prot · FU0910 · 1971-12-31 00:00:00 — Eller styrsman av tillfälligheternas spel ungefär som när man syr ett lapptäcke, läggerlapp tUl lapp ungefär som det faller sig? Om en sädan här svärdefinierbar målsättning pä ett annatområde yttrade en gång en engelsk politiker följande på frågan vart mansyftade; "We don't know where we are going! We only know we are goingthere very fast." Eller översatt: Vi har inte riktigt klart för oss vartvi är på väg. Vi bara vet att vi är pä väg dit med en rasande fart. Det skulle man kanske också kunna säga om målsättrungenför det statliga företagandet, i varje fall när man inte känner att man vet omden. Jag skulle kunna beskärma mig länge och mycket om den otUlfredsstäl-lelseman känner över det här, som dock gäller mycket pengar och så många människorsvälfärd är det dock en kvarts miljon människor som arbetar i statligaföretag och i statliga affärsdrivande verk, om jag inte är fel underrättad. När vi nu står inför ett konjunkturläge som är synnerligenovisst och när vi tagit pä oss sä stora engagemang frånstatlig sida, antingen som delägare eUer som helägare, finns det anledning attlåta mera få bli en konsolideringsperiod, där man framför aUtlägger tyngdpunkten pä att försöka klara vad man gett sig in pä, organisera detman har skaffat och framför aUt använda tUl att verkligen lägga framen långtidsplan för statlig företagsamhet, inte bara för utan för detsvenska folket. Egentligen skulle man vUja utfärda ett stopp för anskaffande avytterligare företag, i varje fall inom sädana sektorer där lustan och ickenödvändigheten gör staten tiU företagare, intUl dess att man visat upp envettig plan för statliga företag, hur de skaU drivas och i vUka former de skalldrivas, inom vUka sektorer man skallfinnas och var man skall expandera. Ätt industridepartementet inte bara har utan ocksä ifortsättningen lär få händerna fulla med problem som måste lösas visar välockså de uppgifter som presenterades från Förenade fabriksverken ochsom visar pä att tUlgängsvärderingen tidigare varit otiUfredsstäUande och uppenbarligen har en uppvärdering som är ungefär 30 miljoner för stor. Redan i propositionen satte departementschefen i sinanalys över Förenade fabriksverken fingret pä vissa ömma punkter. Jag skaU baracitera ett uttalande som i propositionen görs av departementschefen. HanframhäUer följande: "Som framgår av vad jag anfört har fabriksverken underde haft att brottas med stora svårigheter på grund avöverkapacitet inom vissa områden på den militära tUlverkningssidan. Den ökadesatsningen på civUa produkter har inte kunnat ge tUlräcklig kompensation. produktgrupper och produktionsenheter är fortfarande olönsamma trots ettintensivt rationaliseringsarbete. kan förväntas innebäralönsamhetsproblem för fabriksverken." Vidare dyker nu också riksrevisorernas rapport upp somtyder på att redovisrungen av tUlgängar, som jag tidigare nämnde, pekar på en30 för hög värdering. Detta ger anledning tUl följandereflexioner och frågor. Det verkar som om redovisningssystemet i detta fall ickeär tUlfredsstäUande utformat, eftersom tUlgängsvärderingen mäste ha skettkontinuerligt under en del år och plötsligt har upptäckts. Under sådanaomständigheter är det ju närmast omöjligt att bedöma lönsamheten. Dettaunderstryker i så fall ytterligare vad jag i en motion föregående år framhöll,nämligen att allt som kan drivas i aktiebolagsform också bör drivas iaktiebolagsform, eftersom det då finns en aktiebolagslag som föreskriver hurman skall värdera och hur man skall bete sig. Departementschefen har föreslagit att över 40 miljonerkronor investeras i byggnader och utrustning för /72. Hadedet inte varit riktigare mot bakgrunden av den analys som departementschefensjälv gjort och mot bakgrunden av vad som kommit fram genom riksrevisorerna,att han i stället låtit föranstalta om en förutsättningslös utredning för attgå igenom fabriksverkens ekonomi, organisation, straktur och långtidsplanering,allt baserat på revisorernas rapport? Jag viU ställa följande fråga; att komma med ett tiUäggsäskande på det belopp som motsvarar denkonstaterade övervärderingen av tUlgångarna, eller kommer man att fortsättasom om ingenting hade hänt i förhoppning att framtida vinster skaU kunna fyUaut denna svacka, och hålla på att peta i organisationen? Även om jag i mitt anförande dragit upp någraspeciella konkreta problem och frågeställningar som den statligaföretagsamheten står inför och som utan tvekan kommer att belastaindustridepartementet, särskilt när konjunkturerna är matta, har det varit minavsikt att med dessa konkreta fall ge exempel på att många företeelser hoparsig som fordrar administrativ kraft och administrativ kapacitet för att kunnafå en långsiktig lösning. Av detta skäl anser jag, att man bör ägna den närmaste framtiden åt att i första hand konsolidera denstatliga företagsamheten och ge expanderandet en andrahandsprioritet. Detta närlustan och icke nödvändigheten får oss att träda in som företagare - jag vetatt det finns mänga fall där man varit tvungen att träda till. Vi står ocksä inför ett ovisstkonjunkturläge, dvs. arten av konjunkturläget är inte oviss men väl graden, ochdetta markerar ytterUgare att försiktighet med vidare engagemang är attrekommendera, när den politiska lustan och inte nödvändigheten vUl göra statentUl företagare. TUl sist, fru talman, vUl jag framhåUa och det gäUer hären helt annan fråga att det enligt pressen skulle vara klart förreklamstart i TV 1973. Detta sägs bero pä att satellitutvecklingen ochkassettekniken skulle göra det omöjUgt att förhindra en sädan start.Finansministern har också signalerat att underskottet på och skulle täckas av skattemedel. Han har i stäUet rekommenderatrationaliseringsåtgärder. Är det möjligt att fä en kommentar tUl detta? HerrMAGNUSSON i (m); Denna debatt har pågätt i snart tvä dagaroch vi har inte hunnit längt pä talarlistan. Jag skall därför söka koncentreramig och tala sä kortfattat som möjligt. Det är dock nägra synpunkter som jag finner anledning attdra fram, först beträffande stmkturförändringen, vilket ju är det modernanamnet pä dagens företagsnedläggelser. De fortsätter tyvärr med oförminskadfart. Det är hela branscher och inte bara enskilda företag som inte orkarmed det kostnadsläge som den nuvarande politiken har fört oss fram tUl. Följdenhar blivit att många människor drabbats av arbetslöshetens tragedi. Inte sällanvisar det sig att den restpost som blir över är äldre människor eUer sådana somi någon män är handikappade. Den näringsgren eller det företag som tvingats tUlnedläggelse har kunnat använda denna typ av arbetskraft, men det är inte likasäkert att de andra företag som står till förfogande har möjlighet att användasådan arbetskraft. Inte sällan är det vid sidan om det höga kostnadsläget vårkreditpolitik som har burit huvudansvaret för företagsnedläggelser. sägerman från regeringssidan att Investeringsbanken har visat sin styrka. Vad är detdå för märkvärdigheter som den har gjort? Skattebetalarna har stäUt en mUjardkronor tUl bankens förfogande. Det normala bankväsendet har förbjudits att påtraditionellt sätt låna ut pengar tiU företagsamheten. Bostadspolitiken och denoffentliga sektorn har måst ges företräde. De statliga företagens initiativ haringalunda fått de stora verkningar som man frän regeringssidan viU göragällande. i har ganska ingäende uppehållit detta spörsmål. Jag skaU därför inte ta upp tid med det. Men jag tror har anledning att slå fast att det är tack vare det enskilda näringslivetsgamla inneboende styrka som vi har klarat oss sä pass hyggligt som vi hargjort. säger man frän regeringssidan, att man är beredd attöka på krediterna tUl nyinvesteringar ute i industrin. Detta är gott och väl.Men den första åtgärden borde kanske ha varit att tiU industrin återställa den checkräkningskredit, som för snart ett är sedan bantadesner. Det är nämligen på det sättet att en stor del av den svenskaföretagsamheten, speciellt de små och medelstora företagen, lider mycket storbrist pä rörelsekapital. Det är icke sällan denna brist på rörelsekapital somgör att det blir nödvändigt att lägga ned företag. har det framstått allt tydligare att vårahöga skatter allvarligt har bidragit till att höja vårt kostnadsläge och därmedfördyra vår produktion av varor och tjänster. Tydligen fanns det en hel delmänniskor här i landet som hade förhoppningar om att det nya året skulleinnebära skattesänkningar. I varje fall har man försökt sprida denuppfattningen att det skulle bli verkningsfulla sänkningar av den direktaskatten. Besvikelsen torde emellertid bli stor hos mänga, särskilt familjernaoch över huvud taget helårsarbetare. Det är många omständigheter som påverkarskatteuttaget. Den rent allmänna höjningen av totalskatteuttaget är dock denstora boven i dramat. Ett studium av den framlagda statsverkspropositionen handen att statens inkomster av den direkta skatten är storaoch i pengar räknat större . Detta visar att vi hade rätt i vär bedömning inom moderatasamlingspartiet att det inte skulle bli nägon skattesänkning och knappastheller något som kan betecknas som omfördelning mellan direkt och indirektskatt. Det nuvarande systemet innebär att vi kommer att ha lika högadirekta skatter inte bara i kronor räknat utan även i procent av inkomsten.Dessutom får vi behälla den 50-procentiga höjningen av mervärdeskatten. Men detär inte bara dessa skattehöjningar som den enskilda människan drabbas av.Därtill komnier den lOO-pro-centiga höjningen av arbetsgivaravgiften, som haftallvarliga verkningar för såväl sysselsättningen som vårt höga kostnadsläge,vidare höjningar av fordonsskatterna, av skatten på motorbränsle, av egnahems-och vUlabeskattningen m. m. Många sådana saker har inverkat pä den enskUdamänniskans beskattning. Detta i kombination med en inflalionistisk utveckUngmedför att det nya skattesystemet får allvarliga verkningar. Vi varnade fördetta, men man ville inte höra på oss utan avslog vår motion under föregåendeår. En ytterligare bidragande faktor i samband medskattehöjningarna är de höjda kommunalskatterna, som är avdragsgUlavid den statUga beskattningen. Man anser ju numera att det belopp som denskattskyldige har betalt i kommunalskatt alltjämt finns kvar och därför skallvara beskattningsbart i taxeringen tUl statlig skatt. Denna konstruktion medföratt varje höjning av kommunalskatten ytterligare förorsakar en direkt stegringav marginalskatten. Mot bakgrunden av att den genomsnittliga höjningen blir såstor som I ;60 förstår vi att detta får aUvarliga efterverkningar för denenskilde skattebetalaren, som kommer att få betala mera skatt än om han hadebott i en kommun, där skatten är lägre eller där höjningarna inte varit såstora. För de enskUda familjerna kan inflationen, bortfall avbostadsrabatter och höjda daghemsavgifter fä mycket allvarliga verkningar. Jaghar tagit mig friheten att beräkna utfallet i ett sådant exempel. Om enfamUj i med två barn, som vistas pä daghem, har en och en hyra av . fär en höjning av sin månatUgainkomst med . bUr effekten härav en försämring med . per månad.Vederbörande fär nämligen i skatt betala . på denna hundralapp,daghemsavgiften höjs med . och bostadsrabatterna minskar med . Hanssamlade utgifter i form av skatter och genom minskade sociala rabatter ökaralltså med . Detta innebär en försämring på . Till dettakommer de prishöjningar som har inträffat . Det är ganska uppenbart att vi intei längden kan gå vidare på detta sätt. Det är nödvändigt att vi allvarligt tarupp hela frågan om beskattningspolitiken under denna riksdag. Det är en av defrågor som allvarligt mäste diskuteras framöver. HerrSJÖNELL (c); Den årliga presentationen avstatsverkspropositionen brukar utlösa diverse ackord på de politisktengagerades känsloklaviatur. Härvid kan den övriga delen av befolkningen medstörre eller mindre lyhördhet för detta slags sinnesyttringar inregistrera bådesövande harmonier och skärande disharmonier, beroende på vUken politiskmeningsriktning som anslår ackorden. rubriceras budgeten av regeringen somkärv och saklig vad som menas med att en budget är saklig - och de förbudgeten närmast ansvariga ekonomerna i med poUtikern herrSträng i spetsen anslår ett ackord som tonar ut i ett omisskännligt stolthetensvibrato. kan det vara klokt även för den av belåtenhetoch optimism mysande att för erinra sig ett gammaltklokt ord; Tysta ned stoltheten, som enligt Äiskylos är lyckans son men somäter upp sin far. Den nu framlagda budgeten är alltså kärv, varmed ihuvudsak menas att de offentliga utgifterna eller snarare utgiftsstegringarnakraftigt hålls tUlbaka och att även den privata konsumtionensutvecklingsmöjligheter starkt beskärs. Men allting är som bekant relativt. Vadsom i verkligheten har skett är att de statliga förvaltningsmyndigheterna isina petita krävt utgiftsstegringar på . Äv dessa harherr Sträng lyckats pruta cirka 5 mUjarder kronor, alltså nära 60 procent.Detta kallas för att producera en kärv budget. Det är emeUertid sannolikt att om myndigheterna i ställetäskat det dubbla och sedan efter en 60-procentigutgiftsnedpressning presenterat en budget med ökade utgifter på cirka 12miljarder kronor, skulle även en sådan budget ha betecknats som kärv. Detväsentliga konstaterande som kan göras är att den ökning av statsutgifterna med5 som ansträngningar tiU trots måste redovisasrepresenterar en faktisk tUlväxttakt av statsutgifterna pä ,vUket är ungefär samma siffra , då inte varit likarestrektiv. Slutsatsen är att så länge finansministern inte kommer pä någoteffektivt sätt att minska nyssnämnda som det synes automatiska tillväxttakt,förblir amputeringen av myndigheternas petita-krav ett otUlräckligt finanspolitisktvapen. Den andra huvudinriktningen av årets budget anses varastimulans ät näringslivet, speciellt då industrin. Denna inriktning ochmälsättning är i och för sig lovvärd och mäste hälsas med tUlfredsstäUelse.Frägan är bara om regeringen kommer att ha kraft nog och lämpliga instrumentatt förverkliga sina i detta stycke goda ambitioner. Vad som härvidlag främstskapar ovisshet och tvekan är den socialdemokratiska regeringens vacklandenäringspolitik eller snarare brist pä sådan politik. Visserligen talades det i samband medherr uppstigande mot höjderna mycket länge och mycket yvigt omsocialdemokratins revolutionerande näringspolitik. Denna skuUe dels på rekordtidkraftigt höja produktion och levnadsstandard, ja till och med samtidigtnedpressa prisnivån, dels ocksä beskära företagarnaprofitörernas inflytandetill förmån för konsumenterna. Men det liksom bidde inget. De stolta parollernaverkar avflagade, och av det imponerande berget blev en rätta. En del elakamänniskor kallar denna råtta för Investeringsbanken, vilket jag faktiskt tyckerär elakt. Investeringsbanken var ett riktigt initiativ, som rätt skött nogkommer att vara av betydelse för det svenska näringsUvet, i synnerhet om dessledning också upptäcker småföretagens verkUga betydelse för dettanäringsliv. Småföretagen inom handel, industri och servicenäringar sysselsättermajoriteten av näringslivets löntagare, och de mindre industriföretagen stårför cirka en tredjedel av vårt lands industriproduktion. Dessa faktaförefaller icke ha nått tiUräcklig spridning, att döma av InvesteringsbankenshittiUsvarande kreditgivning. Denna bank är aUtså ett positivt inslag, men den kannaturligtvis inte ensam vara och verka näringspolitik, möjligen representeraett näringspolitiskt program, men i så fall ett skäligen torftigt sådant. Vihar därför från sida krävt tillskapandet av ettkonkret och målimiktat näringspolitiskt program, vilket helst bör utformas isamförstånd mellan alla de demokratiska partierna. Senast vid fjolårets riksdagväckte vi i en partimotion om "skyndsamt tUlsättande av en parlamentariskarbetsgrupp för utarbetande av ett preciserat handlingsprogram för en aktivnäringspolitik". Motionen avslogs av socialdemokraterna, som även i dettastycke uppenbarligen anser sig vara sig själva nog. Men vi återkommer, och jagvUl med ett kort citat ur fjolårsmotionen sammanfatta grunden för vårt krav;"En aktiv näringspolitik i vär s. k. blandekonomi måste innefatta åtgärderpä olika områden av det politiska fältet. Nästan alla politiska områden är avbetydelse för våra möjligheter i näringsliv och arbete. Det väsentligaste måstevara att sammanväga detaljerna frän olika avsnitt tUl ett näringspolitiskthandlingsprogram. Sådana riktlinjer eUer handlingsprogram har från samhälletssida tidigare antagits för t. ex. lokaUseringspoli-tiken,arbetsmarknadspolitiken, jordbrukspolitiken och bostadspolitiken. Man kan konstatera,att det i fråga om näringspolitiken kanske är svårare men också angelägnare attåstadkomma ett enhetligt grepp från samhällets sida." Men, herr talman, låt mig nu övergå tiU regeringensaviserade åtgärder i syfte att stimulera näringsliv och företagsamhet.Politikens huvudriktning i denna del anges vara stimulans tiU näringsliv ochindustri i aUmänhet 6 protokoll 1971. och snarhöjning av vår exportvolym i synnerhet. De medel som föreslås komma tiUanvändning för uppnåendet av detta mäl är främst lättnader i den restriktivakreditpolitiken, import av kapital med möjligheter härav även för företagensjälva samt införandet av ett 10-procentigt investeringsavdrag på maskiner ochinventarier. Innan jag går in pä en granskning av de här anfördadelförslagen vUl jag, herr talman, något uppehåUa mig vid en principfråga. Närdet gäUer den helt nödvändiga stimulansen av industrins investeringar förefaUerdet som om huvudintresset lagts vid en snar höjning av exportvolymen. Detta ärutmärkt och oundgängligt för återstäUandet av samhäUsbalansen, men det ärutomordentligt farligt att i ett så här viktigt och avgörande sammanhang göradet goda tUl det bästas fiende. Det är lika farligt att förblanda för attcitera ur statsverkspropositionen - "expansiv industribransch", sådansom nu skall ges diverse förmåner i stimulerande riktning, med enbartexportindustri, som att inbUla sig att rationeUa företag är liktydigt medstorföretag. Jag vUl också understryka att det är lika angeläget att stödja ochstimulera de imporlkonkurrerande hemmaindustrierna som att göra samma sak förexportindustrin. Det är ofantligt mödosamt och kostsamt att öka exportvolymenmed , men det kan gå svindlande fort att få en 20-procentig sänkningav hemmaindustrins totalproduktion med ett importbehov av samma storlek.Hur fort vi kan hamna i detta läge framgår av det talande faktum att ca2 500 konkurser inregistrerades, motsvarande en ökning med 45procent. Det är sålunda, herr talman, utomordentUgt väsentligt attge våra hemmaindustrier sådana vUlkor att de kan räddas frän nedläggning ochhelst fä möjligheter att öka sin konkurrenskraft. Detta kan ske endast genomsänkta kostnader respektive dämpad stegringstakt i fråga om omkostnaderna. HerrSträng talar visserligen, såvitt jag kunnat finna på två ställen ifinansplanen, om den imporlkonkurrerande industrins vikt, men jag har pä detstarkaste velat understryka att det krävs en tvåfaldig satsning om underskotteti handelsbalansen skall kunna "vändas tUl ett kraftigt överskott", somdet står i finansplanen. Resurser måste framtagas för att erbjudas åt ochstärka såväl exportindustrin som hemmamarknadsindustrin. Den senare består till aUdeles övervägande del av mindreindustri, aUtså arbetsställen med mindre än 50 anställda. Regeringens huvudmedelför att i det uppkomna kritiska läget "säkra en gynnsam produktionsutvecklinginom industrin" anges i finansplanen som jag tidigare påpekat varahumanare kreditpolitik, kapitalimport samt ett 10-procentigt investeringsavdragpå maskiner och inventarier. För att behandla det sistnämnda först, är jag inteså säker på att ett sådant investeringsavdrag kommer att få deninvesteringsstimulerande effekt som inbillar sig. Den starkanedgången i investeringsverksamheten har inte uteslutande berott påkreditstoppet. Den beror ocksä på den vacklande och bristfälUga näringspoUtikfrån regeringens sida, som jag kommenterat och som skapat osäkerhet hosföretagarna om regeringens inställning till det enskUda näringslivet. Dettanäringsliv och särskUt den majoritet därav som drabbats av kreditstoppet hargenom detta stopp bUdligttalat fått en stjämsmäU meUan ögonen sä att det gått ned för räkning. När mansedan omtumlad reser sig upp och söker klara blicken faUer denna på den personsom utdelat smällen, , som belåtet mysande håUer fram en sveda- ochvärkkaramell, det 10-procentiga investeringsavdraget. Det är inte så troligt,att man så här aUdeles omgående känner sig manad att dansa efter dennes nyasignaler, i synnerhet som man inte vet om han har en ytterUgare karamell ellerett knogjärn i den hand han häller bakom ryggen. HärtUl kommer ytterligare ett par synpunkter. Det kan medskäl ifrågasättas om de företag som är så stabUa och lönsamma att de kangöra några nämnvärda investeringar bUr särskUt ivriga härtUl därför att deerbjuds ett 10-procentigt investeringsavdrag. Detta avdrag neutraliserar ieffekt ungefär momshöjningen, och man har ibland större skattemässiga avskrivningsmöjligheterpå maskiner och inventarier än man kan utnyttja. FinansieUt utrymme förindustrin är aUtid en bra sak för en finansrrunister att satsa på. Men finnsdet inte lämpliga objekt och lönsamhet på hjälper inte aldrig sästort utrymme. Och det är det som måste skapas. Det bör dock klart utsägas att det föreslagnainvesteringsavdraget är en positiv faktor, som i varje faU bör få en visspsykologisk effekt. Att denna effekt skulle nå ända upp tiU den optimistiskanivå dit uppräknat investeringarna är dock inte sannolikt. Härförkrävs andra, mera omedelbara och förtroendeskapande åtgärder. En annan åtgärd i syfte att påskynda ochunderlätta den industriella utbyggnad som föreslås av regeringen ärkapitaUmport. Vi har frän vårt håU med i spetsen flera gångerförordat detta, senast för ett drygt kvartal sedan, men blev avsocialdemokraterna vederbörligen avhånade som iUusionsmakare och oansvarigaopportunister. Men det heter ju att "när far super är det rätt", ochvi har givetvis ingenting emot att våra råd nu förverkligas. Jag vUl tUl detta endast framhålla tvenne ting. Ifinansplanen sägs, att även industriföretagen själva "bör beredasmöjlighet till en långfristig upplåning utomlands". Föratsättningen härföranges vara att företagen kan visa upp "preciserade och från bytesbalans-och valutasynpunkt angelägna investeringsplaner". Jag förutsätter att idetta något "luddiga" uttryckssätt inte ligger någon diskrimineringav hemmamarknadsindustrin. Som jag tidigare understrukit ter sig med enstakaundantag investeringsplaner som uppgörs av denna industrisektor Uka angelägnafrän bytesbalans- och valutasynpunkt som motsvarande planer som görs upp avexportsektorn. Jag förutsätter också, att med termen industriföretag i dettasammanhang avses såväl stora som små. Det är angeläget att kraftigt upprustaoch stärka vår mindre industri, som aUtid varit missgynnad bl. a. i fråga omlångfristigt kapital. Om sådant kapital kan uppbringas utomlands bör ävenmindre industriföretag enskilt eUer kollektivt, t. ex. genom sinaorganisationer, erbjudas tUlfälle att importera kapitalet i fräga. De av regeringen aviserade kreditlättnadema är välkomnainte minst som ett bevis på tUlnyktring hos de ledande socialdemokrater som tycksha trott att finanspolitik bara bör förekomma i nationalekonomiska läroböcker.Men för att återställa industrins och framför aUt den mindre industrins tro påatt det lönar sig att investera därför att det bör finnas en framtid även förenskilda företagare i värt land måste ett kraftigare medel, nämligen en snarräntesänkning, komma tUl stånd. Det är framför allt den alltför höga räntan somtrycker de på eget kapital så fattiga mindre företagen tUl marken och blir dendirekta orsaken tUl sä många konkurser. Räntenivån har sänkts i enrad med oss konkurrerande länder tUl vär nivå och under den, och vi bör ge ävenvär industri den kraftiga stimulans som sänkt ränta ger om vi menar allvar medtalet om att vår industri snabbt måste upprustas. Jag nämnde att våra mindre företag är fattiga pä egetkapital.