prot · FU0997 · 1971-12-31 00:00:00 — Oavsett bakgrund, gmpptUlhÖrighet, kunskaper och levnadsbetingelserförenas aUa i det gemensamma kravet på trygghet Inre och yttre och i ensträvan att förverkUga sina föratsättningar, att få lön för mödan, att fåersättning för sina prestationer. Inte många är nöjda med utbytet för sitt sht.Alla strävar efter att få det bättre. Det är uttryck för en djupt rotadmänsklig Instinkt, Men denna strävan behöver inte förverkUgas på bekostnad avnågon annan. Allas kamp mot aUa är inte kultursamhällets devis. Det är tvärtomgenom samverkan, genom förenade insatser, som debästa betingelsema skapas för vår måluppfyllelse. Det är genom ett samspel avohka samhällsgrapper som vårt land nått sitt välstånd trots alla dagensproblem fortfarande det högsta i . Och det är genom samspel sommorgondagens svårigheter måste lösas. Detär mot denna på gammal god tradition grundade samverkanspoh-tik som desocialdemokratiska s, k. jämhkhetsappellema riktar sig, dvs, de inslag ijämlikhetspohtiken som ställer olika människor och ohka grapper av människormot varandra, grupper vUkas Inbördes samverkan utgör en förutsättning för attpå sikt förverkhga en jämhkhet som aUa kan StäUa sig bakom. För dem som intehar "majoritet för sina jämhkhetssträvanden" är ingen jämlikhet inomräckhåU, Minoriteterna betraktar sig som diskriminerade. Endemokrati betyder Inte bara folkstyre eUer majoritetsstyre. De grandläggandedemokratiska fri- och rättigheter som kodifierats i ohka konventioner utgårIfrån hänsynstagande även tiU minoritetema. Maktmissbruk är maktmissbruk ävenom det utövas av en majoritet. Beskattningsåtgärder, som innebär att lättnaderför en grapp genomförs tih priset av en dhekt standardsänkning för en annangrupp, slår tillbaka, bl, a. därför att en sådan sänkning av denlevnadsstandard stora grapper lyckats uppnå genom hårt arbete upplevs somorättvis och kränkande. Sådana åtgärder utlöser motsättningar och konfhkter,som i sin tur urholkar den samhällssohdaritet som utgör en betingelse förfortsatt välståndsutveckling. Det är inte "praktisk politik" harfinansminister sagt att "låta de bättre betaldata en direkt standardsänkning av märkbar betydelse för ett relativt snabbareavancemang för de lågavlönade". Nej, herr finansminister, det är inte"praktisk politik". Det är tvärtom på lång sikt en utomordenthgtriskabel pohtik. Vart frågar sig många tog den socialdemokratiska folkhemspolitik vägen sominriktades på att alla skulle få det bättre? Och varifrån kommer egenthgendagens "konfrontationspohtik"? Den pohtik som med obönhörhgkonsekvens lett fram till dagens utveckhng på arbetsmarknaden. Spänningarna fårdessutom ytterhgare styrka genom att den Inkomstutjämnande skattepolitikenpåbyggts och förstärkts i avtalsrörelsen. Vi måste kunna ge låginkomsttagama ioch för sig behövliga påslag utan att sänka levnadsstandarden för det storamedehn-komsttagarskiktet. Jag säger detta med adress särskilt till hen FäUdin,eftersom det är det målet våra skatteutrednlngskrav bl, a, syftar tUl Men, herrFäUdin, vi kommer också att arbeta för lägre marginalskatter och för att överhuvud få ett skattesystem som stimulerar arbete, företagande ochsysselsättning. Det är ett sådant system som på lång sikt bäst tryggar vårtvälstånd. Närvardagens grå verklighet drastiskt upplyser även den gmpp inkomsttagare, lovades sänkta skatter, om att för en stor del av dem kanskerent av större delen sänkt levnadsstandard blir den nya skattereformensfacit, då är det sannerligen inte besynnerhgt att läget på arbetsmarknaden fården för vår samhällsekonomi oroande karaktär som det har . Vi står nu inför en nästanolöslig ekvation. Den kännetecknas av krav på kompensation förprisstegringar och på täckning av den del av kompensationen som de högamarginalskatterna konfiskerar; av att ohka löntagargrapper inbördes bevakar vadandra kan tiUförsäkra sig; av ett begränsat samhällsekononuskt utrymme förlönehöjningar. Tillsammantaget ålägger denna ekvation statsmaktema ett heltannat ansvar för avtalsrörelsen än de hittUls formeUt ansetts ha. Jag strykerunder "formellt", eftersom statsmakterna ireahteten gjort betydelsefuUa intrång i denna tidigare fria sektor, genom sinstäUning som betydelsefull arbetsgivare, genom sina politiskt betingadedirektiv tiU förhandlarna inom den stathga sektorn och genom ohka åtgärder somdirekt påverkar kostnadema för arbetskraften löneskatten och skilda socialtmotiverade kostnadshöjande åtgärder som i och för sig är önskvärda. Enkonsekvens av detta vidgade ansvar och av den pohtisk-ekonomiska utveckhng somregeringen själv drivit och som åstadkommit dagens problem borde vara det harvi hävdat enträget inom moderata samhngspartiet att regeringen skuUe ta uppöverläggningar för att åstadkomma en frivilhg stabihseringspolitisk uppgörelsegmndad på aUmän samstämmighet om löne-, pris- och skattepohtiken under i varjefiUl och därmed lägga en grand för en lugnare och merbalanserad utveckhng av samhällsekonomin. Därmed skuUe man kunna i samförståndsätta en spärr för de ohka grappemas accelererade kompensationssträvanden förödande för vår konkunenskraft, för penningvärdet och sysselsättningen. Detskulle aUtså vara fråga om en frivilhg lösning och Inte sådana längre syftandeinkomstpohtiska åtgärder som rekommenderat i sin pubUceradeSverigeöversikt. Menregeringen har hittUls envist iakttagit passivitet, en passivitet som idet här hänseendet aUdeles påfallande kontrasterat mot aktiviteten i början avåret för att påverka det konkreta innehållet i lönebuden tiU de statsanställdatjänstemännen. Samma påfallande kontrast har för övrigt kännetecknatförhandhngsläget efter den s, k. fidlmaktslagens genomförande, trots att enförutsättning för lagstiftningen var att öppna möjhgheter för merameningsfyllda och konstmktiva förhandlingar med de av lagen särskilt åsyftadetjänstemännen. Den frist statsmaktema erhålht genom lagen att positivt påverkade berörda förhandhngarna och förhandhngsläget och ekonomin i stort sett harman alltså inte utnyttjat. Den23 mars riktade jag tiU statsministern en mterpellation, som finansministemkommer att besvara om . Jag frågade i interpeUationen om regeringen varberedd att "vidtaga åtgärder för att det svenska samhäUet Inteskall behöva råka I ett sådant tvångsläge att krav på ytterhgaresamhäUsingripanden på arbetsmarknaden behöver aktualiseras". Detsvar vi nu får kommer naturhgtvis för sent för att få den dämpande och lugnandeeffekt som var interpellationens syfte. Frågan har i praktiken redan fått sittsvar och svaret känner vi alla: Ingenting, Dåjag ställde interpeUationen hade , som jag sade, just fattatbeslutet om fullmaktslagen. Här bröt sig två principer: å ena sidan att inteunder spelets gång ändra dess regler på den fria avtalsmarknaden, å andra sidan att taansvar för att inte avtalskonflikter får orimliga konsekvenser för vitalasamhällsintressen och för tredje man. Förvårt ställningstagande var det, som jag redan sagt, ett ofrånkomligt vlUkor attarbetsgivarparten-staten skulle använda den lagstiftade fredsperioden tillkonstmktiva förhandlingar med en förstående inställning till arbetstagarpartenskrav i syfte att snabbt uppnå förhandlingsresultat. Annars skuUe lagen innebäraen klar oförrätt mot löntagama, och så har den ju också kommit att betraktas. Förmig var det uppenbart att statstjänarkonflikten inte bara var en fråga om dettiUgängliga utrymmet för lönehöjningar utan att den i hög grad hade en politiskbakgrund. Det nya skattesystemet med dess orimhga marginalskatteeffekter ochregeringens oförmåga att hålla penningvärdeförsämringen under kontroll hadeförsatt ett flertal av de berörda löntagama i en omöjhg situation, ur vilkenregeringen uppenbarhgen icke var sinnad att hjälpa dem. Detvar mot bakgranden av regeringens ansvar för det läge som då förelåg som frågani min interpeUation ställdes. Svaret känner vi, redan innan detta formelltgivits: Det har inte skett någonting alls. Därmed kan man väl säga att skadanredan är skedd. Det återstår bara att tUlägga: Så bör icke en ekonomi skötas.Så får arbetsgivaren-staten inte sköta sina förhandlingar med sina anstäUda. Vifår inte återigen hamna i en situation hknande den som förelåg i mitten avmars. Jag har i mitt inlägg hittiUs avstått från att recenserakompletteringspropositionen. säger I sitt utlåtande att dagensbedömning i stort sett överensstämmer med den som gjordes i finansplanen . Om man trycker på orden "I stort sett" är detta kanskeett riktigt konstaterande. Men de påtagliga olikheter som man ändå kan iakttapekar aUa i en och samma riktning. Det är de negativa aspektema som har blivitmer framträdande: tillväxttaktens nedgång, investeringsutvecklingens dämpning,den stigande arbetslösheten och de mera pessimistiska konjunkturutsiktema. Alltdetta och mycket därtlU har behandlats i vår partimotion och i den borgerhgaoppositionens gemensamma reservationer, Ytterhgare synpunkter har utvecklats avvåra talesmän i utskottet, och jag har ahtså ingen anledning att gå in på dessasaker. Detmest intressanta avsnittet i den reviderade finansplanen, vars formuleringar iallra högsta grad har präglats av finansministems egen penna det är i vatiefall en gissning från min sida är det som avser de ekonomiska perspektiven pålängre sikt. Bortsett från de oroande, i vissa hänseenden mycket oroande,perspektiven är analysema och synpunkterna väldigt förnuftiga. Även enoppositionspolitiker kan i väsenthga hänseenden ansluta sig tiU dem. Detta äratt betrakta som ett beröm om finansministern sätter värde på det. Det äruppenbarhgen finansminister , som i detta avsnitt tagit befäletöver socialdemokraten , Vadman saknar, fru talman, är emellertid slutsatserna, de konkreta förslag som för att åter citera finansministem - "insikten om problemens art ochsvårighetsgrad" borde föranleda för att nå en lösning "I samverkanoch enighet". Men sådana slutsatser lyser, som jag sade. Nr 97 med sin frånvaro. Läsaren ges ingen vägledning. .v, j , kravenredovisas och problemen analyseras. Våra goda naturUga förutsätt- 77 mai 1971 ningarnoteras: arbetskraftens yrkesskickhghet och utbildningsnivå, pro- -------------- duktivitetsstegringarnas storlek, byggnads- och investeringskapitalets Ekonomisk debatt modemitet och kvahtet samtföretagens vilhghet och förmåga att föra in nya metoder och varor. Men mot dennatillgångssida redovisar finansministern den poUtiska efterfrågesidan bara iföljande mycket komprimerade slutsats: "De höga ambitionerna får detUlgängliga resurserna att framstå som besvärande OtUlräckhga," ,fru talman, har en vaming för att även i fortsättningen leva över tUlgångarnauttryckts mera inhndat, mera förföriskt än vad finansministem har gjort i denhär citerade meningen. Men just därför att "efterfrågesidan" är i såhög grad pohtiskt betingad och just därför att är finansminister iden sittande regeringen, en regering som ehura i minoritet hkväl företrädervårt största pohtiska parti, känns bristen på konkreta slutsater i allra högstagrad besvärande. Vilken politisk viha kommer dagens socialdemokrati attföreträda, då de "höga ambitionema" skall vägas mot de tillgänghgaknappa resurser varom hela den reviderade finansplanens prognoser bär klartvittnesbörd? Genom vilken pohtik skall dessa resurser kunna byggas ut för attett vidgat utrymme skaU stå till förfogande för de angivna ambitionerna? Det ärfrågor som kräver svar, men det är frågor som är helt obesvarade i denreviderade finansplanen. Vi,fm talman, är för vår del vilhga att försöka besvara dem. Moderatasamlingspartiet har redovisat altemativ tUl låt-gå-politiken. De alternativenutgör svar på frågorna. Jag viU därför på nytt upprepa dem såsom en avslutning, 1, Regeringens konfrontationspolitik måste ersättas aven vilja tUl samverkan. Det är i samverkan som ett rättvisare samhälle skaUbyggas och granden läggas för fortsatt välståndsutveckhng. Ettstabihseringspoh-tlskt program bör arbetas fram vid överläggningarmellan regeringen, de demokratiska opposltionspartiema, näringshvet och arbetsmarknadensparter. 2, En genomgripande översyn av vårt skattesystem måsteofördröjligen vidtas. Marginalskatterna måste sänkas. Skatterna kan stegvissänkas, bara vihan finns. 3, Förtroendet för den politiska och ekonomiskautveckUngen måste återställas. Då kommer investeringsvihan, vihan tiUrisktagande och framtidstron tiUbaka i både stora, medelstora och små företag.Kostnadsutvecklingen måste hållas under kontroll, 4, Det enskilda sparandet måste stimuleras för attvidga det personUga ägandet och det personliga oberoendet för samhällsekonominoch för att öka det riskvllhga kapitalet. 5, Det allmänna måste ålägga sig samma återhållsamhetoch stränga sparsamhet som andra tvingas tUl En besparingsutredning böromgående tiUsättas. 6, Näringspohtiken måste bh något annat än socialdemokratiskexperimentverksamhet. Hela näringshvets utveckhngsmöjhgheter och 88 konkurtenskraft måste stärkas. 7,Sysselsättning och välståndsutveckhng kräver nära samverkan med Nr 97 det nyaEuropa, som växer fram, Associering med EEC bör underlätta Torsdaeen den enlösning, men framstår fortfarande fuUt medlemskap med 27 mai 1971 nödvändiga neutralitetsförbehåll som det självklara målet. Under detta anförande övertog fruandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandhngar. Hen () kort genmäle: har tydhgen inte upptäckt att detfinns en socialdemokratisk majoritet i finansutskottet. Jag tar det inte som enkritik, utan som ett erkännande, när han säger att partipohtiska tongångarfinns i våra betänkanden. Vidare tycks hen leva kvar i statsutskottetoch inte ha märkt att finansutskottet har fått uppgiften att göra en bedömningav den ekonomiska pohtiken. Är vi oense, är det alldeles klart att detta skinerigenom i våra betänkanden och i debatten. är missbelåten med finansutskottets sätt attarbeta. Ja, men har sannerhgen ett bräckhgt underlag för sinbedömning, eftersom gästspelat i utskottet endast några få gånger.Menar hen att de synnerhgen polemiska motiveringar som fanns imoderatmotionen inte på något sätt skulle återspeglas i utskottets betänkande?Hur skulle det över huvud taget kunna vara möjhgt? tror att det är några nya teorier jag harutvecklat här och som utskottet utvecklat i sitt betänkande. Det gör jagverkhgen inte anspråk på! När vi tar upp frågan och säger att Industrinsinvesteringar måste basera sig på en långsiktig bedömning, varför då inteutnyttja tiUfället, när resurser står tlU förfogande? Det är ju reahteter attden lediga arbetskraften Inte väntar och att det bhr biUigare, Det ärinte något hot i utskottets betänkande, hen ; det är ett utomordenthgtviktigt problem som utskottsminoriteten inte offrar ett enda ord på, I detta anförande instämde herrar , ochLarsson i (samtliga s). HerrBOHMAN (m) kort genmäle: Ja, hen , jag är faktiskt besviken. Jagär besviken mot bakgrunden av de alltför "ambitiösa" förväntningarsom jag en gång hade på det nyinrättade finansutskottet. Jag vet inte om hen känner tiU finansministerngör det i varje fall att jag då jag själv satt som ordförande istatsutskottet år drev linjen, att borde skaffa sig ett egetorgan för bedömning av samhäUsekonomin och budgeten och att det organet bordevara i allra högsta grad självständigt i förhåUande tiU Kungl, samt attdet bl, a, borde förses med utomstående ekonomisk expertis för att kunna görasina egna balanserade bedömningar. skuUe därmed framstå som detbudgetgranskande organ som skaU vara. Detkan synas vara naivt att hysa sådana förhoppningar i en pohtisk värld som våroch som i så hög grad styrs av majoritetsbeslut, men jag hade ändå denförhoppningen och de förväntningama, att man skulle lyckas att göra det. Det ärframför aUt mot den bakgrunden som jag är besviken över att finansutskottetanvänder formuleringar som är rätt ovanUga eller mycket ovanliga förriksdagens utskott i vanhga fall. utskott brakar inte skrivapolemiskt, även om motionema är polemiska. Man argumenterar starkt i sak, menman bedriver mte partipolitisk polemik, det är det som jag har ansett mig finnai de av mig citerade meningarna och i många andra meningar också. Detär naturhgtvis rätt, hen , att jag har gästspelat aUtför få gånger ifinansutskottet. Jag är nu händelsevis bara suppleant i utskottet, och det varinte meningen att jag skuUe spela någon stor roll där. Men jag läser innantill,och det är av innantilläsningen som jag har dragit de slutsatser jag här harfört fram. Närdet sedan gäller den fråga i sak som vi har diskuterat, nämUgeninvesteringarna, är det klart att näringsUvet skall lägga upp en långsiktiginvesteringsplanering och det gör man också inom näringslivet. Man bedriver inäringshvet en i allra högsta grad långsiktig investeringsplanering. Men närplanerna skall förverkUgas måste bero på de konjunkturbedömningar, deräntabUitetsutslkter, den kostnadsutveckhng och den likviditet företagen självahar att ta hänsyn tUl i vatie särskilt ögonbhck. De privata företagen kan inte,som staten, göra Investeringar utan att tänka på lönsamheten. Då skulle desvika den uppgift de har att fuUgöra, Det är önskvärt att företagen investerari lågkonjunkturer, , Vi är helt överens på den punkten, men vimåste begripa att de inte aUtid kan göra detta. Och skall man inte uttaladet underförstådda hot, jag upprepar det, som man gjvit uttryck åt iutskottsmajoritetens formuleringar. Man skall inte heller föra argumentationenpå det sätt som gjorde under den debatt jag har suttit och lyssnattill under eftermiddagens lopp. HenEKSTRÖM (s) kort genmäle; Jag kan fortfarande inte finna att det hgger något hot ifinansutskottets skrivning i betänkandet på den här punkten, utan det är enallvarUg önskan och vädjan om att vi skulle kunna få en jämnareInvesteringsverksamhet i samhället. Av majoritetens skrivning framgår också attresursema mte aUs står tiU förfogande på samma sätt när högkonjunkturen kommer. Sedan kan jag absolut inte förstå om hoppats att det nya finansutskottet skulle sitta och tiUstyrka moderatasamlingspartiets motioner. Det är partipohtik, säger , ibetänkandena. Ja men, vad är det vi sysslar med i detta hus? Vad är det visysslar med i utskotten? Det är väl partipohtik! Och jag sade i mitt fönaanförande att nog är moderata samUngspartiets motion tillkompletteringspropositionen polemisk i hög grad. () kortgenmäle: Jag sadenyss att vi är helt överens om önskemålet att kunna styrainvesteringarna på sådant sätt att de äger ram i lågkonjunktur, när vi hartUlräckliga resurser. Det är därför vi har en lagstiftning omInvesteringsfonder som vi anser att regeringen borde släppa tiU just nu föratt få tiU stånd behövUga Investeringar, Menvad jag reagerar emot, för att uttrycka mig ännu tydligare, är att det Uggerett underförstått hot i de rader som deklarerar, att om Inte industrin passarpå att Investera nu så kommer resurser tUl investeringar inte att stå tillförfogande . Detta uttalande gör utskottsmajoriteten aUtså motbakgrund av finansrrunlstems i kompletteringspropositionen och i finansplanenklart deklarerade intentioner att tUl varje pris, nära nog, stimuleraIndustrilnvesteringama, Vi är aUa helt överens om att vi, om vi skall kunnaklara vår betalningsbalans , behöver sätta av mer pengar tUl denindustriella utvecklingen. Vi måste bygga ut vår kapacitet , ochkommande år. Det är en långsiktig investeringsutveckling som vi måste sysslamed det har också långtidsutredningen starkt strakit under. Hurkan man då, mot bakgrand av sådana önskemål, som vi aUa omfattar, skriva i ettbetänkande från finansutskott att om industrin inte investerar nubhr det nog inget investeringsutrymme ? Det är allas vår skyldighet attse tiU att det blh ett investeringsutrymme även , om ock industrininte skulle investera . Henfinansministern , som meddelat, att han i samband med den ekonomiskadebatten ämnade besvara dels hen () framställdainterpeUation, nr 89, till herr statsministern, angående åtgärder för attminska motsättningarna på arbetsmarknaden, dels hen Heléns (fp) den 20 aprilframstäUda interpeUation, nr 108, om åtgärder för att stimulera produktion ochsysselsättning, erhöll ordet och anförde; Den här nya debattordningen I våra ekonomiska debatter gör att jagkommer in som nummer 16 eUer 17 på talarUstan. Därför är jag heltenkelt förhindrad att på förhand skriva något tal. Låt mig vara så passsjälvsäker det brakar heta så när det rör mig - att jag fattar min uppgift såatt jag närmast skall stå här och tiUrättalägga en del saker, som jag faktiskttycker behöver tilhättaläggas. Jag skaU således i de improvisationer jag kommeratt servera det förehgger ju också en skyldighet för mig att besvara tvåinterpellationer böqa med att gärna honorera i Bäckmora förhans korta inlägg. Han gjorde nämhgen ett försök att knyta an denna ekonomiskadebatt tiU den intemationella utveckUngen på det ekonomiska området. Jag trorhan är ensam om detta under debatten här , men onekhgen betyder det en heldel, och därför skall jag försöka utveckla saken htet mera. Innanjag går m på det vill jag ytterUgare, i min glädje över att iBäckmora fångat själva kämah I denna debatt, gå honom tUl mötes med att lämnaen förklaring om den kommunala ekonomin. Han gjorde i sitt inlägg anspråk påatt man enhgt vad föreslagit borde ändra på kostnadsfördelningenmeUan stat och kommun. Detta har sedermera upprepats i flera inlägg. Jagkommer säkerhgen tillbaka tiU detta för jag har gjort en del anteckningar omdet, men jag vUl inledningsvis ändå göra några konstateranden. Fjolåretvar som präglades av utomordenthgt besvärande kreditåtstramningartidvis. Man brukar ju tala om bmtala kreditindragningar och, för att användaen känd terminologi från oppositionens sida, om skyhög ränta och mycket annat.När man nu i efterhand försöker studera hur den tillgängliga kapitalmarknadensresurser har disponerats, är det onekhgen så att det stod tih deoUka lånesökandenas förfogande en upplåning som låg 1 200 mihoner kronor lägreän vad 1969 representerade. Detta är dock inte så uppseendeväckande när manvet att denna utlåning vid sidan om självfinansiering och skattefinansiering,alltså den mera renodlade kreditmarknaden representerar ca 17 mUjarderkronor, och det är ändå relativt tiUfredsstäUande att konstatera att fjolåretshårda åtstramningar inte verkade hårdare. Dåkan man fråga sig; Hur fördelade sig denna åtstramning? För statens del innebardet en reduktion av upplåningen med 600 mUjoner, för kommunemas del med 100miljoner, för bostädema en reduktion med 200 mihoner och för näringshvet med300 . Med hänsyn tUl de absoluta lånebelopp det rör sig om ärdetta i och för sig en ganska rimlig fördelning. Jag tror således jag kan sägaatt inom ramen för en nödvändig kreditåtstramning blev inte kommunema mer illahanterade än någon annan av de lånesökande subjekten, utan här skedde faktiskten fördelning som var så korrekt som man kan begära. Låtmig därefter säga någonting om den internationella bakgrunden, som alltid fårvara avgörande för en bedömning av hur finanspohtik, kreditpohtik och ekonomiskpolitik skaU utformas. Man rör sig naturUgtvis här med många osäkraantaganden, men vi har i kompletteringspropositionen redovisat att sammabedömning står kvar som vi hade i finansplanen . Den avmattningunder senare hälften av 1970, som delvis präglat den internationella ekonomin ibötian på 1971, övergår och här har jag inget annat att tro på än deekonomiska spåmän som sysslar med detta professionellt trohgen i en uppgång islutet av 1971 eher i vart fall när man kommer In på 1972, De personhgakontakter och samtal som jag haft med folk som skall kunna dessa frågor harstyrkt mig i det antagandet. Vadman har kunnat iakttaga vid sidan om de elementa som låg i granden närfinansplanen skrevs är att man på sina håh har bhvit litet orohg på nytt förvissa överslag i ekonomin. Amerikanarnahar ju utav skäl som jag Inte närmare skall gå in på avsiktUgt stimuleratsin ekonomi. En och annan diskonto- och räntehöjning har kunnat avläsas därunder . Fransmännenhar ansett att de har en efterfrågan som är så pass märkbar att även de haranvänt räntevapnet och höjt räntan under de sista veckoma,