än , De somregistrerats såsom arbetslösa, i beredskapsarbete eller under omskolning var125 000, Till den siffran kommer den dolda arbetslöshet som Inte minst drabbargifta kvinnor, som ju är så nödvändiga i arbetshvet även utanförhemmet och som man bl a, genom skattereformen och den förbättrade bamtiUsynennu äntUgen vUl ge ett Ukvärdigt val meUan hemarbete och yrkesarbete utanförhemmet. Denförbättring av arbetslöshetsläget som har skett till räkningen I mitten av majoch som finansministem väl kommer att efter vanan försöka göra ett stort nummerav svarar i stort sett mot den uppgång som sommarmånaderna vaqe år för med sig.Jag skulle viha be att han, när han tar fram dagens färska siffror.Inte glömmer bort den säsonrensnlng av dem som gör jämförelserna med tidigaremånader meningsfulla. Antaletlediga platser hksom antalet arbetslösa inger alltjämt stor oro, och det värstaär ju att husningen dröjer, eftersom regeringen har misslyckats i att båda uppden framtidstro och den investeringsviha inom näringshvet som särskilt på sUctär avgörande både för att förbättra sysselsättningen och ta landet ur detunderläge i utrikesbetalningarna som regeringen själv har erkänt att vi måsteklara oss ur, om den svenska ekonomin åter skall komma i balans. Detgår inte att komma ifrån att dagsläget är ett resultat av de misslyckanden iden ekonomiska pohtiken som regeringen har stor andel i. Visst är somandra industriländer industriellt beroende, visst importerar vi inflation ochlågkonjunktur eller åtminstone tendenser tih inflation och lågkonjunktur. Menvi har en betydande marginal för egna motaktioner, egen rörelsefrihet ochdärmed också ett eget svenskt ansvar. Ettgrandläggande misstag som regeringen får ta på sig och kansannerligen inte skylla på att han inte har blivit varnad var attregeringen inte tidigt nog viUe inse vidden av de svårigheter som låg framför oss,Penningpohtlken skulle ju fram tlU riksdagsvalet bära i stort sett hela bördan,finanspohtiken i det väsentliga håUas utanför det var den socialdemokratiskavaluppläggningen. tern villegöra upp med en del av sitt förflutna genom att äntligen erkänna att detvar därför att man underlät att ta fasta på vår kritik och våra erbjudanden somman kommit i den här situationen. har vi kunnat iakttaga en fömuftigareinstäUning i finansplanen och i dess reviderade upplaga. sägerregeringen litet klarare och entydigare ut att det är angeläget att nå balans Iutrikesbetalningama. Tiden som skall gå åt skiftar visserhgen I bedömningarna,ibland skall det ta ibland låter det som om det vore möjligt ,och räknar man väl närmast med att hela femårsperioden skaUbehövas. Men man har ändå i den frågan tagit ut kursen åt rätt håll. Men därför att man nu gjort denna kursändring ärsvårighetema inte borta, utan vissa effekter har förvärrats. Dels ärsatsningama på att snabbt få i gång investeringama i maskiner, i nya företagoch i utbyggnad hemma i av redan etablerade företag föga framgångsrika,därför att stimulansen är otillräcklig. Dels får vi nu aUa äta upp resultatenav 1969 och halsstarriga och valtaktiska felbedömningar avsocialdemokratiska partiet. Rester av tanken att vi skulle kunna svälta ossigenom krisen finns alltjämt kvar. Det har ju kommunema särskilt fått känna påoch skattebetalarna I sin tur genom de kommunalskattehöjningar som kundeavläsas I prelimlnärskattebeskedet. Och hur mycket än hen personhgenanser att han har ryggen fri, så kan sannerhgen Inte de socialdemokratiskapropagandamakare som inbUlade allmänheten att det skulle bli lättnader för tvåtredjedelar av aUa skattebetalare känna sin rygg fri i det här faUet, måste det fram en ändrad kostnadsfördelning mellan statoch kommun, och jag instämmer i fråga: När kommer utredningen omkostnadsfördelningen mellan stat och kommun? Det kan väl ändå inte vara så, attfinansministem än en gång tänker strunta i beslut att en sådanutredning skall företas? Regeringen har som en konsekvens av sin egen tidigareuppläggning tvingats föra en politik som har gått ut över sysselsättningen.Visst är det bra att man lättade på den extra investeringsavgiften, men en endahel arbetsmånad och en semestermånad utan den extra avgiften ger intebyggnadsarbetama det tillskott i arbete som behövs, när ytterhgare 18 000 manvar utan reguhärt arbete. Regeringen har medvetet dämpat hemmakonjunkturema ochdet leder till att produktionsresurser har stått outnyttiade. Och så tvingasman Improvisera, Då måste med en veckas varsel begärafram oprioriterade byggen i storstadsområdena för hundratals miljoner, därföratt man inte har fått i gång det bostadsbyggande som så väl behövs för debostadslösa, TiU det här kommer ju att den socialdemokratiskaregeringen och det socialdemokratiska partiet i ord och handling har komphceraten redan från början svår avtalsrörelse. Man har blåst på enkonfrontationspohtik som har skapat missnöje och bitterhet på åtskilhga håll.Jag syftar både på debattinläggen och underhandsdirektiven tiU avtalsverket.När vi från de fyra stora partiema här i i början på marsmedverkade tiU att avdramatisera och avpolitisera lönerörelsens konfliktmoment,var det ju för att minska skadeverkningarna för landet i dess helhet av Då var det också rimhgt att vänta sig att regeringen somarbetsgivare skulle bh mera resonabel mot de grupper som särskilt hårt hardrabbats av en ogynnsam löneutveckhng och 1970, Någothar man efter den , när vi gjorde upp om den här saken, "sUatsnacket" från kanshhuset för att nu tala med Stockholmskisen. Men tyvärrhar man också silat de konstmktiva bidragen till en försoningslösning. måste rimhgen ångra att han inte tog fasta på våra förslag omen stabihseringskonferens, före lönerörelsen, med arbetsmarknadensparter, näringslivets organisationer och de pohtiska partiema och att han ocksåavvisade vårt förslag om ett inbyggt inflationsskydd mot automatiskaskattehöjningar. Då hade det kunnat undvikas en del krav på kompensation ävenför väntad stor penningvärde-försämring. Det räcker gunås med de krav som finnspå kompensation för den penningvärdeförsämring som redan har Inträffat, Men imotsats tiU många inom arbetsmarknadens parter och den fristående ekononuskaexpertis som det vlU jag gäma erkänna ännu tycktes varatveksam till våra förslag men medger att vi har rätt, så kommer hen Sträng att tala om någonting annat eller vägra att hålla med om att dessa förslagkunde ha underlättat en lösning på denna onödigt bittra avtalsrörelse. HenSträng får väl sitta där i sin vrå. Vi kommer att arbeta vidare för att fåigenom praktiska förslag på den reahstiska väg som vi anvisat för att angripade stigande skattemas problem. 1973 kommer det sannohkt att finnas enfolkmajoritet för att våra krav skall genomföras i den här kammaren. Då om hiteförr får väl hen Sträng ge sig. Jag skall därför inte nu gå in ytterligare påskattefrågan. Jag kan instämma i vad fra Nettelbrandt har uttalat och i stortsett också i hen karakteristik. Visstfinns det väl de som tycker att det är bra att finansministem är professionelltoptimistisk i den reviderade finansplanen. En optimistisk finansminister är välnågonting att bestå sig med! I finansutskottet är de som tror på hans glansbildi majoritet. De kommer väl att vara det även här I kammaren , när viskaU trycka på knapparna. Men jag undrar om inte en och annan av dem somtrycker på ja-knappen ändå Innerst Inne undrar en del och har bhvit Utetbetänksam. Kan det verkUgen vara så som finansministem vill göra gällande attkonjunkturuppgången redan lurar om knuten, att den inhemska efterfrågan rasktkommer att stiga kanske rent av har stigit enligt finansministerns sätt attresonera? SkaU man räkna med att avtalsutfaUet ostraffat skall få spräcka densamhällsekonomiska ram som finansministem själv åtminstone antytt? Kandet verkUgen vara så bör väl ändå en och annan fundera attsysselsättningssvårighetema skall dämpas i stället för att förvärras,att den utländska konjunkturen visst inte är så brydsam som så många expertersäger? Det vore skönt om hade en saklig grand för sin glansbild,men det sannolika är att den har aUdeles för många optimistiska övertoner föratt vara trovärdig. Och trovärdighet är vad både de många löntagama ochbeslutsfattama I näringshvet väntar sig av den finansminister som de tidigaresatte så mycken tro tUl Vad som då behövs är kraftiga ochsnara åtgärder för att mUdra det svåra läget på arbetsmarknaden och stimuleraindustriinvesteringarna så att åtminstone finansministems senaste prognos nertagen till 9 procents ökning från de tippade skallhåUa streck. Även om det skulle vara så väl att den intemationellautvecck-Ungen bhr bättre redan inom kortare tid än , så behövs det redigatag .