prot · FU0997 · 1971-12-31 00:00:00 — Som oroväckande perspektiv då det gäller den enskildemedborgarens standardutveckling möter oss den offentliga sektoms ansväUning ochparallellt med denna en starkt ökad skattebelastning, varom alla utredningartalar sitt klara och tydliga språk. Det vare mig fiärran att se den offenthgasektorn som ett hot mot välfärden. Tvärtom rymmer den välfärdskomponenter avovärderhgt slag som inte får rubbas - jag viU gäma understryka detta. Ändåfinns det, förmenar jag, fullgod anledning att observera denna sektorsansväUning, inte minst med tanke på de knappa arbetskraftstillgångar varomnäringsliv och offentlig sektor skall konkurrera , EnUgt långtidsutredningens beräkningar utnyttjades 1970hela av de totala resursema för offentlig konsumtion och Investeringmot , och ändå ser man ingen brutentrend. Enligt samma utredning skulle den offentliga sektorn under förstahälften av öka med 185 000 anstäUda eller mer än dubbelt så mycket somarbetskraftstillgången skulle öka . Här möter oss vidsidan av kostnadsökningen ett indirekt hot mot välfärden, eftersom näringslivetmed all sannolikhet inte förmår konkurrera om de knappa arbetskraftsresursernamed den sektor som i långa stycken betalar lön med utdeblterade medel. Jag troratt det är något som det finns anledning att observera i detta sammanhang. Det ligger mycket nära tih hands att här exemphfiera jaggör det utan att på något sätt värdera genom en jämförelse mellan denöverenskomna lönesättningen inom den kommunala sektom, vilken innebär att ingenarbetsprestation inom denna sektor görs inklusivesociala förmåner, och industrins löner och industrins förmåga att betala ochkonkunera. Utan att djuploda i någon större utsträckning i de här ekonomiskasammanhangen finner jag att det näringsliv, som ju ändå skall bära uppvälståndet, har mycket små möjligheter att konkurrera om den arbetskraft somfinns tillgänglig framöver. Jag tror också att rekryteringen av arbetskraftentill industrin och näringslivet är ett av de problem som får beaktas I myckethög grad. Vi har ju fått exempel på hur framför allt ungdomenreagerar emot anställning inom näringslivet, och det är en problematik somkanske blir den allra allvarligaste . Med hänsyntUl denna frågas utomordenthga betydelse i samhälls- ekonomin har det ocksåreservatlonsledes yrkats på tillsättandet av en parlamentarisk utredning föröversyn av den offentliga verksamheten och effektiviteten inom denna. Jag har med det här sagda mycket summariskt velat ange vår syn på denekonomiska pohtiken. Av detta torde framgå att vi är ense med regeringen om decentrala målsättningama full sysselsättning, snabb ekonomisk tiUväxt, rimligprisstabihtet och balans i utrikesbetalningarna. Vårbedömning av nuläget är emellertid inte fullt så optimistisk som regeringensoch majoritetens i finansutskottet. Framför allt gäller dettasysselsättningsläget, där vi menar att förhållandet icke är tillfredsställande. ViviU betona nödvändigheten av en investeringsakti-vitet inom näringslivet somgrund för en snabb ekonomisk tillväxt. ViviU också framhåUa nödvändigheten av en prisstabihtet. Jag vUl understryka attvi mte tror att man skapar prisstabilitet genom prisreglering och stoppriser.Vi har dock med hänsyn tUl förhandenvaran-de omständigheter icke yrkat avslagpå Kungl, Majts proposition om förlängning av prisregleringslagen men förordaren successiv och snar aweckling av gällande prisstopp. Vivill också betona utrikesbalansens avgörande betydelse för ekonomisk utvecklingoch framåtskridande. Jag viU slutligen yrka bifall tlU reservationen 2 vid finansutskottetsbetänkande nr 26, reservationen vid finansutskottets betänkande nr 27,reservationen 1 vid finansutskottets betänkande nr 28, reservationen vid finansutskottetsbetänkande nr 29 och reservationen vid finansutskottets betänkande nr 30, Hen (): "Prisökningama ska bekämpas med stram ekonomi! Inte medarbetslöshet!" Det var, som vi kanske påminner oss hen Strängsplakatförkunnelse i förra årets valrörelse, och det låter sympatiskt och kloktprecis som finansministem ibland kan få det att låta. Menvarför har då inte följt sitt eget budskap? Vi har ju faktiskt fåtten omfattande ökning i arbetslösheten, och många bedömare är oroliga för attläget kan komma att förvänas. Arbetslösheten är nu den högsta som redovisatssedan nuvarande statistik infördes , och aUvaret i situationen har endastnödtorftigt kunnat döljas under arbetsmarknadspolitikens täcke. Arbetslöshetenär självfallet pressande för dem som drabbas av den och den är dyrbar förlandets ekonomi. Om arbetslösheten inte hade varit större än den var för ett årsedan hade nationalinkomsten varit kanske högre än dennu bhr. De pengama hade de enskilda människorna haft god nytta av. De hadeockså lett tlU förbättrade statsfinanser, så att staten hade kunnat göra bådedet ena och det andra som man nu måste avstå ifrån. Man hade t. ex. kunnatinleda en sänkning i stället för en höjning av de olika skattetaxorna. Detär, som vi vet, svårt att utjämna alla konjunkturrörelser, så man skaU intevara orättvis I sin kritik. Men den arbetslöshet som vi har i det här landetför närvarande är hemmagjord och den är medvetet gjord inför det bytesbalanshotsom en kortsiktig ekonomisk pohtik givit upphov till. För attmöta prisstegringar och underskott i utrikeshandeln har man frambringat enundersysselsättning. Man har alltså utnyttiat precis det medel, herr talman,som på plakaten menade, att man inte skulle använda. valaffisch antydde att det skulle varamöjligt att råda bot på prisstegringarna genom en sådan här ökad arbetslöshet.Om han nu trots löftena fastnat för att framkalla viss arbetslöshet borde ettminimikrav vara att prisstegringarna skulle ha i det närmaste försvunnit. Menman räknar I de officiella beräknlngama med att prishöjningarna skall , dvs, en inflation I takt med föregående års. En något större del avinflationen beror på höjningar av de Indirekta skattema, men å andra sidanblir de från utlandet kommande prishöjningarna mindre. Vårt egetinflationstryck tycks vara hka starkt som , även om det delvisär andra krafter som utlöser prisstegringarna. Men då undrar man varför inte i stället harvidtagit de åtgärder som skulle ge vad som kallades en "stramekonomi" i vUken det inte skulle bli vare sig inflation ellerarbetslöshet. Varför har inte gjort det? Det har man verkligenanledning fråga sig. Eller är det på det viset att finansministern faktiskt harprövat sådana andra åtgärder, utan att de har haft de verkningar som han tänktsig? Kanske verkningarna t, o, m. har varit de motsatta mot de avsedda. Det ärinte uteslutet. Jag tror att finansministern med sin strama ekonomi, som hankaUar det, menar prisstopp och skattehöjningar, och sådana åtgärder har vifaktiskt fått. Men det måste alldeles uppenbarligen vara ganska misslyckadeåtgärder, eftersom vi ändå har fått både stigande arbetslöshet och fortsattpenningvärdeförsämring. Kanske det är så att både prisstopp och skattehöjningari själva verket förvärrat i stället för förbättrat läget? Ja, så tror jag förmin del att det förhåller sig. Prisstopp låter mycket bra, men felet med prisstopp är attdet inte leder tiU prisstopp. Det är i stället så att prisstopp om något ledertiU att prisema stiger snabbare än de annars skulle göra. Konkurrensen minskar.För att kunna kringgå priskontrollen gör företagen onödiga och dyrbaraproduktändringar, så att det bhr en ny produkt som hgger vid sidan av de stopprisersom finns. Standardvaror av Intresse framför allt för låginkomsttagaretenderar att försvinna från marknaden, eftersom de bhr mindre lönsamma, och mangår över tih produkter med bättre marginaler, aUtså till dyrare saker. Och deföretag som skulle komma på idén att sänka sina priser det finns faktisktföretag som gör det också ibland vågar inte genomföra detta, ty man är intesäker på att sedan få höja sina priser. Det här är några sätt på vilket ettprisstopp kan verka prishöjande. Att det kan bli på det viset är inte något som enkritiklysten oppositionsriksdagsman helt plötshgt har hittat på, utan det ärnågot som socialdemokrater och alla andra har haft klart för sig ipriskontrollutred-ningen, i stabiliseringsutredningen, i handelsdepartementetsgrupp för prisövervaknlngsfrågor och även I ett utlåtande från bankoutskottetså sent som . Men har kejsaren helt plötsligt bestämt sigför att säga att vitt är svart. Ja, det är t, o, m, så svart att man tUl stödför sinaunderliga åtgärder åberopar en lagstiftning närmast avsedd för bruk ikrigstider. Invänder kanske eller någon annan attprisstoppet faktiskt har visat sig ha avsedd verkan, eftersom prisema knappasthar stigit under de senaste månadema om man bortser från momshöjningarna.Men innan man drar den slutsatsen är det några saker man skall ta hänsyn till.För det första är en sexmånadersperiod alldeles för att man skallkunna avgöra hur de slutliga verkningarna av ett prisstopp blir. För det andraär det sannolikt att prisstoppet här och där har givit upphov till kvalitetssänkningarsom inte fångas in I ett prisindex. Och så skah man komma ihåg en sak tUl,nämhgen att vi i konjunkturlägen som hknar det nuvarande, t, ex, 1968, harhaft obetydliga prisökningar, och det utan att det då fanns något prisstopp. Nej, vill man studera verkningarna av ett prisstopp, herrfinansminister, så skall man se på hyresregleringens inverkan påbyggkostnaderna och på hyroma. Byggkostnaderna har inom ramen förhyresregleringen stigit så starkt att hyreshöjningama har måst begränsas medsubventioner av olika slag. Och ändå har de hyreshöjningar som skett blivit såkraftiga att människor inte skulle ha råd att bo i bostäderna, om inteomfattande bostadstiUägg hade betalats ut. Så där kan man möjligen ha det inomen sektor av ekonomin men absolut inte över hela hnjen. Men det är inte nog med att ett prisstopp kan verkainflationsdrivande. Det kan också skapa arbetslöshet i de företag, som avolika anledningar har svårt att kringgå själva prisstoppet. Får man intetäckning för stigande kostnader slår man igen. Det är så uppenbart attregeringen själv t-vingats urholka sitt eget prisstopp genom en serieundantagsbestämmelser. Men även om det utdelas många dispenser, som görprisstoppet tUl en illusion, ger regleringen en osäkerhet mför framtiden enosäkerhet som jag tror är en av förklaringama bakom den dåligainvesteringslusten, vilken i sin tur är en av orsakerna tUl arbetslösheten. Enannan fara för sysselsättningen är att det kan komma att uppstå orohgheter påarbetsmarknaden, hen finansminister, när man märker, att det av finansministemutlovade prisstoppet i verkhgheten är ett såll, genom vilket så småningomlöneökningama kommer att rinna ut. Det enda sätt på vilket en prisreglering kanvara sysselsättningsbefrämjande, är genom det stora antal byråkrater som måstetas i anspråk för att övervaka prisreglema och deras efterlevnad. Ett prisstopp är kanske popuärt på sina håll,där man av olika anledningar Inte haft tid att tänka igenom vad ett sådantingrepp egentligen innebär. Men att en regering, som på denna punkt besattriktiga insikter ända fram till för mindre än , kan viha användaett sådant medel är obegripligt. Det måste, hen Sträng, kännas förödmjukandeatt om stå här och driva resonemang, som man själv bara för någon tidsedan levererade förödande argument emot, I en av socialdemokraternasvalhandböcker hette det t, ex,: "Kommunisterna brakarsäga, att vi behöver priskontroU, En sådan är emeUertid dyrbar och krånglig attadministrera. Den kan minska konkunensen och snedvrida varaförsörjningen. Mångaaffärsmän uppfattar också ett kontrollerat pris som ett lägsta pris. helleringen garanti för indirekta höjningar genom sämre kvalitet," Jagföreställer mig att vi mycket väl hade kunnat använda precis denna formuleringi vår reservation till det betänkande, som diskuteras. Den andra delen i den strama ekonomin, som skuUe kunnaåstadkomma både prisstabilitet och full sysselsättning, skulle vara de skattehöjningarsom genomförts. Socialdemokraterna kaUade sin s, k, skattesänkning föna åretför en reform. Men det var i så fall en Pyrrhus-reform, som landet inte tål entUl av. Det självförstörande i reformen kan iakttagas på olika sätt. Skatterna på inkomstökningar har t, ex, bli-vit heltorimliga . Av de löneökningar, som man nu håller på att förhandlaom, kommer löntagarna att få behålla en mycket hten del. Den genomsnitt-hgeinkomsttagaren får behåUa kanske en tiondel av löneökningen, sedan skatter ochminskande bostadstillägg tagit sitt. Det är för Utet för att hålla honomskadeslös för de prisstegringar som beräknas inträffa. Detta är mycket oroande,, och jag förstår inte, att finansministern inte vih inse de farorsom hotar när man upptäcker, att resultatet av aUa löneförhandlingar irealiteten blir negativt inte därför att företagen inte är beredda att släppatUl löneökningar utan därför att det offentliga tar hand om löneökningama. Detskulle inte förvåna mig om det under sådana förhållanden blev oroligt påarbetsmarknaden, om inte före avtalen så efter. Kan ge ett råd till den genomsnittligeinkomsttagaren tUl en person som har i inkomst? Vad skaU hangöra, , för att undvika att få lägre köpkraft när skatter ochannat kapar av löneökningen och priserna kommer att stigamed ? Hen Sträng kan inte ge ett rimhgt svar på den frågan det vet jag, för jag har ställt den till honom i ett annat sammanhang och fickdå inte något svar. Men löntagarna själva kan ge sig ett råd, det råd som herrSträng av Intresse för den ekonomiska balansen inte vågade klämma fram med. är att öka lönekraven desto mer så att det åtminstone blir någonting kvarefter skatt. Men med de höga lönekrav som de höga skatterna framtvingar kommerprisstegringarna att bli snabbare än annars. Skattepolitikens bidrag tih denstrama ekonomin har urartat. Eller tror verkligen inte att de högaskatterna drivit upp kostnaderna och prisema genom att pressa upp lönerna föreskatt? Är det så att verkligen tror det? Det har i vårt landförekommit en del, som jag tycker, dumt prat om statsrådens höga löner. Men detfinns i det sammanhanget en fråga som är väl värd att begrunda. Skullestatsråden som tillika är riksdagsmän ha fått ett lönelyft på75 om det inte hade varit så höga skatter, att det inte blivitspeciellt mycket kvar av detta stora lönelyft? Jag tror inte det. Jag tror,, att många andra höga löner i det här landet hade bhvit lägre omskatterna varit lägre. Jag upprepar, för att det inte skah bU någotmissförstånd, att jag inte påstår att statsråden kan sägas ha för höga löner.Jag ställde en helt annan fråga: Är det så att statsråden, t, ex, ,tror att löneökningarna för statsråd som tUlika är riksdagsmän 2 protokoU 1971. Nr 97 skulle ha bhvit av denna omfattningom inte de mycket höga skattema Torsdaeenden SJort att det bhvit ganska litetkvar av denna mycket stora summa? 27 mai1971 " '' Sträng är beredd attdeklarera att dessa löneökningar skulle --------------- ha bhvit lika omfattande även om skattema varit lägre, då skall jag tro Ekonomisk debatt något mer påhonom när han fömekar att de höga skatterna framkallar kostnadsökningar ochprisstegringar. Socialdemokraternas skattepolitik innebär attekonomin de enskilda människomas och hela landets får springa säck och deti en säck som blh allt snävare om benen. Skatter måste vi ha för att lösa gemensamma uppgifter, menvåra svenska skatter skapar nu i stället gemensamma svårigheter,Famiheför-sörjare är så drabbade av skatter att de i växande antaluppenbarligen tvingas söka extra bidrag för att klara sig. En låginkomsttagaremed i inkomst betalar mer än i olikaskatter. Inte undra på att det är hart när omöjligt för honom att klaraförsörjningen av en famih utan särskUda bidrag. Ett sådant bidragsberoende ärinte upplyftande för den enskilde. Det är också det säkraste tecknet på attskattepohtiken urartat. De höga skatterna fordrar skattehöjningar för attreparera skadoma av de höga skatterna, hen Sträng, Bidragsberoendet kan också visas på ett annat sätt. Manräknar med att de enskilda människornas totala inkomster kommer att ökamed ungefär 8 miharder. De totala direkta skattema kommer att öka med 3miljarder. Kvar blir alltså 5 miharder. Men så stiger priserna med ungefär 7procent. Denna prisökning urholkar köpkraften av hela den inkomstsumma som deenskilda människoma har. Sätter man sig ned och räknar efter märker man attdenna urholkning har ett totalt värde av ungefär 5 miljarder. Det innebäralltså att det för den genomsnittlige inkomsttagaren inte blir någraförbättringar . Om det är så för genomsnittet, måste det innebära attdet finns en mängd människor som har det sämre och alltså de facto kommer attfå en kännbar försämring av sin ekonomi och blir mer beroende av de olikabidrag och nådegåvor som det offentliga kan utdela. Skattepolitiken medför som sagt en säcklöpning, inte baraför de enskUda människorna utan även för folkhushållet. VI har haft en klart lägre tUlväxttakt än jämförbara länder. Omvi hade haft samma tillväxttakt som dem - och medjämförbara länder menar jag länderna i -hade vår nationalinkomst i dagvarit ungefär 5 miharder kronor högre än den nu kommer att bh. De pengama, herrSträng, hade kunnat användas till många ting. Bl, a, hade statens ekonomiskaläge varit mycket bättre, och man hade t, ex. kunnat inleda ett program sominneburit sänkningar av skattesatsema i stället för ökningar av dem. Utsikterna för nästa tioårsperiod är inte heller sågynnsamma. Vi vet mte vad som kommer att hända, men det finns ju en hel del prognoser av mer eller mindre officiellt slag. Om skuUe få samma tillväxttakt som räknar med för t, ex, EEC-ländema, skulle Inkomsten per förvärvsarbetande vara nästan högre 1980 34 än som vi har anledning räkna med att den kommer att vara med Dessa siffror, , ger åtminstone någon inblick ihur man skulle kunna förbättra det ekonomiska läget både för de enskUda och förstaten. Förvisso är det så, , att skattepohtiken intealls är hela förklaringen till den annorlunda utvecklingstakten i vårt land iförhållande tiU andra jämförbara länder. Det är dock en förklaring, och jagtror att den kommer att växa i obehaglig betydelse med tanke på de beräkningarsom finns på hur skattema kommer att öka för att täcka aUa offentliga utgifter.Man talar ju om kommunalskatter på 25, ja . varslarherr Sträng om skatteökningar för att klara statens finanser. Långtidsbudgetensdelvis försiktiga men ändå ganska klart utläsbara språk vittnar om detta. Jagfinner denna utveckling skrämmande. Vad jag nu säger kan Inte karakteriseras som någonskattekveralans. Den fråga man ställer är; Kommer landets ekonomi att utvecklaspå ett rimligt sätt, om man har skattesatser av den typ som redan finns här ilandet och som håller på att tränga sig på folkhushåUet i ännu högre grad?Finansministern har ansvaret för denna utveckhng, även om han ofta försöker attsäga att åtminstone de kommunala skatteökningarna Inte kan lastas på honom.Men, , kommunernas ekonomi är ansträngd på grund avkostnadsövervältringar och pålagor, t, ex, arbetsgivaravgifter,mervärdeskatter och annat, som staten har lagt på kommunema. Jag finner detdjupt oroande att inte flera inser de risker som måste vara förenade med dennuvarande skattepolitiken. Som jag antar framgår av vad jag har sagt härfinner jag anledning att kritisera regeringens ekonomiska politik. Men mitt idenna kritik, , är det skäl att slå fast att landets ekonomi igranden är stark. Här finns arbetsamhet, skickhghet, företagsamhet och resurserav alla möjUga slag. Vår nationalinkomst per huvud är hög. Även om man inteskall tillskriva regeringen allt detta, som jag antar att gämaskulle viha göra, vUl jag åtminstone säga att den utveckling vi har haft ilandet och det läge vi befinner oss i uppenbarligen måste innebära attregeringens politik Inte har varit galen I alla stycken utan har haft en heldel förtjänster. Jag vlU mycket gäma framföra detta, hen Sträng jag vlUnämligen ha balans i kritiken. Jag viU ha balans i kritiken därför att jagmenar att vi nu på något sätt gemensamt måste inse att vi har hamnat i ensituation som Innebär allvarliga risker för utveckhngen. Hen Sträng skah intesedan komma upp i talarstolen och säga att moderatema har stått och framförtdessa synpunkter i hur som helst. Jag är medveten om att vi har längevamat för denna utveckling, och vi har möjligen varnat för den för . Mende typer av resonemang som vi har fört, hen Sträng, visar sig nu ha varitriktiga; läget är sådant . Jag menar alltså att vi tycks befinna oss iett bekymmersamt läge. Jag gör vidare gällande att om vi hade fört en annan pohtikunder , hade vi haft betydhgt gynnsammare utgångsläge än vi nuhar. Detomedelbara problemet är att vi har en omfattande arbetslöshet och ekonomisk stagnation,som innebär att nationalprodukten inte kommer att öka alls , jämfört medandra . Hela ökningen i nationalprodukten som i de ohka tabellerna beror bara på att det föregående år var enganska kraftig ökning från första , medan utvecklingenär stagnant i förhåUande tih . Föratt förbättra sysselsättningen på kort sikt finns det många saker som man kangöra, men för att åstadkomma detta och dessutom lösa de långsiktiga ekonomiskauppgifterna finns det bara en sorts åtgärder som kan sättas in. Vad som behövsär att på ohka sätt uppmuntra investerings-viljan genom att lätta påkreditvillkoren och släppa på investeringsfondema. Ert tal numera frånsocialdemokratiskt håll, att om näringslivet Inte behagar investera, så får detskylla sig självt, är ett dumt resonemang. Det riktiga resonemanget är istället: Om ni inte behagar göra det möjhgt och lockande för näringshvet attinvestera, då får ni skylla er själva! Då kommer nämhgen landets ekonomi attutvecklas på ett synnerligen ogynnsamt sätt. Tankar av det slaget ochsynpunkter hur den ekonomiska pohtiken bör föras i övrigt har vi framfört iohka reservationer till de utlåtanden som debatteras. Vi har utvecklat detankarna närmare i de ohka motioner som vi har lämnat både med anledning avkompletteringspropositionen, som debatteras , och statsverkspropositioneni . Enviktig förutsättning för att pengar nu skall finnas för dessa investeringar äratt man underlättar villkoren för det enskilda sparandet. Ett decentraliseratägande, ett meddelägande, ger både pengar för utveckling, , och vUket Ni borde vara Intresserad av ökad trygghet och oberoende för denenskilde. En sådan politik skulle innebära att man kan återvinna något av deförlorade mihardema i lägre tillväxttakt och skapa den gynsammasteförutsättningen för att även sänka skattesatserna. Det finns slutligen ett område av allra största vikt försysselsättningen och för utvecklingen i det här landet ett område somregeringen har allvarhgt försummat. Vad jag tänker på är våra förbindelser medEEC, Vi har från svensk sida uppträtt så förvirrat i den frågan, att man ute IEuropa skrattar I mjugg åt oss. Vi har inte lyckats tala om för EECvad vi egenthgen vih och kanske är det så, om man får döma av en delskriverier, att ni i regeringen inte ens har lyckats tala om för er själva vadni egentligen vill därför att ni vill olika saker. Ena månaden utesluter niinte förhandlingar om medlemskap med neutralitetsgarantier i EEC, Andramånaden vih ni Inte ens förhandla om detta. Och vad är det då ni vih förhandlaom? Ja, jag har inte hört någon trovärdig precisering på den punkten, inte ensi mera undanskymda samtal. Vi vill, säger ni, ha en "öppen ansökan".Men, herrar Sträng och , om man på grund av politisk förvirring hålleransökan öppen för länge kommer man att finna dörren stängd! Vihar inom moderata samlingspartiet icke uppgivit tanken på svenskt medlemskap iEuropagemenskapen, förutsatt att vi kan få vederbörliga neutralitetsgarantier.Kan vi Inte få det bör man pröva andra närbesläktade samarbetsformer, t, ex.associering. Vi är nämligen medvetna om att hundratusentalssvenskar arbetar i företag som är beroende av att vi får Nr 97 gynnsammaformer för samarbete. Vi är beredda att inse detta och att ta ett ansvar infördet konstaterandet, hen Sträng.