prot · FU09146 · 1971-12-31 00:00:00 — Man upplever det som ett uttryck för attregeringen känt av den oro som trafikanterna i ohka delar delar av landet hyserinför den utveckling som trafiksystemet och trafikservicen i vårt land hartagit. antog de av Kungl. Maj t förordaderiktlinjema för den statliga trafikpoUtiken. Målet för trafikpoUtiken varenligt beslutet 6* protokoll 1971. Ang. kommunernas medverkan i trafikplaneringen att förlandets olika delar trygga en tillfredsställande transportförsörjning tilllägsta möjUga kostnad och under former som medgav en företagsekonomiskeffektivitet och transportmedlens sunda utveckling. TrafikpoUtiken skuUeutformas så att de krav som ställdes från trafiksäkerhetssynpunkt blevtillgodosedda och att utveckUngen på det tekniska området främjades.TrafikpoUtiken skuUe stimulera tiU en uppdelning av transporterna meUantrafikgrenarna i överensstämmelse med deras reeUa kostnads- ochkvalitetsförutsättningar. Varje trafikgren skulle därvid i princip svara försina kostnader. Förutsättningar borde även i övrigt skapas för en konkurrens påmer hkartade viUkor såväl meUan trafikgrenarna som meUan trafikföretagen inomen och samma trafikgren. En effektiv konkurrens borde nämligen enhgtstatsmakterna stimulera trafiken att söka sig till de transportmedel som bästtiUgodosåg transportbehoven, som transporterna borde kunna ske tUllägsta samhällsekonomiska kostnad. Statsmakterna valde alltså 1963 en lösning, som innebaratt man lämnade de olika transportmedlen större frihet att utnyttja sinakostnads-och kvalitet sm ässiga förutsättningar. Ett större mått av frikonkurrens ansågs bättre stå i överensstämmelse med vår allmännanäringspolitik, som en sådan konkurrens skuUe utgöra ett kraftigtincitament för trafiken att söka sig till de kvalitativt och kostnadsmässigtmest ändamålsenliga transportmedlen. Dessutom borde konkurrensen stimuleratill effektivitet i trafikrörelsernas skötsel. Man betonade, vilket är viktigtatt komma ihåg i detta sammanhang, att konkurrensen skulle skapas på UkaviUkor. Utvecklingen har kanske inte gått exakt som man beräknat.Vad som framför aUt mer och mer framstått som ett problem för bådetrafikföretagens ekonomi och statens och kommunernas serviceansvar är deavsevärt ökade kostnaderna. Trafikföretagen anser i så fall att ersättningarnaskall utgå direkt från uppdragsgivaren, staten eUer kommunen, och attalternativet till detta är trafikens nedläggning. Statsmakterna har i dennasituation intagit den stäUningen att det måste vara en kommunens angelägenhetatt svara för trafikförsörjningen lokalt. Här har skett en ghdning i argumentering ochstäUningstagande allteftersom kostnadsproblemen har ökat. Senast framgår dettai regeringskommunikén angående trafikplaneringen, där man uttrycker ansvarsfördelningenpå så sätt att kommunen har ett primärt ansvar såväl beträffande planeringsom genomförande för den lokala trafiken, medan staten anses ha ett primärtplaneringsansvar för den regionala trafiken. Observera här att när det gällerstatens ansvar så använder man ett annat uttryck. Man talar om ett primärtplaneringsansvar. Vad som menas med lokal trafik kommer också fram ikommunikén, där man specieUt berör problem. Efter kommunsammanläggningarnaanses alltså trafiken inom kommunerna vara av lokal karaktär, med däravföljande ansvar för kommunerna. TiUämpas den principen, som man har uttalat förGotlands del, över hela landet så innebär det ett väsenthgt ökat ansvarekonomiskt för kommuner när det gäller trafiken, med tanke på dekommunsammanläggningar som har skett. För mångakommuner har den här nämnda kostnadsutveckhngen för trafikenmedfört en ny och betungande utgift. Man vill inte utan vidare acceptera attkostnadsutveckUngen i trafiken automatiskt skall medföra en ny kostnad förkommuner för att dessa skall kunna upprätthålla en acceptabel trafikstandard.Det måste i så faU vara ett berättigat krav, eftersom det i stor utsträckningär ett statUgt affärsverk som är part, att man klargör kostnadsansvaret förtrafiken genom ett parlamentariskt utredningsarbete och att fördelningen avkostnadsbördan för skilda grupper av kommuner klarläggs. Skjuter man den fråganifrån sig, och de ekonomiska krafterna tiUåtes verka, harkommunerna inget alternativ. Man står då inför fuUbordat faktum att ansvaretgått över på kommunen och att detta förhåUande kan tas som intäkt för att såbör ansvarsfördelningen mellan stat och kommun på detta område ävenfortsättningsvis vara utformad. Det alternativ man står inför äraUtså en nedlagd trafik och en försämrad service. I regeringskommunikén konstateras att "målet bör varaatt vi skaU kunna bU bättre överens om hur vårt trafiknät både ifråga om persontransporter och godstransporter bör se ut, vad det får kosta ochhur det skall finansieras". Det är väl då riktigt att dra den slutsatsen atttrafikplaneringsutredningen, vars hittillsvarande och kommande arbete skallvara vägledande för länsstyrelsernas trafikplaneringsuppgift, kommer att fåutreda och föreslå hur man skaU lösa de viktiga frågorna om vad som är regionaloch vad som är lokal trafik och även vad som skaU avses med tiUfredsställandetrafikförsörjning osv. Med hänvisning till de synpunkter som iregeringskommunikén anförts om kommunernas ansvar för lokal trafik har minfråga om representation i trafikplaneringskommittén stäUts. Jag måste tyvärrkonstatera att statsrådet inte svarar på min fråga. För min del anser jag att,eftersom kommuner redan är engagerade i trafikverksamhet på skilda platser ilandet, en representation skuUe vara självklar, och jag är angelägenom att statsrådet ville ge sin syn på detta mera än vad som framgår av svaret.SkaU de frågor jag nämnde utredas genom trafikplaneringsutredningen eUerskall de upp av andra utredningar? Beträffande min andra fråga, om kommunernas inverkan påden regionala trafikplaneringen, så motiveras den av att kommunerna redan påmånga platser är i arbete med trafikplanering. har aktualiseratdenna fråga. t. ex. gick man ut med skrivelser. Man hade ocksåsammankomster, där man med kraft underströk för kommunerna att det varangeläget att trafikförsörjningsarbetet intensifierades. Man har gjort enuppkollning av planeringsläget . Den visar att ett stort antalkommuner i egen regi, i samarbete med andra kommuner inom ett block eller i ettregionalt samarbete har tagit sig an trafikplaneringen och startatförsöksverksamhet på skilda områden och av skilda utformningar. Vi är ju aUa angelägna om att den arbetsuppgift, somlänsstyrelserna har fått i trafikplaneringen, skaU utmynna i ett förslag sombåde ger en god trafikförsörjning och naturligtvis också håUer sig inom ramenför vad respektive huvudmän ekonomiskt kan satsa. Eftersom det inte är möjligt Ang. kommunernas medverkan i trafikplaneringen Ang. kommunernas medverkan i trafikplaneringen att dra enknivskarp gräns mellan lokal trafik och regional trafik, är det synnerligenangeläget att anvisningarna till länsstyrelserna kan göras så att man får tillstånd ett fint samarbete mellan den lokala och regionala trafikplaneringen. Detförutsätter att kommunerna, eUer de organ som kommunerna låter sig företrädasav i dessa frågor, kommer in i planeringen i ett tidigt skede. Ja, frågan är ominte arbetet med den lokala trafikplaneringen skulle ha forcerats och helstvara färdigställt innan det regionala arbetet satts i gång. Den regionalaplaneringen är ju delvis en samordningsfråga mellan de lokala planeringarna.Finns det möjligheter att i länens trafikplaneringsarbete tillsättautredningskommittéer, där kommunerna eUer deras företrädare direkt kanmedverka, så att de resultat som kommunerna kommit fram tUl i det lokalautredningsarbetet eller det som de anser vara nödvändigt lättare kan beaktas? Jag återvänder till frågan om kostnadsfördelningen. Ävenom säkert mycket finns att vinna i rationaUsering inom trafikapparaten, är detändock realistiskt att utgå från att det på många områden erfordras direkt stödav allmänna medel för att upprätthåUa trafik. Det är då angeläget för att få enrealistisk planering att ansvarsfördelningen är gjord i princip föreplaneringen, så att i varje faU de i arbetet deltagande parterna vet vad det ipengar handlar om. Jag utgår från att man när man på regeringshåU i olikasammanhang talar om det kommunala ansvaret för trafikförsörjningen också ärhelt på det klara med att kommunerna kräver bestämmanderätt som svarar motdetta ansvar. Länsstyrelsernas trafikplaneringsuppgift har tiU en börjanmedfört viss tvekan från kommunernas sida beträffande deras roU i vad gällersåväl trafikplaneringen som trafikförsörjningen över huvud taget. För min delär jag på det klara med betydelsen av att kommunernas påbörjade eUer planeradeutredningsarbeten fortsätter och forceras. Sammanfattningsvis vill jag därför dels hemställa attstatsrådet lämnar ett utförhgare svar på frågan om representation eUerkommunalt inflytande i trafikplaneringsutredningen, dels understryka attkommunerna är angelägna att aktivt få medverka i trafikplaneringens utformningregionalt. Jag hoppas att möjligheter härtill kommer att ges. Det kan vara lämpUgt att bara helt kortrekapitulera vad som har hänt i de två försökslän där vi nu ändå har arbetatmed detta . Vi har därigenom en om än hten erfarenhet av detförsta planeringsåret av denna nya verksamhet. Jag tror att det istort kan innesluta svaret på de frågor som i nu ställt.Herr oro har väl mest sitt ursprung i en ängslan för att kommunernainte skulle få komma med i detta sammanhang på det sätt som han och kanskeandra med honom kan anse vara befogat mot bakgrunden av denplaneringsverksamhet som bedrivs i kommunerna, ekonomiskt tänkande, ansvar osv. Det arbete som hittiUs bedrivits i första hand iNorrbottens län, där vi kommit i gång allra först, men även till en del iÖstergötlands län, pekar på att åtminstone vad beträffar dessa två län dennaoro i stort jag höll på attsäga helt är ogrundad. Jag gör dock den reservationen att vi endast haft möjUghet att studera detta. Jag vill dock framhålla attdet samarbete som har etablerats mellan trafikplaneringsutredningen, somtillhör mitt departement, och länsstyrelserna i de båda försökslänen har varitmycket fruktbärande. Arbetet har hittiUs omfattat bl. a. inventering av ohkatrafikalstrande faktorer, kartläggning av transportförsörjningssystem i länen,transportströmmar och bedömning av de målsättningar som krävs i fråga omtillfredsställande transportförsörjning. Vad jag nu sagt innebär alltså att den dominerande roUen itrafikplaneringsarbetet kommer att spelas av länsstyrelserna, dock i mycketnära samverkan med kommunerna. De anvisningar som just nu förbereds inomutredningen för att gå ut till samthga länsstyrelser avser iförsta hand det inventerande skedet, vilket beträffande ochÖstergötlands län redan hgger bakom oss. I försökslänen har det skedet visatsig betyda mycket omfattande arbete för länsstyrelserna, medan kommunernahittills inte har engagerats i samman utsträckning. Tyngdpunkten iplaneringsarbetet hgger därmed, i detta skede, på länstyrelsenivå. Eftersomtyngdpunkten hgger på länsstyrelserna och dessa i sin nya utformning också ärsammansatta med parlamentariker, har man ett utomordenthgt tUlfälle att redanpå länstyrelsenivå följa detta även ur kommunernas synpunkt. I har vi , , efter ett årkommit i det läget att det har funnits anledning och varit rätta tillfället förtrafikplaneringsutredningens folk hos mig att åka upp tiU - i det enafallet - och sätta sig en heldag med representanter för och församthga kommuner i länet. Dessa har kaUats tiU det sammanträdet just därföratt man har ansett det vara rätt tillfäUe att ta med dem för diskussion ochlämna aUa de klargörande informationer som kommunerna behöver för detfortsatta arbetet. Jag har låtit mig informeras om det sammanträdets förlopp det ägde rum . Enhgt samstämmiga rapporter visadedet sig att det har varit mycket bra genom att kommunernas representanter fåtterforderhg tid för att ställa aUa de frågor de har velat ställa säkert ocksåbl. a. de frågor som i har ställt här - och också fåttinformationer om sin roU i det fortsatta planeringsarbetet i dessa län. Så kommer det alltså att gå tiU, , efter ettårs försöksverksamhet i två län, om det inte finns någon annan rutin som visarsig bättre; det är kanske möjligt att vi kan hitta en ännu mer förfinad formför det här arbetet när vi sätter i gång i aUa andra län. Med det anförda har jag bara velat konstatera hur manarbetat i de två län som vi har en Uten men dock erfarenhet från, och jag harockså velat visa på kommunernas roll i det sammanhanget. i , som har gått igenom pressmeddelandenoch mycket annat i dessa sammanhang, känner väl till att det är sagt att vifram tiU 1974 bör ha klarat ut hur ett stomhnjenät skaU se ut för hela landet,hur kostnaderna skaU fördelas, vad det skaU få kosta, hur trafiken skaUutformas osv. Kostnadsaspekten är naturhgtvis viktig tiUsammans med aUa andrafaktorer. Men mot den bakgrund jag har tecknat i tidigare Ang. kommunernas medverkan i trafikplaneringen Omen ständig för handelsflottan svar tillandra interpeUanter och frågeställare beträffande bl. a.bussbidragsutredningens arbete, samarbetet och formerna för stathga bidrag tillkommunal busstrafik osv., och med hänsyn till den samordning och det samarbetesom etablerats mellan kommunerna, länsstyrelserna och staten, är jag inte oroadför att vi inte, när den dagen kommer då vi skall sammanfatta detta arbete,skall finna en riktig form också för den verksamheten. i (c); Jag ställde dessa frågor med motiveringen attjag finner det angeläget att kommunerna kommer med i denna planering på etttidigt skede; visserligen har kommunerna arbetat i mer lokalt begränsadomfattning, men det finns ändock kommuner som har en mycket omfattandeverksamhet i trafikfrågor. Jag har aUtså stäUt frågorna därför att jag tyckeratt det är en viktig och angelägen sak som tagits upp -och ett viktigtuppdrag som lämnats tiU länsstyrelserna. Jag anser att det gäller att utnyttjaden kunskap som finns hos kommunerna för att få så bra resultat som möjhgt. Jaghoppas att det också ges möjlighet för de olika länsstyrelserna att varaflexibla i sitt arbete och finna de samarbetsformer med kommunerna som kan varariktiga. Förhållandena är dock väsentligt annorlunda, de varierar från län tiUlän. Jag skall inte ta upp någon mer ingående diskussion omdetta, ty jag tycker att vi har använt många timmar för att diskuteratrafikfrågor. Låt mig bara konstatera att jag inte fått något svar på denförsta frågan i min interpeUation, och den var ändå koncist utformad. Överläggningen var härmed slutad. § 8 Om en ständig för handelsflottan Herr kommunikationsministernNORLING erhöU ordet för att besvara (vpk) den 5 novemberframstäUda interpeUation, nr 200, och anförde: har frågat mig om jag är bereddatt framlägga förslag om tiUsättandet av en ständigt fungerande haverikommissionför handelsflottan som får tiU uppgift att utreda fartygshaverier i svenskafarvatten, hamnar och varv. Frågan om en för handelsflottan har förutom av nyUgen aktuaUseratsgenom framställningar tiU från och . Remissbehandhngen avdessa framställningar är ännu inte avslutad, och jag viU avvaktaremissyttrandena och beredningen i övrigt av ärendet innan jag redovisar någotstäUningstagande i denna fråga. HerrHALLGREN (vpk): Jag viU tacka kommunikationsministern försvaret, även om det inte ger något klart besked om huruvida han är positivtinställd tilltillsättandet av en för handelsflottan eller inte. Det förhåUandet att ochSvenska sjöfolksförbundet gjort en framstäUning om samma sak hindrar enhgt minuppfattning inte kommunikationsministern från att deklarera sin uppfattning iärendet. Kommunikationsministern säger att remissbehandlingen ifrågan inte är avslutad och att han avvaktar remissyttrandena och beredningen iövrigt av ärendet innan han vill redovisa sitt stäUningstagande. Detta kan ioch för sig accepteras, men jag hade väntat mig ett positivt svar. I min interpeUation har jag hänvisat till en fartygsbrandpå det danska fartyget vilken inträffade , dåfartyget låg i i och lastade. Olyckan krävde tredödsoffer. Två stuveriarbetare omkom , och fartygets överstyrmanavled på grund av de mycket omfattande brännskador som hanådrog sig vid fartygsbranden. YtterUgare sju stuveriarbetare skadades. En delav besättningsmännen fick också omfattande skador, och en kranmaskinistskadades också allvarUgt. Många av stuveriarbetarna fick också sina personligatiUhörigheter uppbrända eUer förstörda på annat sätt i samband medfartygsbranden. Lämpligheten av att det skaU tillkomma yrkesinspektionenatt utreda fartygshaverier måste enUgt min uppfattning starkt ifrågasättas. Detär ju av yttersta vikt att ett fartygshaveri utredes snabbt och att orsakernaoffentUggöres snabbt, och det just i anledning av att man måste vidta åtgärderför att förebygga ett upprepande. De ansvariga myndigheter ochintresseorganisationer som kan anses ha för avsikt att ingripa snabbtförhindras genom att man förfar på det sätt som jag redogjort för i mininterpellation. Det är ett belysande exempel på den olämpUga ordningen. Jag viU bara konstatera att när vi behandlardetta ärende har inte vare sig eller erhålUt någon rapport från yrkesinspektionen, trotsatt man gjort flerfaldiga påstötningar. Jag uttalar mig i och för sig intekritiskt mot yrkesinspektionen utan pekar bara på en olämpUg ordning. På grund av de förhåUanden jag redovisat ärersättningsfrågorna fortfarande oreglerade. Försäkringsbolagen hänvisar tillatt någon rapport från yrkesinspektionen inte har färdigstäUts och att mandärför inte kan ta ställning tiU vare sig våUande- eller ansvarsfrågorna. Dethar snart förflutit sedan olyckan inträffade. De som har hdit skadaeller på annat sätt har drabbats av förluster väntar fortfarande på att få sinaskadeståndskrav reglerade. Då det gäller förebyggande åtgärder har ohkaorganisationer varit tvingade att agera utan att invänta rapport från yrkesinspektionen.Som exempel kan nämnas att hamnarbetarfackföreningen i vid ett par tretUlfäUen efter det olyckan inträffade har tvingats ingripa och stoppalastningar av samma slag som orsakade katastrofen på . Jag har förståelse för att yrkesinspektionens arbete kanbU försenat på grund av för hög arbetsbelastning, men i detta faU harutredningen fördröjts av andra orsaker. Det har håUits en sjöförklaring iKöpenhamn. Den hölls dock efter det att yrkesinspektionen enUgt egna uppgiftervar klar med sin utredning. Vid sjöförklaringen framkom en uppfattning att Om en ständig för handelsflottan Om en ständig för handelsflottan antändningenmed sannoUkhet hade orsakats av oförsiktighet med eld i lastrummet. Någon avstuveriarbetarna eUer besättningsmännen skulle aUtså ha varit oförsiktig medeld och orsakat olycksbranden. Dessa antaganden tiUkännagavs i en artikel iGöteborgs Handels- och Sjöfarts-Tidning. har givit klart besked i detta faU. Denhar meddelat att det varit nödvändigt att avvakta vad som sades vidsjöförklaringen och att det var en av orsakerna tiU att den tidigare utlovaderapporten blev fördröjd. Huruvida avsikten har varit att ändra innehållet i denredan färdiga rapporten eUer att företa ny undersökning eUer utredning låterjag vara osagt det kan ingen uttala sig om eftersom yrkesinspektionen inteklart har angivit det. En sak är emeUertid klarlagd. Vid det första förhör somhöUs med vittnen dagen efter olyckan där jag för övrigt själv var närvarande framkom inga som helst påståenden om att katastrofbranden skulle ha orsakatsav vårdslöshet med eld i lastrummet. Uppfattningen om orsaken till katastrofenvar samstämmig hos samthga tillkaUade experter: det fanns skadat gods,bestående av natriumklorat och rapsolja, och innehållet i de båda fat som hadegått sönder hade sammanblandats. Den tekniska expertis som uttalade sig sadeatt detta hade ett klart samband med olyckan och att en sj älvan t andning hadeuppstått. För övrigt tiUfrågades i efterhand de som hade varit ilastrummet om de hade något minne av att någon hade rökt där. Därvid meddeladesenstämmigt att ingen i lastrummet hade använt vare sig cigarretter, annatrökverk eUer öppen eld i någon form. Det är således en efterhandskonstruktion,något som senare framkommit. Det är givetvis ett redarintresse att få fram ensyndabock som inte är anstäUd hos eUer på annat sätt representerar rederiet.Och vad vore väl lämpUgare ur redarsynpunkt än att få fram en stuveriarbetaresom vållande och därmed sUppa aUt ansvar, både morahskt och ekonomiskt? Att yrkesinspektionen är inne på samma tankegångar kanheUer inte uteslutas, att döma av dess handlande i det här sammanhanget.Yrkesinspektionen avvisade både Svenska sjöfolksförbundets och främstäUningar om deltagande i utredningen.Huruvida detta förfarande är juridiskt riktigt eller ej vill jag inte uttalamig om. Jag finner det i alla händelser egendomhgt och otillfredsstäUande ur deombordanställdas och hamnarbetarnas synpunkt att de inte fick vara med ochutreda den här frågan. Det är enhgt min mening av största vikt närfartygshaverier inträffar att deras orsaker snabbt utreds, att deombordanstäUda får vara med och att också landpersonal såsorri hamnarbetare ochvarvsarbetare det kan ju förekomma haverier på varv också, det är inte sålänge sedan vi behandlade en sådan fråga i denna kammare ges möjlighet attdelta i utredningen. Det talas så mycket om insyn och medbestämmande i dagenssamhälle. Det är därför helt på sin plats att en ständigt för handelsflottan som skaU ha till uppgift att utredafartygshaverier i svenska farvatten hksom haverier som drabbar fartyg isvenska hamnar eller på varv också får arbetarrepre- sentation.Det anser jag vara en mycket viktig detalj. Jag hade varit väsenthgt mera nöjdmed kommunikationsministerns svar, om han åtminstone hade sagt sig vara positivtiU de frågeställningar som jag här har aktuahserat och att han också uttalatdetta i sitt svar. Jag anser inte att den beredning och det remissförfarandesom nu har kommit i gång skulle lägga något hinder i vägen för det. Efter vad jag nu har sagt hoppas jag attkommunikationsministern delar min mening att det är nödvändigt med en haverikommissionför handelsflottan och att de ombordanstäUdas, hamnarbetarnas och iförekommande fall också varvsarbetarnas fackUga organisationer bör blirepresenterade i en sådan kommission. Om en ständig för handelsflottan Jag viU bara göra det förtydligandet att mittsvar självfallet inte bygger på att den här frågan inte skulle prövas förutsättningslöstnär remissyttrandena och beredningen i övrigt av ärendet är klara. Det är enmycket allvarUg fråga som tar upp och som ocksåTransportarbetareförbundet och har aktualiserat, däromfår inga delade meningar råda. Jag tror emeUertid, , att vi kanvara överens om att inte aUtför skall behöva gå innan vi på nytt kanta upp frågan utifrån det som då har skett med de främst äUningar som harkommit från de organ jag här har nämnt. Oavsett vid vUken tidpunkt vi har depapperen på bordet tror jag därför att vi skall kunna sätta oss ner och värderaut det mest positiva som är möjhgt ur detta. (vpk); Jag är ganska nöjd med vadkommunikationsministern senast sade. Det är klart att det innebär ett faUframåt bl. a. när kommunikationsministern säger att man skaU skynda på med denhär saken. EmeUertid viU jag ställa en ytterhgare fråga. Det är juglädjande om det inte inträffar någon som helst fartygskatastrof den närmastetiden, men man kan aldrig veta. Vid lastningen av fartyg förekommer numerakemUcalier av sådant slag som vid sammanblandning med annat gods, exempelvisvegetabilisk olja som i det här fallet, ökar riskerna. Vi får därför intebortse ifrån att det faktiskt kan inträffa en ny katastrof vilken dag somhelst. Skall då utredningen, när man ännu inte har tagit ställning i den förrafrågan, föras på samma sätt? Jag tycker att man redan nu borde uttala att förfaringssättetnär det gäUde under inga omständigheter får upprepas. Varje man pådet fartyget som har ersättningsanspråk väntar fortfarande påställningstagandet tUl dessa.