prot · FU0971 · 1971-12-31 00:00:00 — Säkert har vi också mycket att läraav utländska erfarenheter jag tänker därvid Inte minst på erfarenheterna frånFinland men också på erfarenheterna från den engelska kriminalvården. riktlinjer måste dras upp för en kriminalvård sominnebär en väl underbyggd satsning på rehabUlteringsaspekten och på, som vi serdet , frivården. VI har närmare preciserat vad utredningen bör avse i vårmotion 330, och jag skaU därför Inte upprepa vad som där sägs. Med debegränsade resurser som står tlU förfogande måste en fast styrning ske avreformvUja, forskningsinsatser och behandlingsmetoder. Frågans stora vikt ochden uppmärksamhet som kriminalvårdspoUtiken tUldrar sig i den aUmänna debattenleder enUgt vår mening tUl att utredningen bör utföras I parlamentariskordning. Med de orden ber jag attfå yrka bifaU tiU reservationen 7. Dettaställningstagande, som jag här redogjort för, betyder Ingalunda att aUtreformarbete skall avstanna utredningen pågår. De flesta av dedelreformer som KAIK föreslår t. ex. kan säkerUgen genomföras utan tidsutdräkt,om den ökning av anslagen som i så faU är nödvändig kommer tUl stånd. Detär också enligt vår mening angeläget att den pågående ökningen av denhandläggande personalen inom frivården sker I snabbare takt än vad Kungl. VI föreslår därför en uppräkning av anslaget tUl frivården medytterUgare 1,3 mUjoner kronor avseende 22 skyddsassi-stenttjänster och 12biträdestjänster. Satsningen på frivården går enligt vår mening aUdeles försakta, och här måste vi bygga ut I snabbare takt. Denicke-lnstltutlonella vården har otUlräckliga resurser. SkaU de goda resultatsom vi eftersträvar kunna nås, är det nödvändigt att de människor det gäUer fårsådant bistånd att de kan anpassa sig tUl en tiUvaro i frihet. Ett flertalundersökningar och forskningsresultat pekar på att öppen vård, frivård, I mångafaU har väsentUga fördelar framför den slutna vården. I avvaktan på enutredning som kan anvisa altemativa vårdformer bör åtminstoneresursförstärkning sättas m på frivårdens område för att därmed möjliggöra ensuccessiv överflyttning från den slutna tiU den öppna vården. TUlsist, herr talman, vUl jag framhåUa vikten och värdet av att de reUgiösa ochIdeella organisationernas ansvarstagande för människovården tas tUl vara på ettså gott sätt som möjUgt även när det gäUer kriminalvård i frihet. Ett samarbetemeUan dessa organisationer och de rättsvårdande myndigheterna t. ex. på detsätt som skisseras I motionen 639 skuUe säkerligen ge samhäUet i dess helhet engod utdelning för relativt små ekonomiska insatser. Jag förordar därför att denföreslagna utredningen kommer tUl stånd. Iövrigt ber jag att få yrka bifaU tUl utskottets hemstäUan utom på de punkterdär reservationer med mitt namn förekommer. Hert (): Vi har återigen fått finna oss i att svar på InterpeUationer hackarsönder debatten. Jag skaU försöka att fatta mig mycket kort. Jagkan i väsentUga delar Instämma i det stora och brett upplagda anförande somherr höU. Vad beträffar punkten 24 har vi genom motioneraktualiserat en utredning rörande kriminalvårdens framtida utformning. Vi troratt det är nödvändigt att vi får ett samlande grepp därvidlag. Vi är intealldeles övertygade om att den nuvarande anstaltsvården är den absolut riktigai dagens läge. Anstaltsinternerna har kunnat påvisa att de anstaltsanpassas påett sådant sätt att de förlorar sitt självförtroende. För att en återanpassningtlU samhäUet skall kunna ske är det nödvändigt att de återfår sittsjälvförtroende. HerrWestberg talade om förhåUandena I som vi hade tiUfäUe att studera. Vifick nog intrycket att en hel del av vad som tiUämpats i med framgångskuUe kunna prövas även här. Detta gäller särskUt i fråga om frivården. Denintagne får i inte bara betala för sin inackordering. Han får lönenligt avtal, men han får betala skatt på vad I den mån hankan försörjer han sin famUj. Han får eget ansvar och kan röra sig tämligenfritt inom de gränser som erbjuds. Men överträder han dessa bUr reaktionentämligen kraftig. Jagtror att detta kan bidra tUl att återföra vederbörande tUl att kärma ansvar försig själv. Vi har en rad anstalter, där man försöker isolera den intagnebrottslingen och via undervisning få honom återanpassad. PlötsUgt står hanutanför murarna, men då har han förlorat kontakten med det samhäUe, till vUkethan skaU anpassas. Därför ha vi anslutit oss tlU tanken på en utredning av heladetta område. Trögheten I samhäUet gör att det är svårt att få tUl stånd formerför en återanpassning av de Intagna och därför behövs ett samlat grepp med enutredning över hela detta vida fält. Beträffandefrivården har vi o vår partimotion använt de ekonomiska resurser som där ärangivna tUl att bygga ut en vårdinrättning för narkotikamissbrukare här iStockholm. Det är ett angeläget behov som vi på detta sätt försökertUlfredsställa. Beträffandereservationen 8 under punkten 26 återfinnes mte några ledamöter fråncenterpartiet därför att vi anser att ni Inte föreslagit medel att tiUgodose deåtgärder som där föreslås. DärtiU kommer att den utredning vi begär även skalluppmärksamma problemet om det inte går att överföra medel från anstaltsvårdentUl frivården. På så sätt kanske man bättre utnyttjar de resurser som står tUlförfogande. Jag ber, herr talman, attfå yrka bifall tiU reservationerna 7 och 9. "Manarbetar som i ett stort mörker och förlorar man tid ochpengar." Dessa ord är inte mina från början utan härstammar från enskyddskonsulent som på detta mycket pessimistiska och nedslående sättkarakteriserade sitt arbete. Och den här skyddskonsulenten är ingalunda ensamom att se dystert på situationen inom kriminalvården. Den som t. ex. studerarkriminalvårdsstyrelsens petita ordentUgt kan inte annat än konstatera att manInom verket ser ytterst aUvarUgt på situationen. "Pengarna räcker inte tiUoch vi vet inte hur vi skaU handla för att uppnå bästa effekt med de medel vihar", är ett slags genereUt svar man får när man diskuterarkriminalvårdens situation med ansvariga tjänstemän. Ambitionerna och målsättningarnakan vara aldrig så högt uppskravade, men resurserna räcker inte tiU. Attdet är ont om pengar är förvisso inget unikt för kriminalvården. Vad man kansäga är att kriminalvården fått en relativt sett blygsam höjning i åretsstatsverksproposition och att detta också har resulterat i ökade krav frånoppositionen och främst från moderata samlingspartiets sida. Vi har velatprioritera detta område högt, och jag skaU försöka motivera varför. Detgrundläggande problemet när vi diskuterar kriminalvården är att vi vet sårelativt Utet om vUken effekt respektive behandlingsform har. Vi pratar Idagligt tal om kriminalvård och inbiUar oss att det samhäUet står för verkUgenresulterar I vård, dvs. rehabUltering eller återanpassning tiU samhället.Tittar man närmare efter konstaterar man att de aUra flesta straffade - aUtsåpersoner som på ett eUer annat sätt kommit i kontakt medkriminalvården är återfaUsförbrytare eUer bUr återfallsförbrytare.Undersökningar i enskUda distrikt visar en återfaUsfrekvens på meUan 85 och 90procent, och detta kan knappast anses vara ett positivt betyg åt våra s. k.vårdformer. ÅterfaUsfrekvensen är störst för dem som varit intagna på anstalt något lägre för dem som vårdats i frihet. Därav kan man inte dra aUtförlångtgående slutsatser - kUentelet är delvis annorlunda sammansatt. Undersenare år har dock kUentelet inom frivården ökat kraftigt och blivit alltmersvårbehandlat, och detta tyder på att frivården är klart överlägsen anstaltsbehandlingenvad avser återanpassningen. Idet sammanhanget viU jag understryka vikten av att vi skaffar ossunderlag för en utredning av olika behandlingsformer. vet vi aUtför Utetom effekterna av respektive behandlingsform, och detta innebär att vi justfamlar i mörker och Inte med bestämdhet vet hur vi skall organisera framtidenskrirrunalvårdspohtlk. Detär inte min avsikt att närmare gå in på anstaltsbehandllngen eftersom förslagtiU ny behandllngslag väntas . Jag vUl bara ta upp en sak isammanhanget, och det gäller den s. k. aUmänpreventionen. Från moderatasamlingspartiets sida har vi Uksom krävt en forskning rörandeaUmänpreventlonens betydelse. Vi menar att sambandet mellan stränga straff Iform av anstaltsvlstelse och den avskräckande effekt som straffet har inte pånågot sätt är entydigt. Tvärtom torde straffets avskräckande effekt för en heldel brottstyper vara relativt liten medan däremot den s. k. upptäcktsrisken ärbetydligt mera relevant när det gäUer att avhåUa folk från brottsUghet. Huvudargumentetför de strängare straffen är aUmänpreventionen. När vi vet vUken relativt dåUgåteranpassningseffekt fängelsestraffet har borde det vara en primär uppgift attsöka finna underlag för en bedömning vUken relevans aUmänpreventionen har iolika sammanhang. SjälvfaUet måste vi alltid ha kvar stränga straff i form avinternering för element som upplevs som farUga för sm omgivning, men vi skuUekanske kunna finna andra och bättre vårdformer för mindre belastade individersom i många faU bryts ned ytterUgare på anstalterna. Jag finner detmärkUgt att inte flera i utskottet har velat gå på denna linje. Det borde Uggai allas vårt Intresse att söka klarlägga aUmänpreventlonens betydelse, aUrahelst som den utgör en utav grandvalama i sanktionssystemet, och vi vet väldigtUtet om dess betydelse. Jag ber alltså att få yrka blfaU tUl reservationen nr10. Idetta sammanhang viU jag också instämma i vad som står i reservation nr 7 ochsom och varit inne på, nämligen ett kravom utredning rörande kriminalvårdens utformning. En sådan utredning utgör detsjälvklara komplementet tUl en undersökning om aUmänpreventlonens betydelse ochär över huvud taget motiverad mot bakgrund av den oroande högaåterfaUsfrekvensen inom kriminalvården. Låtmig så, herr talman, komma in på de specieUa problem som råder inom frivården.Det var speciellt arbetet inom den sektorn som talet om ett stort mörker därman förlorar tid och pengar gäUde. Frivården har successivt byggts ut under desenaste åren, men har antalet som Onsdagenden 28 aprU 1971 vårdasinom frivården vuxit mycket snabbt. Frivården ansvarar för ca 23 000personer, och man räknar med en nära lO-procentlg ökning tack vare denökade användningen av vUlkorUg dom och vUlkorUg frigivning. Klientelet harockså successivt blivit aUt svårare att behandla, och speciellt problematisktupplevs det ständigt stigande antalet narkotikamissbrukare bland klientelet. års eftervårdsutredning föreslog väsentUgaförstärkningar av frivården. a. fastslogs att varje skyddsassistentrespektive skyddskonsulent ej skuUe ha större s. k. "case-load" än100 kUenter, men ännu Ugger genomsnittet på över 130 klienter perhandläggande tjänsteman. föreslog också att frivårdsorganlsationeni större utsträckning skuUe ta hand om personundersökningarna, men Inte heUerdetta mål har kunnat uppfyUas på grund av att tUlräcklig personal ej anvisats. Är 1969 tiUsatte en enmansutredare byråchefen med uppgift att verkställa en utredning om skyddskonsulentorganisationen.Fomander kom fram tiU att om en handläggare per 100 ärenden skuUe uppnåskrävdes en omedelbar förstärkning om ytterUgare 83 konsulenter och assistenter.Vidare föreslogs en delning av sex distrikt samt en förstärkning med knappt 70skrivbiträden. kom inte in på de speciella storstadsproblemen utannöjde sig där med en skiss om huvuddragen i organisationen i dessa områden. Mot bakgrund av utredning som blev färdig Isomras inkom krunlnalvårdsverket med en kompletterande anslagsansökan. MycketUtet av denna ansökan om ens något har resulterat I förslag fråndepartementschefens sida. Jag beklagar i detta sammanhang att nuhar avlägsnat sig ifrån debatten. Det verkar närmast som om Ingen 1departementet har reagerat på utredning, trots att den tiUsattes påinitiativ från departementet. KUentelutveckUngen inom frivården utgör ett stort problem.I och med att frivården får ta hand om ett allt svårare kUentel bUrbelastningen ofta enorm på de enskilda distrikten. Lagen ger numera möjUghetatt döma även sinnessjuka och sinnesslöa individer tUl skyddstiUsyn. 1 stäUetför att överlämna dessa människor om de begår brott tiU sluten eller öppenpsykiatrisk vård eller tiU omsorgsstyrelsen för psykiskt efterblivnakonstaterar många domstolar att det är mgen mening med en sådan behandUng.Frivården får ansvaret, och det åUgger sedan skyddskonsulenterna att se tlUvad som händer med vederbörande. Att sedan frivården knappast har någraresurser att ta hand om psykiskt störda, gravt alkoholskadade respektivenarkotUcaskadade personer, det bryr sig oftast domstolarna inte om, och detkanske är naturligt. Övriga sociala myndigheter saknar möjUgheter att behandla vederbörande,och det blir frivården som får agera hjälpgumma i dessa svåra faU. Hela denna utveckUng med bristande personella resurser ochett aUtmer svårbehandlat kUentel måste ovUlkorligen stäUa krav på en ökadsatsning på frivården. Frivården innebär en bättre chans tUl återanpassning änbehandUngen inom flertalet anstalter och kommer med tiUräckUga resurser attvara den kriminalvårdsform som verkligen kan göraskäl för epitetet vård. Vården och återanpassningen kommer dock inte att genågra resultat, om inte organisationen förstärks, och det är detta som harvarit avgörande för vårt krav på en uppräkning av årets anslag. Jag vUl i detta sammanhang peka på problemen I storstadsområdenaoch då framför aUt i . I finns det mestsvårbehandlade kUentelet och framför allt är andelen narkomaner stor. Det ärdärför utomordentUgt glädjande att vi har ett enigt utskott bakom kraveti vår partimotion om inrättandet av en specieU behandlingscentral förfrivårdskUentelet inom . Vid besöket i justitieutskottet för entid sedan utgjorde denna behandlingscentral önskemålet nummer 1 pågeneraldirektör önskelista utöver vad som finns med Istatsverkspropositionen, och att utskottet nu går på den linjen får väl ses somett utslag av den som jag uppfattar det stora känsla för de här problemensom finns bland samtUga utskottets ledamöter. Från moderata samlingspartiets och sida harvi dessutom velat vidta en ytterligare förstärkning av handläggningspersonalenbl. a. mot bakgrund av den Fomanderska utredningen. VI föreslår Inrättandet avytterUgare 22 skyddsassistenter och 12 biträdestjänster. Jag beratt få yrka blfaU tiU reservationen 8. När vi talar om frivårdens organisation gäUerdetta inte bara frågan om antalet handläggare. En annan viktig fråga rör helaövervakarorganisationen. Övervakaruppdragen blir för var dag aUtmera väsentUga.Övervakaren måste få en sådan utbUdning att han eUer hon verkUgen kan bU ettstöd tiU den övervakade. Begreppet övervakare är måhända inte det bästaordvalet, något som också i och justitieministernvarit Inne på. Vad det är fråga om är ju I själva verket en kontaktman som kange råd och stöd I besvärUga situationer. Det är angeläget att försöka förmåflera människor i vårt land att ta på sig dessa uppdrag. Rekryteringen tUlövervakarappdragen är aUt annat än problemfri, och det är därför ettpositivt förslag som förs fram i motionen 639 tUl årets riksdag. De ideeUa ochreUgiösa organisationerna kan säkert förmås tUl vidgade insatser på dettaområde, och det är därför angeläget att skyndsamt utreda frågan om hur dessaorganisationer skaU kunna delta mera aktivt. Jag viU aUtså yrka bifaU även tUlreservationen 9. En annan viktig fråga utgör de allmänna arbetsvUlkor sområder mom frivården, dvs. lokaltlUgången, möjligheterna tUl oförutseddautgifter etc. är flertalet skyddskonsulentexpeditioner inhysta i dåUgalokaler ofta i hus av rivningskaraktär. Jämför man med andra offentUgainstitutioners lokaler är skillnaden markant. Arbetsförmedlingama t. ex. harmestadels tUlgång tiU sobra miljöer, och det är i och för sig positivt, medanfrivårdskUentelet är hänvisat tUl klart undermåUga lokaler när det skaU besökaskyddskonsulentema. Det torde utan tvekan vara extra känsUgt för just dessamänniskor att bU emottagna i lokaler som av de flesta betraktas som tvivelaktiga.Känslan att tiUhöra de lägsta i samhäUet måste förstärkas av en sådan ordning.Det bör aUtså bU en primär uppgift för att se över frivårdens lokalbehov och VI har fått uppleva enperlod då brottsligheten ständigt har ökat. Alla är vi uppenbart bekymrade överutvecklingen även om partierna prioriterar frågan olika hårt. Från det partisom jag representerar anser vi att det är ett grundläggande krav att de enskUdamänniskorna skaU kunna känna trygghet tUl Uv och egendom Men det är också ettgrundläggande krav att samhället skaU organisera brottsbekämpningen så att desom straffats verkligen får hjälp tUl återanpassning. Det hjälper ju föga attefterspana, gripa och döma folk om man sedan Inte kan ge dem en behandling somså långt det är möjUgt leder In vederbörande på en icke-krunlneUutveckllngsUnje. Vi kan icke tala om vård när över tre fjärdedelar av destraffade begår nya och åter nya brott. Man kan inte annat än karakterisera den hittUlsvarandekriminalvården som ett misslyckande. Skulden för detta får vi aUa ta på oss.Politikerna har inte i tiUräckllg utsträckning omprövat gängsebehandlingsformer. Resurserna tiU frivården har varit klart otiUräckliga.Staten och kommunerna har Inte som borde vara en självklarhet gått Ibräschen när det gäller att hjälpa tidigare straffade att erhåUa ett arbete.BehandUngen Inom våra anstalter har ofta brutit ned i stäUet för att bygga upp. Det är som jag ser det nödvändigt med en ny syn på dessafrågor. VI måste Inse att det är vår plikt att hjälpa och vägleda dem som kommitpå sned. VI måste Inse att graden av återanpassning är den enda relevantamåttstocken på lång sikt på hur kriminalvården har lyckats. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. FrökenMATTSON (s): Jag ber att fä instämma i vad i det första avsnittet av sitt tal, där han uttryckte sin glädje över attutskottets ledamöter har kommit tUl tals. Jag har under denna långa debattIbland befunnit mig i samma sinnesstämning som jag gjorde somjournaUst, när jag tiUsammans med typografer, sättare, kUchémakare ochfotografer hade planerat en logisk framstäUning av en sida och där sedanombrytar-Nisse var i farten. Tvärsöver inläggen av partUedare och mterpeUanterber jag att få vända mig tUl , som framförde entankegång som mte blev motsagd av vederbörande statsråd, den nämligen att viborde göra en ekonomisk beräkning av vad krlminaUteten kostar det här landet. För ungefär en månad sedan tog FN uppämnet krimlnaUtet och samhäUsförändring. Det skedde i ECOSOC:s kommission försocial utveckling. Ärendet vandrar sedan vidare tUl ochkommer upp vid generalförsamlingens nästa session. Kommissionen tog mycketbestämt avstånd från att man på något sätt skaU anlägga ekonomiskabetraktelsesätt på hithörande problem. Det gick så långt attgeneralsekreteraren i FN:s ekonomiska utskott, de Seynes, steg upp och taladeom att man I - ett land som, , sannerUgen Inte någonsin har haften socialdemokratisk regering har en krimlnaUtetav sådan storleksordning att den, värderad I pengar, skulle räcka tUltio stycken Apolloprojekt. varnade han mycket starkt för att göra ensådan beräkning. I de rekommendationer och de slutsatser som kommissionen komfram tUl tog vi också mycket bestämt avstånd från sådana tankegångar. Desvenska delegater som kommer tiU kommeraUtså att möta en helt annan uistäUnlng än den gav uttryck åt här . Jag är väl medveten om att det är de svenska förhåUandenavi debatterar, men jag skaU ytterUgare mycket kort uppehåUa mig vidöverläggningarna I i , eftersom det av Inläggen från minautskottskamrater klart framgår att de inte riktigt har gjort reda för sig vUkenallmän målsättning vår kriminalvård har. InternationeUt skUjer man på kriminalvård och någontingsom har den franska beteckningen défense sociale, samhäUsförsvar, dvs.samhäUets allmänna åtgärder för att förhindra brott. Men vår svenskakriminalvård, liksom aU kriminalvård, har en enda målsättning, och det är attförmå dem som har lagförts att avhåUa sig från att begå nya brott. Kriminalvårdenkommer m I en människas Uv först då hon redan begått en lagstridig handling ochstäUs inför domstol för den. Då bUr målsättningen en helt arman än den är förden kommunala socialvården, där man i varje fall i lagstiftning läggertyngdpunkten på den förebyggande verksamheten. Detta utesluter självfaUet inteatt man gör som vi gör : har ett intimt samarbete meUan krinunalvårdensolika befattningshavare och organ och de sociala instanserna såsomnykterhetsnämnder, bostadsförmedUngar och socialbyråer. Men målsättningen är man kan kanske säga dess värre - verkUgen den som jag har talat om. Därförtycker jag, när jag nu framför utskottsmajoritetens syn på föreliggandebetänkande från justitieutskottet, att vi verkligen bör ha klart för oss vaddepartementet och myndigheterna planerar. Inte för att förändra självamålsättningen för kriminalvården utan för att söka metoder som gör det lättareatt uppnå den begränsade målsättning som kriminalvården har. Vi har I de reservationer som föreUgger och i deanföranden av utskottsledamöter som vi har hört här mött kravetpå en parlamentarisk utredning om kriminalvården och kriminalvårdens målsättningar.Det är krav som har framkommit tidigare under riksdagsbehandlingar undertvåkammarsystemets tid; det är krav som vi mom majoriteten i utskottet sägeratt vi mte tror tiden ännu är mogen för, vare sig om kriminalvårdensmålsättningar eUer om aUmänpreventionen och där kan jag rent parentetiskt medglädje konstatera den gUdning, som gav uttryck för frånmoderaternas sida när det gäUde allmänpreventionens stora betydelse. Vi har tidigare jag skaU inte upprepa detta talat omdenna långa rad av utredningar som är på gång och som snart kommer attframlägga sina resultat. Jag har både i utskottet och i remissdebatten pekat påhur snabbt utvecklingen går. När KAIK:s betänkande läggs fram har det I mycketbUvit föregripet av själva utvecklingen, bl. a. Österåkersförhandlingarna, menbetänkandet kommer ändå att InnehåUa mycket som man kan bygga vidare på. VI haräven andra utredningar, t. ex. organisationsutredningen, och tUlsynsutrednlngenhar fått direktiv som gör detmöjligt att se över utbildningen av vårdpersonalen. Där vUl jag också bestämtstryka under vad generaldirektör sade tlU utskottet, när vi talademed honom, nämligen att det numera finns goda möjligheter och de utnyttjas förden vårdpersonal som kriminalvården har tUl sitt förfogande. AUt detta har gjort att vi tycker att man först böravvakta utredningar innan man tiUstyrker en övergripande utredning. Vi trorinom utskottsmajoriteten att den försöksverksamhet I Sundsvallsdistrlktet, somkommittén för kriminologisk behandluigsforsknlng bedriver, om fyra ä -man skaU framlägga det första delresultatet den 1 juU 1975 verkligen kommeratt ge oss nya synpunkter på vår krlminologiska målsättning och våramöjligheter att utveckla nya metoder I försöken att få tUl stånd förändringar Idet nuvarande systemet. Det rör sig om en intensivimder-sökning, och man sägerfrån kommitténs sida att behandlingsforsknlngen har varit eftersatt. Deresultat som har framkommit har mte heller varit entydiga. Det är sammaslutsatser som andra forskningsinstitutioner runt om I världen har kommit framtUl. Där kan man kanske speciellt peka på FN;s eget krlminologiskaforskningsinstitut I , som står tUl tjänst för aUa medlemsländers forskningpå hithörande områden med erfarenheter och rön och som åtar sig uppdrag. Det finns aUtså inga entydiga resultat någonstans, och detär naturUgtvis svårare att få fram något entydigt resultat, eftersomkrimlnaUteten Inte är någon fristående företeelse utan vanUgen är sammankoppladmed andra symtom såsom alkoholism, narkomanl och psykiska störningar, som oftaär mlljöbetingade. Då måste man aUtså både ta tUl sociala hjälpåtgärder ochpsyklatriskt-psykologiska hjälpmedel. En ledande tankegång då vi beslutade om varju att kriminalvård i frihet skuUe komma tiU användning I betydligt störreomfattning .