prot · FU09141 · 1971-12-31 00:00:00 — Nya basindustrier i avfolkningsområdena skulle göra attarbetslösheten kunde bekämpas på ett effektivt sätt. De som tvingats flyttatill storstadsområden och där bhvit arbetslösa skulle kunna få återvända tUlsin hembygd och få arbete där. Men det räcker naturligtvis inte bara med detta,utan den nuvarande anpassningspohtiken måste helt brytas. Nyaregionalpohtiska målsättningar måste uppställas: Full och effektiv sysselsättningåt varje län och planmässig styrning av de i produktionsapparaten insattainvesteringarna så att nettotillväxten sker i andra regioner än i storstäderna.Detta skall ses som en total samhäUelig kostnadskalkyl, där profiten inte fårvara styrningsfaktor. Jag viU härmed yrka bifah till motionerna1492 och 1533, Herr inrikesministern ,som meddelat att han i samband med denna debatt ämnade besvara (vpk) framstäUda interpeUation, nr 129, om åtgärderför att trygga full sysselsättning, erhöll ordet och anförde: har frågat statsministern omregeringen vih skapa varaktig fuU sysselsättning och vilka åtgärder regeringenavser att vidta i detta syfte. InterpeUationen har överlämnats tUl mig förbesvarande. Full sysselsättning är det främsta målet för regeringensekonomiska poUtlk. Sysselsättningspolitiken har undan för undan fått radikalthöjda ambitioner. Väsenthga framsteg har också nåtts. var 31procent av medlemmarna i fackförbunden arbetslösa. hade andelenarbetslösa gått ned till . var av medlemmarna iarbetslöshetskassorna arbetslösa och , då vi ändå uppleverläget som otiUfredsstäUande, var andelen . Arbetslösheten har alltsåsjunkit kraftigt, och detta gäller även om man tar hänsyn tih att nya kassormed låg arbetslöshetsrlsk har tUlkommit, En framgångsrik arbetsmarknadspoUtik ger ständigt nyagrupper tillträde UU arbetsmarknaden, hade avbefolkningen i aktiv ålder arbete. Är 1950 hade denna andel stigit tiU 65procent och tlU . Som jämförelse UU sistnämnda tal kannämnas att motsvarande andel var i , 1 USÅ 69,9procent, i och i . Vi ligger såledeshögre än dessa länder. Regeringens aktiva uppsökande arbetsmarknadspolitik harunderlättat för 100 000-tals människor att gå ut på arbetsmarknaden. Det gällerI särskUt hög grad den kvinnhga arbetskraften. Enbart under senare hälften av1960-talet beräknas 140 000 kvinnor ha gått ut på arbetsmarknaden. Genominsatser som t. ex, skattereformen, arbetsmarknadsutbUdningen och utbyggnadenav daghem har nya möjligheter öppnats för kvinnorna att förvärvsarbeta. De svårigheter som vi nu upplever möts med omfattande ochkraftfulla åtgärder. De selektiva åtgärder, som redan har vidtagits föratt stimulera sysselsättningen, och de förslag som hgger på bordberäknas ge arbete på den öppna arbetsmarknaden åt flera tiotal tusen personerunder vintern. Dessutom har utbildningsmöjligheterna inom arbetmarknadspolitikensram vidgats väsentligt och sysselsättningen i beredskapsarbeten fått ökadvolym. Vi har aldrig någonsin satsat så hårt för att hävda den fullasysselsättningen, gäller det emellertid att inriktaansträngningarna också på de grupper som hittiUs av skilda anledningar harförhindrats att gå ut på arbetsmarknaden. Regeringen är beredd att med aU kraftfortsätta en Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga full sysselsättning poUtlk föratt hävda människornas rätt tUl sysselsättning. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga full sysselsättning Hen (vpk): Inrikesministern säger i svaret, för vilketjag tackar, att full sysselsättning är det främsta målet för regeringensekonomiska poUtlk, Han hävdar vidare att sysselsättningspohtiken undan förundan fått radikalt höjda ambitioner. Han jämför statistiska uppgifter från1930-talet, som avser procentantalet arbetslösa medlemmar i fackförbunden, meduppgifter , som avser procentantalet arbetslösa medlemmar Iarbetslöshetskassorna. Denna jämförelse är Inte korrekt, och det av många skäl. Det finns två mått på arbetslösheten , Detena är fackförbundsstatistiken som visar mycket höga siffror, det andra ärantalet hjälpsökande arbetslösa som också visar ett mycket högt antal, I mars1933 hade man där den högsta siffran med 186 000 hjälpsökande arbetslösa. Den nuvarande periodiska statistiken är också av två slag.Det är dels uppgifter om vid den offentUga arbetsförmedhngen anmäldaarbetslösa, där man skUjer mellan arbetslöshetsförsäkrade och ickearbetslöshetsförsäkrade, dels de s, k, arbetskraftsundersökningarna. Dessavisar som bekant mycket höga siffror; enligt den senaste var 116 000 heltarbetslösa. Lägger man därtill de latent arbetssökande stiger antaletarbetslösa tUl flera hundra tusen. Med ett utvidgat arbetslöshetsbegrepp, däräven de i omskolning, beredskapsarbeten m. m. inräknas, talas i den aktuellalitteraturen om upp till en halv mihon arbetslösa och I låginkomstutredningensom bekant om närmare en miljon människor med sysselsättningsproblem under ettår i . Det går Inte att göra direkta jämförelser med 1930-taleteftersom det inte föreligger någon kontinuerlig statistikserie för helaperioden. De ohka arbetslöshetsmåtten fyller också oUka funktioner. Deviktigaste är dels att utgöra ett mått på den totala arbetslösheten i landet,dels att visa konjunkturutvecklingen. En skribent I senaste numret avtidskriften , som utförligt behandlar dessa problem,hävdar att i en mera ambitiös mening fyller endast arbetskraftsundersökningarnamed sina siffror på latent arbetssökande den förra funktionen, alltså attutgöra ett verkligt mått på arbetslösheten. Denna s. k. ÄK-statlstlk kan inte jämföras med siffrornafrån . Men det går heller inte att som inrikesministern gör jämförafackförbundsstatistiken och den nuvarandearbetsförmed-hngsstatlstiken. En sådan jämförelse överdriver kraftigt skUlnadenmellan trettiotalet och nuvarande läge. Det sammanhänger med en rad faktorerbl. a. med förändringarna Inom näringslivet där jordbruket mist sin tidigarestarka ställning. Fackförbundsstatistiken är inte representativ för helanäringshvet , när så stor del av befolkningen fanns ijordbruksnäringen. Den totala arbetslösheten var just på grund av dennajordbrukets stora omfattning Inte så hög somfackförbunds-statistiken antyder. har ju antalet arbetande I jordbruketreducerats tUl det är aUtså ett helt annat läge. Det ärockså väsentUgt att framhåUa att krisen hade en mera utpräglad konjunkturkaraktärpå jämfört med den nuvarande krisen. Arbetslösheten hade därförockså en mera konjunkturen prägel då, medan de s. k. struktureUa och regionalaproblemen dvs. de långsiktiga frågorna nu spelar en större roll. Vidare bör framhållas, vilket jag påpekade här i går I endebatt med finansministern men som denne tydligen missförstod, att denarbetslöshet som den s. k. fria kapitalistiska marknaden skapar ärutomordenthgt stor. Arbetsmarknadspolitiken har en större omfattning nu än på1930-talet, och det bidrar UU att dämpa den registrerade arbetslösheten.Kapitahsmen har inte aUs, som det länge påståtts från både socialdemokratisktoch borgerUgt håll, förändrats tUl något slags välfärdssamhälle. Kapitahsmenskapar fortfarande massarbetslöshet. Det avgörande är givetvis inte att diskutera olika mått påarbetslösheten, även om det är väsentligt att känna det faktiska läget för attkunna utforma en riktig pohtik. Det avgörande är att bekämpa arbetslösheten,att säkra varaktig och full sysselsättning, att säkra för varje människa rättentill ett menlngsfuUt arbete. Det är på den punkten vi anser att regeringen intefört en politik som varit effektiv, helt enkelt därför att arbetslösheten ärhög och fortsätter att växa. Inrikesministern talar I svaret om radikalt höjdaambitioner. Men ibland får man intrycket att regeringen prutat ner på ambitionerna,prutat ner på vad som rimligen borde inbegripas i målsättningen full ocheffektiv sysselsättning. Jag viU erinra om den definition på fullsysselsättning som vid krigsslutet gavs av den bekante ekonomen ochsocialpohtikern , Han ställde två krav som måste vara uppfyUda för attfull sysselsättning skaU råda: dels att det alltid finns fler lediga arbeten änarbetslösa, dels att dessa arbeten skall vara arbeten till hygghga löner, avett sådant slag och så belägna att de arbetslösa rimhgen kan väntas accepteradem. Jag skulle vilja höra vad Inrikesministern anser om dennadubbla målsättning, där alltså bägge leden måste finnas med. För min del skuhejag viha skärpa målsättningen ytterhgare så att fuU sysselsättning bör tolkasbokstavligt och utan varje reservation. Konjunkturstimulerande åtgärder, nt m. Om åtgärder för att trygga fuU sysselsättning En del av de påpekanden som iStockholm gör om bedömningen av statistik har jag anledning att ansluta migtUl, Man bör vara försiktig när man bedömer siffror, särskilt under en längreperlod. Det äi' också riktigt att man får se det här i stort, och jag medgergärna att det är skillnad, om man räknar vilka fackligt organiserade som ärarbetslösa eller om man utgår från kassamedlemmar; där kan föreligga olikheter. Jag vill aUmänt säga - och där tror jag att herrHermansson ger mig rätt att det över huvud taget är ett problem medstatistik. Även om man i och för sig inte gör några stora förändringar i frågaom själva den statistiska metoden, sker det ändå på grund av den aUmännautveckUngen i samhäUet ständiga förändringar, som också återspeglas istatistiken. Det bUr bättre möjUgheter för människor att ge sig till känna änförut, kommunikationerna förbättras osv. Det är således en hel rad faktorer Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga full sysselsättning Man Inhämtar uppgifterna efter andra metoder . Därför börinterpellationssvaret ses på det sättet att det är de stora dragen i utveckUngensom vi har anledning att beskriva. Men jag tycker i gengäld, sedan jag har sagt detta, attherr är för pessimistisk i sin beskrivning av hur mångadet är I landet som skulle önska arbeta men som Icke har kunnat beredas möjhghettill det. Alltsedan låginkomstutredningen redovisade sitt material har de härtalen nämnts; det skuUe vara upp till en halv mUjon människor som inte hadekunnat beredas tillfälle till arbete. Då kan man nästan säga attkonjunkturväxUngen knappast spelar någon roll, ty det var samma siffra somnämndes innan vi hade upplevt nedgången I sysselsättningen . Jag har för min del inte tilltro till det sättet att räkna. Det pågicken diskussion där man visade hur det i låginkomstutredningens material hadegjorts både dubbelräkningar och andra försummelser som medförde att siffrornablev alltför höga. Det är emellertid svårt att definiera begreppet latentaarbetssökande. Det kan vara en person som har arbete i viss utsträckning ochsom gärna skulle viha bättra på sin förtjänst, men på grund av avstånd ochIsolering inte får möjligt att tillgodose denna önskan. Jag tror inte det finnsnågot land där man kan organisera arbetsprocessen på det viset att aUamänniskor har möjhgheter till sysselsättning I den bemärkelsen att var och enskaU kunna I ett givet ögonbUck och på önskad plats göra en fullödigarbetsinsats och få fullt betalt för den; jag känner inte något sådant exempel. Det är en allmän tendens att man nu söker upp människor påett mera effektivt sätt än förut. Det har betonats Inte minst 1 debatten av finansministern hur helt annorlunda utsikterna ändå nu är förmänniskor med handikapp av olika slag att komma ut i arbetslivet. Jag har hafttillfälle att i tidigare inlägg I vittna om vad som har skett på detområdet i form av bl. a. den skyddade verksamheten den har ju här varitföremål för diskussion. Man har sagt att det skulle vara felaktigt att på dettasätt ordna särskild sysselsättning vid sidan om det enskUda näringshvet och denöppna arbetsmarknaden. Jag har haft anledning att försvara denna verksamhet,och jag vill fortfarande se det som ett av de verkligt stora framsteg -vi hargjort under loppet av att man här har givit möjligheter förnya grupper att komma in I arbete. Men vi behöver kanske Inte I och för sig uppehålla oss såmycket vid förändringarna på ; jag nämnde dem i mitt svar. Det kanvara värt att konstatera att vi i den aktuella situationen är överens om attläget inte är tillfredsställande . Det är dock en förskjutning från knappt1,arbetslösa till bortåt . Men somockså framhölls av finansministern är det en utveckhng som vi har underkontroU, De insatser som vi har gjort bör ge oss möjhgheter att på nytt vändautvecklingen till det bättre. Sedan vill jag gärna instämma med i delarav den målsättning som han stäUde upp. Han anslöt sig tiU en ekonom som sagtatt definitionen på god sysselsättning skulle vara att det I varje stund finnsfler lediga platser än arbetslösa och att dessa arbeten utbjöds till rimUga ochavtalade löner. ville skärpa den definitionen ytterligare. Jagtror att man aldrig kan precisera en målsättning som håUer en gång för alla.Men det arbete som vi räknar med att människor kan vara viUiga att accepteraskaU självfallet vara sådant att det ger en utkomst som svarar emot vad som harställts upp som ett mål vid fackliga förhandlingar och i övrigt. Jag harsåledes inga svårigheter att för min del säga att jag tycker att anspråkenskall ställas på det sättet att arbetet ger en fullgod ersättning, VI har ocksåför de offentliga arbetena Infört den principen att man skall så långt sommöjhgt följa de löner som har åstadkommits genom fria förhandhngar påarbetsmarknaden. i (vpk) kort genmäle: Jag tyckte det var bra när inrikesministern anslötsig till den målsättning som jag ville ställa upp för vad som bör menas medfull sysselsättning. Däremot tycker jag det inte var bra när han var nöjd medatt instämma i vad finansministern skulle ha sagt, att "vi" - det äralltså regeringen "har försämringen av sysselsättningsläget underkontroU", Har man bara försämringen av sysselsättningsläget, dvs,arbetslösheten, under kontroU är det ju ett erkännande av att man icke hargenomfört den målsättning full sysselsättning, arbete åt alla människor somman stäUt upp, och då är det aUtså något fel på den förda politiken. Vi är, hoppas jag, överens om att mycket återstår att göraför att denna målsättning skah realiseras. Arbetslöshet är en olyckaekonomiskt, socialt och mänskligt, och arbetslöshet får därför Icke accepteras. När det gäller de oUka statistiska mått som finns påarbetslösheten, så var inrikesministern kritisk mot låginkomstutredningensberäkningar. Dessa avser de människor som hade sysselsättningsproblem under etthelt år, och jag tror att det icke har förståtts i en del av den offentligadebatt som utvecklats kring dessa beräkningar. Men det finns andraundersök-nhigar. Vi kan hänvisa UU de undersökningar som kommer frånstatistiska centralbyrån, alltså arbetskraftsundersökningarna, EnUgt dessa är116 000 helt arbetslösa, vidare är det 82 000 personer som är partieUtarbetslösa av arbetsmarknadsskäl och som alltså inte kan få full arbetstid.Därtill räknar man med 133 000 latent arbetssökande, dvs, de skulle ha söktarbete om de ansett att de kunnat få lämpUgt sådant på sin ort. Det bUr enmycket hög siffra - meUan 300 000 och 350 000 - om man räknar samman dekategorierna. Jag kan också hänvisa tiU en skrift av ochHarald bägge mycket kända för goda insikter om arbetsmarknadsfrågan.De gör en beräkning där de kommer fram tiU att man som arbetslösa måste räkna6,av befolkningen. Det är latent arbetssökande, det är arbetslösaenhgt AK-undersökningarna och det är undersysselsatta. Författarna skriver attom man därtUl lägger "även personerna under arbetsmarknadsutbildning (förvilka fortfarande arbetslöshetskriteriet i stort sett gäller) och personer iberedskapsarbeten, skyddad sysselsättning och arkivarbete (som hänvisats tilldessa verksamheter först sedan de Inte kunnat placeras på öppna marknaden),har vi i f, n, omkring en halv miljon människor, som marknadsekonomininte kan tUlförsäkra önskad sysselsättning". Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga fiill sysselsättning Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga fuU sysselsättning Det äterståi aUtså, som jag inledningsvis sade, mycket attgöra innan målsättningen om arbete åt aha har uppfyllts. Jag är tacksam för att iStockholm underströk den karaktär som låginkomstutredningens statistik har. Detär ju på det sättet att man där försöker fånga In alla människor som under ettår I någon form varit utsatta för arbetslöshet och sådana som inte fått densysselsättning som de eftersträvat. Jag tror att vi skulle kunna fortsätta debatten om dettamed statistiken ganska länge, därför att vi kan komma in på en raddetahproblem. Det finns ju även i vår arbetslöshetsstatistik människor förvUkas försörjning vi egentligen har svarat på annat sätt, VI har de som fåttäldrestödet det är en stödform som är avsedd just att hjälpa ,innan man på nytt kommer in i arbete. Men vi har också pensionärerna med, Isöndags hade jag tiUfälle att delta i en länskonferens, och när vi då såg påarbetslöshetsstatistiken för det länet visade det sig att ungefär 200 personerhade fyllt och alltså var pensionärer, men de fanns ändå med istatistiken. Jag medger att det inte bhr så förskräckhgt många för hela landet,men det är dock ett antal människor som kommer med I arbetslöshetssiffrorna pådet sättet. Där finns sålunda åtskUliga felkällor. Även arbetskraftsundersökningarna Inrymmer naturligtvisfelkällor, exempelvis en oviss faktor I fråga om de nytUlträdande påarbetsmarknaden. Där kan det vara svårt att avgöra om det gäUer personer somaUvarligt har strävat efter att erhåUa arbete, 1 det faUet är redovisningenfrån kassorna mer tillförUtlig, ty de registrerar de personer som verkligen hargått tUl förmedlingen och bhvit antecknade samt förklarat sig vilhga att taarbete . HerrHERMANSSON I (vpk) kort genmäle: Det kunde vara mycket att tUlägga, men tidenär knapp och jag skall därför begränsa mig till bara någon synpunktytterligare. Inrikesministern ville göra gällande att man såatt säga har flyttat fram målsättningen och fått en alltmer radikal ochprogressiv inriktning av arbetsmarknadspolitiken, dvs, att man undan för undanhar kunnat minska arbetslösheten. Men finns det material som visar att viunder senare delen av har haft en utveckling åt rakt motsatt håU. VIhade exempelvis en högre genomsnlttUg arbetslöshetsnivå änunder 1960-talets första hälft. förlängdes den genomsnittligaarbetslöshetstiden för de arbetslöshetsförsäkrade 1965 tiU 6,5veckor 1970. Vidare har konjunkturuppgången 19691970 inte förmått sänkaarbetslöshetsnivån till det läge vi hade 1965-1966 eller motverka den regionalaojämUkheten. har vi alltså fått en utveckhngsom skärpt en rad förhållanden och motsättrungar på dessa områden och somnödvändiggör en mera aktiv typ av närings- och sysselsättningspohtik än vad vihittills haft i det här landet. I dennadiskussion kommer man ju In på långslktsproblemen. naturligt,eftersom vi Inte anser att arbetslösheten bara aren produkt av en tillfälligkonjunkturnedgång utan också beror på långsiktiga näringspoUtiska ochregionalpohtiska problem. Jag vill I det sammanhanget ta ytterligare ett citatur boken av MeidnerNiklasson, som jag tycker är viktigt. De skriver så här,och det är det sista som jag skall säga I denna debatt: "Det kantillfogas, att den framräknade siffran" en halv mUjon människor, sommarknadsekonomin Inte kan tillförsäkra önskad sysselsättning - "är attuppfatta som en mlnlmlsiffra: bland de mer än en mihon i eget hushållverksamma, bland de mer än en halv mUjon studerande och bland den kvarts mihonarbetsoförmögna finns förvisso många, som med en mera ambitiössysselsättnlngsmålsättnlng skulle vUja ta steget över UU 'arbetsmarknaden'. Deti årtionden förda talet om som ett land med en permanent och svårartadarbetskraftsbrist framstår i belysningen av dessa fakta som ett uttryck meraför vanetänkande, för låga ambitioner och bristande resurser än för socialarealiteter." Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Om åtgärder för att trygga fiill sysselsättning VI kanske inte i och för sig har någonanledning att dra ut för mycket på detta rephksklfte, men ett faktum är, herrHermansson I , att vi efter hand har kunnat få ut allt fler människori arbetslivet. Det måste rimhgtvis betyda att vi har fått en förbättradsituation, att allt fler människor som velat förvärvsarbeta har blivit itillfäUe att göra det. senare del genomförde vi en radreformer som återverkar på statistiken. vet säkert lika bra somjag att införandet av äldrestödet betydde att vi fick In mellan 4 000 och 5 000nya personer I statistiken, personer som normalt kanske Inte hade brytt sig omatt komma till arbetsförmedUngen. En del småföretagare på landsbygden somutvecklingen liksom har tagit försörjningsunderlaget ifrån har exempelvis nugått till arbetsförmedUngen. Många av dem skulle säkert aldrig ha givit sig tUlkänna, om Inte denna reform hade genomförts. På samma sätt har vi företagitförbättringar i fråga om kassornas ersättningsperioder; de har förlängts. Detär Inte så ovanligt att folk när de närmar sig den ålder då de skall sluta sittförvärvsarbete - -försöker ta ut förmånerna i sin kassa. Och jag sägerIngenting om det berättigade i detta. Men sådana saker återspeglar sig istatistiken; vi får flera arbetslösa genom sådana förändringar. Jag tror måste beakta detta. Gör vi det, kommer vi fram att utvecklingen Intevarit så ogynnsam som ge intryck av. HerrJANSSON (s): På grund av talarUstans konstruktion har vivid det här laget kommit ganska långt bort från finansutskottets betänkande nr47, Det har ju varit soclalpoUtlsk debatt och annat emeUan, Jag vill ändå tanågra minuter i anspråk för att anlägga en del synpunkter på den rådandesituationen på arbetsmarknaden. Det är välingen tvekan om att vi upplever en situation 3 protokoU 1971. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. på densvenska arbetsmarknaden som vi inte är vana vid, VI har en arbetslöshet som vialla betraktar som för hög för våra förhållanden, och det har också sagts häratt regeringen alltsedan I våras vidtagit kraftfuUa åtgärder för att komma tUlrätta med situationen. Men även om läget är aUvarligt finns det ingen anledningatt överdramatisera situationen på det sätt som förekommit den senaste tiden.Friställningar och varsel om friställningar har varit de storarubrikerna i tidningarna, radio och TV, Så snart en industri har varslat om friställningav ett tiotal man har det slagits upp med mycket stora rubriker. Det har häntatt det funnits industrier som nyanstäUt kanske ett hundratal man,men de nyheterna har haft mera margineU karaktär och ofta inte allskommenterats i massmedia. Det har t, o, m, förekommit att man i den pohtiskadebatten jämfört dagens situation på arbetsmarknaden med 1930-talets; jag ladeför övrigt märke tiU att i går talade omarbetslöshetskrisen. Hur orimhg en sådan jämförelse är framgår av detförhållandet att det 1932 var av LO:s medlemmar som stod utanarbete. Är 1950 var av medlemmarna i arbetslöshetskassornaarbetslösa. Under nästan hade vi en högre arbetslöshetssiffraän vi har . Det var då inte i den pohtiska debatten tal om några storaarbetslöshetskriser. Den aktuella situationen är att avkassamedlemmarna är arbetslösa. Det är för mycket. Vad jag nu sagt är inte ett försök att förringa detallvarUga i den situation som råder på arbetsmarknaden - det är avsett som ettringa försök att balansera den mycket onyanserade debatt som förts på dettaområde . Man har av debatten fått Intrycket att allt som har hänt Ifråga om friställningar och avskedanden skulle falla under samhällets ansvar.Jag vänder mig mot ett sådant resonemang. Det är ändå på det sättet att ca 95procent av de anställda har sin utkomst i det privata näringsUvet. Man kannäppeUgen komma ifrån att också näringslivet måste ha ett stort ansvar för vadsom händer på sysselsättningens område. I detta sammanhang viU jag starkt understryka vadfinansutskottet säger på s. 191 det nu aktuella betänkandet: