prot · FU0911 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag kaninte frita mig frän tanken att det finns vissa tendenser i den allmännadebatten att framställa socialdemokratin som mindre intresserad av miljövård änvad oppositionen påstår sig vara. har sökt framstäUa sigsom mera mUjövänligt än andra partier. Ofta har vi fått höra att det varpartimotionen tUl riksdag som var inledningen tUl mUjövårds-debattenhär i landet. Den åberopas i aUa möjUga sammanhang trots att den hade somrubrik . Det skuUe varafrestande att gå in på den omfångsrika motionens innehåU, men det skaU jagavstå ifrån, eftersom vi säkerUgen kommer att få tUlfälle att ytterligarediskutera dessa frågor senare under . Jag vill endast slå fast att jagskulle kunna lämna en hel katalog över mUjövärdsfrågor som initierades just viddenna tidpunkt från annat håU än . Det gällde då pågåendeutredningar och konkreta beslut som fattades av . TydUgen har emellertid känt sig irriterat ochtrott sig kunnat dra den slutsatsen, att valframgång föregåendeår tiU viss del skuUe kunna härledas av det förhållandet att partiet förväljarna framstått som särskUt mUjövänligt. sade i går attcenterpartiet hade varit ganska aktivt när det gällt mUjövårdsfrågorna, och dettycker jag nog var en nyansering jämfört med vad man brukar säga i valtider. Nå, anordnade en presskonferens föreriksdagens öppnande, varvid information lämnades om de motioner som folkpartietämnade väcka under allmänna motionstiden. I dessa motioner framförs vissa förslag, som pågåendeutredningar är sysselsatta med att behandla. Eftersom partiet är representerati utredningarna, hade synpunkterna med fördel kunnat föras fram där. Men dåhade det förstås inte bUvit någon presskonferens. Jag hade tänkt att helt förbigå 1970 årslångtidsutredning, men eftersom långtidsutredningen den här gången tagit uppmUjövårdsfrå- gorna, kanjag ändå inte underlåta att erinra om vad utredningen anfört. Jag instämmerhelt när utredningen säger att det är nödvändigt att i första hand sökafaststäUa de mål som man vUl sätta för mUjövårds-politiken. Utredningen gör dettämUgen realistiska antagandet att miljöförbättringar endast kan uppnås genomatt man avstår från något annat, och då bör enligt utredningen logiken säga attmiljövården skaU drivas så långt att värdet av en ytterUgare mUjöförbättring ärlika stort som värdet av det man avstår ifrån för att få denna mUjöförbättring. Det är ganska lätt att tala om mUjövård, mendet är betydUgt svårare att göra de ekonomiska avvägningar som måste komma tUli de konkreta fallen. Här kommer utredningen in på hur svårt det är attfaststäUa värdet av en mUjöförbättring, när man inte vet hur konsumenten imarknadspriser värderar mUjön. Det är värdefullt att långtidsutredningen hartagit upp dessa problem även om de problemstäUningar som berörts är ganskabegränsade. Utredningen har sålunda själv framhålUt att den ingenting sagt omden typ av mUjövårdsinvesteringar som syftar tUl att förändra produkter, så attderas användning i mindre utsträckning än nu ger upphov tUl miljöskador. MUjövården är i högsta grad ett internationellt problem,och glädjande nog kan vi med aU rätt påstå att ingalunda Ugger efterandra jämförbara industrUänder. Flera stora mUjövårdsreformer har genomförtshos oss och man kommer att ta initiativ tUl nya reformer. Det kan finnas skälatt erinra om att totalt föreslås i statsverkspropositionen 350 rrUljonerkronor tUl mUjövårdsändamål under kommande budgetår. Det är en fördubblingsedan 1968/69. Säkerligen har det förhåUandet att vi går i täten varit enav orsakerna tUl att FN har fattat beslut om att anordna en konferens undertemat just i vårt land. Det blir den störstainternationella konferens som någonsin hållits i . Vi hoppas att detskall bli möjligt att tUl konferensen redovisa ytterligare initiativ som tagitsi vårt land på mUjövårdens område. I den poUtiska debatten mäts ett lands framåtskridande medolika kvantitativa begrepp. Bruttonationalprodukten är ett mått på ett landsframstegstakt. Det är där man får fram det totala värdet av all produktionunder , vanligtvis . Men i produktionen läggs intebara näringsUvets framställning av varor av oUka slag utan även framstäUning avsåväl varor som tjänster inom samtliga samhällssektorer. Det blir alltså, herr talman, en kvantitativ värdering,och det vore nog önskvärt om man kunde få fram nationalräkenskaper, som på ettbättre sätt än BNP kunde lämna mått på ett lands framstegstakt. Produktionsökningentar ensidigt sikte pä människan som konsument av varor och betalda tjänsterutan hänsyn tiU hennes övriga behov. Man skuUe faktiskt, som någon emellanåtgör, drastiskt kunna uttrycka det på det sättet, att enda möjligheten förnärvarande att genom påverkan av bruttonationalprodukten få ett mått på värdetav friskt vatten är att först förstöra vattnet genom industri eUer annan åtgärdoch sedan lägga ner kostnader på vattnets rening. son, vår rruljövårdsminister, att det inte längre går attmäta levnadsstandarden enbart i kronor och ören. Begreppet levnadsstandardmåste rymma också andra värden som ger en mänskligare tUlvaro. Ett av dessavärden ärjust miljön. Man skulle vidare kunna säga att sådana åtgärder somförbättring av en annars stressande eUer på annat sätt hälsofarlig arbetsmiljöf. n. endast ger utslag i produktionsökning, om ett ökat antal psykologer eUerläkare anstäUes, men inte om en produktionsprocess och ett samarbetsklimatförändras till det bättre på det sättet, att den t. ex. gör läkarvård onödig.BNP ger ett mått på välfärden räknad i pengar. Graden av välfärd mätt itrivsel, anpassning eUer Uknande återspeglas däremot inte i detta mått. Som jag tidigare framhöll ger inte heUerbruttonationalprodukten något mått på värdet av den miljöförstöring somproduktionen orsakar. Detta värde borde rimUgen redovisas som en minuspost vidberäkningen av produktionsökningen. Och aUra sist; bruttonationalprodukten gersannerligen inte något mätt på välståndets eller välståndsökningens fördelninginom samhället. Jag är väl medveten om att det säkerUgen finns mycketbegränsade möjUgheter att objektivt och i kvantitativa termer mäta graden avtrivsel, anpassning och liknande som ändå i stor utsträckning är subjektivaupplevelser. Amerikanska sociologer har försökt att komplettera detkonventioneUa BNP-måttet med sociala indikatorer av oUka slag, men deras försökhar inte mötts av så stor förståelse. Av uppgifter som jag inhämtat lär man dock inomstatistiska centralbyrån f. n. vara i färd med försök att få fram ett totaltmått på "individinriktad" konsumtion genom att tUl den privatakonsumtionen lägga de delar av den offentliga konsumtionen som har"individinriktad" karaktär, såsom sjukvård, utbildning osv. Anledningen tUl att jag tagit upp dessa problemställningarär att det ofta i den poUtiska debatten förekommer ett alltför ensidigttänkande i kvantitativa termer, dvs. Vi poUtiker använder BNP-måttet vidjämförelser mellan olika tidpunkter i det egna landet och kanske i ännu störreutsträckning meUan oUka länder. Jag vUl med detta ingalunda påstå att vi skulleavstå från att mäta på det sätt som sker, men vi bör kanske Utet mera än vadsom nu är fallet vara på det klara med att det resultat som framkommer i vissaavseenden är ofullkomligt. Jag tror att vi alla skulle med tUlfredsstäUelse hälsa enstatistik som ett komplement tUl den nuvarande bruttonationalprodukten. HerrGREBÄCK (c); Jag vUl börja med att bemöta ,som var mycket upprörd över att i valrörelsen försökte framställasig som mer mUjövänligt än de övriga partierna. Jag vUl inte bestrida att endel av de valframgångar som hade kan ha berott på att väljarnauppfattade oss som mUjövänligare än de andra partierna. Men ingen kan bestridaatt de andra partierna gjorde aUt de kunde för att framstäUa sig som minst likamUjövänliga som vi fastän det kanske inte var så lätt att leda det i bevisoch övertyga väljarna om att så var fallet. Jag vUlendast med glädje konstatera att alla de politiska partier som verkar här ikammaren är miljövänliga . Jag ämnade inte i första hand ta upp mUjöpoUtiken i mittinlägg. Jag skaU utgå från den proposition som vi har fått frän inrikesdepartementetdär det sägs att arbetet med den regionala utvecklingsplaneringen bedrivs medsyfte att utforma ett regionalt handlingsprogram för hela landet. Avsikten är,att ett sådant program skaU föreläggas . Det finns anledningatt uttrycka en stUla förhoppning om att så också bUr fallet och att enytterligare försening av denna för vår samhällsutveckling sä utomordentligtangelägna fråga kan undvikas. "PoUtik är att vUja", men skall det vara någonmening med påståendet måste man också veta vad man vUl. FuUföljer manresonemanget vidare, kan man fråga sig om poUtikerna gjort klart för sig, vadde verkligen vUl i fråga om den framtida samhällsutvecklingen. Ja men det ärju därför vi planerar, kanske någon svarar. Först måste vi väl planera för attfå veta vad vi sedan skall göra. Planering är ett jobb för tekniker.Politikerna bestäUer planerna, teknikerna gör dem och sedan träder på nyttpoUtikerna tUl och beslutar om planernas genomförande. Men frågan är, om vår samhäUsplanering är inställd påtUlräckligt läng sikt. Har planeringen den sociala och ekonomiska målsättningsom ur hela landets synpunkt är önskvärd eller är den planering som skerendast en markfördelningsplanering, byggd på prognoser med utgångspunkt frånden senaste tidens befolkningsutveckling inom enskilda kommuner ellerkommunblock? Om det senare är fallet och aUa tecken tyder på det framstårbehovet av en riksplanering möjligt som dubbelt angeläget. EtthandUngsprogram för hela landet kan inte bara få bli en fråga ommarkfördelning, anpassad tUl rådande befolkningspoUtiskatrenden, utan det måste utformas med tanke pä hur sociala problem som t. ex.isolering, bristen pä sysselsättning i glesbygden samt slumbildning,mUjöskador och trängsel i storstäderna skall kunna bemästras. Hänsyn måsteockså i planeringsarbetet tas tUl sådana omgivningshygieniska problem somvatten och luftföroreningar, buUer, risker för trafikolyckor, långa restiderm. Det behövs med andra ord en totalplanering med sikte päatt dels utnyttja våra mark och övriga naturresurser pä rationellast möjligasätt, dels skapa en livsmUjö, där människorna kan känna trivsel och trygghet. Målsättningen måste vara att åstadkomma en utjämning inomoch meUan oUka regioner i fråga om sysselsättning, inkomster, utbildning,kommunikationer, kulturaktiviteter och frUuftsliv för att nämna någraexempel. Det är och regeringens uppgift att på riksnivå driva enpoUtik med detta mål i sikte. Kommunalpolitikerna får inte tUlåtas att genomöverdrivna ambitioner rubba denna rikspolitiska målsättning. Men inom ramen för denna bör de givetvis ha så storhandlingsfrihet som möjUgt för att med kraft kunna fullfölja det regional- ochkommunalpolitiska handlingsprogram som bör bUda underlaget för riksprogrammet.Ansvaret i beslutsprocessen bör därför i långt högre grad än vad nu är falletdelegeras ut på det kommunalpolitiska planet annars hamnar vi ofelbart i enförlamande centralbyråkrati, som hämmar och fördröjer den samhäUsutveckling viplanerat för. Teknikernas och planerarnas uppgiftär att utföra de beräkningar och upprätta de planer, som poUtikerna behöver föratt fatta sina beslut. Det är inte teknikerna och inte administratörerna somskall bestämma hur den sociala miljön skall utformas i samhället, utan det ärmänniskorna själva och deras på demokratisk väg valda ombud som skaU ha detslutliga avgörandet härvidlag. PoUtikerna måste vara beredda att ta pä sigdetta ansvar, och det får inte bU så att de skyller ifrån sig på planförfattareoch administratörer, när någonting inte går bra utan blir tokigt. Det sista årtiondets intensiva mUjödebatt har väl fört detgoda med sig att det framstår som helt klart, att de ekonomiska teorier, somhittUls varit dominerande i aU samhällsdebatt, inte längre räcker tUl för attforma det välfärdssamhälle vi eftersträvar. Vi kan inte längre nöja oss med attbara jaga vinst utan att ta hänsyn tUl konsekvenserna av vad denna jakt påstandard och status får för inflytande pä vär omgivning och för våramedmänniskor. Vi måste först och sist ta hänsyn tUl de kvaUtativa faktorerna ivälfärdsutvecklingen. I frågorna om regional planering, lokalisering av nyaföretag och trafikpoUtikens inriktning har man enligt min mening i hög gradunderskattat de s. k. basnäringarnas roU och betydelse för de oUka regionernasutveckUng och fortbestånd. Vi har fört en arbetsmarknads-och näringspoUtik, somgått ut på att så snabbt som möjligt flytta över kapitalresurser ocharbetskraft tUl vad man bedömt som lönsammare näringsgrenar. Kortsiktigt harsäkert stora ekonomiska vinster uppnätts pä detta sätt. Men konsekvenserna pälängre sikt av denna politik har man inte i tUlräcklig grad förutsett.Kostnaderna för mUjöskadorna, som blivit en följd av den ökadeindustriaUseringen och befolkningskoncentrationen, uppgår till mUjardbeloppoch måste betalas av den nu yrkesverksamma generationen. Kapitalförstöringen iform av övergivna gärdar, byar och företag, nedlagda åkrar och försummadskogsvård är ett fuUbordat faktum och ingenting att göra åt. Norska undersökningar visar att ett arbetstillfälle inombasnäringarna jordbruk eller fiske skapar två arbetstUlfällen inomförädlingsindustri och Uknande. Dessa tre arbetstUlfällen skapar i sin turytterligare tre arbetstUlfällen inom oUka servicenäringar. TUlämpat på svenskaförhållanden med jordbruk och skog som underlag för en familjs försörjningskuUe detta innebära att en jord- och skogsbrukarfamilj inklusive sig självskapar arbetstUlfällen för sex famUjer. En annan intressant uppgift är att man i kommit framtUl att en jordbrukare, om han upphör med sitt jordbruk för att flytta tiUtätorten och fä arbete inom industrin, kostar den ca 250 000norska kronor innan vederbörande kan utföra något produktivt arbete inomindustrin. EnUgt min mening är den tidpunkt inne dä vi radikalt måstetänka om i fråga om vår framtida näringspolitiks inriktning och utformning. Denunga generationen godtar inte längre de värderingar som varitutmärkande för våra ekonomers och samhällsplanerares teoretiska spekulationer.Människorna i dagens samhäUe kräver mera än en hyggUg lön för sitt arbete.Möjligheter tUl en hög konsumtion av varor eller prylar, som det heter påmodernt språk, är inte längre nog, utan känslan av att man utförnågot vettigt och att man kan påverka det företag man arbetar i och att manockså har ett ansvar för företagets bestånd och utveckling börjar att få en aUtmer framträdande roU i samhäUsdebatten. Man vUl också kunna påverkautformningen av den omvärld man lever och arbetar i, t. ex. bostäder,arbetsplatser och trafikförhållanden. Politikerna, sam-häUsekonomerna ochplanerarna måste lyssna pä dessa nya tongångar för att i sin tur analysera ochta vara på vad som är positivt och riktigt i denna debatt och omsätta detta ipraktisk politik. Därför välkomnar vi inom alldeles särskUtpropåerna om åtgärder för att förbättra arbetsmUjön. Härvid fär man hoppas attverkligt konkreta ting tas upp, även när det gäUer de anstäUdas möjUgheter att varamed om att bestämma sin arbetsmUjö. De enskilda människorna på verkstadsgolvet,vid de löpande banden, i kontorshaven etc. drabbas hårt av den psykiska pressde är utsatta för. Ett förhåUande som påpekat i många motioner undertidigare år är de stora löneklyftor som fortfarande existerar i vårt samhälleoch som är orsakade av en ofta konstlad uppdelning i kategorier inomarbetslivets skUda områden. En stor del av orsakerna tUl otrivsel och psykiskohälsa finns i den föråldrade och auktoritära uppdelning i arbetare, tjänstemänoch förmän, som förekommer på de flesta arbetsplatser. Gränserna mellan dessakategorier är flytande, men ändå nyttjas begreppen tUl det yttersta. Här skUjerdet sig inte något mellan industrins och den offentliga förvaltningens system.Den senare, som ju är understäUd samhällets och poUtikernas kontroU, bordetjäna som ett föredöme inom vårt arbetsliv. Därför tänker återkomma medmera konkreta förslag, när förslaget från regeringen ligger på bordet. TUl desskan vi hänvisa tUl de motioner tidigare väckt i frågan. Jag påstod att basnäringarnas roU och betydelse isamhäUsut-veckUngen inte i tUhäckUg grad observerats. Jag vUl något utveckladenna tankegång. Låt mig ta ett exempel. Det skulle utan tvivel vara möjligtatt med modern teknik och med ledning av vad försök och forskning bestyrktminska omloppstiden i de norrländska skogarna tUl två tredjedelar eUer kanskehälften mot vad som är fallet och därmed ocksä höja avkastningen imotsvarande grad. Vad skulle inte det betyda i fråga om sysselsättning ochekonomiska följdverkningar för de norrländska kommunerna? EUer för att ta ett annat exempel: Vad skulle inte enreell satsning på jordbruket kunna betyda för att uppehålla och utveckla vårlivsmedelsindustri, för att därigenom vidmakthåUa eller skapa sysselsättninginom denna sektor? Försvinner jordbruksproduktionen eller delar därav i enbygd, rycks underlaget bort för den förädlingsindustri och de serviceföretagsom varit beroende av denna produktion. Men upphörande eUer minskning avjordbmksproduktionen kaUas på ett finare språk för resursöverflyttning. IstäUet får vi mUjövaruhus och livsmedelsmarknader placerade på våra bästavetejordar i städernas utkanter. Denna utveckling är också ett uttryck församhällsplanering, ty utan den hade dessa varuhus aldrig kommit dit. Men det ärväl ändå inte den sortens planering vi med tanke skaU ha? Vi harett ansvar inför kommande generationer, och vi måste därför hushålla på ettrationeUt sätt med våra naturresurser, så att vi kan behäUa dem i en uthålUgproduktion. Jag tror inte att det i det långa loppet finns någotvettigt i att isolera vår jord- och skogsbrukspoUtik från övrig näringspolitikoch fortsätta med att diskutera, om vi skall ha fuU livsmedelsförsörjning medsvenska jordbruksprodukter eller 80 procents självförsörjningsgrad eller om viskall utnyttja våra skogars produktionsförmåga tUl fullo eller om vi skallriöja oss med att ta ut av tUlväxten där också. Marken ochvåra övriga naturresurser är våra viktigaste kapitaltUlgångar, och dem gällerdet att bevara, förkovra och utnyttja pä rationellast möjliga sätt. Allplanering borde gä ut ifrån detta förhåUande. En regional planering borde byggapå en inventering av regionens naturliga förutsättningar och med dessa som basborde planeringen steg för steg föras vidare. Inom ramen för dessaförutsättningar bör sedan regionen successivt tUlföras de ekonomiska resursersom behövs för att utveckla basnäringar och övrigt näringsliv på ett ekonomisktförsvarligt sätt. Men den sociala och mUjöpoUtiska målsättningen får aldrigsläppas ur sikte i denna samhällsplanering. Mitt inlägg i denna fråga grundar sig inte på kverulanseller en önskan att tUl varje pris komma regeringen tUl livs. Jag erkännergärna att en hel del har gjorts, en hel del är på gång, men ännu är det mestaogjort i fråga om framtidsplaneringen. En sak vill jag dock tUl slut slå fast, och det är att vårjordbrukspolitik håller på att totalt misslyckas. Regeringen har fortfarande enchans att vid de pågående jordbruksförhandlingarna vrida den rätt igen. TUlmätsedan jord- och skogsbruket det värde, som dessa basnäringar har med tanke påframtiden, då det nya handlingsprogrammet på riksiuvå utformas med ledning avden regionala utveckUngsplaneringen. Under detta anförande övertog herr talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. HerrWlRTEN(fp); "Allt är som oceanen. Allt flyter ochvidrör vartannat. Rör du vid ett ställe, så spåras det i andra ändan avvärlden." Detta citat är hämtat ur . Påståendet eller erfarenheten gäUer vår Uvssituation somhelhet. Det är häpnadsväckande att denna tes så gruvligt nonchalerats och att så görs fortfarande. Närmast tänker jag på deindustrialiserade ländernas, inklusive , lättsinniga sätt att utnyttjanaturresurser från hela världen i den i och för sig vällovUga strävan attförbättra den materiella levnadsstandarden utan att beakta denedsmutsningseffekter processerna medför. Förorening av luft och vatten får effekter långt utanför detförorenande landets gränser. Dess bättre börjar det internationeUa ansvaretvakna på mUjöområdet. här i är ett tecken på det.Men att tala om mUjövård är att tala om hela nationalbudgeten från en nysynpunkt. Vi har upptäckt att man kan avsluta beräkningen avnationalinkomsten sedan man visat upp hur mycket varor man fått ut av deanvända råvarorna och av använd energi.Den tidigare inkomstkalkylen tog inte hänsyn tUl de väsentliga kostnaderrestprodukterna vid framstäUningen av varorna ådrog samhället. AtomernaUksom energin är oförstörbara. Man får aUtså lika många atomer ut som man sätterin, men en stor del av dem kommer ut i form av skräp, alltså avfall, papper,sopor, skrot och oanvändbart plastmaterial, glaskross etc. Först sedan manredogjort för vart aUt detta tagit vägen har man fått ett verkligt mått på vadallas vårt arbete har åstadkommit. Om man börjar räkna på det sättet, råvarorplus energi är lika med nyttigheter plus skräp, och dessutom drar av frånnationaUnkomsten aUa utgifter för att ta hand om skräpet i ordets vidastemening kan man börja kalkylera mera realistiskt. Jaghar med detta velat ge bakgrunden tUl två av huvudteserna i folkpartietsmUjömotioner de som hävdade innehöU yrkanden beträffandefrågor som egentligen redan utreds och som det därför skuUe vara onödigt att taupp. Det påståendet visar endast en sak, nämligen att inte hartagit del av våra motioner. Jag är, herr talman, övertygad om att den fortsattaframstäUningen kommer att visa det. JagvUl gärna ytterligare något utveckla dessa två huvudteser. För det första är ettekonomiskt nytänkande nödvändigt för att komma åt miljöproblemen. För det andramåste man se jordklotet och dess resurser som en helhet det internationeUaperspektivet. Föratt tUlverka en vara betalar man löner, hyra och råvaror. Detta är emellertidinte de enda kostnaderna för tUlverkning; man belastar ocksä andra människoroch samhällen med kostnader och obehag genom att man i högre eUer lägre gradförstör mUjön för dem. För att hindra det har samhället i huvudsak två olikamedel - dels lagar och förordningar som förbjuder vissa utsläpp, delsavgiftstaxor som förbinder utsläppen med direkta kostnader för den förorenande.I har man egentligen endast använt det första av dessa medel. I mångaandra länder har man kompletterat förbudssystemet med vissa avgifter. Somexempel kan nämnas , , , och . Vianser från vårt håll att det är fel att dogmatiskt avskärma sig frånmöjligheten att använda avgifterna i kampen mot mUjöförstöringen och menar attalla medel förutsättningslöst bör prövas. Detär svårt att i förväg säga vilkendera typen av ätgärder som är bäst under vissagivna förutsättningar det måste prövas utan förutfattade meningar. Dennaprövning föreslår vi bl. a. i den ena av våra partimotioner om mUjövården. andra kräver vi att samtliga partier får bli representerade i dendelegation som skall företräda vid mUjövårdskonferensen . Vi finnerdet naturligt att de stora politiska partierna bUr representerade vidkonferensen och också bereds möjlighet att ge sin syn på förberedelsearbetet. Ifolkpartimotionen nämns några frågor som vi från vårt håU finner särskUtangeläget att de förs upp på dagordningen vid konferensen. Låt mig nämna våraförslag om skärpta konventioner och internationeUt samordnad lagstiftning föratt komma tUl rätta med förorening av havet men också den tUltagande exploateringen av havetsnaturresurser. Vi upprepar våra vid tidigare riksdagar väckta förslag om ettglobalt nät av mätstationer för mUjöfaktorer och nödvändigheten av eninternationell mUjödatabank. Det är gamla krav frän vårt håll. I motionen framhävs vikten av att vi får en internationellkonvention som förbjuder SST-plan att flyga med överljudsfart över land ochöver starkt trafikerade havsområden. Slutligen framläggs synpunkter pä hur enintemationeU miljövård bör organiseras.