prot · FU0953 · 1971-12-31 00:00:00 — Men det var del slora beviset för att den statligaföretagsamheten och näringspolitiken hade misslyckats, skämtar han om. Och såkom det en människa som växt upp i den bygden, som lever i bygden, som kännermänniskorna, och säger all här blev över 1 000 människor arbetslösa när varvellades ned. stod inför en katastrof därför alt den privalaföretagsamheten hade sviktal. Jag skall inte anklaga den för det jag barakonstaterar del. In kom samhället med sina instrument, och är Oskarshamnen stad som lever och som har sysselsättning. Dessa mänga insatser mäsle delvis vara improviserade; vikan inte hälla pä och planera privala förelags nedläggning långl i förväg, herrEricsson, Vi kan inte göra upp planer för för den dag när Facitskulle klappa ihop. Del kan vi inte göra, utan det uppslår alltid situationer. Bland alla de inslrumenl man använde i var detelt som misslyckades, nämligen parkeringshissen. Älll del som gav liv äl Oskarshamnär del tyst om , men parkeringshissen blev det stora numret. Klarare kanpå sätt och vis distansen mellan den egendomliga verklighet, där lycks uppehålla sig, och den verkli el som representerarinle illustreras. Delta om de två senaste inläggen. Sedan vill jag göranågra kommenlarer. Del fanns enligl min mening en obehaglig, personlig ton iherr prestationer här i talarstolen. Krisler är ensådan ulomordentligt blygsam man att han inte gick in på del, och han gör inlereklam för sig själv. Men tUläl mig att säga all har varit enav de huvudansvariga för den näringspoUtik som under senare är tryggatsysselsättningen för tiotusentals människor. Det är en verklighet som vägeroändligt myckel tyngre än ganska ynkliga insinuationer.Det tycks också inse, eftersom han svävade på mälel närhan skulle slula sina personliga anfall. När jaglyssnade på fanns - och del var del väsenlliga säviit jag kunde höra inle annat än möjligen i en bisats orden"sysselsättning", "arbelslöshel" och "trygghet iarbelel" med. Ändå är det ju helt omöjUgt att över huvud tagel diskuteraden statliga och den samhälleliga näringspolitiken utan att ulgä frän desskärna, nämligen kravet på full sysselsättning. Del är därför vi satte i gängden. Egentligen är detta ett återfall i ett gammaldags tänkande och i en gammaldebatt, som högern, eller vad den har hetat, alltid har fört. På 1930-lalet, när och andra talade omsysselsättning, vad var då motargumenten? Ja, man sade att det var synd om dearbetslösa, men man återkom ständigt tUl att del var missbruk medskattebetalarnas medel att ha beredskapsarbelen i gång. Man talade om statligamaktövergrepp och om byråkrater som log makten. Det var argumenten molkrispolitiken. Man kunde tydligen aldrig känslomässigt eller intellektuelltfatta all det var kraven på sysselsättning som drev fram krispolitiken,jordbruksuppgörelsen och vad det nu var som lyfte oss ur krisen på 1930-talel. Del är den problematik som har följt oss med den modernaarbelsmarknadspolitiken och med den nya näringspolitiken. Vi drar oss inteför att sätta in samhällets resurser, om del är nödvändigt för att räddasysselsättningen. Vi drar oss inte för att använda den statliga företagsamhetensom elt viktigt led i denna näringspolitik och vi är aldrig rädda för att tastrid när del gäller människornas grundläggande trygghetsbehov. Där åberoparjag direkt vad Ernsl Wigforss sade på 1930-lalet, Del gäller än . sade att han tyckte att det varprincipiellt fel med statlig företagsamhet - man kunde möjligen kosta på sigett och annal syndafall, ty han vågade ju inle angripa och det är etl återfall i den gamla dogmatiken. Man ser inle pä den konkretauppgift som måste lösas, utan man ser utifrån sin dogm att det gäller allförhindra alt samhället får elt inflytande, att slalen fär agera. Del varprecis samma argumenlaiion som användes för länge sedan, och det var sammaargumentation i tjänstepensionsfrågan, när det gällde arbetsmarknadspolitikenoch när del gällde Investeringsbanken - samma benhärda dogmatik, att slalenskall hällas borla. Jag lycker alt gick längre i sinargumentation än högerns talare gjort pä senare tid. Det var någol av verkliglmörkblått 1920-tal över hans argumentation. hade det kanske inle så lält. Han har självsagt; Liberal är all vara kluven. Jag har aldrig så slarkl upplevt riktigheteni denna självkaraktärislik som . Myckel av del som sade varklokl, omdömesgillt och positivt. Visst skaU vi ha stallig företagsamhet. Visslär del nödvändigt med trygghet och sysselsättning. Del var alldeles utmärkt.Men rätt som det var ändrade han sig - näslan mitt i en mening och hoppade påWickman och staten. Det var som om han ä ena sidan lalade om det sociala ochliberala, ansvarskännande och trygghetsskapande , som ibland vUlsäga att del ligger vänster om socialdemokraterna, å andra sidan helatiden måste tänka på all man konkurrerar med moderalerna och därför måsteskälla på staten i lillräckliga portioner för alt inle tappa kontakten äthöger. Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den StatUgaföretagsamheten den 30 rnars 1971 Ang. erfarenheterna avförsöken att vidga den statligaföretagsamheten Och del är inte bara en partitaktisk ulan även enideologisk kluvenhet. Det är synd om , sade hen , när hanverkligen morskade upp sig på slutlampen. Jag skall inle säga att del är syndom , ulan jag skall säga alt del är synd om folkpartister, somtydligen i alla politiska frågor mäste gardera med kryss, därför all man har säoerhörl svårl att inta en enkel och rak polilisk sländpunkl. Vi har hafl litterära utbrott här , det ena efter delandra. T. o. m. i salle i gång en skanderande dräpa,som var så hiskeligl lång att jag Irodde alt han aldrig skulle komma tiU facil.Men andra tävlade. tyckte att citerade en gammal poet,när han citerade . Ja, var samlida inte bara medBirger ulan också med och för den delen ocksä med den omicke poet sä dock skribent somjag nu skall citera, nämligen Arlhur . Hanskrev i Arbelel den 25/9 1919 följande ord om liberalismen: "De socialaföreteelserna ha icke ställts i klar idébelysning. Liberalism har drivit enpolitik 'frän fall till fall' i dessa stycken. Mestadels har det blivit ettförsök att hålla den gyllene medelvägen mellan högerns och våra ståndpunkter.På detla säll har liberaUsmens politik kommit att bestämmas icke av en ledandeoch sammanhållande idé, ulan av flygelparliernas intagna positioner. Det behöver ju knappast påpekas att denna hållning i självaverket blivii liktydig med hållningslöshet. Ett politiskt parti med anspråk påalt representera framslegslanken kan hell enkelt inte leva ulan idén om ensocial utveckling och utan alt i denna ulvecklingsidé äga en måttstock förbedömande av den sociala verklighelen. Vär liberalism synes emellerlid sakna ensädan idé. Den vegeterar som ell slags medelproporlionalism meUan socialistiskaoch konservativa krav. Men just därför förtorkar den andligen. Att alllid laposition efler anvisning frän andra utan att ha en egen idé, som oberoende avandras sländpunkler utifrån sig själv anger en norm för handlandet, leder ilängden till utarmning." Del kanske är hårda ord, men de skildrar ju sä mycket avfolkpartiets grundläggande problematik som vi levat med. Här hade att la avstånd från dessa högerkrav, mera konservativa än på myckellänge. Del finns också en positiv radikal tradilion i som han hadekunnai la upp, och om man plockar lillräckligl länge i anförandehillar man sådana inslag. Är man vänlig och titlar pä del och glömmerresten, sä kanske man kan komma till ell bra resultat. Men sä fanns delsländigl andra inslag där bara var elt eko av ,där han försökte nästan överträffa denne i hårda fräna omdömen. En sädan linjeblir omöjlig. Sysselsättningen är vårt fundamentala krav, och del finnssäkert också i liberalismen en ärlig vilja all skapa sysselsänning. Men del ärdelta grundläggande ideologiska och partipolitiska dilemma som leder lill entvehågsenhet i de aktuella situationerna. Det är det som är ert elände. Så vardel inte bara i krispolitiken. Sä var det under hela ATP-striden, där manersalle en rak och enkel linje med ell myller av för den slora allmänhelen hellobegripliga pensionsförslag. Så var del i arbeismarknadspoliiiken där man helaliden skulle varna för alt lämna staten för myckel makt, men harman fått ge sig. Så var det beträffande den statliga invesleringsbankendär ni valde medelvägen alt till slut gå med på den. Å ena sidan skildrade niden som en hemsk socialism, å andra sidan tyckte ni att det kanske var litetklokhet i tanken och därför gick ni med på en provbank . Det är precis likadant i delta faU, Ä ena sidan anser manall man mäste göra något äl näringspolitiken, och å andra sidan frågar man sig;Vad skall man göra? Men politik är ju ell vissl mått av handlingskraft, avvilja all la risker och att dä också bära misslyckanden och besvikelser. Om vi gåll in i och sagl oss: Tänk om vi får lovall permittera 40 man från snickerier, då vågar vi inte göra nägol,så hade det inte blivit någonting i . Om vi gått in i Oskarhamn och sagtoss: Tänk om parkeringshissen misslyckas, dä vägar vi inle dra på den storaapparaten, så hade vi stått där kluvna och tvehägsna. Vissl har del förekommitmisslyckanden, fel och brister, men det har varil ett led i en handlingskraftigpolitik, och då får man ta sådana smällar. Alternativet är alt ingenting blirav. i Göleborg sade också att 1968 var delbesvärligt i samhället; då lade många företag ned driften och då uppstod en vagkänsla hos allmänheten att nu kanske slalen skulle överta alltsammans. Och detvann alllsä socialdemokraterna på. Hur kan man feltolka en situation pä delsättet? Vissl fanns det en känsla av otrygghet, men inte svarade vi med attsäga alt staten skulle överta alltsammans vi sade all slalen mäste föra enaktiv näringspolitik med bl. a. slalliga förelag. Om del hade varit sä vikliglför oss att få slalliga företag är det ju hell oförklarligt att den statligasektorn bara har av industriföretagen. är situationen en annan, säger iGöteborg, Vad har dä hänl ? Finns det inte längre någon känsla avotrygghet? har ju situationen i hela rullats upp, som herrHögström lalade om. har hela Oskarshamnssituationen rullats upp, somherr Rosqvist talade om. har hela YFA rullats upp, som ni aldrigtalar om. 900 människor blev fristäUda och aktieägarna fick 25 procents ökadutdelning. Skulle vi då ha resonerat som sä: Nej, här är skattebetalarnas medeli fara, här kan vi inte sälla in samhällels resurser. Tvehägsna skulle vikanske ha sagt; Tänk om det blir maklkoncentration, centralbyråkrati! I ställetgrep vi in och situationen börjar klarna i ; nu tillgriper vi ocksäåtgärden all förlägga statliga verk dil för att skapa en industriell bas. , som kommer från , lalar om dennavaga känsla som skulle vara borla. Jag var nere i för en veckasedan. Men jag träffade kanske andra människor än gör. Det varingen vag känsla de gav uttryck ät det var en djup oro hos 9 000 familjer.Vad skulle hända med dem? Och denna oro hade en fästpunkt: man satte sittförtroende UU alt samhället skulle gripa in i den ena eller andra formen förall rädda situationen. Del är också vad samhället har gjort. Vi är inga dogmatiker. Vi kunde ha sagt: staten skallöverta det här. Del fanns ingel skäl för del - speciellt inle när man lyckadesfä. kontakt med en privat intressent som kunde skapa sysselsättning. Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den statligaföretagsamheten Ang. erfarenhetema avförsöken att vidga den statligaföretagsamheten satsat iförsia omgången i län och slällt garanii för 75 miljonerkronor. Del är ganska myckel av skaltebelalarnas pengar, men del var det värtför all rädda sysselsättningen för 9 000 familjer och för allaunderleverantörer och deras familjer samt för alt skapa trygghet. Jag är ytterst osäker om huruvida denna myckel skickliglgenomförda rekonstruktion skulle ha lyckals om vi inle hadebyggt upp den näringspolitiska apparaten, om vi inle hade skaffat sakkunnigaskickliga tjänstemän i industridepartementet under ledning,som snabbi kunde göra en bedömning och lämna underlag för kommissionens arbete.Nu är situationen uppklarad, fär man hoppas. Det är den verkligheten som människorna upplever. Del ärinte formen eller ägandel som är del väsentliga; i detla fall är det 9 000människors sociala verklighet som är vår drivkraft. Dä måste vi ocksä skapa ettmaskineri som gör det möjligt för oss att angripa ett sådanl problem. Det finns myckel att diskutera när det gäUer statligaförelag. Del har begåtts misstag och vi har drabbats av besvikelser, men sådanamisstag får rättas till. Vi kommer förmodligen att göra misslag och drabbas avbesvikelser också, om vi inte skall släppa mälsätiningen allverkligen gripa in när människors sysselsättning är hotad. Där får vi alltsåvälja. Och att frågorna diskuteras i är ingenling märkvärdigt. som gör mig besviken är all myckel i debattinläggen framför allt i herrBurenstam men ocksä i varannan mening i var ett äterfaU ien gammaldags dogmatik med samhället som individens fiende och slaten som etlhol mot ekonomin. Det är en gammaldags syn. Vi kommer alt få användning för en aktiv näringspolilikunder hela del i många avseenden svära 1970-lal som föreslär. Den skall vidriva aklivi i samarbele med privala intressenter, därför alt för den lillanationen är problemen sä stora alt vi mäsle försöka samla kraflerna och lösadem i samverkan, utan dogmatik i fråga om ägandeformer och sådant men med enslor beslutsamhet när del gäller del cenirala; att värna människors trygghet iarbetet. HenBURENSTAM () kort genmäle: berättade att jag befinner miglångt ifrän den sociala verkligheten. Ja, , Ni som har besöktSlekenjokk och ytlral Er om den strejk som sedan utbröt i , Er mäsle denanklagelsen kunna riktas mol i lika hög grad som mot mig. Slekenjokk speladeför övrigl i mitt anförande en myckel slörre roll än den parkeringshiss som Nitydligen tror att jag stod här och talade om. Jag nämnde denenbart i förbigående. Lät mig också säga all jag inte har boll i , menjag har bott i sju är pä , ganska nära och för övrigt ganskanära . Och jag har den erfarenheten att människor överallt, var de änbor, har den uppfattningen att det är en stabilare grund för trygghet ochsysselsättning om de företag som man startar icke startas pä så lösa bolinersom här tycks ha skett. ocksä ha fått för sig att den här debatten gäller arbetsmarknadspolitiköver huvud tagel, alla möjliga olika former av ekonomisk politik. Det gör deninte. Den gäller vilka principiella erfarenheier som industriminislern hardragil av elt antal ärs statlig företagsamhet. Det är vad debaiten gäller. Jag har talat om sysselsättning och trygghet också, herrPalme, i mina olika inlägg, och jag har gjort det konstaterandet att del inteär sä enkelt som del ibland framställs - t. ex. av att bara föratt staten ingriper blir det inga problem. Det är ju svårigheter för er också.Det finns förklaringar, som det alllid gör, men ni har dock - del är även herrWickman med på - minskat antalet anslällda i de statUga företagen med 10 000man . Visst inser jag att del finns förklaringar, men deltavisar ändå att man möler svårigheter och att del icke är så lätt att vifta borldem och säga alt staten löser alla problem. Sedan, , gjorde Ni några uttalanden om att jagbefann mig längre lillbaka i mörksens lidevarv än någon annan som Ni hadedebatterat med på . Jag tillhörde 1920-talel, om jag kommer ihäg rätt. Denreflexion jag gjorde var den här: Varför sade Ni inte, för att debattinläggetskulle verka ännu bättre, att jag var ? Det var ungefär det slaget avlikgUtighet som präglade Er kommentar. Ang. erfarenheterna avförsöken att vidga den statligaföretagsamheten i (fp) kort genmäle: I den egendomliga karikatyr som statsministernhär målade av liberalismen fanns ocksä några ord om det jag hade yttrat. Jagskulle ha sagt att 1968 fanns det en vag känsla av oro och all den nu skullevara borla. Del är en grov förvrängning, herr statsminister. Jag sade att 1968, när det pågick en omstrukturering ochmånga privata företag permillerade folk eller lades ned, fanns det en vagkänsla av all om staten griper in sä kan den kanske garaniera sysselsättningen. Men sedan sade jag att den slutsats som vi bör dra inle ärden att stallig företagsamhet automatiskt garanterar sysselsättning. Vi harsett exempel pä slalliga företag som har misslyckats och därför bör manmotivera statlig företagsamhet i varje särskilt fall. Sä nämner statsministern och säger att det talar vialdrig om. Jag vUl i all blygsamhet erinra om alt jag kanske var den förstepolitiker som gjorde ett offentligt uttalande mol del sätt på vUket YFA sköttesvid det tUlfäUet, Statsministern talar sedan omförhållandena i , Jag skall nu inle gå in på den lösning som man därlycks ha kommii fram till, för jag känner inle lill den. Men så mycket kan jagväl ändå säga, all här har vi ell exempel där man med slalens medverkan och denprivala företagsamhetens insatser kan skapa förutsättningar för en framlidaverksamhet pä Gölaverken, Och när del gäller slalliga insatser för attgarantera att varvsindustrin skall få fortleva i Göleborg tror jag indusiriministernhar minne av alt den saken har han och jag diskuieral för knappt etl år sedan iriksdagen. Till i Göleborg vUl jag sägaalt del här med är ett ulmärkl exempel pä god biandekonomisk Ang. erfarenheterna avförsöken att vidga den statligaföretagsamheten samverkanför att lösa elt svårt sysselsättningsproblem. Men i ordel biandekonomiskligger alt utan den aktiva näringspoliliken hade del förmodligen inle blivitnågon lösning på Gölaverkens problem. Del är den lärdom man skall dra - inleden lärdom som ni drar när ni försöker måla socialiseringsspöket på väggen ochsäger att vi till varje pris skaU överta förelag. Inle viU vi göra del! Men del är också ett definitivt svar på alla angrepp somgär ul pä alt en aktiv näringspolilik inte behövs. Här är det tvärtomsamhällets aktiva insats och ett privat förelags medverkan som har räddatvarvel. klagade över all jag inle återfördehonom lill 1820. Jag ville ta en någorlunda exakt lidsangivelse varför skullejag inle göra del? Är 1920 passar bättre, för litet hade högern då rört sigfrån . Sedan lar han upp som etl slags motargument - förall jag skulle befinna mig längl frän den sociala verklighelen. Jag kännerförhållandena ganska bra i och i andra glesbygder. Del gäller här ellav de slora samhäUsproblemen. Vad jag sade när den här hungerstrejken varaktuell var alt detla ärende är under prövning, och vi kan inle låla sådanaärenden avgöras av om en hungerslrejk kommer lill eller inte. Vi måste sommedlemmar av denna riksdag hålla på den representativa demokralin. Del intressanta var, när jag bara för etl par dagar sedanIräffade människor från , alt de hade full förståelse för dennasynpunki, all de respekterade den fullkomligt och insåg att jag inte kunde hasvarat dem på något annat sätt. Vad har tidigare brytt sig om ? Vad harni för förankring bland de människor som lever där uppe i den jämtländskaglesbygden? Hur många entusiastiska moderater tror ni där finns? Har nien skalteutjämning som ligger per invånare där? Hur är delmed lokaliseringsinsatserna, som ni motarbetade när vi började med dem? Hur ärdet med de arbetsmarknadspoliliska insatser som har givit liv ät den där bynsedan länge men som ni har motarbetat intensivt? Inte har ni brytt er om dem som bor där åtminstone hardel inte framgått av de förslag som ni lagl i . Då var dessa människorointressanta, men om det uppkommer en sädan här siiualion blir Blåsjönintressanl för moderalerna. Jag har suttit här i och hört hur flera av er ifinansdebatlen ömmade för , bUr intressant - jag mäste säga detrent ut förlandets reaktionärer först dä dessa fatliga människors svåra situation kan användas för etl angrepp på den samhälleliga näringspoliliken. Del är en ynkedom, . Och jag trorinte all Ni kan leta upp en människa i som säger all detta hardefinitivt övertygat honom om alt vår framtid ligger i en moderat poliiik ilandel. Men sedan var del ju ganska realisliskt som lill sisl sade, nämligen att han bara velat påvisa att det är inle sålätt det här - detär svårl med slalliga förelag, Vissl är det det! Men han sade lidigare att vi inbillar oss att när det gäller företagsamhet kan man skära guld medtäljkniv; det är så lönsamt. Hur kan tro all vi ett ögonblicklever under en sädan illusion efler alla dessa ordentligt kapsejsade privataförelag som arbetsmarknadsmyndigheter, länsmyndigheter, industridepartement ochStatsförelag har fåll ta lag i för alt rädda sysselsättningen? Jag anklagarinle alla de här privala företagen långl därifrån ly det är svåra problemoch strukturförändringar och allt annat. Men den bild vi har fält avföretagsamheten är ju den, alt när företag råkar i allvarliga svårigheter, dä -men försl dä - är t. o. m. slaten bra alt ha. Nägra iUusioner om att det skuUegå lätt och galant med statlig företagsamhet, det har vi aldrig hafl. Och allra sisl: Jag har en gång sagt att vår värstamplständare är verkligheten, därför att vardagsproblemen är svåra när de skalllösas. har jag läsl i bladen att moderalerna åker omkring pä sina möten ochi sin agitation säger och jag har även hört det i kammaren att jag skulleha utnämnt verkligheten till fiende, och del skulle vara sä hemskt. Men del ärju bara mycket realistiskt. Vi kan ha förväntningar, vi kan sätta upp mäl ipraktiken blir problemen alllid utomordentligt svåra att lösa. Det gäller aUverksamhet, del gäller i hög grad den statliga näringspolitiken och denstatliga företagsamhelen. Men vi fär inte låla dessa ofrånkomliga svårighelerförsvaga vare sig viljeinriktning eUer handlingskraft. Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den StatUgaföretagsamheten Hen () kort genmäle: Jag är överlygad om all slatsministern vid delhär laget har fullständigt klarl för sig att det är svårt att driva företag.Men vi mäsle ju hitta nägon förklaring tUl att man sätter i gäng en rad förelagpä mycket lösa grunder, och dä trodde jag alt det möjUgen berodde pä att ni harläst en del utläggningar om att företagsamhet mest består i att skära guld medtäljkniv. Sedan frågade hur många moderala entusiasterdel finns i . Jag vet inte del. Men även om där inte finns en enda, såär inte det utslagsgivande för min bedömning av vad som händer, ! Jagnämnde i debatten med Er därför att Ni gjorde den anklagelsen att jagvar avlägsen från den sociala verklighelen. Då fann jag anledning påpeka för Eratt det finns en social verklighet som Ni hafl en viss del i all framkaUa ochsom, oavsett om det finns moderater där eUer inte, är djupt beklaglig. Det är inte nägon ynkedom att sägadelta, fru lalman, del är etl utiryck för medmänsklighet som jag kände och somjag fortfarande känner. Om del var denna varma medmänsklighet sompräglade ord när del gällde , så är den enklafrägan; Varför har denna medmänsklighet aldrig lidigare kommii till ullrycksärskUt starkt, när vi har drivit olika förslag, t. ex. arbetsmarknadspoUtiken,lokaliseringspolitiken och beredskapsarbetena, för att bereda medborgarna ennågorlunda människovärdig tUlvaro i landets glesbygdsområden? Ang. erfarenheterna avförsöken att vidga den statligaföretagsamheten Jag känner lill dessa problem mycket bra, och därför kanjag helt förstå den situation som människorna i upplevde, även om detfinns andra som har del ännu svårare än de. Och det enda jag därför i allblygsamhet har försöki göra är att slå vakl om de former för beslul som vi idemokratisk ordning har kommit överens om i den svenska demokratin. Hen (): När en debatt lider mot sitt slut är delalltid intressant att märka hur en tränad debattör som statsminister alt agera. Om han har kommit till den uppfattningen all debatien isakfrågorna kan föras framgängsrikt, så brukar han i regel fortsätta med enargumentation kring de ämnen som debaiten har gällt. Men när han som i dagkonstaterar att debatien i en lång rad sakfrågor är förlorad, väljer hansagoberätlarens stil. Och jag vill lyckönska socialdemokratin till alt åter hafält en lysande sagoberättare,