prot · FU0966 · 1971-12-31 00:00:00 — För alla dem som följtsärbeskattningsdebatten och lyssnat tUl de argument som framförts för ettbibehåUande av vissa inslag av familjebeskattning i skattesystemet måste detframstå som oförklarligt att detta sträcker sig upp tUl höginkomstlägena.Skälen för bibehåUande av ett visst hemmamakestöd har ju i stället framhåUitsvara att ett stort antal familjer återfinns i de lägsta inkomstlägena, attmånga kvinnor som stannar kvar i hemmen saknar möjlighet att få arbete ibostadsorten, att de är ortsbundna på grund av mannens arbete, att de saknarbarntUlsynsmöjligheter, att många äldre familjer med särskUt låga inkomster skullekomma i kläm, eftersom äldre kvinnor har svårt att gå ut i arbetsmarknaden dåde inte har någon utbildning osv. Och vi, som intresserat ossför och arbetat för ett genomförande av individuell beskattning, vi har böjtoss för den här argumentationen, vi har försökt att finna olika vägar attskydda dessa familjer från alltför kraftiga skattehöjningar om vi skullegenomföra en individueU beskattning. Vi har diskuterat om frågan skulle kunnalösas via arbetslöshetsförsäkringen eUer genom att ett extra avdrag skullekunna yrkas i samband med inkomstdeklarationen. Vi har frågat oss omövergångsbestämmelser skulle kunna grundas på t. ex. åldersregler i kombinationmed ett inkomsttak, för att nu nämna några exempel. Men har vi juhaft som utgångspunkt att det gäUt familjer i låg- och medelinkomstskiktet ochfamiljer som av en eller annan anledning inte själva har möjlighet attförstärka inkomsterna genom att två i familjen förvärvsarbetar. Förinkomsttagare i högre lönelägen har vi ansett att det så att säga är resandensensak om man vUl hålla sig med den service som det onekligen innebär att ha enhemmamake. När vi nu har fått ett nytt skattesystem som jag i övrigttycker är mycket bra, smärtar det mig att vi i stort sett har konserverat engod del av det gamla systemet med ett hemmamakestöd tiU alla familjer oavsettinkomsten. Jag vUl inte bortse från den förbättring som inträffat genom attsubventionen åtminstone inte ökar med stigande mkomst som i det gamla systemetmed de dubbla ortsavdragen, vUket ju innebar att en Viss översyn av skattesystemet, m. m. 7 protokoll 1971. den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. höginkomsttagareshemmamake var mera värd än den lågavlönades. får man åtminstone lika mycketi avdrag, oavsett om man har hög eller låg inkomst. Men inte heller dettarimmar med tankegångarna om en omfördelning av skattebördorna till delågavlönades favör. Nej, i själva verket anser jag att vi slösar bort ca 100mUjoner kronor i form av I 800-kronorsavdrag tUl familjer, som knappast behöverde till extra nålpengar eller tUl dem som i vart fallkan leva ganska bra de här pengarna förutan. , alltså , har vi totalt 57 000fullständiga familjer med enbart en inkomsttagare, med inkomster överstigande60 , alltså de familjer som är aktueUa i detta sammanhang. Av dessafamiljer saknar 23 000 minderåriga barn. beräknas det att vihar ca 70 000 sådana familjer, varav ca 30 000 saknar barn. Det finns såledesinte någon familjepolitisk motivation för att behålla 1 800-kronorsavdraget ide famUjetyperna. Skatteförlusten kommer att stiga ganska kraftigt under denärmaste åren. har vi då en stor brist på barntiUsynsplatser, och detskulle enligt min uppfattning vara en konsekventare linje att satsa 100miljoner kronor ytterligare på den sektorn. Det skulle ju bli en ickeobetydlig påbackning, eftersom vi satsar totalt ca 250 mUjoner kronor påbarnstugor och familjedaghem. Jag underströk vUken betydelse en sådansumma skulle ha för utbyggnadstakten, och jag tror fortfarande att t. ex. densittande barnstugeutredningen inte skuUe ha någonting emot att veta med sig atten summa av denna storleksordning skuUe kunna vara disponibel för en utbyggnadav barntUlsynen. Jag viU ändå framhålla att det dock inte är någon stor summa totaltsett, som vi berövar hemmamakefamjljerna med det här förslaget, om det skuUe gåigenom, eftersom den subvention som de familjerna får inom skattesystemets ramtotalt belöper sig tUl ca . Vid behandlingen av frågan om avtrappning avhemmamakeavdraget i de högsta inkomstlägena vid fjolårets riksdag uttaladebevUlningsutskottet, att man hade en viss förståelse för syftet med förslaget.Man menade dock att det skulle vara besvärligt att utforma bestämmelser, och pägrund av detta, och med hänsyn tUl marginalskatteeffekterna vUle inte utskottetbiträda yrkandet. En reservation av bl. a. , i vUken det yrkadesatt frågan skulle utredas, samlade ett relativt stort antal röster i andrakammaren. Men även reservanterna uttryckte farhågor för marginalskatteeffekter.För att tUlmötesgå framför allt reservanterna har vi i årets motion föreslagiten långsammare avtrappning. Vi har föreslagit att reduktionen skall ske med entiondedel av den del av inkomsten som överstiger , medan vi i fjolanvände den reduktionsfaktor som gäUer för grundavdraget, nämligen en femtedel.Årets förslag innebär således att avtrappningen skulle ske inom ett störreinkomstskikt och att extraavdraget om på slutskatten skulle vara bortavid en taxerad inkomst på . Reduktionen bör, har vi sagt imotionen, givetvis också gälla för ensamstående med barn i motsvarandeinkomstlägen. har det utskott som behandlat frågan, nämligenskatteutskottet, enUgt min mening gjort en snävare bedömning än vadbevillningsutskottet anser att även en mindre marginalskattskärpning börundvikas i de inkomstlägen som det gäUer, och man anför att det inte skuUe blinågot tröskelproblem för gifta personer i dessa inkomstlägen om de går ut iförvärvsarbete. Det är i sanning ett underligt skäl för avstyrkande. Är detinte av utomordentligt intresse för oss aUa att gifta kvinnor och särskUt dekvinnor som det här gäller kan komma in på arbetsmarknaden? Många har enkvaUficerad utbildning som det finns alla skäl att vi kan utnyttja. Varförömmar inte utskottet för andra grupper, när man nu ömmar för ett gift par,kanske utan barn, i inkomstläget och däröver? Det är ju fråga omen mycket långsam avtrappning upp tUl , varefter hela 1 800-kronorsavdragetskulle vara borta. Hur är det t. ex. för en ensamstående förälder varsbarn blir , och det i vilket inkomstläge som helst? I regel ligger juinkomsten i den gruppen vid . När barnet uppnår , försvinner hela det här I 800-kronorsavdraget med en enda gång. Det ären kraftig smäU, särskUt för lågavlönade, och de flesta i den kategorin är, somjag sade, lågavlönade. Varför ömmar inte utskottet för alla familjer med tvåförvärvsarbetande och med barn och för den skattehöjning som drabbar dem, närförvärvsavdraget om maximalt upphör vid barnets 16-års-ålder? Detförhåller sig ju så att avdraget om på slutskatten reducerasmycket snabbt, när en hemmavarande make går ut i förvärvsarbete. I konsekvenshärmed bör väl också hemmamakestödet kunna avtrappas utan att man blir alltförhjärtnupen. är det ju så att om förmåner av något slag försvinner,så känns det för den det drabbar. Men eftersom förmånerna har knutits tUl ettspeciellt förhållande, t. ex. förekomsten av minderåriga barn, eUer man får nyaförmåner i form av grundavdrag när man går ut i arbete, så har man naturligtvisatt finna sig i detta. Men att det skuUe vara specieUt ekonomiskt betungandeför just den grupp som vi talar om här , dvs. familjer med relativt högainkomster, om vi tar bort en förmån för dem, kan varken jag eUer mina 14medmotionärer ha förståelse för. Ty vad är det som händer, om förslaget imotionen skulle bli verklighet? Jo, det skulle betyda att en gift person medhemmavarande make och inkomster skuUe betala exakt likamycket i skatt som en ensamstående person i jämförbart inkomstläge. Denensamstående har kanske lika stor försörjningsbörda som den gifte, vilket kanvara viktigt att framhålla i det här sammanhanget. Det skulle också betyda attalla förvärvsarbetande gifta och ensamstående, även i läglönelägen, slipper attsubventionera de högst avlönade med hemmamake. har reserverat sig på grundval av motionenoch kräver utredning. Jag kan ansluta mig tUl reservation, ochjag anser att det finns möjligheter att mycket snabbt komma fram med ettförslag. Det är av ett stort principieUt intresse att ta upp fråganom hemmamakestödets berättigande i höginkomstlägen till omprövning, eftersomdet skulle föra oss ett betydande steg närmare ett individuellt skattesystem.AUt fler familjer kommer onekligen Viss översyn av skattesystemet, m. m. den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. upp ihögre inkomstlägen. Men en sådan omprövning ger också ökade inkomster förstaten. Den skuUe öka statens inkomster med per årför , och detta belopp skulle stiga ytterligare allteftersomfler famUjer kommer upp i de aktuella inkomsterna. Vi har frågat oss om detinte i ett läge med ökade resurser är skäl att bedöma denna fråga även ursamhällsekonomisk synpunkt. Vi anser att det finns angelägnaanvändningsområden, där insatsen kan komma att ge utdelning, och vi har uttalatoss för att pengarna satsas på en utbyggnad av barntUlsynen. Med detta ber jag att få yrka bifall tUlreservationen 8 av . Men, herr talman, tUl sist kan jag inte låta bli attkommentera reservation i vUken man har gjort .ett ganska horribelträkneexempel. Man menar att i en familj med två förvärvsarbetande makar och tvåbarn skulle det inträffa en förlust på om mannen ökarinkomsten med . Ni måste ha kombinerat rätt länge, iBorås, innan ni kom fram tUl det här exemplet. Men är exemplet behäftat medså grova fel att det knappast kan tas på allvar. Det sägs att kvinnan tjänar , vilket betyder att hon måste ha deltidsarbete. Det betyder i sintur att ingen kommun i detta land kan erbjuda hennes båda barn heltidstiUsyn idaghem. Man skulle använda familjedaghem i stället. Inte ensTEKO-företagen betalar numera så litet som för heltidsarbete,eller hur, ? Uppgiften om förlusten av de i höjdadaghemsavgifter är således alldeles gripen ur luften. Vidare räknar man in en förlust av bostadstilläggen somskulle inträffa 1973. Varken , jag eUer någon annan vet varinkomstgränserna går för bostadstUläggen 1973 eUer vilka belopp som kommer attgå ut då. De är således också gripna ur luften. Av löneökningenåterstår sedan med detta räkneexempel . Jag skulle vilja rekommendera ochmoderaterna att nästa gång ta ett exempel som är mer trovärdigt även om detinte ger fullt så hårresande effekter. var också kritisk tUl daghemmen ochkostnaderna för dessa. Jag tycker att och andra arbetsgivareskall vara tacksamma för vad vi i vissa kommuner åstadkommit när det gällerbarntUlsynen. Hur skulle det gått för arbetsgivarna exempelvis i vår gemensammahemstad, , om vi inte hade haft verksamheten i våra barnstugor?Herr borde ha varit den förste att tänka på detta i det härsammanhanget. HerrMAGNUSSON i (m) kort genmäle: Jag skaU be att få replikera ochtala om för henne att det finns mycket stora möjligheter att vederbörande, t.ex. om hon har arbetat på heltid , måste betaladessa höjda daghemsavgifter som vi här talat om. Frågan är sedan huruvida manskall behåUa det system som man har när det gällerbostadsbidragen, med en eftersläpning . Man har ju sagt ipropositionen att det förslaget skall komma att förändras. Jag vill gärna fråga , om det är meningen attvi skall behäUa ett sådant system att personer som har inkomster kanske om det ena året men en mycket blygsam inkomstskall ha rätt tUl ett bostadsbidrag. Vi kan väl inte i det långa loppetfortsätta med ett sådant system. Det har ju visat sig att en hel del kändisarhär i landet på detta sätt tUlskansat sig bostadsbidrag som är heltoberättigade. den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. () kort genmäle: I reservationen och i vad iBorås sagt i debatten har man försökt ge intryck av att den höjda avgiften pådaghemmen och likaså förlusten på bostadstilläggen skulle gälla . Manhar från denna utgångspunkt gjort detta vad jag kallar horribla räkneexempel. Vi håller på att utreda hur vi skall kunnabättre lösa frågan om bostadstUläggen och bestämmelserna kring dem. Det här gäUde närmast en liten kommentar medanledning av att utskottets ordförande uttalat att det är i det närmasteomöjligt att rent praktiskt klara avtrappningen av 1800-kronorsavdraget. Om man säger så, måste man ha en oerhört hög ambitionsnivånär det gäller att få överensstämmelse meUan preliminärskatten och den slutligaskatten - en högre ambitionsnivå i det här fallet än vi har i andra delar avskattesystemet, där vi använder vissa schabloner och där det kan bli vissaavvikelser mellan slutlig skatt och preliminär skatt. Jag har en uppgift frånriksskatteverket, som jag gärna vUl förmedla, där det sägs att det inte börvara omöjligt att ta hänsyn tUl avtrappningen när man upprättarkällskattetabeller. I fråga om avtrappningen vid slutuppbörden torde knappastnågra svårigheter föreligga. Jag tror därför att vi kan med ganska stortförtroende överlåta åt experterna att utforma praktiskt hanterbara schabloner. Vidare säger utskottet att även mindre skärpningar iinkomstlägena bör undvikas. Det är naturligtvis enståndpunkt som man kan inta, men det är litet märkUgt att utskottetaccepterar en ännu högre marginalskatt i inkomstläget . Detborde väl ändå vara så att det är de högre inkomstlägena som tål den högremarginalskatten. Den avtrappning av 1800-kronorsavdraget, som föreslås imotionen 88, innebär en skattehöjning med för 54 000 kronorsinkomst och stiger sedan långsamt tUl för inkomst.Med ett sådant här system skulle effekten av avtrappningen innebära entjugondedel av den totala skatt som man betalar i inkomstlägena 52 00070 000kronor. Lägg därtill att i reservationen 8 av öppnas möjligheterför en ännu mjukare avtrappning, vUket måste innebära att marginalskatteinvändningarnamot reformen egentligen blir mycket svaga. Jag beratt få yrka bifaU tUl reservationen 8. den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. HerrHELEN (fp): De kritiska synpunkter vi från sida nu riktarmot skattesystemet är inte följden av några dagsfärska iakttagelser. Farhågornaredovisades , men vad vi nu tvingas konstatera är attfarhågorna har besannats. Jag kanske skall tUlägga, att utvecklingen har visatsig gå snabbare än vad vi kunde räkna med. Ingen på oppositionssidan kunde juveta hur stora de kommunala skattehöjningarna skulle bli, som slog igenom påett sådant sätt att den fråga, herr talman, som vi diskuterar här i kväUsannolikt är den som inför avtalsrörelsens slutskede mest intresserar mycketstora delar av svenska folket. Då är det intressant, herr talman, att notera att herrBrandt upplever det som naturligt, rimligt och riktigt att från socialdemokratinssida ingen debatt skaU föras med företrädarna för de tre partier, som här ikammaren representerar en större andel av svenska folket än socialdemokratinsjälv. Det må vara, , att man har haft den dåUga traditionen underden socialdemokratiska dominansens tid att inte från regeringsbänken infinnasig när oppositionspartiernas motionsyrkanden diskuteras. Men när det är frågorsom verkligen gäller mycket stora delar av svenska folket och som hänger sammanmed huvuddragen i den socialdemokratiska politik, som har redovisatsinför svenska folket, borde man visa så mycket politiskt omdöme att man ocksåefter valet deltar i debatten om den problematiken. Det är ganska häpnadsväckande att regeringen aUtså intevUl diskutera här med de tre oppositionspartierna om huvuddragen i den reform,som enligt uppgift skuUe vara den största jämlikhetsreformen efter krigetsslut. har ju för sin del redan avvisat att som företrädare försocialdemokratin delta i diskussionen, och vad var då naturligare än att vädjatiU finansministern att delta? får vi utgå ifrån att vi för den här diskussionen somom finansministern vore närvarande, och då skulle han kanske säga att det inteär möjligt att dra några vettiga slutsatser innan man får tid att titta påproblemen. Javisst, vi har varit medvetna om den tidsaspekten frånoppositionens sida. Vi krävde från redan i skattedebatten i majförra året att skulle tUlkaUa en arbetsgrupp av friståendeexperter, så sammansatt att garanti fanns för opartiskhet och erfarenhet avarbetsmarknadens sätt att fungera, för att utröna hur denna skattereform skulleslå i praktiken. Eftersom finansministern även då så ogärna lyssnade påoppositionen lovade jag tUl och med att vi inte skulle göra anspråk på att varamed och utforma riktlinjerna för den arbetsgruppen, utan det skullefinansministern få göra alldeles själv. Det lär ha sagts i en annan skattedebatt i ett avriksdagens utskott, att det finns två tillfällen för ett regeringsparti då detär lämpligt att kalla på experterna. Det ena är då man är osäker, det andra ärdå man är säker på att man har rätt. Men, sade den talaren, det finns bara ettsammanhang då man inte bör kalla på sakkunskapen, och det är då man ärövertygad om att man har fel. Instämmer i den definitionen eller ärhan beredd att i handling visa att han inte gör det? För det är väl ändå så attherr Sträng utgår från att han har rätt i sin skattepolitik? En utvärdering av hur skattesystemet slår är ingen stor,omfattande och dyrbar historia. Den skulle tolkas som en positiv insats iansträngningarna att komma tUl rätta med skatternas karaktär av börda i ettläge där så oändligt många av löntagarorganisationernas medlemmar sitter ochräknar på just hur skattereformen slår inför den väntade inkomstutvecklingenefter avtalsuppgörelsen. En sådan utvärdering skulle också kunna ange hur och ivilken takt man kan motverka de allra mest besvärliga inslagen i dagensskattesituation. Ett av de misstag som finansministern och socialdemokratinhar gjort sig skyldiga tUl är ju att man envist upprepat att höga marginaleffekter,just åstadkomna genom föreningen av skalor och inflation, skulle vara ettproblem främst för de högre inkomsttagarna. Vid det här laget borde det ståklart för de flesta att det är de vanliga inkomsttagarna som drabbas av dettaoch att många av dem drabbas hårdare än exempelvis de som befinner strax under70 000-kronorgränsen. Jag skall inte ytterligare utveckla de exempel som fruNettelbrandt här har tagit fram, men jag tror det vore välgörande omfinansministern lade sin prestige åt sidan och medgav att dessa kontinuerligaskattehöjningar, som äter upp löneökningarna och driver på inflationen i en ondcirkel, är ett problem för nästan alla inkomsttagare och inte minst för dem somligger i mellaninkomstskikten. Den tål att upprepas, denna sanning: förlöntagarna blir det aUtmer svåracceptabelt att även med oförändrad verklig inkomstgenom inflationen påläggas ett högre skattetryck. Det innebär ju att den del avlöneökningen som skulle kompensera henne eller honom för inflationen i ställetleder tUl högre skatt. har finansministern sagt att ettinflationsskyddat skattesystem skulle innebära ständiga skattesänkningar. Ja,att då säga nej tUl ett inflationsskydd, som socialdemokratin hittUls hargjort, det är ju att erkänna att regeringens skattesystem är ett system förständiga skattehöjningar, och ett sådant system vUl vi inte ha. Det skattetrycksom skall gäUa är det som har beslutat, och nya skatter måste sedanbeslutas i vanlig ordning. Det är uppenbart att det är där som skon i självaverket klämmer. Finansministern har ju vid ett tUlfäUe öppenhjärtigtkonstaterat att ett inflationsskydd skuUe innebära att man helt enkelt"med tätare mellanmm måste skicka finansministern tUl för attbegära direkta skattehöjningar än vad finansministern nu måste göra". Ja,vad det skulle vara för fel att finansministern verkligen kom tiU ochredovisade när han ansåg att skatterna måste höjas? Vad är det för fel med denhårdare prioritering av olika angelägna utgiftsändamål som det leder tUl? Vadär det för fel att det är och inte inflationen som fastställerskattetrycket och avgör fördelningsfrågorna? Menar verkligen regeringen att detär bättre att inflationen med dess oberäkneliga och orättvisa effekter skaUsköta den saken? Flera talare har berört skatteutvecklingen i kommunerna.Herr Sträng brukar inte vara sen med att hänvisa tUl den rekordartade, snabbaskatteutvecklingen i kommuner och landsting som den totala förklaringen närskattetrycket förs på tal. Men det går inte för regeringen att komma undan sittansvar. Vad som har hänt är ju dels att kreditpolitiken fått en sådanutformning att kommunernas normala chanser att låna för den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. den 21 aprU 1971 Viss översyn av skattesystemet, m. m. sinainvesteringar omöjliggjordes just när man skuUe fastställa det här åretsbudget, dels att kommunerna försetts med ökade uppgifter av staten som dedelvis inte har kunnat förutse. Regeringen har inte tUlsatt den utredning omkostnadsfördelningen mellan stat och kommun som en enig riksdag begärde och somär en nödvändig förutsättning för att man skall kunna få rätsida på den härsituationen. har en majoritet i på nytt begärt en sådan översyn.Det vore orimligt om finansministern inte skulle vara beredd att här bekräftaatt den verkligen kommer att bli tUlsatt. Kommunalpolitikerna landet runt konstaterar nu att destora åtaganden som staten försett dem med finns kvar i oförändrad utsträckning.Det kommer att kräva helt andra tongångar ute i kommunerna - och den debattenhar redan börjat - när det gäUer att ta ställning tUl önskemål frånkommuninvånarna och planera för framtiden. anger attkommunernas utgifter, som den senaste femårsperioden steg med nära 9 procentper år, nu får växa med . Läser manKommunförbundets yttrande över långtidsutredningen, står det klart attkommunerna har en i det närmaste omöjlig uppgift framför sig. En hårdare prioriteringblir nödvändig, inte bara mellan nya verksamheter och tUlkommande utgifter,utan över hela linjen. En totalprioritering som rensar upp i gamla beslut och"traditionella" kostnader måste tUl. Är inte detta en sak som ärvärd att diskuteras av denna kammare, även om det skulle vara mitt ? Det är angeläget att säga ut, herr talman, att det svenskasamhället befinner sig i en besvärlig ekonomisksituation, som fordrar resoluta tag av regeringen. Det är inte bara, somfinansministern nu äntligen erkänner, fråga om att klara bytesbalansen och ökaindustrUnvesteringarna. Utgiftstrycket från den offentliga sektorn ochlöntagarnas krav på verkliga löneförbättringar eller åtminstone kompensationför inflationen har fört oss tUl ett läge där det inte går att försöka trollabort diskussionen genom att inte delta i den. Jag antar att man inom nu går igenomremissyttrandena över långtidsutredningen. I förening med själva betänkandet Ulustrerarde ju den svenska ekonomins svårigheter. Från olika offentliga myndigheter,från framhålls att den nedpressning somutredningen föreslår blir utomordentligt svår att genomföra redan med hänsyntill de åtaganden statsmakterna har gjort - och det i en situation dåskattetröttheten breder ut sig ganska ordentligt. brukar påpeka att vi alla har hjälpt tUl attföreslå stora utgifter, och det går inte att bestrida. Vi har aUa upplevt destora bristerna i vårt samhälle och varit angelägna om att rätta till dem. Vihar alla önskat att vidga välfärdspolitiken. Men det måste också läggas tillatt regeringen och finansministern har vägrat att diskutera hur viskulle få instrument för en väsentligt förbättrad planering med den verkligalångtidsbudget som prioriterar meUan olika angelägna utgiftsbehov. Att ensådan inte kommit fram bär regeringen ensam ansvaret för och därmed också del av ansvaret för hur människorna upplever dagens situation. När mångaplågas av stigande skatter och priser är det lätt gjort att irritationenvänder sig inte bara mot politikerna utan också mot centrala inslag ivälfärdssamhällets sociala ansvarstaganden. Jag är övertygad om att likhet med många andra nåtts av ganska obehagligautslag av förakt för socialpolitiken och de värderingar som ligger bakom. Dåräcker det inte att, som arbetarekommun, bara ondgöra sig över det,utan då måste man i stäUet göra klart för människorna att det just är i tiderav ekonomiska problem som vi verkligen måste försöka leva upp till densolidariska ansvarskänslans humana principer.