prot · FU0913 · 1971-12-31 00:00:00 — För nervösa och känsUga barn kan det bli för påfrestande." Ett annat skäl som talar för famUjedaghem är att vårdtideni famUjedaghemmen lättare kan anpassas efter föräldrarnas önskemål. Vidare kanlånga avstånd tUl barnstugan utgöra skäl för föräldrar att ha barnen närahemmet. Jag tycker att vär strävan att öka antalet platser för barntUlsynframför allt måste sikta på vad som är bäst för barnen. Man har vidläkarkontroU av fyraåringar kommit fram tUl att nästan en fjärdedel av barnenhar nervösa besvär. Enligt vissa uppgifter saknar 50 00060 000 barnunder varje slag av tillsyn när föräldrarna arbetar. I detta ytterstbekymmersamma läge viU jag också nämna att en grupp från pedagogiskainstitutionen i har gjort en undersökning som visar att barn somkommer från stora bostadsområden och som saknar tillsyn ger upphov tiU ett nyttslags människa. Barnen bUr bråkiga, skräniga, känslokaUa och inåtvända. Hur blUdessa barn som vuxna? Måste inte samhället söka alla möjligheter för att hjälpaoch stödja så många som möjligt? Det kan inte vara realistiskt att i detta lägebehålla kvot- och balansregler som begränsar statsbidragsgivningen tUlfamUjedaghem. Genom att lätta pä eller helst ta bort reglerna skulle man bidratUl ökad satsning på famUjedaghem och därmed öka tillsynsplatserna utan attfördenskull begränsa tUlskapandet av barnstugeplatser. Det skulle bli tUl gagnför barnen, och det är faktiskt viktigare än aUa möjliga restriktioner. Kanske vi kan förvänta en bättre anpassning tUl behovetför framtiden? I statsverkspropositionen nämner statsrådet att barnstugeutredningenhar att söka finna en planering av barntUlsynen, en planering som tillgodoserefterfrågan av permanenta och tUlfälliga lokaler såväl barnstugor somfamUjedaghem som smidigt kan anpassas tUl förändringar i efterfrågan. Detta tycker jag lät positivt, och jag vill gärna ocksåcitera vad statsrådet sade i en riksdagsdebatt . "I väntan pä barnstugeutredningens förslag tUlfastare planering behövs redan nu okonventioneUa grepp för att snabbttUlfredsställa efterfrågan. Befintliga lokaler av oUka slag lämpligalägenheter i viUor och radhus, butikslokaler, skolor, kommunalhus med ledigautrymmen osv. kan med mättliga ändringar göras om tUl väl fungerande daghem,fritidshem och lekskolor av permanent eller tUlfäUig karaktär, alltefterbehovet." Statsrådet fortsatte; "Det är viktigt att normer ochkvalitetskrav hålles på en reaUstisk nivå som kan svara mot både barnens behovoch kommunens faktiska möjligheter. Orealistiska standardkrav får inte bli etthinder för att tUlfredsställa behovet av barntUlsyn. Vidare kan det bU aktueUt att pröva en mera öppenverksamhet vid våra barnstugor. Dagbarnvårdare och barnsköterskor itrefamiljssystem Nr 13 kan där finna en organisatorisk ochpedagogisk förankring, och föräldrar den 1' kan finna en stimulerande samUngspunkt." 21 ianuari1971 Jg vUl verkUgen instämma i vadstatsrådet säger och uttrycka min glädje över att regeringen nu tycks vara beredd att bygga ut platserna för Jag vUl också uttrycka förhoppningen att den nya upp- debatt fattning om barntUlsynen somstatsrådet nämnde i riksdagsdebatten i våras kommer att bU vägledande för departement ochmyndigheter. Jag tycker att första resultatet från regeringens sida borde bUatt nu avlägsna de spärrar som begränsar statsbidraget tiU famUjedaghem, vUketcentern ständigt föreslär i motioner. Vi har verkligen inte råd att låta vårstörsta tUlgång, barnen och ungdomen, sitta emeUan därför att planeringen ochförutseendet varit alltför bristfäUiga. HerrWENNERFORS (m): Jag skaU tala om frågor som rör ökad jämställdhet mellankönen. Egentligen skulle jag kunna beklaga att inte dessa frågor har fått ettalldeles eget avsnitt i denna debatt det är inte så särskilt många som harberört frågan om jämställdhet meUan könen. Några har inlett sina anföranden medden frågan eller i förbigående berört den, men mer har det inte varit. Vidhöstens remissdebatt på var det två talare i andra kammaren sombehandlade dessa frågor. tror jag inte att detta är ett rättvisande mått påintresset bland de 350 riksdagsmännen för dessa frågor, men det är tUlräckligtUtet för att jag skaU låta bli att stryka mig på talarUstan man har ju fåtten hel del råd i den vägen. Jag skulle också kunna hänvisa tUl mitt inlägg ihöstens remissdebatt. Mina åsikter i det gamla stenhuset är alltså i detta nyaplåthus i det närmaste oförändrade även om man förändras från dag tiU dag.Denna inrikespolitiskt betydelsefulla deklaration möts säkert med stor glädjeoch tacksamhet jag känner sympatin och värmen strömma emot mig! Jag inledde mitt anförande i höstremissen med att tala omkorta och långa kjolar och jämställdhetsdebattens samband med modeutvecklingen.Det väckte faktiskt intresse pä sina håU jag fick t. o. m. några småttreaktionära socialdemokrater att lyssna tiU vad jag hade att säga. Mensjälvfallet kunde jag höra ett hotfullt mummel i flertalet partigrupper när jagpåstod, att när babyn är nägra månader gammal har mannen samma förutsättningarsom kvinnan med undantag för amningen att sköta både babyn och babynssyskon liksom övriga sysslor i hemmet. Detta är en av de principfrågor som vi måste ta ställningtUl om vi verkligen vUl öka jämstäUdheten. Jag är glad inte bara över attsocialministern är här i kammaren utan också över att han ser positivt på dessafrågor. Detta gav han uttryck åt i ett svar på en interpellation från mig ihöstas som gäUde tUläggssjukpenningen. Det är ju kvinnan som efter havandeskapkan fä tUläggssjukpenning, men faktiskt skulle mannen efter ett par månaderlika bra som sin hustru kunna sköta hemmet och babyn. Därför undrade jag ominte mannen skulle kunna få samma tUläggssjukpenning. Det går för närvarandeinte, men på min interpeUation tiU socialministern fick jag aUtså ettpositivt svar, varför jag hoppas att frågan snart skall lösas. Detta är en avde mänga frågor som måste lösas. Det gäller inte enbart att skapavalfrihet för kvinnan. Jag ber er observera att det här egentligen inte är enkvinnofråga. Många inbUlar sig det, och de rycker av gammal vanapå axlarna och lyssnar inte längre. Men detta är i hög grad en fräga som bordeengagera aUa oss manliga individer. Med tanke pä konventioner och skrivna ochoskrivna regler i arbetslivet är det faktiskt svårt för en man att förnågra månader eller göra arbetsbyte med sin maka. Vi måste ägna oss åtdessa frågor betydUgt mer än vad vi gör. Vi måste skapa familjevänligaarbetstider, vi måste skapa möjligheter tUl avsevärt mycket flera deltidstjänster.Jag tror att vi kan se fram mot en tidsperiod, kanske om är, när bådehon och han i hemmet har deltidstjänst. Det hänger på arbetsgivaren denenskilde företagaren, kommunen, staten om detta blir möjligt. Men jag troratt människorna kommer att kräva det. Observera således att detta inte är en kvinnofråga utan enfräga för hela familjen! Det är en fräga om valfrihet för familjen, och det är,fru talman, någonting som jag och det vet jag flera koUeger i kammarenkommer att arbeta för . Var nu detta så viktigt att jag inte hade kunnat göra somflera av mina koUeger, dvs. stryka mig på listan och avstå från att gå upp italarstolen? Är jämställdhetsfrågorna sä väsentliga att vi kan ägna dem någraminuter under en debatt som tar i anspråk? Är de så viktiga, frutalman? Jag tycker det. HerrWIKLUND i (fp): Steget meUan socialpolitik ytterst omsorgenom de svaga och skyddslösa ett ämnesområde som vi nu lämnar, ochkriminalpolitiken, som vi nu skall ta upp, är inte eller borde inte vara långt.Att värna den enskUdes - särskUt de svagas - rättstrygghet hör av gammalt tUlde primära statsuppgifterna i varje demokrati som förtjänar namnet. Rentprincipiellt är väl detta förhållande aUmänt accepterat. Men det tycks höra tiU vår tids kännetecken atträttstryggheten tenderar att undergrävas, och detta sä allvarligt att vi nästanbörjar godta att brottsUgheten är frän år skaU stiga. Justitieministern - somjag tUl min glädje ser närvararande här i kammaren ger klara besked istatsverkspropositionen. Brottsligheten har ökat , och ökningenhar varit särskUt markant . Antalet brottsbalksbrotl som kommit tillpoUsens kännedom under föregående år överstiger sannolikt 450 000. Dettafaktum, fru talman, tUlika med den låga uppklaringsprocenten,ökningen av även vissa svårare brott, ogynnsamma prognoser ombrottsutvecklingen på och hög frekvens av narkomani och alkoholismgör att mänga medborgare, med rätt eUer orätt, tvekar om huruvida vårt samhälleär att anse som ett rättstrygghetens samhälle. Det talades i slottskapellet i samband med riksdagensöppnande om duaUsmen hos människan, motsättningen meUan det ideala moraUskakravet och oförmågan att motsvara detta krav. Denna dualism finns ju också isamhällsarbetet. Ligger inte rättstrygghetsfrågan nära tUl hands som exempel påhur det råder i varje faU en tydlig brist på överensstämmelse mellan ett av sålunda nästan allagodtaget rättstrygghetskrav och verkligheten själv? Om man nu skall ta upp debatten om rättstryggheten ochsöka få detta ideal bättre förverkligat, har man ofta förenklat det för siggenom att enbart tala om lag och lagtUlämpning. Motpolen i debatten omhithörande ting är åsikten att nästan alla a-wikelser i det mänskUga beteendetoch nästan aU brist pä hänsyn tUl medmänniskan är miljöfrågor, som lätt kanbotas genom förändringar av samhällsstrukturen och ökad inbyggnad av olikapositiva stimuli i denna struktur. Men, fru talman, mitt emeUan de omutliga lagbuden, avseddaatt reglera samlevnaden, och den bistra och kaUa samhäUsstrukturen står denenskUda människan med alla sina primära behov, sina drömmar, sin ömhetslängtan,sina ambitioner och förhoppningar, kanske t. o. m. maktanspråk, allmänt tagethennes högst individuellt präglade reaktioner på omgivningen. Här duger ingaförenklingar för att påverka utvecklingen tUl lycka och välgång för individ ochsamhälle. Problematiken blir nog i varje faU litet sannare och meranärgängen om också den mänskliga samvetsfunktionen, samvetsoron, och hur denbehöver få spela sin mänskligt viktiga roU såsom också skedde i talet iSlottskapeUet tas med i våra funderingar om samhäUsfrågorna och närmast omrättstryggheten. Tydligen rör vi oss här med en högst kompUcerad fråga, sominte får sin lösning i den djupa medmänskliga soUdaritetens tecken denegentligen enda rätta lösningen genom enkla yttre åtgärder. Det räcker intemed lagbud och strängare påföljder och inte heller enbart med förändring av denyttre samhäUsmUjön, ty människan själv är ett Ulfundigt ting, som vi alltsåinte kan lämna åsido när frågan om rättstryggheten tas upp till granskning. Hur mänga har inte räknat med att en genomförd poUtiskdemokrati, breddad folkbUdning och höjd levnadsstandard, möjliggörande ökadjämUkhet, skulle nästan automatiskt leda till större samhäUsanpassning hos denenskilde och minskad brottslighet? Återljud av denna tankegång kunde märkas idebatterna i andra kammaren så sent som . Men inte kan man säga att vilyckats öka rättssäkerheten i meningen medborgarens trygghet tUl person ochegendom i takt med att demokratin vidgats, folkbildningen blivit större ochlevnadsstandarden stigit. De dunkla krafter som leder tUl avvikelser frånsamhällssolidariteten har tyvärr inte kunnat dämpas under det att vi alltbättre sökt förverkliga och i långa stycken förverkligat dessa ideal. Visst kanman peka pä struktureUa inslag i det nya, kompakta samhället, som direkt stimulerardessa krafter och som det därför finns särskUd anledning att observera. En delgruppers mentaUtet och attityd tUl samhäUet påverkas tydligen ogynnsamt avvåldstendenser i främmande länders samhällen eller omstörtningar på detinternationella planet, förmedlade tUl oss som fUmunderhållning eller nyhetergenom massmedia. En och annan tar okritiskt emot skUdringarna av sädanavåldshandlingar från andra breddgrader och efterbUdar sedan dessa handlingarsom medel i den strävan till ökad rättvisa och jämlikhet, som också vi i vårtland behöver ägna oss åt. Den s. k.välståndsutvecklingen, grundad i de många tekniska fram- stegen,kan sålunda medverka tiU att öka hotet mot rättstryggheten, inte bara i t. ex.trafiken. I överflödssamhäUet tycks det också för rätt många vara svårare attskilja på mitt och ditt. Rotlöshet, ensamhet och vantrivsel i urbaniseringenssamhälle är därtill inte sällan en viktig orsaksfaktor vid oöverlagda ochibland kriminella handlingar. Här har vi alltså att göra med andra typer avpåfrestningar än t. ex. oron för levebrödet i det gamla samhället, som iblandkunde leda fram tUl brottslighet. Det är ett hälsotecken att trivseln päarbetsplatserna bUvit en av tidens viktigaste angelägenheter vid sidan avmUjöförstö-ringens bekämpande. Sett mot denna bakgrund kan man förstå, utan attdärför godta den ökade användningen av olika bruksgifter med ökat giftmissbrukoch sociala skadeeffekter såsom konsekvens, en del unga och obefästademänniskors svårigheter att stå emot den flyktmöjlighet som bruk av narkotikainnebär. TUl en början var det kanske bara enkel äventyrslystnad som vardrivkraften; i andra fall rör det sig om otillräcklig kraft att stå emot narkotikalangareslockelser. Vad man däremot inte kan förstå är den i stort settdefensiva och rätt avvaktande alkohol- och narkotikapolitik som aUtjämt förs ivår välfärdsstat. Beträffande alkoholpoUtiken anser vi på värt häll oss intekunna vänta särskUt mycket längre pä att se praktiska resultat av den nufemåriga alkoholpolitiska utredningens arbete. lät också förstå sinotålighet dä den enhälUgt uttalade sig för en särbehandling genomdenna utredning av olika frågor, i första hand av mellanölsfrågan som ju blivitett av nästan alla berörda instanser vitsordat och starkt påträngande problembland i synnerhet ungdomen. Det är av största vikt att utredningen slutför helasitt arbete men utan dröjsmål framlägger förslag i meUanölsfrågan och attdetta sedan snabbt kommer pä bord. De frivUliga överenskommelsernaom vissa försäljnings-och reklambegränsningar kan nog betraktas som välmenademen är dock enUgt vad undersökningar, inte minst av , och dendirekta erfarenheten pä många håll i landet visat alltför bräckliga åtgärderför att godkännas såsom tUlräckliga, om man besinnar lägets allvar bland storaungdomskategorier främst i de större tätorterna. Även i narkotikafrågan mäste efterlätenhetens politikbrytas. Visst är denna fråga komplicerad och visst, fru talman, har det påsistone gjorts stora insatser för att få broms på den internationellanarkotikalangningen. Men det rör sig också om en invecklad inhemsknarkotikaproblematik. Det gick att komma tiU rätta med flera av denna frågasdelproblem, t. ex. langningen av narkotika inom vårt eget land, genom denkoncentrerade kampanjen 1969. står dock inte längre de 600poUsmän som då särskUt avdelades för narkotikabekämpning tUl förfogande fördenna uppgift. Rikspolischefen uttalade att om man inte fårpersonalresurser för bevakning av detta frontavsnitt i kampen motbrottsligheten sviktar man och är inte längre i stånd att hålla langartrafikeninom rimliga gränser och därmed inte heUer att framgångsrikt bekämpabrottsUgheten som ju i så hög grad är betingad av alkohol-ochnarkotikamissbruk. Det är inte godtagbart att man i detta läge tycks vUja lägganarkomanvårdskommitténs slutbetänkande med dess många konkreta förslag, bl. a. beträffande särskUd behandUng avkriminalvårdens stora narkomankUentel, åt sidan utan ytterligare åtgärder. Rättstrygghet innebär att ett rimligt skydd lämnas denenskUde individen mot andra människors rättskränkningar. Om rättstrygghetsproblemeti grunden i varje fall också har att göra med den enskUdes personligabeskaffenhet och hans individueUa reaktionsmönster och då närmast hans vUjatUl mänskUg hänsyn liksom med de mUjöstimulanser han utsätts för är detsjälvfallet inte oviktigt att han då och då på ett särskUt sätt erinras om attjust visa hänsyn till medmänniskan. Där har vi åter det där mycket personliga,moralfunktionen, samvetet eller vad man nu vUl kalla det. Denna funktionbehöver stimuleras, inte minst . Detta kan naturUgtvis ske på mångaoUka sätt. Närmast tänker man väl då pä hemmen, föräldrarna, skolan, kyrkor ochsamfund, ideella organisationer osv. Polisen spelar säkert i kriminalpolitiken sin mestbetydelsefuUa roll på det preventiva planet, innan impulsen tUl en lagstridighandUng tagit överhanden. PoUsmakten borde därför främst fungera som denviktiga och helst även vänUga påminnaren om angelägenheten av hänsyn tUlmedmänniskan och tUl det allmännas bästa. På många håll och i stor omfattninghar polisen dock tvingats att nästan helt avstå från preventionen och denallmänna samhäUsservicen i övrigt gentemot medborgarna för att så gott somenbart ägna sig åt att klara upp och utreda redan begångna brott. Men fastänman mest ägnar sig åt brottsutredningar är uppklaringsprocenten som bekantsedan länge låg. De många påpekandena om att poUsen dock har fått storapersonal-tiUskott efter 1965; då förstatUgandet skedde, biter föga som försvarför polisväsendets stora, klart konstaterade personalbrist . Detstarkt förändrade samhället med dess kraftiga motortrafik och alltmer ökadekompUkationer allmänt taget i umgänget mellan individerna i tätorter och städerfordrar helt andra och långt större personalresurser för allmän bevakning änvad som var fallet i det gamla samhäUet. DärtUl kommer den stora personalökningsom en sä stor kår med dygnetomtjänstgöring kräver för att möjliggöraarbetstidsförkortningarna. PersonaltUlskottet äts ju praktiskt taget heltupp av den aktueUa arbetstidsförkortningen. Som ett allmänt mål på polissidan i samhäUetsbrottsbekämpande verksamhet bör man efter min mening uppställa ett tUlstånd dåpolisen har personeUa och därmed tidsmässigt rimUga möjUgheter att rejält ägnasig åt oUka former av förebyggande insatser. Det vore antagUgenSamhäUsekonomiskt lönande att söka uppnå detta mål. Vi anser oss därför böralägga fram konkreta förslag som bidrag tUl att utveckla inte bara ett effektivtbrottsbekämpande utan även en alltmer serviceinriktad poUs. TUl rättstryggheten hör givetvis utom den enskildestrygghet på gatan och i bostaden även hans möjligheter att tillvarata sinaintressen inför domstolar och myndigheter, Uksom att tUlse att desamhäUsreaktioner som sätter in då någon begår en lagöverträdelse är acceptablaoch föremål för rimUg offentlig kontroU samt att dessa reaktioner har en såvittmöjUgt rehabUiterande effekt. I den sistnämnda frågan påyrkar vi en allmänöversyn av kriminalvården med särskUd vikt vid personalutbUdningen och TUl alla dessa viktiga trygghetsfrågor fär vianledning återkomma i samband med motionsyrkanden från vårt håU. Låt mig bara tUl slut åter betona att detvisserligen är en angelägen sida av den problematik jag här berört att man kanskapa mänskligt trivsamma och positiva mUjöer i allmänhet samt för den enskUdeutvecklingsfrämjande yttre samhäUsstmkturer, men aU erfarenhet ochmänniskokunskap säger att rättskränkningar gentemot andra därmed inte vissnarned av sig själva. MUjöfaktorerna är ytterst viktiga, men samspelet mellandessa faktorer och de individueUa faktorerna kan man inte bortse ifrän, hurpositiva miljöfaktorerna än är. I arbetet pä att öka rättstryggheten räcker detdärför inte med att bara söka påverka mUjöfaktorerna i gynnsam riktning. Härkrävs en stor satsning på ett både och. Under detta anförande övertog herrtalmannen ledningen av kammarens förhandUngar. FrökenMATTSON (s); En hel del av det som sades i det föregåendeanförandet är jag helt beredd att instämma i; många av de psykologiska rundmålningarsom i gjorde stämmer säkerligen. Å andra sidan sade hanmycket som inte kan få stå oemotsagt. och jag tillhörde samma utskott i den gamlariksdagen. Vi gjorde en del resor internationeUt och studerade hur man i andraländer sökt lösa rättstrygghetsproblemen och det föränderliga samhälletsproblem och hur man sökt tUlvarata möjligheterna att minska brottsUgheten ochöka säkerheten. Det enda man vet är att vi egentligen ingenting vet om detlånga förloppet, eftersom det inte utförs tUlräckligt med forskning på dettaområde. Vi känner inte tUl någon patentlösning vi vet endast att problemenexisterar. I den statsverksproposition som har lagts fram är detmycket man saknar under huvudtitel. En hel del antydsicke ens; en hel del behöver kompletteras. uttalas det i statsverkspropositionenklart och tydligt att kampen mot brottsligheten och kampen för rättstrygghetmåste föras över ett mycket brett fält. Det innebär först och främst att manmåste förstärka och effektivisera poUsen. Vi fick höra att antalet poUser måsteökas mycket kraftigt. har man föreslagit en förstärkning av polisen. Menjag viU erinra om att och var i stort ense medregeringspartiet när vi tog stäUning tUl anslagen tUl poUsen, även om de skUjdesig från regeringspartiet däri att de något ville prioritera trafikpolisen. Detvar moderata samlingspartiet som krävde ytterligare polistjänster. Vi vet ännu inte hur långt centraUseringssträvandena inomrikspoUs-styrelsen kan föra. Man har sagt mig att det är möjligt attcentraliseringen kan uppväga en hel del av de minskningar som uppstår genom enkommande arbetstidsförkortning. Man kan naturligtvis kräva fler poliser. Menjag tycker ändå att det finns skäl att påpeka att anslår större beloppav skattemedel tUl polisens verksamhet än något annat nordiskt land. Vi satsar125 kronor per invånare på polisen. 9 protokoll 1971. deborgerligt styrda länderna och är 72 respektive och iFinland . Det är möjligt att denna jämförelse inte är den enda som börgöras. Man kan t. ex. mäta den s. k. polistätheten, dvs. antalet poUsmän pertusen invånare. Siffrorna bUr då för 1,66, för 1,61, förFinland 1,56 och för 1,31. Dessutom satsar vi i vUket ocksä med i bilden mycket mer på teknisk utrustning än man gör i våraskandinaviska grannländer. Jag har bara velat lämna dessa uppgifter, och jagämnar inte tala mer om polisfrågan. I mitt parti anser vi inte heUer att manenbart genom poUsövervakning skapar ett rättstryggare samhäUe. Vi menar att ensådan övervakning innebär att man kväver symtomen medan man i stäUet måste gåtUl grunden med dessa problem. Kampen mot brottsUgheten måste föras på ettmycket brett fält och det gör man bl. a. genom att effektivisera ettsamarbete mellan skola, och poUs. Dessutom kan man minskaåterfallsbrottsUgheten genom en förbättrad kriminalvård. Enligt mitt förmenande har det ägnats aUtför storuppmärksamhet ät de 400 nya polistjänster som föresläs i åretsstatsverksproposition och alltför Uten uppmärksamhet åt det som ändå händer påsjälva kriminalvårdsfältet. Studerar man statsverkspropositionen noggrantmärker man att vi är i färd med att lägga ned anstalter. Man märker att vi, istället för att behålla de sjumetersmurar som finns och fortsätta att byggasädana, exempelvis runt en tUlbyggnad för ett 160 intagna på , kommeratt ersätta murarna med nätstängsel. Jag kan också upplysa att det jämte dennatUlbyggnad skall byggas en kUnik för social rehabilitering och arbetsträning. Frivärden kommer att få ökade resurser. Antalet nyatjänster är inte stort - det rör sig om ett 40-tal aUt som allt - men dessatjänster kommer att betyda ganska mycket. Det centrala samarbetsorganet förungdomsfrågor har utarbetat ett förslag till åtgärder. Just nu håller man påatt skriva instruktioner för lokala samarbetsorgan, som skall ta itu med detsom i uppehöll sig vid den tUltagande nedbusningen pä ett konstruktivt sätt genom att skapa fritidssysselsättningar och sålundaförhindra att något händer. Det är något ganska väsentligt! Något annat som syftar framåt i hög grad är den storasatsning som inte står omnämnd i statsverkspropositionen tUl alla detaljer mensom ändå är värd att peka på det ökade samarbetet meUan ,arbetsmarknadsverket och bostadsförmedUngen jag vUl speciellt trycka päbostadsförmedUngen, eftersom en riktig, lämpUg och trivsam bostad är en av deviktigaste förutsättningarna för att den som en gång har varit intagen på någonav våra anstalter skaU kunna känna sådan trygghet och trivsel att han eUer honkan gä tUlbaka tUl arbetslivet.