prot · FU098 · 1971-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för den 11 innevarande månad.§ 2 Meddelande ang. val Jag ber att fä meddela att val av ledamöter ochsuppleanter i lönedelegation, av ledamöter och suppleanter istyrelsen för samt av riksdagsledamöter som skaU äga attdelta i bolagsstämmor med kommer att ske vid morgondagenssammanträde. § 3 Föredrogs och hänvisades Kungl.Maj:ts propositioner nr 4 tUl civilutskottet och nr 7 till trafikutskottet. § 4 Föredrogs och hänvisades revisorers verksamhetsberättelse för år 1970tUl och lönedelegations redogörelse för dess verksamhetunder tUl . § 5 Föredrogs och hänvisades motionernanr 46 och 47 tUl , motionen nr 48 tUl inrikesutskottet,motionerna nr 49 och 50 till , motionen nr 51 tUlnäringsutskottet, motionen nr 52 tUl finansutskottet, motionerna nr 53 och 54till skatteutskottet, motionen nr 55 tUl justitieutskottet, motionerna nr 56-58tiU lagutskottet, motionerna nr 5962 tUl socialförsäkringsutskottet, motionennr 63 tUl socialutskottet, motionerna nr 64-68 tUl kulturutskottet, motionen nr69 tUl jordbruksutskottet, motionerna nr 70 och 71 till utbildningsutskottet,motionen nr 72 till socialutskottet, motionerna nr 73-75 tUl trafikutskottet,motionerna nr 7679 tUl jordbruksutskottet, motionerna nr 8082 tUlnäringsutskottet samt motionerna nr 83 och 84 tUl inrikesutskottet. § 6 Föredrogs och biföUs interpeUationsframstäUningarna nr21 och 22. Nr 8 § 7 Allmänpolitisk debatt 19 januari1971 Föredrogs i ett sammanhang Kungl.Maj:ts proposirioner nr 1 angåen- de statsverkets tUlstånd och behov under /72 samt nr 2 angåendeutgifter på tUläggsstat tiU riksstaten för /71. 1 inledningentUl enkammarriksdagens första debatt kan det varapå sin plats att erinra något om utvecklingen i vårt land både i fråga omdet parlamentariska livet och i övrigt under den gångna delen av Det har förflutit läng tid mellan de olika reformerna.Stabilitet och kontinuitet två inte oväsentliga saker i en demokrati harvarit kännetecknen. Vid reformen 19071909 togs det första steget motdemokratins genombrott genom beslutet om aUmän rösträtt för män. Vidförfattningsrevisionen 19181921, dä även den s. k. 40-gradiga skalan vidkommunalvalen avskaffades, genomfördes allmän och Uka rösträtt för män ochkvinnor. Frågan om allmän rösträtt var ett elementärt krav fördemokratin, och det kan väl sägas att denna fråga haft aktuaUtet även undersenare decennier genom förslag om sänkning av rösträttsåldern. De senaste besluten om att hela skaU väljas idirekta val på en gång har inneburit att sammansättning i högre gradkommit i samklang med den aktueUa folkmeningen. roll har ständigt uppmärksammats. Under deförsta årtiondena av var parlamentarismen en målsättiung, nämligenatt regeringen skulle vara förankrad i och därmed åtnjuta riksdagensförtroende. En sådan regering bör som regel bli en stark regering. Detta ärutan tvivel av stort värde, som det är nödvändigt att kanhävd'a sig i det svenska statslivet och då får inte bli en alltförtungrodd institution. Efter fjolårets val har det parlamentariska läget ändrats.Socialdemokraterna har inte längre majoritet och måste förlita sig på stödfrän andra partier. Sålunda har socialdemokraterna och kommunisterna samverkatför att uppnå sociaUstisk majoritet i utskott. Framtiden kanskeden allra närmaste får utvisa om denna typ av samverkan kommer att fortsätta.Jag tror att det i vida kretsar både inom och utom vårt land skulle ge ettofördelaktigt intryck om kommunisterna skulle komma att betraktas, med rätteUer orätt, som tungan på vägen. Mänga och betydelsefulla frågor kräver sin lösning. Detgäller sådant som sammanhänger med det bekymmersamma ekonomiska klimatet, ochdet gäller även en så viktig framtidsfråga som det europeiska samarbetet i EEC. Centeirpartiet har vid val fått ett visst ökatförtroende bland väljarna. Vi kommer naturligtvis att sätta in vär kraft på att genomföra den poUtik vi har fört fram i valrörelsen. Trots att vi vet att det finns skiljelinjer bl. a. meUan och socialdemokratins idéer, är det för oss natu:digt att försöka komma fram tiU lösningar i bredaste möjliga samförstånd. 4 har som såmånga andra länder genomgått en Svenskt kvalitet har blivit ett begrepp. Det har gjort det möjUgtför oss att konkurrera med andra länder trots att vi har ett tämligen högtproduktionskostnadsläge. De tekniska landvinningarna är ett resultat av ifrämsta hand många enskilda personers geniaUtet och arbetsinsatser men ocksä avett tämligen högt utvecklat skolsystem och en god allmänbUdning, inte minst itekniska frågor. Vi behöver bara se oss omkring i detta nya riksdagshus ,föratt bli påminda om vUka möjligheter människan har att utnyttja tekiuken försina syften. Från den enkla men ändock ganska ändamålsenligakulramen har vi utvecklat komplicerade dataanläggningar, som förmår att görainvecklade räkneoperationer på bråkdelar av en sekund. Den tekniska utveckUngenhar ocksä gjort det möjligt att snabbt få veta vad som händer runt omkring oss,ja t. o. m. pä månen. Låt oss göra ett raskt hopp i tankegången och påminna ossom hur vi omvandlar flodernas kraft tiU elektrisk ström för allehanda ändamåloch hur vi använder oljan i jordens innandöme som bränsle, som drivmedel ochsom råvara och hur vi kan t. o. m. genom ingrepp i själva byggstenarna imaterien, atomerna, skaffa energi tUl kärnkraftverk och fartygsmaskiner menockså tUl skrämmande förstörelsevapen. När vårt land industrialiserades och vi lämnade det gamlabondesam-häUets struktur togs det första stora steget tUl det samhälle vi nuhar. Det är ett samhäUe för vUket det är nödvändigt att ha ekonomisk styrka.Handel med andra länder export och import har blivit A och O för vårekonomi. Den sociala välfärden har fått som målsättning att ge varje människatrygghet: barnen, de som vUl studera, de arbetslösa, de sjuka, människor päålderns dagar osv. Att man skaU ordna förhåUandena för dessa grupper är man istort sett ense om, även om uppfattningarna kan variera något i fråga omdetaljerna. Man har blivit aUtmer medveten om att vi i takt medsamhäUets materieUa uppsving har fått ökad miljöförstöring, mera stress ochotrivsel i arbetet, växande problem i boende- och fritidsmiljön, etc.MUjöpoliti-ken och dess väsentligaste del, den s. k. ekologin, har intemationeUräckvidd. Urbaniseringen har, som vi vet, medfört koncentration tUl allt störrestäder och en utglesning av befolkningen i stora delar av vårt land, främst iNorrland. Efter den här korta tUlbakablicken vUl jag behandla en deldagsaktuella problem och sådana som kan bli föremål för åtgärder inom denärmaste åren, för att sedan avslutningsvis säga några ord om framtidsutvecklingensädan jag ser den. Våld och krig tycks vara mänsklighetens evigaföljeslagare. Elementära mänskliga rättigheter trampas under fötterna på mångahåU i världen. Människor förföljs på grund av sin hudfärg, ras, religion eUerpolitiska övertygelse. Tendensen i den internationeUa utvecklingen förefallervara att de krigiska konflikterna inte så sällan utspelas innanför nationsgränserna,medan förhandlingar har fått något om än obetydligt ökat utrymme vid konflikterländerna emellan. Att ta StäUning tUl ett annat lands interna konfUkter ärkänsUgt. TUltron tiU vär neutraUtet kräver sans och mätta. Men det får intebetyda en återgång till den tysta neutraliteten. Vår linje måste vara att i internationellasammanhang hävda alla människors rätt tiU frihet, till jämlikhet och tUlrättvisa. Gör vi det, kan vi uppnå respekt och gehör för våra åsikter. De s. k. SALT-förhandlingarna meUan ochFörenta staterna om begränsning av strategiska kärnvapen har inte lett tUlkonkreta resultat. Inför perspektivet av en fortsatt kärnvapenkapprustning,med de risker för ett förödande stormaktskrig som den medför, framstår en aUmänoch kontrollerad nedrustning som den största utrikespolitiska frågan. Utan hemfaUer åt överdriven optimism bör SALT-samtalen hälsas medtiUfredsställelse. Ännu föreUgger inga konkreta resultat från fredssamtalen iParis om , men president löfte om ytterligare amerikanskatruppreduceringar i är i vaqe faU ett hoppfullt tecken. Det betyderemellertid inte det må vi komma Uiäg att en lösning är i sikte. Inte heUer i det andra stora krisområdet i världen.Mellersta Östern, kan någon fredUg lösning skönjas. Någon optimism är kanske berättigad när det gällersituationen i , llcke-vålds-avtalet meUan och Sovjetunionenkan utgöra början på en ny avspänningsperiod meUan Öst och Väst i Europa.Västtysklands avtal med är också ett inslag i europeisk politik som ärvärt ati uppmärksammas. Svenskt deltagande i den europeiska säkerhetskonferens,som förklarat sig vUUg att vara värd för, ligger helt i linjemed vår strävan alt bidra tUl utjämning av motsättningar och lösning avkonflikter på fredUg väg. I en värld så fyUd av våld och konfUkter har vårt landvarit lyckligt lottat. En neutral utrikespolitik är inte bara ägnad att stärkavårt eget lands trygghet och säkerhet. Den ger oss också vissa om än mycketbegränsade möjligheter att verka för intemationeU förståelse och fred. En av de aUra viktigaste frågorna under den närmaste tidenär som vi vet förhandlingarna med EEC. En samverkan meUan EEC och vårt landskulle bU särskUt betydelsefull därest EEC utvidgades tUl att omfatta även deviktiga EFTA-ländema , och . Om vårt land då skuUe kommaatt stå helt utanför innebär det att vad som byggts upp inom EFTA inte minstmeUan länder i stor utsträckning kommer att brytas sönder. Vår första ansökan 1962 gäUde som bekant associering. Idenna ansökan redogjordes för vissa villkor som var nödvändiga för att bevaravår neutraUtet. Nästa gång samarbetsförhandlingarna var aktuella 1967 förklairades från sida att vi, som saken uttrycktes, ej vUle uteslutamedlemskap. Det innebar naturUgtvis att samtliga de partier som ställde sigbakom uttalandet var beredda att undersöka förutsättningarna för oUkasamverkansformer, medlemskap ej uteslutet. Vad hade då inträffat ? Innan man gårnärmare in på den frågan kan det vara anledning erinra om att återhållsamheten1962 främst hänförde sig tiU vår neutralitet. Det var en ganska aUmänuppfattning i vårt land att medlemskap i inte kunde komma i fråga. Jag hadeden uppfattningen. Den byggde på i förening med vissa auktoritativa uttalanden om samarbetets mål,exempelvis i den s. k. Bonndeklarationen. hade emeUertidEEC-samarbetet inte kommit att omfatta vare sig försvarspolitik eller allmänutrikespolitik. Skulle fortsättningen bli densamma kunde medlemskap förSverige vara tänkbart utan att detta skulle kolUdera med den självklaraneutraliteten. De kommande förhandlingarna fick bringa klarhet i den frågan,ansåg man. Det är mot den bakgrunden som det nu pågår överläggningari . Säkert är det en god lösning att först gä igenom de oUka sakfrågornaför att därefter komma fram tUl formen för anslutningen. Det är sannolikt atten uppfattiung om den möjUga och lämpliga formen successivt växer fram underförhandlingarna i sakfrågorna, och det är möjUgt att uppfattningen då kankomma att bli rätt samstämmig mellan oss och dem vi förhandlar med. SkaU jag säga något om min egen instäUning , så ärjag mer pessimistisk nu än . Anledningen därtUl är framförallt att vissa beslut fattats av medlemsländerna med anledning avDavignon-rapporten. Pessimismen hänför sig aUtså tUl medlemskapet. Jag äraUtjämt optimistisk om möjligheterna att få tUl stånd ett samarbete, och jag ärfullt på det klara med det utomordentligt angelägna i att vi anstränger oss alltvad vi kan för att få tiU stånd ett sådant samarbete. SamhäUsekonomiskt befinner sig vårt land i ettträngt läge. Det är ett förhållande som sannolikt kommer att bestå en bra bitin , trots att långtidsutredningen hoppas på en omsvängning tUldet bättre . Denna målsättning kanemellertid inte, säger utredningen, uppnås utan rätt betydande uppoffringar,när vi jämför med vad vi kostat på oss . Tiden tiU mitten av 1960-taletutgjordes av en period med stark, i varje fall god, produktionsökning ochdärmed också snabb standardökning för svenska folket. Denna gynnsamma situationfår tiUskrivas såväl de då rådande förmånliga yttre omständigheterna som enekonomisk politik i samklang med dessa. Man kommer inte ifrån att den besvärUga ekonomiskadagssituationen i betydande utsträckning sammanhänger med den ekonomiskapolitiken. Medan man ganska hyggUgt lyckades jämna uttoppar och svackor i den ekonomiska konjunkturen, har sedan mitten av1960-talet den ekonomiska politiken inte alltid varit i takt med konjunkturen.Ibland har man, som vi uttryckt saken, nog trampat på gaspedalen Utet för längei en situation när konjunkturen själv just börjat skjuta fart - och man harkanske också slagit tiU bromsen , dvs. när den ekonomiskaaktiviteten gått in i ett lugnare skede. Detta har vi talat om . Jag har varit och är alltjämtangelägen om att understryka att det är lättare att vara efterklok än att föraen poUtik som ständigt är up to date. Det är naturligtvis mycket lättare att iefterhand se man borde ha vidtagit den ena eller den andraåtgärden. Jag harockså varit angelägen att framhåUa att vi alla har varit med om Nr 8 att genomföra de stora,kostnadskrävande reformerna. Frän vissa häll har Tisdagenden Jag fått kritik för att jag harvarit för öppenhjärtig pä den punkten. 19 ianuari1971 det finns siffror som bevisarriktigheten av vad jag har sagt. Läs och se sä fär ni klara belägg för att vi aUa har varit med. Men man kommer inte Allmänpolitisk ifrän att den som harregeringsmakten, den som har debatt * '** förfogande, bör ha störremöjligheter att blicka framöver och i tid sätta uppett varningens finger än en opposition med ganska begränsade personeUaresurser, en tämligen liten uppsättning av expertis. Vi känner alla resultatet: stora prishöjningar, järnhårdakreditrestriktioner och skyhög ränta både under högkonjunkturen 19651966 ochunder fjolårets "överkonjunktur". TUl detta har kommit svårighetenatt upprätthålla en tUlfredsställande valutaställning, vUket gjort oss aUtmerberoende av utlandet t. ex. när det gäller ränteläget. Jag säger detta även omjag menar att vi har varit för hårdhänta på den punkten. Det dröjdeockså ganska länge innan regeringen grep sig an med de stora problem som följeri strukturomvandUngens spår. Jag tänker då på sysselsättningsskUlnader mellanolika landsdelar, svårigheter att sysselsätta den äldre arbetskraften ochtendenser tUl växande inkomstklyftor. Jag vUl gärna tro att årets budget i vissmån utgör en vändpunkt. Under alla förhåUanden har regeringen tydligen tvingatsatt på allvar ta itu med de problem som följer med att näringslivet och dåinte minst de mindre och medelstora företagen - har varitsatta på svältkost när det har gällt pengar för den nödvändiga utvecklingen ochutvidgningen. Under åtskUliga år har förnyelsen och utvidgningen av värproduktionsapparat maskinparken etc. gått för långsamt. Detta ärfinansministern säkert fuUt medveten om; han underströk det t. ex. för ett årsedan. Finansministern trodde då att investeringsökningen skulle komma attuppgå tUl . Det är naturUgtvis inte lätt att spä.Investeringsökningen blev bara hälften, dvs. Det är ur den växandeproduktionen som vi skaU hämta vår standardstegring, vare sig vi väljer att taut den i inkomstökrungar, i ökad fritid, i förbättrad samhäUelig service eUer inya sociala reformer. Det sägs om den nya budgeten att den är näringsvänlig, ochutan tvivel är den väsentligt mer näringsvänlig än de två föregående. Men närdet talas om näringsvänlighet kan det finnas anledning att stryka under attdetta inte är något självändamål. Det gäUer ju att få fram mera varor tiUhyggliga priser för att på det sättet motverka inflationen och skapaförutsättningar för upprätthåUande av full sysselsättning. Kanske är det inteså angeläget att framhåUa detta för denna församling, men det finns mångamänniskor ute i landet som funderar över vad syftet är med dennanäringsvänlighet och undrar om den är något självändamål. Det är den inte, somvi aUa vet; den är ett medel. Det är heller inget självändamål att upprätthäUaen tUlräcklig reserv av främmande valutor, utan också det är just ett medel föratt nå de viktiga mål som jag talade om. Vi finneri naturligtvis med tUlfredsstäUelse att det i den ekonomiskapolitiken i vissa avseenden rekommenderas ätgärder som vi tyckte kunde ha prövat : rimligare avvägning mellanfinanspolitik och kreditpolitik, sparfrämjande åtgärder, undersök- 8 ning av möjligheterna att på godavillkor tUlfälligt låna upp kapital i utlandetför ökade investeringar i industrin vi vet alla att vi kan fä dylika län, detär bara fräga om villkoren. Jag ser naturligtvis ocksä positivt pä det förslagtiU ett extra avdrag för maskininvesteringar som har lagts fram ibudgeten. Frågan är bara om detta räcker för att vi skall kunnauppnå den investeringsökning på i industrin som finansministern sattsom mål för det här året och som också behövs enligt långtidsutredningen. Föratt fä i gång investeringar i tUlräcklig omfattning fordras lönsamhet ochmöjUghet att skaffa pengar. Den skyhöga räntan motverkar lönsamheten. Detmesta blir dyrare i fråga om både varor och bostäder. Gäng på gång nås vi avmeddelanden om sänkta räntor i andra länder ute i världen. Om jag inte är felunderrättad vidtogs t. ex. en sådan åtgärd i i går.Lönsamheten i vår egen produktion måste vara hygglig, och där spelar räntornaen icke oväsentUg roll. Det ändra viUkoret är att kunna skaffa pengar. Det behövsganska mycket pengar för att industrin och andra näringar skaU orka genomföraett vidgat investeringsprogram. Detta gäller i hög grad för de mindreföretagen, som nog har blivit speciellt åsidosatta under den hårdakreditåtstramning som vi nu har haft . Vi har hamnat i något somjag vill beteckna som en ond cirkel. Vi behöver pengar för att bygga utnäringsUvet och därigenom få mera varor för bl. a. export och för att på detsättet förbättra valutareserven. Men kreditåtstramningarna motiveras nu medatt valutareserven är svag. Det behövs alltså län för att med hjälp avinvesteringar förbättra valutareserven. Men lånemöjligheterna är begränsadedärför att valutareserven är för liten. Där har vi den onda cirkel som detgäller att bryta sig ur, även om det mäste ske med ett visst mått av obehag.Det bUr ofta så när man har kommit in i en ond cirkel. De lättnader i kreditåtstramningen för industrin somnyligen har genomförts är välkomna. Det är troligt att ett frisläppande avinvesteringsfonderna också kan bli nödvändigt för att få fram den av finansministernönskade ökningen på som jag talade om. Och är det mer äntroligt att man vid ett sådant frisläppande av investeringsfonderna får taundan de överhettade storstadsområdena, i varje fall . Jag medger gärna att det är svårt att göra någon säkerkonjunkturbedömning just . Olika experter tycks ha skUda uppfattningar.Somliga tror tydligen att det bUr nägon åtstramning och att vidärefter får goda konjunkturer; andra ekonomer, som vi inte kan helt bortseifrån i sammanhanget, tror att 1971 blir ett ganska hyggligt år, medan 1972blir ett dåligt år, osv. Det råder sålunda en viss osäkerhet i bedömningen. Ochdärför är det viktigt att vi upprätthäller en hög beredskap även för att kunnamöta en mera påtaglig avmattning i konjunkturen. Vi får hoppas att någon sådanavmattning inte kommer, men så är det med aU beredskap. Man vUl gärna att detinte skall bli nödvändigt att sätta beredskapen i kraft, men Uka fullt bör manha den. I finansplanen anges prisstegringarna tUl 7procent. Somliga menar att när man har räknat fram prisstegringarna ordentligtkommer vi att vara uppe i . Jag har ingen uppfattning om vilken siffrasom kommer att visa sig vara den riktiga. Det spelar heller inte så förfärligt stor roll för mitt resonemang här, även om en procentenhetär mycket i sammanhanget. Det låter bestickande att håUa tUlbakaprisstegringarna med prisstopp. Bestäm bara att priserna inte fär stiga simsalabim, då ökar de inte heUer! Ja, om det vore sä lätt. Men hur går det ipraktiken? Det har gjorts undersökningar som visar att våra 24 störstabörsnoterade företag tUlsammans importerar av sina råvaror ochhalvfabrikat. Om det händer att ett företag, som nätt och jämnt gär Uiop, fårfinna sig i att importvarorna vi kan ju se pä bränslet stiger i pris elleratt de anställda framför det naturliga kravet att liksom andra erhåUa inkomstförbättringar,kan man då undgå att låta priserna öka för att fä pengar tiU de nya utgifterna? Ett prisstopp är en lösning i en viss situation, men detär en nödlösning, föranledd av ett besvärligt ekonomiskt läge, och det kan barabU kortvarigt, om vi inte skaU komma ur askan i elden. Alla med någon kännedomom förhållanden av detta slag, med praktisk erfarenhet av sädana här ting,tycks ha den meningen att ett prisstopp kan göra nytta temporärt. Om det blirlångvarigt uppstår sädana olägenheter att man som sagt kommer ur askan i elden. För ati; man verkligen skall kunna hälla nere priserna ochaUtså undvika några större prishöjningar är balans mellan tUlgäng och efterfråganpå varor nödvändig. Och kostnadsfrågan där räntan inte spelar så liten roll -är, som jag sade, ocksä viktig. Detta leder tiU samma slutsats: Vi måste ha modernamaskiner, så att vi kan framställa tUlräckligt med varor tUl rimliga priser produktionen mäste öka. Jag kan glädja mig åt att detta står att läsa även ifinansplanen. Finansministern stryker under det mer än han gjort någon gängunder sina 15, som finansminister. Det kan bara finnas två anledningar:antingen är behovet större eller insikten bättre. Jag skulle tro att motivet ärdet förstnämnda! Att produktionsökningen nu är mindre än den varit under denärmast föregående åren innebär inte att reformverksamheten bör helt avstanna.Men rangordningen mellan vad som skall anses mycket viktigt och vad som skallanses något mindre viktigt blir angelägnare och svårare. För vår del ger vi förtur ät åtgärder för trygghet åt deäldre. Inte heller får man ge tappt när det gäller att åstadkomma en rättvisarefördelning av kakan tUl de lägre inkomsttagarna. Denna uppgift är redan mycketsvår, men den kan bli ännu svårare när det finns mindre att fördela. Denpågående avtalsrörelsen talar här ett tydligt språk. har haft glädjen att se partiets arbete för höjdafolkpensioner ge resultat, men det har varit svårare att vinna gehör för tankenpå vad vi betraktar som en rättvisare pensionsålder. Det är orimligt det harsagts mänga gånger, men jag upprepar det att den ena halvan av folket skaUkunna få Full pension , medan den andra halvan inte kan fåsamma förmån förrän vid 67 ärs ålder. En och annan sätter rörlig pensionsålder i motsats tUlcenterns förslag om sänkt pensionsålder. Det är inte det frågan gäller.Pensionen är rörlig . vill att den skaU vararörlig också i fortsättningen. Men meningarna går isär i fråga om den ålder vidvUken aUa skaU ha rätt tUl full pension. Vi viU ha en sänkning från 67 tUl 65är. Den somvUl göra uttag tidigare med reducerad pension skall fä göra det. Den som vUlskjuta upp sitt uttag och senare få högre pension skall fä göra det. Sä enkelär vår uppfattning härvidlag vi önskar både sänkt pensionsålder ochbibehållen rörlig pensionsålder. Helt vid sidan om detta Ugger pensionsåldernför den som har särskUt tungt arbete härom råder enighet meUan partierna. har ju regeringen gått med på att utreda frägan ompensionsåldern. Eftersom riksdagsmajoriteten för ett par är sedan gjordegällande att frågan skulle kunna utredas på och majoritetensäkerligen hade fog för sin mening, hoppas vi att det läggs fram ett förslagsnart. Men då gäller det för utredningen att verkligen ha som mål attpensionsåldern skaU sänkas. Sedan är det penningfrågan. Jag vill redan nu kort ochgott säga att om man lägger fram ett dylikt förslag, är vi beredda att hjälpatUl med den inkomstförstärkning som kan vara nödvändig för att klara den reformsom vi här ger den första platsen. Naturligtvis är ett flertal reformer mycketangelägna, men i nuvarande läge begränsar jag mig tUl att nämna justpensionsfrågan. En viktig jämlikhetsfråga är hur vi skall ge bättreförmåner åt dem som har det sämst ställt.