prot · FU0983 · 1971-12-31 00:00:00 — Det vore att underskatta teknikerna att inte tilltro dem förmåga att såsmåningom lösa de problem som här uppstår. Vi vet också attsäkerhetsbestämmelserna kring atomkraften är rigorösa. Om man ser tillkomsten av ett Ritsem- ellerKaitumkraftverk i det här ljuset, blir de tUlskott till kraftförsörjningen somde skulle representera försvinnande små. Det finns en prognos från centraladriftsledningen som utan några slutsatser i övrigt om metoder eUerönskvärdheten av det beräknade utfallet kan användas som jämförelseunderlag. Avökningen i energiförbrukningen fram tUl 1980 skuUe Ritsems kraftstationmedverka med ca en halv procent, Kaitum med något mer. I förhåUande tUl ettmedelstort kärnkraftverk blir Ritsem och Kaitum också obetydUga. Det går därförinte att trovärdigt hävda att projekten skulle vara livsviktiga förkraftförsörjningen. Även om man går in på de rent företagsekonomiskabedömningarna, är det tvivelaktigt om i gängse mening bUrlönsamt. I kostnaderna bör givetvis medtas merkostnaderna för den väg somannars knappast skulle vara aktuell, och VattenfaU är tydligen också berett atträkna upp kostnaderna för skador på renskötseln. Dessutom är lönsamheten heltavhängig av den kalkylränta som tillämpas liksom avskrivningstiden föranläggningarna. Utomstående expertis har ifrågasatt om den räntenivå och denavskrivningstid som här använts är den riktigaste. Jag har inte tagit ställningtUl exaktheten i sådana påståenden, men det är uppenbartatt redan smärre kostnadsstegringar och något ändrade beräkningsgrunder skulleinnebära att den vinst som uppges för företaget är i farozonen. Detta gällerden rent konventionella vinsten. Vår slutsats blir därför att Autajaure, Kaitum och Sjaunjaär av sådant värde för oss, men framför allt för kommande generationer, att detinte får offras för eventuella kortsiktiga vinster i sysselsättningen ochkanske bråkdelen bilUgare kUowattimmar. Kraftverk kan kanske rivas en gång iframtiden, men skövlad natur kan inte helt återställas. Jag tror dessutom mankan garantera att vi nu nått ett stadium där parlamenten i land efter landtvingas säga nej tUl redan planerade stora investeringar och tUl teknologiskaäventyr som man har utgått ifrån att man inte skuUe komma undan.Väsentliga miljövärden hotas, och har de blivit en hjärteangelägenhet för såstora medborgargrupper att teknikerna inte har rätt att besegra dem. Vi harkommit in i ett stadium där dessa naturvärden måste vägas in med en helt annantyngd än vi tidigare ansåg oss ha rätt till. Vi kan ta ett par exempel från utlandet. Ett är helaSeattles framtid utan de planerade överljudsplanen. Ett annat kan man ta frånden häftiga debatten kring frågan om tredje storflygplats, där en långtdriven planering fick vika därför att politikerna, när avgörandets stund varinne, tog hänsyn tUl naturvårdarnas opinionsbUdning. Det som tidigare betraktades som teknikens sköna ochrationeUa lösningar, det står sig inte längre gentemot kraven på en annan ochbättre miljö, som växer med folkrörelsens styrka. De värden som finns i våra återstående oreglerade älvar, inationalparkerna och fågelskyddsområdena skall sättas in i det härinternationella perspektivet. har här strävat efter att föra enkonsekvent linje. Vi kämpade länge, tillsammans med många företrädare för andrapartier, för att skulle bevaras. Regeringen gav upp, sedan denopinion växt sig stark som säg vad som höll pä att hända i vattenkraftepokenselfte timma. Vi tog som första politiska parti upp Kaitumfrågan. Men viskuUe aldrig ensamma ha kunnat föra den striden med någon chans till framgång.Självfallet har vi därför känt glädje inför den opinionsrörelse överpartigränserna, som vuxit fram tUl en omfattande, energisk och välargumenterande folkrörelse. har möjlighet att sätta stopp förexploateringen av ett stycke vildmark, som i generationer kan geskönhetsupplevelser och rekreation till människor och sysselsättning åtsamerna. Då kan man inte , då vi skall avge vårtvotum, försöka nedvärdera denna vildmark genom att säga, att det är bara 200människor som kommer in i den. Den skulle inte förbli vildmark om manöppnade vägar så att 200 000 strövade igenom dessa trakter! Det är inte för dessa 200 människors skuU som man vUlsätta stopp för exploateringen. Det sker för att vi skall bevara våramöjligheter att genom vetenskapsmännens, experternas och naturälskarnasförmedUng få kännedom om hur livet levs där av djur och växter. Det är dettasom är vår skyldighet. Hur mycketman än ironiserar över ordet "sist" är det dock här fråga om ett avde sista opåverkade områdena i ett , där urbanisering ochindustrialisering gör att behovet av just denna typ av område blir allt större.Vi har alltså inte bara ett ansvar för vad svenska medborgare tänker ochkänner, utan ett ansvar för alla som i denna världsdel intresserar sig för ochkänner för sista orörda vildmark. Jag ber att få yrka bifall tUlutskottets förslag. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. HerrSVANBERG (s) kort genmäle: ville ha besked om vad jag syftadepå när jag sade att frågan löses poUtiskt och inte sakligt. Jag skall ge ettsådant besked, även om han själv gav svaret, när han talade om att det tydligenvarit folk ute och sökt påverka dem som tänkt rösta emot en utbyggnad. Men dethar man sett tiU att det inte har lyckats. Rävspelet har inte lyckats, sägerhan. Vad är det annat än en poUtisk lösning? Det är rävspel omman försöker resonera från visst håU med någon som hade tänkt rösta nej här ! Det finns, , ledamöter som troligen kommeratt rösta ja - alltså emot Ritsemutbyggnaden - som i oUka sammanhang framhålUtatt de nog kunde ha varit med om en utbyggnad men att de nu är bundna avpartidisciplinen. Sedan talade jag om romantiker. Jag menade interiksdagsmän. Men det vet bra som jag att det finns en hel delmänniskor som i tidningspress m. m. för fram romantiska synpunkter i dennafråga. Jag menade absolut inte . Han är inte romantiker, utan poUtisktaktiker i detta sammanhang. Men det var inte det som var det väsentliga. HerrHelén envisas här med att tala om Ritsem och Kaitum. Med Kaituminbegrips och alla andra områden däromkring. Vad vi diskuterar ärutbyggnad av Ritsem. Jag har deklarerat att jag personUgen är ytterst känsligför en utbyggnad av Kaitum. Det blir fråga om skadeverkningar av en helt annanomfattning, och jag är inte beredd att gå in för det. Det har jag deklarerathär. Jag är aUtså motståndare till i den form det nuföreligger. Behöver det deklareras ytterligare? Jag kan också visa på en sak som kanske skulletänka på. Om man bygger ut Ritsem och vägen in i det området, så torde detförstärka Kaitums och Kaitumområdets möjligheter som turistområde. Människorkommer att vilja bevara detta. Att bygga den vägen tror jag snarare är attarbeta emot Kaitumutbyggnaden. Värre är inte problemet. Så fortsätt inte meddet där talet om att dessa projekt ovUlkorligen hör Uiop. De hör inte ihop. Vitalar om Ritsem . Kaitum hoppas jag vi aldrig skaU behöva tala om. Detförelåg inget förslag om att bygga ut Kaitum. Varför skall vi då i utskottet taupp saken och säga: "Vi är emot att bygga ut Kaitum eller för att bygga utdet?" Ingen människa har velat bygga ut det. Sedanbeskylldes jag för att ha använt överord. Jag tror att vi kan ta varandra ihand därvidlag, . talade om att har lagt såmånga fina förslag till lösning av sysselsättningsproblemen i . Hadede godtagits så hade det varit bättre , menade . Kammaren somkänner till de förslagen kan ju bedöma vem som använder överord . () kort genmäle: Det är litet förvånande att att utpeka vissa ledamöter i kammaren som oärliga i sittstäUningstagande här. Men han nämner inga namn. Vore det inte riktigast att taen debatt, namnge de ledamöterna och diskutera med dem än att stå här och heltvagt antyda att det är vissa av kamraterna i kammaren som helt enkelt inte harärliga motiv för sitt ställningstagande ? Jag använde ordet rävspel därför att det återfanns i enartikel i av en kammarledamot, där han ville värja sig mot dentanken att det i hans parti skulle finnas vissa personer som fronderade emotden ställning som flertalet i den riksdagsgruppen hade gett uttryck för och sominför allmänheten hade präglat bilden av ett miljövänligt parti. Jag utgårifrån att när dessa personer tar ställning så gör de det efter att ha kommitfram tUl en personlig uppfattning om vad som i detta läge är den rättalösningen. Jag tycker det är ganska oförsynt att anklaga dem för att ha andramotiv. Att vi behandlar både Ritsem och Kaitum här kan herrSvanberg aldrig försöka troUa bort. Han är utskottets ordförande och står medsitt namn under ett betänkande där bägge dessa frågor har behandlats.Utskottets majoritet har i sina klämmar sagt ifrån om både ochKaitumprojektet. Det grundar sig i det ena fallet på propositioner ochmotioner, i de andra fallet på motioner. Hur kan en utskottsordförande säga attvi då inte behandlar den andra delen av ärendet, det som utskottet också hartagit ställning till? Det är glädjande att nu och kanske äventidigare jag har inte i detalj kunnat följa hans ställningstaganden varemot en utbyggnad av Kaitum. Men det var en häpnadsväckande upplysning attingen skulle ha velat bygga ut Kaitum. Varför har då planeringen gått så långtsom den har gjort i ? Varför vägrade man från regeringspartiets sidaatt i valrörelsen ta ställning emot? Nej, vi har dystra erfarenheter av hur ett projekt tas vidett tiUfälle, sedan kopplas till nästa som då måste beslutas, och hur manalltså på det sättet rycker undan möjligheterna för tiU ettsjälvständigt ställningstagande till vart och ett av projekten. HerrSVANBERG (s) kort genmäle: håller väl nu på att komma vidsidan om verkligheten när han börjar anklaga mig för att ha sagt, att en del avledamöterna har oärliga motiv i denna fråga då de kommer att rösta med sittparti. sade själv mycket riktigt tidigare att vi här talar poUtik,och det gör vi. Jag betraktar det inte i och för sig som ohederUgt att böja sigför en partisoUdaritet. Men det är inte av ett glödande naturvårdsintresse mantar ställning mot utbyggnaden av Ritsem utan därför är lojal mot sitt parti. Beträffande frågan om Ritsem och Kaitum föreligger detvidare ett förslag från Kungl. Maj:t om pengar för att sätta i gång utbyggnadav Ritsem, men det finns inget förslag från Kungl. om att bygga ut Kaitum.Det är ett spörsmål som utreds av bl. Skall vi då gåut och säga att vi inte skall bygga ut Kaitum? Ingen har ännu föreslagit attdet skall byggas ut, men om ett förslag kommer och ser ut så somVattenfall nu föreslår, hoppas jag att vi skall säga nej. Vi har t. ex. inte pådet här stadiet sagt nej tUl det eller det försvarsalternativet 1980. Det är enrent hypotetisk fråga. Det finns inget förslag om att bygga ut Kaitum, ochdärför har vi inte heUer tagit StäUning därtill, men det finns ett förslag omatt bygga ut Ritsem, och det vUl vi vara med på. Det är inte svårare att förståän så. Att det sedan i vissa motioner begärs att vi skaU säga nejtiU Kaitum utan att någon har föreslagit en sådan utbyggnad är väl en heltannan sak. Om utreder frågan må det väl ändå vara denobetaget, men om den sedan får Kungl. med på att lägga fram en propositionär en fråga som jag inte nu kan svara på. Det finns inget sådant förslag,som vi kunde säga nej tiU, utan vi har endast sagt ja tUl det förslag om Ritsemsom föreligger. () kort genmäle: Det avgörande för att också Kaitum ärföremål för kammarens behandling är att det finns motioner om den saken somutskottet har haft att ta ställning tUl och som utskottet också har gjort. Ochskälet tUl att motionärerna har agerat är ju, att man strävar efter att inte ionödan vilseföra de planerande myndigheterna om verkliga uppfattningom ett projekt, som kräver åtskiUigt av tid och pengar för att förberedas, utani stället ge dem den vägledning som är angelägen för att inte dessa pengar ochdenna tid skaU spillas. Att har kommit så långt i sin planering, varit på det klara med att detta projekt skulle föras fram men attregeringen vägrade att säga ett klart nej till denna långt framdrivnaplanering, blev ju uppenbart för hela svenska folket under valrörelsen. Är detdå inte riktigt att tar sitt ansvar på denna punkt, så att Vattenfallfår inrikta sig på den alternativa planering som man har påbörjat? Hen i (vpk): Rltsemfrågan har ju både reellt och symbolisktutvecklats till en stor politisk fråga. Den har tagit formen av en viktigformell prestigefråga för regeringen. Det är också en fråga kring vUken manfrån regeringspartiet redan har förberett poUtiska kampanjer, som manantagligen tror skall föra upp regeringspartiets popularitet ur den vågdal därden nu befinner sig. Men Ritsemutbyggnaden är också och har kanske framför aUtblivit en testfråga, en prövosten för vUket synsätt som skaU vara det rådandeoch dominerande i bedömningen av ett sådant här ärende: det teknokratiskasynsättet eller det naturvetenskapUga. Det har förekommit i stort sett tre argument tiU förmånför en utbyggnad av Ritsem. Det har varit sysselsättningsargumentet, argumen- tet omkraftförsörjningen och synpunkter som går ut på att det är fråga om ettbagatellartat ingrepp ur miljömässig synvinkel och att det därför från dennaaspekt inte är något att vara rädd för. Vad beträffar sysselsättningsargumentet gäUer det alltsåatt genom en irreparabel förstörelse av betydande landområden tillfälligt skapasysselsättning åt ca 300 man eller rättare sagt att uppskjuta den oundvikligeninträdande arbetslösheten för dessa människor. Det är , tycker jag, felaktigtför att inte säga hycklande av regeringspartiet att begagna sig av dessamänniskors problem för att slå i huvudet på dem som av helt andra skäl inteönskar en utbyggnad av Ritsem med alla dess konsekvenser. Om vi ser på och hela utveckUng, servem som har burit ansvaret för sysselsättningskrisen i landsändan, ser vUkaplaner som har gjorts upp av de statliga myndigheterna på regeringsdepartementensinstruktioner och uppdrag, så skall vi finna att den situation som användssom ett argument för att i desperation kasta fram i syfte attbereda en tUlfällig sysselsättning i själva verket är präglad av attregeringspartiet i mer än har underkastat sigkapitalkoncentrationens följder och har lagt upp sina utvecklings- ochplaneringsprogram på ett sådant sätt, att arbetslösheten och avfolkningen iövre har blivit en integrerande del av hela den statligalokaliseringspoUtiken och den statliga planeringen. Låt oss se på regeringspartiets ochregeringens produkt i planeringshänseende, Länsplan 67 och dess olikaramvärden, och titta på den utveckling som där förutses för övre . Låtoss se på den utveckling som är förutsedd för kommunblock,för vars intressen regeringspartiets företrädare nu säger sig ömma så mycket. statliga utvecklingsplanerna förutses för förGällivare kommunblock en befolkningsminskning med mer än en tredjedel, med ca10 000 invånare. I de statliga planerna förutses vidare att 1 000arbetstillfällen netto skall gå förlorade i blocketsindustri, att 600 arbetstiUfäUen skall gå förlorade i Gällivareblockets jord-och skogsbruk, att mellan 500 och 800 arbetstUlfäUen inom byggnads- ochanläggningsbranschen skaU gå förlorade i kommunblock och att enminskning av 1 300 arbetstUlfäUen i servicenäringarna skall ske inom dettaområde. Det är den framtid som regeringspartiet ger åt GälUvare kommunblock, ochmot den bakgrunden ter det sig som ett subUmt poUtiskt hyckleri att försökakasta över ansvaret för sysselsättningsproblemen i den delen av landet på andrasom icke har suttit vid regeringsmakten. De statliga planerna visar för hela enminskning fram tiU 1980 av - beroende på vilken prognos man använder - mellan18 000 och 26 000 arbetstUlfäUen. Det är dock ingen annan än regeringen självsom bär det formella politiska ansvaret för att den ekonomiska utvecklingen häri landet har gått därhän att vi nu har 100 000 arbetslösa enligtmarsräkningen varav 30 000 i skogslänen. Man kan också ställa frågan: Vem är det som har givit detbidraget tUl sysselsättningssvårigheterna i att man hartUlåtit vad som uppenbarligen - efter föredragningarna i näringsutskottet i denfrågan - måste karakteriseras som en grav misskötsel av ?Vem är det som bär ansvaret för statsindustrins och den statligaföretagsamhetens ständiga nedbantning i , som ju har pågått i ungefärsamma takt som den privata företagsamhetens nedbantning och avflyttning? Vemär det som bär ansvaret för att man har köpt utrangerade produktionsmedel frånbl. a. , att man har tillämpat föråldrade produktionsmetoder i NJA, enmisskötsel vars följder uppenbarligen kan bli synnerligen ödesdigra förmöjligheterna att göra till det viktigasysselsättningstillskott som det väl ändå ursprungligen från politikernas sidavar avsett att bli? När man har haft en tämligen stor del av denpoUtiska kontrollen över detta och aldrig velat ta strid med det privatakapitalet, utan endast underkastat sig koncentrationsutvecklingen, tycker jag inte heller skaU försöka skyla över sitt ansvar för den desperata situationsom uppstått. Man skall inte försöka utnyttja människornas desperation för attgöra dem mjuka, så att de accepterar en utbyggnad av Ritsem, som skulle ge entillfällig marginell lättnad i sysselsättningskrisen. Om jag går över tUl en del andra problem när det gällersysselsättnings-och investeringspolitiken har det varit känt attövre haft några av landets sämsta vägar, som statligautredningar lagt fram program för väginvesteringarna som innebär att man i ännuhögre grad än hittUls skulle koncentrera de investeringarna till de storatätorterna. Den slappa planpoUtiken och det medvetna framsläppandet avprivatbUismen i storstadsområdena har skapat ett sådant tryck påväginvesteringssidan att man är tvingad att programmera in denna koncentrationav väginvesteringarna. I det sammanhanget skulle en aktivare planpolitik medett satsande på kollektivtrafiken och ett tillbakahåUande av privatbilismensrörelsefrihet i de stora tätorterna i StäUet ha medgivit en omprioritering, såatt övre vägproblem skulle ha fått en annan plats påprioriteringslistan än de nu har detta tiU båtnad för den sysselsättningskrissom där råder. Frågan om kraftförsörjningen och Ritsems betydelse förkraftförsörjningen i stort har utförligt behandlats i andra anföranden. Låtmig bara framhålla några slutsatser som man oundvikligen måste dra av dendiskussionen. Ritsem ger en mycket ringa tillväxt tUl den totalakraftförsörjningen. Framtiden på kraftförsörjningens område ligger icke inomvattenkraftssektorn, och det förekommer, kanske speciellt när det gällerfastighetsuppvärmningen, en avsevärd överkonsumtion av elektrisk kraft. Detfinns arbetande specialistgrupper som är överens om att en väsentlig reduceringav konsumtionen, åtminstone på den sidan, är fullt möjlig och också oundvikligom man vill bedöma kraftförsörjningsproblemet rationellt . TUl sist vill jag bemöta argumentet att Ritsem är en litenfråga i så motto att projektet innebär ett ringa ingrepp i naturen och att detfortfarande finns så stora orörda vildmarker att detta projekt inte behöver hanågon ödesdiger betydelse. Sedan jag suttit i näringsutskottet och hörtföredragningarna, följt diskussionerna och sett ledamöternas reaktioner kan jaginte underlåta att säga att jag blivit ganska skrämd över hur inflytelserikapolitiker från regeringspartiet, inflytelserika beslutsfattare, är fångade avteknokratiska och kamerala synpunkter, hur en professorsom gjorde en föredragning om den naturvetenskapliga sidan av Ritsemproblemetoch vad därtUl hör blev föremål för mycket starka personliga utfall frånledamöter av den socialdemokratiska utskotts-gmppen. Jag har också blivitskrämd när jag har sett hur litet övermaga, smått hånfulla leenden fråninflytelserika representanter för regeringspartiet i utskottet som kundeskådas när de unga talade om fiskgjusarna och örnarna uppe idetta område. Jag blev skrämd av det inte så mycket för fiskgjusarnas ochörnarnas egen skull, utan av den tydliga oförmågan hos dessa människor trotsderas omfattande politiska och annan erfarenhet - att förstå grundtankarna idet naturvetenskapliga synsättet. Även om man är amatör, som vi väl nästan alla är iutskottet, tycker jag man kan ha skyldighet att försöka fatta vissa avnaturvetenskapsmännens elementära grundtankar och deras sätt att se på ettproblem som detta. Ty det är inte så att örnarna, fiskgjusarna, stenfalkarnasom sådana är huvudsaken; de är värdefulla i sig själva, estetiskt ochvetenskapligt, men de är framför allt tecken på och symboler för en biologiskmiljö som är så beskaffad att den kan framställa dessa topprodukter i denbiologiska utvecklingsstegen. Existensen av den typen av biologiska miljöer,naturens förmåga att reproducera sig, naturens förmåga att utveckla artrikedom,bredd och variation, inte bara när det gäller topprodukterna fåtaletsällsynta djurarter utan framför allt när det gäUer hela bredden ochvariabiliteten i det biologiska skeendet är själva grundförutsättningen förallt liv. Då man griper in och förstör det och medvetet skapar ensidigaremiljöer eller ödelägger de befintliga rubbar man också grunden för livetsjälvt. Det finns anledning understryka detta inte bara som ensorts patetisk allmänfUosofisk sanning utan också mot den betydligt krassarebakgrunden att den typ av miljöer som har maximal biologisk produktionsförmågaav detta slag, som kan utveckla denna artrikedom som är nödvändig förfortbeståndet av allt liv, inte är så vanlig som en del vUl göra gällande. Dethar i kammaren fällts yttranden som visar hur felaktiga föreställningarom de orörda viddernas väldiga storlek som föresvävar en del av dem som menaratt utbyggnaden av Ritsem är en från miljösynpunkt obetydlig fråga. Störredelen av den yttre miljön även i detta förhållandevis glesbebyggda land är isjälva verket en konstlad miljö. Vi har en konstlad miljö också i de storaskogsvidderna, som utvlnnes 1 intensivt skogsbruk en konstlad miljö skapad aven ekonomisk driftform som i mycket hög grad begränsar variationsrikedomen ochutvecklingsmöjligheterna när den tvingar naturen in under produktionslivetsvUlkor. Det är väl egentligen från denna synpunkt högst av landetsyta som egentligen är orörd mark, som är möjlig för en potentiellt fuUbiologisk utveckling. Sedan är i sin tur endast en mindre del härav biologisktverkligt högproduktiv mark. Det är mot den bakgrunden som ingreppet i Ritsemoch dess följer i själva verket måste betraktas som en stor sak. Den somförsöker se det hela mot denna specieUa naturvetenskapliga bakgrund och tarstäUning på ett på en gång mänskligt och naturvetenskapUgt sätt känner sigdärför oundvikligen tvingad att slå tiUbaka försöken att åstadkomma dettaingrepp i naturen. Som jag antydde i början av mitt anförande har vi inom oss bekant att den av socialdemokraterna domineradeparti- och fackföreningsapparaten redan har förberett något av en kampanj motkommunisterna, bl. a. grundad på påståendet att vi här skuUe ha gått emotväsentliga sysselsättningspolitiska intressen. Vi förmenar dem inte möjlighetenatt begagna sig av detta taktiska läge. Men man kan väl göra den Ullaanteckningen i marginalen att det hade varit betydligt mera stimulerande ochbättre och att stora ting kanske skulle ha kunnat åstadkommas i det härsamhället, om denna väldiga partiapparat och denna fackföreningsbyråkrati hadeanvänts för att skapa information om det naturvetenskapliga synsättet och ommänniskans sammanhang och samspel med miljön i stället för att det skulleanvändas tUl att starta en hetskampanj mot oss. Men i detsocialdemokratiska partiet måste jag också säga att jag inte är det bitterstaförvånad över att man har valt att använda apparaten på detta sätt och inte pådet andra sätt som jag antydde. Hur som helst rubbar detta inte vår gruppsställningstagande. Vi fäster nämligen större vikt vid den opinion som tarsig uttryck genom de människor som samlas nere i för attförsvara almarna mot socialdemokraten regionplan.