prot · FU09105 · 1971-12-31 00:00:00 — Vimedger gärna att näringspolitiken måste vara någonting mycket bredare ochväsenthgare än denna diskussion om UtfaUet i dessa enskUda företag. Och dagensdebatt har ju visat att det finns andra dimensioner på näringspohtiken. Men nogär det socialdemokratin som har medverkat till att debatten har fått dennainriktning genom de orimhga förväntningar man skapade kring Statsföretagsgruppen, Att regeringen har sin del I ansvaret för attavtalsfrågorna befinner sig i ett aUvarligt läge går det ju inte attkomma ifrån, eftersom regeringens paroUer i avtalsrörelsens början bidrog tillatt skapa konfrontationer sä att regeringen var tvungen attsöka stöd hos för att åtminstone tillfälUgt klara landet ur en svårsituation. Det är alltså både och i vissa svårighetersom måste tas med i bilden och som det vore välgörande om statsministern I sinaUmänna samarbetsanda ville samla krafterna omkring, inte bara genom aUmänthållna paroUer utan även genom direkta uppslag om hur dessa svårigheter skaUlösas. Jag tänker på de prishöjningar som man har stoppat undanoch som börjar krypa fram; man har redan blivit tvungen att släppa efter påflera håU där lönsamhetsmarginalerna blev orimliga. Hur länge dröjer det innanposten, och SJ på nytt måste, för att klara sin situation, få sinataxehöjningar? Men det allvarliga är naturligtvis att hela situationeninför innehåUer så många hårda och svåra inslag.Strukturrationaliseringen har inte minskat i takt. De omplaceringar ochfriställningar som följer kommer att öka av det utfaU som man kan väntaav avtalsrörelsen. Koncentrationstendenser till storföretag och tätbefolkadeområden kommer rimligen att påskyndas av avtalsrörelsens upplösning. Vi vet också att genom omständigheter, som poUtikernamycket litet kan verka över, drivs arbetstakten upp. Vi vet att genom våra egnaförslag till genomförda skolreformer har behovet av en återkommande utbildningblivit någonting självklart, ibland omskohiing för ett helt nytt yrke. Det ärnågonting som skapar just en känsla hos många människor av att samhället är ganskahårt. Fördomar mot den äldre och kvinnliga arbetskraften existerar fortfarande.De bekämpas från den stathga sidan, vilket är värdefuUt, men vi har ännu intekommit så långt att dessa fördomar har kunnat brytas. Tar man detta I samband med den senaste tidens ekonomiskaUtveckUng, är det alldeles uppenbart att många upplever hela utvecklingen justnu som om den gick åt det hårdare hållet. Vi får inget mänskligare samhälle, omvi tillåter utveckUngen att mUa vidare utan att gå in på en verkligt förutsättningslösdiskussion om vad det moderna välfärdssamhället kan inrymma, SamhäUet bör intebh hårdare, utan mänskligare. Det var vårt tema valrörelse, och detär ett tema som vi kommer att fuUfölja, Då måste vi i hög grad känna att viarbetar med de Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri mångamänniskorna, även dem som befinner sig utanför de politiska partierna. Vi sade htet utmanande i en av våra valparoller: Lägg digi närdemokrati! När vi startade den debatten fick vi höra av statsministernatt det var fel debatt vi förde. har vi vid avslutningen av vårriksdagen avfinansministern fått veta att de metoder vi vill tiUråda inte är tillämpbara t.ex. när det gäller utlokahsering av statstjänstemän. Det måste gå till precisså som regeringen har skött det, annars blir det ingenting av med en fortsattdecentraUsering, Vi är alldeles övertygade om att det är en attityd frånsocialdemokratin som inte kommer att kunna stå sig, för här sker ute blandmänniskorna en utveckling. De förutsätter att också mellan valtillfällena kunnadirekt påverka sina valda förtroendemän. När vi i en annan ingrediens i vårt valprogram krävde denfysiska riksplanen, var det många som mte såg det samband som finns mellan enriksplan för mUjövård och de faktiska beslut som ochvintern skulle komma att fatta. Många trodde att detta var någonting ganskadiffust. Jag skulle kunna knyta an tiU de många utmärkta tal som om behovet av att planera så, att orörd natur kundebevaras för framtiden paraUellt med en utbyggnad av industrin. De talenövertygade då men inte lika mycket nu efteråt, när statsministern har brutitmot en hel del av de löften som han ställde ut som kommunikationsminister. Ett tredje avsnitt i vår valuppläggning innebar att visade: Det måste löna sig att arbeta! Vi knöt an den tanken dhekt till kravet påett inflationsskydd mot automatiska skattestegringar. Regeringen har ansträngtsig att hålla prisstegringarna tiUfäUigt tiUbaka, men den ekonomiska poUtikenhar inte gjort det möjligt att skapa en stabilitet på . När det gäller kravet att löntagarna i självaavtalsrörelsen skall känna att de inte behöver begära kompensation även för enväntad penningvärdeförsämring är regeringens försummelse att Inte viljaindexskydda skatteskalor och avdrag någonting mycket väsenthgt. Det vore bra omherr ville använda till att fundera över den saken ochverkhgen komma tillbaka och säga: Vi inser att det är nödvändigt att skapadetta inflationsskydd. Vi kommer från vår sida att fortsätta att driva dessafrågor. Vi viU göra det med realism och i nära anknytning tiU den svåraekonomiska situation som råder. Då kan man Inte stäUa ut några stora växlar,inte skapa förväntningar av ett slag som människorna känner att det inte ärmöjligt att uppfylla. VI tror självfaUet Inte att vi ensammaskulle ha svaret på alla frågor och att regeringen skuUe sakna svar på aUt. Menvad vi tror är att UberaUsmens Idéer möts av stöne förståelse utanför deorganisatoriskt bundna grupperna som har möjlighet att direkt känna att de harinflytande inom partierna. Att vara ett parti som mer än andra viU företräda deanonyma människorna i praktiskt politiskt arbete uppfattar vi inte bara som ettansvar utan också som en utmaning, som liberala insatser drev framkommer dessa Uberala idéer att föras fram med beslutsamhet. aUtjämtstår öppna för resonemang i enskilda sakfrågor och i större pohtiska sammanhangbetyder sannerligen inte att vi avstår från att driva vår egen linje. När jag lyssnade på statsministern kände jag mig,Uksom kanske många av kollegerna här i kammaren, som ung på nytt det var sompå gamla tiders skolavslutning, när inspektor tackade eleverna för ett gottarbete och gav goda betyg till eleverna därför att det skuUe återfaUa påläraren, på magistern själv. Det var nästan så att man fick lust att börjasjunga - men nuär jag inte hka musikahsk som finansministern, så jag skall bespara kammarenden prövningen. Men var det vi egentligen skulle tala om.Jag har en känsla av att det anförande som statsministern höU föU en aningutanför protokollet. Jag vill ge talmannen en komphmang för den tolerans han Idet sammanhanget, liksom så ofta tidigare, har visat talare som har varitbenägna att gå utanför gränserna för det I vanliga fall tiUåtna, Jag skallfortsätta att göra som statsministern och : hta på herr talmannenstolerans. Men i Götaverksfrågan - för att vi Inte aUdeles skallglömma bort att det var den vi skuUe tala om - vill jag gärna ge riksdagsmanHans Hagnell, min gamle motståndare i den gamla andrakammaren, en komplimang för det mycket sakkunniga, sympatiska och balanseradeanförande han höU och den rundblick över näringspohtik som han gav införkammaren. Det är bara att beklaga att så få av kammarens ledamöter var inne ochfick tUlfäUe att lyssna på honom. Om man för en näringspohtisk debatt på detsättet, då kan herr statsministern och herr finansministern och hela detsocialdemokratiska partiet räkna med att vi skaU delta i den debatten med stortintresse och med en helt positiv inriktning. lyckades göra vadinte aUa lyckats med, nämUgen att avpoUtisera den stora frågan om denäringspoUtiska satsningar som vi kan komma att stäUas inför i vårtland Uksom i alla länder med hög teknisk utveckling. Statsministern började sedan tala om alla de spekulationersom oppositionen ägnade sig åt när denna riksdag tog sin början. Personligensysslade jag mycket Utet med spekulationer den gången. Jag överlämnade åt denhär sessionen att avgöra vad som egenthgen skulle hända, men jag skaU be att fåupprepa vad jag sade , eftersom statsministern själv citerade vad hansade. Jag påpekade att de tre valen , 1968 och 1970,som visade stora kastningar i valresultaten, som vi verkhgen mte är vana vid ivårt land, markerade en helt ny rörlighet bland väharskarorna, en rörhghet somur demokratisk synvinkel är uppmuntrande och som måste framtvinga ett stönehänsynstagande tUl de enskUda väljarna och en skyldighet för oss att lyssnamycket mer än vad vi kanske har varit benägna att göra tidigare, då man kunderäkna med att vissa grupper av väljare mer eller mindre automatiskt stödde detidigare partUinjerna vid sitt voterande. Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri jj JQ5 Jag tUlade att det nyttar föga fören oppositionspoUtiker att fundera över dentaktik som kan bU regeringen i det här nya läget. lorsdagenden spekulera, sade jag, överregeringens viha och över dess möjligheter att 3 juni19/1 driva den målmedvetna och kraftfuUa poUtik som inte minst vår Statligaåt- samhäUsekonomi kräver, och vi kanhysa farhågor för att dess handlande gärderinom kommer att präglas mera avkortsiktiga partitaktiska hänsyn än av det svenskvarvs- ansvar för vår ekonomi och landetsbästa som tidigare talmannen industri Boheman hade talat om. Men sådanahär funderingar, sade jag, har bara akademisktintresse , för det bhr regeringens praktiska åtgärder som ger oss svaret,och de kommer att betygsättas av väljarna hksom också regeringens förmåga attefter valstridens överord och utmaningar åstadkomma samverkan i väsentUgafrågor med de andra demokratiska partierna. Vidare hänvisade jag tUl inledningsord, dåvi öppnade den nya , och jag menade att den ekonomi som vi befann ossi - och som socialdemokraterna obestridhgen är medansvariga för -förpliktar tUlhänsynstagande och samarbete med den demokratiska oppositionen, och domenkommer att bh hård, om väher att bygga minoritetsregeringenshandlande på uttalad eller underförstådd medverkan av 1 7kommunister. Vad har hänt? När man lyssnade på hen fick man enkänsla av att här har det varit samverkanspoUtlk I mycket stor utsträckning däraUa partier i den här kammaren i stort sett har varit ense. Jag återkommer tiUde awikelser härifrån som han särskilt berörde, I själva verket har det väl ändå varit så, att i ettmycket stort antal ärenden besluten har fattats med några tiotal röstersmajoritet, och det har i regel varit socialdemokraternas och kommunisternasröster som har fällt avgörandet. Det kan vara en slump, det kan varasamförstånd, det kan vara förhandlingar som hgger bakom; jag konstaterar baraatt detta är ett faktum, I ett par faU har förhandUngar ägt rum med andrapartier, och det gäller två fall som jag tycker skall betraktas som olycksfaU iarbetet; annonsskatten och valet av JO, Statsministern apostroferade den "strama" pohtiksom har förts och gav uttryck åt en positiv inställning tiU oppositionen för att den i stort sett hade accepterat, som det hette, regeringens Unje men menade att vi ändå hade gjort oss skyldiga tiU åtskilliga överbud. Man får nog ändå ha sinne för proportioner när man bedömer de mera som oppositionspartierna, antingen alla eUer ett par ihop, har menat att man skulle kosta på sig i olika sammanhang. Den summan måste ses mot bakgrunden av att finansministern eller regeringen prutat bort av de äskanden som myndigheterna hade framfört tUl regeringen. Det skuUe vara en onaturlig opposition, om vi på alla punkter hade funnit oss i att bara acceptera de prutningar som regeringen hade kommit fram tiU. Om man inte på en budget som överstiger skuUe kunna plocka fram några hundra miljoner för att tillgodose angelägna anspråk, skuUe det vara skräp med oppositionen. Man skaU också ta hänsyn tiU att konjunkturerna är i varje faU så vikande att de där pengarna spelar väldigt liten roll ur 88 samhällsekonomisk synpunkt. Ett grundläggande drag i statsministerns anförande iövrigt var att vi i stort sett hade varit ense, någonting som statsministerngav uttryck åt i en positiv uppskattning. Jag tror att man, när man gör enbedömning av hur vårt arbete bedrivs och vilka ställningstaganden vi gör, skallvara klart medveten om hur utvecklingen i ett modernt Industrialiserat samhäUe förlöper,att tekniken och händelseutvecklingen i och för sig framtvingar enighet i detavgörande flertalet av frågor. Vilken regering som än hade suttit skuUe medsäkerhet i flertalet frågor slutresultatet, med vissa nyanseringar naturhgtvis,ha bhvit detsamma. Om vi som representerar den borgerhga oppositionen hadesuttit i regeringen, hade vi sannolikt lagt fram förslag på många punkter som Imycket stor utsträckning skuUe ha överensstämt med de förslag som regeringenPalme har lagt fram, I en modern industristat med den utveckhngsnivå som vi harhgger det i sakens natur att utvecklingen själv driver fram vissa frågor tillavgörande och att regeringen är piskad att föra fram dem, om det inte skaUinträffa "olyckshändelser". När finansministern, nej statsministern jag är så vanatt debattera med så att jag berömmer statsministern av att varafinansminister, vilket är att ta till i överkant - alltså när statsministernsom bevis på hur vi hade avstått ifrån att föra vår demonstrationspolitik på detnäringspohtiska planet tog upp och , viU jaguttryckUgen ha sagt att de satsningar som det där är fråga om är just det slagsåtgärder som jag menar att en modern industristat måste göra. Det hgger också -med en ny apostrofering av - i sakens natur att det slagetssatsningar måste vi göra i en modern industristat om vi skall kunna följa med iutveckhngen. Vi är inte oberoende av vad som sker ute i världen. Vi kan aldrigfrigöra oss från den industri- och näringspolitik som bedrivs i andra med osskonkurrerande länder, 1 åtskiUiga av dessa länder driver man en längre gåendenäringspolitik än vad vi gör i , Det väsenthga är att man undviker attdriva pohtiken doktrinerat - att man exempelvis bygger sina åtgärder på enpartipohtlsk övertygelse om att socialisering är bättre än fri företagsamhet.Insatserna skaU ske därför att de behövs för att lösa besvärhgateknisk-ekonomiska problem, för att se till att konkunens-kraften i industrinupprätthåUes och att sysselsättning ges åt ett stort antal människor. Sådanasatsningar kommer att behövas i fortsättningen. Jag vet inte om det var med väUust eUer med olust somstatsministern påvisade att det parti jag representerar, moderatasamlingspartiet, på många punkter hade manat sig ut ur den aUmänna enighet somstatsministern ansåg hade rått. Jag tror att om man tittar på de punkter där vihar gått emot, kan man konstatera ett genomgående drag, nämligen att vi harvänt oss mot fortsatta regleringsåtgärder på ohka områden därsocialdemokraterna menat att reglering, kontroUåtgärder och restriktionerfortfarande erfordras. Vi har i vissa faU åberopat den argumentation somregeringspartiets företrädare under ett flertal år själva har bedrivit, då detgäUt att utdöma hyresregleringen som ett system för att lösa bostadsfråganeller då det gäUt att utdöma prisreglering som ett system för att klara eneffektiv prisbildning, för att ta bara ett par exempel. Det har varit ettgenomgående drag från vår sida att vända oss mot ohka Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri Statligaåtgärder inom svensk varvsindustri Vi har också på ett par punkter försatts i ett tvångslägedär vi, vare sig vi velat eUer inte, bUvit tvingade att följa den politik somregeringen i kraft av sin initiativrätt kan vidta. Vi kan peka påfullmaktslagen. Genom den accelerering av motsättningarna på arbetsmarknaden dådet gällde tjänstemännen och genom den pohtisering av förhandlingarna somregeringen och avtalsverket själva hade medverkat tUl hade vi kommit i ett heltohållbart läge, där vi på oppositionssidan fann oss inte kunna underlåta attmedverka, fastän vi menade att regeringen i stor utsträckning var skuld tUldet som hade inträffat. Jag bedömer den brådstörtade åtgärden om decentrahseringav stathga företag på samma sätt. Med en förnuftig regionpoUtik och med enmålmedveten decentraUseringspoUtik skuUe man hakunnat åstadkomma betydhgt större effekt utan de störningar som inträffat,om man hade målmedvetet flyttat ut eUer nylokaUserat företag utanför Stockholm.Om man planmässigt och målmedvetet hade siktat på att vidtaga dessa åtgärdernär man skapade nya ämbetsverk och nya funktioner i ämbetsverken, hade man inteförsatt sig i det läget att man över måste flytta ut 3 600 anställda,eller vad det är, ifrån , med aUa de konfhkter och problem som följdei spåren. Att vi sade ja berodde på att man måste börja med dennadel av decentrahseringspolitiken. Men vi tycker att den var handlagd på ettdåhgt sätt och att man borde ha vidtagit åtgärder tidigare. Vi befann oss i etttvångsläge. Man måste göra någonting för att börja med dendecentrahsering som det hade talats om. Sedan är det naturhgtvis riktigt som säger, attnär statsministern talade blev det nästan enbart själva riksdagsarbetet somberördes. Och det är väl rätt naturhgt att en inspektor talar om arbetet ;'skolan. Men ser man htet längre och bedömer det pohtiska läget ur en vidaresynvinkel är förhåUandena verkligen inte, som påvisade, fullt så brasom man kunde få ett Intryck av när man lyssnade på statsministern. Finansministern och jag hade en debatt då vidiskuterade det nya skatteförslagets konsekvenser. Finansministern viftade medskattetabeller och jag sade; Gå ut och fråga folk, skattebetalarna själva, hurde upplever sin situation när de tittar efter vad de har kvar i plånbokenoch vad de kan få för de pengar de har kvar i plånboken och jämför med hur dehade det året fömt. Då svarade finansministern: , de här tabeUerna talarsitt tydUga språk! Ja, det har ju varit vanhgt att man inom socialdemokratinhar menat att man skaU "lyssna till rörelsen", gå ut och fråga folk.Jag tror att ni har menat aUvar, Ni har gjort försök. Men jag tror att detfinns anledning att ännu mera och ännu bättre lyssna på stämningen ute blandmänniskor , Om man gör det kan man inte dra riktigt såoptimistiska och positiva slutsatser som statsministern gjorde. Vad jag är övertygad om att svenska folket framför alltupplever som hårdast och starkast är det som jag brukar kaUa förkonfrontationspolitiken - motsättningarna mellan männlskoma, motsättningarnamel- langrupper av människor, ett aUmänt missmod ute i de djupa leden, I de led somäven ni har kontakt med, kanske bättre kontakt än vad jag har, det skaU jaggärna erkänna. Jag har förut citerat ett uttalande av , somju ibland gör sig skyldig tUl överdrifter, det skaU jag gärna medge, ungefärsom somhga pohtiker. Jag ber att få citera uttalandet nu också: "Vi harett välfärdssamhälle där alla människor är missnöjda och besvikna. Jag tycker att aUtmer Uknar en ofärdsstatdär man har börjat med ett allas krig mot aUa ," Med alla sinaöverdrifter tecknar det en väldigt riktig bild av hur många människor kännerdet. Varför är det så här? Vi vet aUa att det i storutsträckning beror på att prisutveckhngen, inflationen, berövar människorna ochfamiljerna, framför allt barnfamiljerna, alltför mycket av deras köpkraft. Dentyp av marginalskatter som ju bär socialdemokraternas prägel gör att denkompensation som de sedan får för prisstegringarna ingenting bhr värd. Den ätsupp av skatterna. Många upplever det faktiskt på det sättet. Även om vi har detbra i det här landet - det har vi trots allt - upplever många det så att deinte får lön för mödan. Pengarna räcker inte, och det gäller framför aUtbarnfamiljerna, dessa "nya fattiga" som med skattebelastningen, medsin försörjningsbörda och med sina hyresutgifter inte kan klara sig utan stödfrån det allmänna. Många upplever det som en förödmjukande situation att detskaU vara på det sättet i , fortfarande ett av världens rikaste länder,och många människor, inte minst de högre betalda LO-arbetarna och mångatiänstemän i medelinkomstlägena, får Inregistrera påtaghgastandardsänkningar. De får det bättre på annat sätt, säger säkertsocialdemokraterna och regeringens talesmän. Men de kan ändå inregistrera klarastandardsänkningar, om inte det skulle hända ett mirakel i avtalsrörelsen, ettmhakel som vår samhällsekonomi Inte har råd med. Det är inte bara den materiella sidan som människornaupplever på detta destruktiva sätt. Det finns en aUmän osäkerhet i samhället -sådan osäkerhet kanske finns i många andra samhällen, men vi talar nu omSverige - ett främlingskap inför den byråkratisering som en växande kommunaloch stathg apparat har medfört, där centrahseringstendenser-na förmärks på allaområden, även mom fackföreningsrörelsen och i affärshvet och inte minst inomden offenthga sektorn, där vi har hka många anstäUda som vi har inom dentUlverkande industrin. Detta skapar naturUgtvis en mängd föreskrifter och ettförmyndarsamhäUe där den enskilde känner sig utsatt för beslut av beslutande instanser.Och avståndet mellan honom och dem som beslutar upplever han som väldigt långt. Jag vet inte om socialdemokraterna har gjort så mångaförsök som vi för att analysera den poUtiska utveckUngen med de hjälpmedel somman har i t. ex. , Ett genomgående drag i alla dessa undersökningar har ivarje faU varit den känsla av främUngskap som finns i de djupa leden i vårtsamhälle. Oavsett pohtisk uppfattning har man i aUa kretsar känslan av att ståutanför beslutsprocessen, att inte få vara med och besluta om sin egen miljöoch sin egen framtid. Det är på det sättet, och det vet också ni, även om niinte kommer att erkänna det i debatten eUer kanske Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri Statliga åtgärder inom svensk varvsindustri har andrarecept än jag för att komma åt en företeelse som är mycket aUvarUg, Jag tycker att historien om almarna är beklämmande ur tvåsynpunkter: dels därför att man inte lyssnade på dem som ville ha kvar de härgamla träden, dels därför att man föU undan för våldet. Jag tycker atthandlandet är beklämmande också I Rltsemfrågan herr statsminister. Även om Nivann en poUtisk seger, var det en ur denna synvinkel allvarlig handläggning.Jag tycker också att annonsskatten är ett typiskt exempel på hur man taktisktspelar med betydelsefulla frågor. Men jag vet att vi har olika meningar omdetta. Vi är också medvetna om hur man upplever den bristanderättstryggheten i samhället. Det finns gamla och unga människor som inte vågargå ut på gator och torg. Det är mycket värre i , säger man. Ja, visst ärdet så, i varje faU på många håll, men vårt land har varitkänt för sin hederhghet och trygghet. Och det som händer nu har inte häntförut. Man frågar sig: Vad gör samhället? I de brev jag får från mina väljare -och jag får många - är detta en av de frågor som oftast tas upp: Vad görsamhället och varför kan vi inte gå trygga på gatorna? Vi har också narkotikaproblemet, där regeringen ibland äralltför undvikande när det gäller att ta stäUning. Det är klart att ni sitterdär och har problemen framför er. Ni vet hur svårt det är. Det är lättare föross som inte sitter i kanslihuset att kritisera. Jag skall medge det. Men nikunde, när vi från vår sida kräver att ni skall göra något, visa htet störreförståelse i stäUet för att förminska problemen och påstå att vi överdriver. Jag är också övertygad om att bakom denna utveckhng, bakomkänslan av främUngskap ligger jag har tagit upp det här förut, men är detskolavslutning och då får man ju repetera de bristande normerna i det svenskasamhäUet, VI har brutit sönder ett gammalt samhäUe, och vi har skapat ett nytt,men vi har inte överfört normerna från det gamla samhället, och vi har inteskapat några nya. Bristen på normer och värderingar för hur människor skallleva tiUsammans är en av anledningarna tiU det som alltför många människor iSverige upplever som djupt oroande. Jag skall inte fördjupa mig i utbUdningsfrågan, men vi vetatt kvaliteten inte är vad den bör vara. Vi är medvetna om akademikeröverflödet,där brist på kvaUtet och för stor kvantitet är två sidor av ett stort problem. Ja, hur skall man lösa det här?