prot · FU0988 · 1971-12-31 00:00:00 — på det sättet, därför att det är uppenbart, hertsocialminister, och det kan kontrolleras genom ett telefonsamtal till nästanvilken socialchef som helst i , att det har skett en väsentlig - ja, jagskulle vilja säga en radikal förändring på socialhjälpens område under de tvåsenaste åren, aUtså åren efter det som är det senaste varifrån vi har officiellstatistik. Det kan inte vara riktigt att då liksom visa ifrån sig kritiken ochbeteckna den som okunnig eller rent av illvillig. Det måste vara bättre attförsöka fånga upp den och så fort som möjligt göra någonting åt demissförhållanden som vi måste konstatera faktiskt finns. Så någraord tiU sist om missbruken. Jag delar fullständigt socialministerns och uppfattning att missbruken av socialhjälpen på intet sätt är någonläcka varigenom det svenska välståndet rinner ut. Det är inte sant. Det måstesammanlagt vara fråga om verkligt marginella belopp, små belopp i sammanhanget.Samhällets ekonomi, t. o, m, kommunernas ekonomi, varken står eller faUer medde missbruk som kan förekomma av socialhjälp och av andra sociala förmåner. Detär väl inte helt självklart att det är just socialhjälpen som är utsatt för deflesta bedrägeriförsöken - det är väl snarare socialförsäkringen och då kanskeframför allt sjukförsäkringen som man gör försök att otiUbörligt tillgodogörasig. Det är inte mycket pengar jag är helt övertygad om det -men det är viktigt ändå. Jag tycker att om ingenting annat har framgått avdebatten , så har i varje fall det framgått att vibehöver hjälpas åt Utet var att hålla hela välfärdspolitiken inklusivesocialpolitiken vid gott anseende. Om vi skall klara av de kvarstående och deständigt nytillkommande sociala problem som vi har i samhället krävs det en förankringi en solidaritet och en vilja att stödja, där stöd är motiverat, som ställerrätt stora krav på de människor som har att betala vad det kostar. Det finnsingenting som är mer förödande för den här viljan till goda insatser än ettkonstaterande av missbruk och de behöver inte vara många. Jag är väl medveten om att massmedia ofta hjälper till attförstora och stundom t, o. m. skapa de här missbruken. Men icke desto mindre ärdet viktigt att vi tar itu med dem. Jag tror inte och av interpellationssvaretframgår att inte heller socialministern tror det att det är riktigt ellerlönsamt att etablera en omfattande kontrollapparat. Vi har för inte länge sedanhär i med anknytning till ett känt fall diskuterat om man inte pånågot sätt borde täta den lucka som gör det möjligt för vissa människor medmycket stora inkomster att komma i åtnjutande av bostadstillägg, därför att deför råkade vara utan inkomster, kanske av eget val. Jag tror attsocialministern och jag då var överens om att vi inte skall göra det i denformen att vi bygger upp en jättestor kontrollapparat för att i detaljkontrollera 400 000 människor och därvid komma åt någon enstaka som råkarbefinna sig i den situationen. Nej, jag tror inte att vi kommer någon vart med eninvecklad kontrollapparat. När det gäller socialhjälpen har vi den kontrollen iform av behovsprövning i det individuella faUet, Däremot tror jag det ärviktigt att man från samhällets sida, när missbruk konstaterats och det görman ju då och då reagerar mycket bestämt och dels beivrar missbruket. dels kraftigt säger ifrån att så får det inte gå till. Medrätt eller orätt -och jag tror inte helt utan rätt - har allmänheten, däromvittnar de inlägg i insändarspalterna som i refereradetUl, fått det intrycket att myndigheterna, samhället och statsmakterna tar lättpå dessa frågor, att man ursäktar och slätar över. Det är farligt, och det ärförödande. Vi måste tala klart språk och säga ifrån att missbruk på detta sompå alla andra områden skall beivras. Och i de grava fallen är det ju fråga ombrott i mening. Försäkringsbedrägeri är ett brott i brottsbalkensmening. Att lura sjukkassan på pengar är verkligen ett brott. Att medofullständiga eller falska uppgifter lura socialvården på pengar är också ettbrott. Och det skall talas om, inte slätas över! Jag tror det är utomordentligtviktigt, om vi skall kunna bevara den bas av förtroende som är oundgängligennödvändig för att kunna bota kvarstående och nytillkommande sociala brister,att vi inte svävar på målet I sådana frågor. Till slut vill jag vädja tUl socialministernom att han genom de stickprovsundersökningar som jag vet att man i hansdepartement är väl skickad att utföra - och om statsrådet inte redan haruppgifterna till hands - undersöker om inte läget harblivit väsentligt annorlunda än det var 1969, som statsrådet refererat tUl isitt svar, och om inte en sådan undersökning skulle kunna ge anledning tillbestämda åtgärder. Jag har en känsla av att har haft en otacksam uppgift . Han har väl känt behov av att pånågot sätt försöka ge en förklaring till det uttalande som hans partiordförandegjorde för någon tid sedan, då partiordförande sade följande:"Socialvården kostar , om jag inte minns fel, någonting på 30miljarder kronor, sammanlagt. Det går inte att ha det pådet sättet, när vi ser att kraven på socialvården ökar." Jag hade tillfälle att efteråt i ettpressuttalande slå fast att den egentliga socialvården i form av socialhjälpendast utgör I procent av samhällets sammanlagda insatser på detsocialpolitiska området. Jag är, herr talman, medveten om att har en egen syn på dessa frågor, i varje fall i vissa avseenden. Men hansinlägg här skulle ändå kunna ge anledning till många reflexioner. HerrCarlshamre förklarade sig i långa stycken vara överens med mig om denväsentliga uppgiften att sprida fakta, klarlägga de faktiska sammanhangen. Menjag kan inte frigöra mig från intrycket att den som lyssnade tiU herrCarlshamres anförande här på något sätt måste få en känsla av att det härområdet är väldigt inmutat av missbruk, vissa oegentlighe-ter, etc. HerrCarlshamre riktade t. ex. en uppmaning till mig att vi måste skärpa oss för attverkligen klarlägga det hela. Jag noterar att han sade att det gäller och påden punkten delar jag uppfattning -att se till att dennamycket viktiga del i samhället får ett gott anseende. skyller han påatt massmedia sprider mer eller mindre felaktiga uppgifter. Men, herrCarlshamre - detta är en direkt uppmaning - jag tror att härskulle kunna göra en stor insats inom den rörelsehan representerar för att just sprida fakta. Det är väl inte minst från dethållet - jag tänker då både på vissa tidningsorgan och på vissa Måndagenden uttalanden - som just den här missuppfattningen blir spridd. Jag vill alltså uppmana att här göra en insats, om vi nu isak är /!«? socialhjälpen överens om att fakta och sakupplysning ärväsentliga. Får jag sedan, herr talman, ta upp en del av det herrSvensson i och sade i sina kommentarer om den faktiskasituationen . Låt mig då säga, att olika undersökningar har visat attsocialhjälpsta-garna i stor utsträckning är sjuka, handikappade,arbetsoförmögna, vanligen ensamstående personer, däribland många mödrar, somäven med socialhjälpens bistånd lever under knappa materiella viUkor, vartUIkommer att de inte sällan är ganska isolerade på olika sätt. I flerasocialhjälpsundersökningar har man bl. a, tagit reda på, vanligen genomtaxeringarna, hur stora årsinkomsterna varit för personer eller familjer somunder längre eller kortare tider uppburit socialhjälp. Man har ocksåundersökt förekomsten av förvärvsarbete för dem som fåttsocialhjälp. Andra mått i fråga om socialhjälpstagarnas ekonomiska ställningeller trygghet som redovisats har varit deras sjukpenning klassplacering,deras ATP-poäng, m, m. Låt mig påpeka att dessa utredningsresultat vidjämförelse med motsvarande förhållanden inom hela befolkningen genomgåendevisar att socialhjälpstagarna är sämre stäUda, Det är också därför de fårsocialhjälp. Av socialhjälpsundersökning framgår även attsocialhjälpsfamiljernas genomsnittliga hushållsinkomster avsevärt understeginkomsterna inom låglöneyrkena, HushåUsinkomsterna avsåg aUa inkomster ochsociala transfereringar exklusive socialhjälp för samtliga medlemmar isocialhjälpsfamiljerna, medan arbetsinkomsten avsåg sådan inkomst per individ.Ändå var socialhjälpstagarnas totala inkomster lägre än låglönerna. I den aktuella debatten omsocialhjälpen har framhållits som någonting nytt att flerbarnsfamiljer medheltidsarbetande försörjare som har relativt hyggliga inkomster får socialhjäp,och har ju här tagit upp just den frågan. Men det tycks idessa fall vanligen förhålla sig så, att hjälpbehovet uppstår då försörjaren ärsjuk, arbetslös e. d. Äldre undersökningar visar förövrigt att det var ungefär lika vanligt då som att heltidsarbetande familjermåste söka socialhjälp. Som en undersökning från , avseende 1957,visar var tillfällig socialhjälp för barnfamiljer med hyggliga taxeradeinkomster inte ovanlig. Inte avsocialhjälpsberoende familjer med minderåriga barn i hade församma inkomstår en taxerad inkomst som översteg . Närmareundersökningar visade att socialhjälpen var tUlfällig och avsåg tider dåförsörjaren var arbetslös eller sjuk ett hjälpbehov kan ju vara heltberättigat under arbetslöshet och sjukdom några månader, även om dessa följs avsenare goda arbetsinkomster, EnUgt aktueUa uppgifter från detär alltså färska siffror, - är det bara i ett hjälpfall på 100 som socialhjälp utgår med att vederbörande har fullt förvärvsarbete, 105 4* protokoU 1971. Socialhjälpenär känslig för konjunkturerna pa arbetsmarknaden; det Måndagenden har vi känt till sedan länge.Ökande arbetslöshet brukar följas av stigande 17 maj1971 socialhjälpssiffror. Högabostadshyror och omkostnader i övrigt medver- Ang. socialhjälpen kar här. Trotsbostadstilläggen kan barnfamiljer med höga bostadskostnader tillfälligt, vidt. ex, sjukdom eller arbetslöshet, bli beroende av socialhjälp. När det gäller de höga bostadshyrorna skall för övrigtmärkas att åtskilliga socialhjälpsfamiljer som tidigare bott i slumbetonadebostäder tack vare bostadssaneringarna fått hyggliga bostäder men också högrehyror. Även om det är så, att socialhjälpsberoende familjergenerellt sett bor sämre än folk i allmänhet, börjar de numera ha ganska godabostadsförhåUanden, Det är naturligtvis en riktig och glädjande utveckling,inte minst med tanke på att miserabla förhållanden i fråga om bostad och miljöi övrigt tenderar att permanenta missanpassning och socialt elände och nöd. Trots allt har den gamla fattigvårdskänslan vikit undanoch medborgarna är inte längre lika rädda som förr för att utnyttja sin rättatt i vissa situationer få socialhjälp. Attitydförändringarna har tydligenskett snabbare hos yngre personer och hos tätortsbefolkningen. Ändrad attitydäven hos socialvårdsorganen och socialarbetarna spelar här in. Man är på ettannat sätt än tidigare beredd att hjälpa utsatta familjer. Vi vet sedan gammalt att en större andel av befolkningen itätorterna än på landsbygden är beroende av socialhjälp, MeUan 1959 och 1968sjönk antalet socialhjälpstagare på landsbygden med 15 000, medan antalethjälptagare i städerna ökade med 45 000, Både bostads-ocharbetsvillkor spelar här in. Efter ändringen av socialhjälpslagen 1968 - jag villpåpeka det, för det är viktigt har kommunerna kommit i gång med en uppsökandeverksamhet som . Genom denna verksamhet har det upptäckts mångamänniskor som varit i behov av socialhjälp eller annan social service men sominte varit medvetna om sina rättigheter eller som inte kommit sig för att kontaktasamhällets sociala service. Även denna uppsökande verksamhet har givetvismedverkat till stigande socialhjälpssiffror. Den ökning i fråga om socialhjälpen som vi fått undersenare år får inte bedömas som något enbart negativt. Genom en mer aktiv ochuppsökande socialhjälp har säkert många hjälpbehövande människor som intetidigare nåtts fått den hjälp de är berättigade till. Det är en utveckling somöverensstämmer med vad vi väntar oss av den framtida socialvården. Socialhjälpsstandarden möjliggör inget överflöd, men dehjälpberoen-de personerna och familjerna får troligen nu en bättre ekonomiskhjälp . De får med andra ord del av den allmänna standardförbättringen,vilket naturligtvis också bidrar till ökade kostnader. Det tycker jag, herrtalman, är någonting positivt. Får jagslutUgen säga några ord om missbruket. Här hade ändå - jag kan inte frigöra mig från det - vissa egendomligt Det antyds i olika sammanhang slöseri inom 106 socialvården och missbruk avsocialvården. Jag har sagt i mitt svar och upprepardet: Jag tillbakavisar bestämt sådana påståenden. Låt mig först erinra om att socialhjälpen svarar för baraen tiondel av kommunernas sociala kostnader och för endast en hundradel avkostnaderna för hela socialpolitiken. De för kommunerna mest kostnadskrävandetrygghetsanordningarna är åldringsvården, barntillsynen och kostnaderna förbostadstilläggen. Om vi kunde hjälpas åt, , att klara uppdetta! Det är nämligen en mycket viktig sak. Socialhjälpen är ju behovsprövad. Det innebär attsocialhjälpsorganet tar reda på den sökandes ekonomiska förhållanden i fråga ominkomster och annat. Utredningsförfarandet kan variera något mellan olika kommuner,och tillvägagångssättet anpassas väl i viss mån efter förhållandena i detenskilda faUet, Men det torde vara vanligt att väsentliga ekonomiska uppgiftersom den sökande själv icke verifierar genom kvitton och dylikt kontrolleras påannat sätt, exempelvis hos när det gäUer olika slag avsocialförsäkringsförmåner eller hos arbetsgivarna när det gäller eventuellaarbetsinkomster, I brådskande fall kan mindre hjälpbe-lopp utbetalas i avvaktanpå en fullständig utredning. Kontroller av det här slaget är naturligtvis en känsligoch grannlaga uppgift, och socialvården strävar efter att så långt som möjligtgöra nödvändiga kontroller i samråd med och efter medgivande av den sökande.Socialvården måste, om den skall lyckas i sitt arbete - jag hoppas vi äröverens om det - bygga på förtroende för de människor som berörs. För att heltförebygga socialhjälpsbedrägeri skulle jag upprepar det - fordras enkontrollapparat som gjorde situationen närmast outhärdlig för en vanlighjälpbehövande person och som stod i uppenbar strid med viktiga principer förvår socialvård, som måste respektera den personliga integriteten så långt detär möjligt. HärtiU kommer att en kraftigt utbyggd kontroll skulle krävapersonalresurser och dra kostnader som vore orimliga i sammanhanget. Jag vill, , fästa uppmärksamheten på någrating. Vi har vissa uppgifter från om socialhjälpsbedrägerier. Av 27000 familjer som fick socialhjälp i ifrågasattes socialhjälpsbedrägerieri 28 fall, dvs, ungefär 1 fall på 1 000, Efter närmare utredning polisanmäldesocialvården 9 av dessa 28 fall. Enligt uppgifter förekom 14 fall därsocialhjälpsbedrägerier ifrågasattes. Ett av dessa fall polisanmäldes. Antydningarna om missbruk av socialhjälpen och dennegativa kritiken i övrigt är tiU skada på flera sätt. Inte minst drabbas allade människor som av olika anledningar måste anlita socialhjälpen. Om några kronor av socialhjälpens 300 miljonerkronor skulle utbekommas orättmätigt är det sannerligen en blygsam siffra, omvi jämför med att lika orättmätigt undandrassamhäUet genom olika former av skattebrott. Jag har velat i debatten föra in ytterUgarefaktiska uppgifter, fakta kring den fråga vi diskuterar. Jag skulle känna migmycket tillfredsställd om nu efter denna debatt kunde besjälasav en vilja att klarlägga dessa sammanhang. Mycket skulle vara att vinna. Attvi sedan har många olösta sociala problem och att vi står inför storauppgifter, den saken är klar. är själv ledamot av familjepolitiska kommittén och är själv engagerad i ettplaneringsarbete för framtiden. Det skulle självfallet - men jag skall inte tatiden i anspråk nu - vara av värde att säga något även om framtiden då detgäller socialvårdens utveckling. HenSVENSSON i (s): målar en väldigt mörk bild avden ekonomiska och sociala utveckling som vi står inför eller som vi är mittuppe i. Jag tror att det på något sätt är ett trick att försöka säga tUlallmänheten att hittiUs har det gått relativt bra i vårt samhälle, men gårdet på något sätt åt skogen. Det hjälper inte om vi höjer inkomsterna förmänniskorna. Det hjälper inte om vi förbättrar den sociala standarden över lag.Det går ändå snett på något sätt. Vi klarar inte upp det här. det , och han har sagt det tidigare när vi hade debatten omsocialutskottets huvudbetänkande . Det är klart att vi inte här kan säga precis hur det är . Vi har inte statistiska uppgifter om det. Vi kan heller inte exakt sägahur det blir . Men får vi reda på hur läget är, och jagtror att får korrigera sina uppfattningar i detta avseende.Bilden är säkerligen inte så mörk som vill göra gällande. säger här att vi kommer att ökasocialhjälpen från 300 miljoner till . Det betyder alltså endirekt fördubbUng, Det skall bli intressant att se vad facit säger i det stycket.Jag har från , som vi båda känner ganska väl, fått statistik på antalethjälptagare 1970 och vecka 15 1971, Det visar sig att det hadeökat - det är visserligen relativt små siffror det gäller, men de har väl ändånågot att såga i detta sammanhang från 61 till 81. Den stora ökning som sketti vår hemkommun, härrör från de andra delkommunerna, som varit i dettastycke ganska eftersatta. Men när talade här så uppmärksammade jagockså - och det har jag uppmärksammat tidigare, liksom socialministern nyssgjorde - att ändå har en känsla för att inte de enskildapersoner som det är fråga om skall drabbas. Jag tror då att vara väldigt försiktig, ty diskussionen drabbar dem verkligen. Det är desom får sitta emellan när man här för en diskussion om t. ex, att missbrukfinns och att vi behöver starkare kontroll på enskilda punkter. Socialhjälpenhåller sig ju redan nu med den starkaste kontrollen av alla sociala avsnitt inomsocialpolitiken. Jag har i min hand ett uttalande från TCO:s sociala yrkesråd,som återgavs i . Det heter där: "Det faktum att ett barn misshandlats tiU döds harlett tUl krav på minskade socialhjälpskostnader och ökad kontroll, trots attden individuellt behovsprövade socialhjälpen förutsätter en prövning som gårlängre än någon annan hjälpform", säger TCO:s sociala yrkesråd. "Dessutom skulle en reducering av socialhjälpen inteutgöra någon garanti mot nya misshandelsfaU - snarare tvärtom", hävdar manvidare. Vidare talar man om att det egentUgen behövs mindrekontroll generellt i den här hjälpformen för att komma fram till det som ärabsolut nödvändigt, nämligen att socialhjälpen skall vara en rättighet för Om den hjälpsökande känner ett väldigt starkt tryck på sigfrån politiker, vUket sedan i någon form slår igenom på socialvårdarna menockså på grannar och släktingar, blir den sociala pressen mot människorna såstark, att vi aldrig kommer bort från det som var den gamla fattigvårdenssignum. Det som vi kaUar socialhjälp blir då i stäUet bara ett ord utan reelltinnehåll, - Det är möjligt att det finns olika åsikter inom moderatasamlingspartiet, men i har borgarna, som har makten - alltså intesocialdemokraterna, som är i opposition dragit in planeringsavdelningen inomsocialvårdsområdet. Om man vill planera och dra upp bättre riktlinjer förframtiden, tycker jag att detta väl är det sista man skulle göra. Reservationen i socialutskottets utlåtande nr 24, som jagnämnde i mitt första inlägg, grundar sig på en motion av () därdet talas om missbruk av socialhjälpen. Och här förs på hög nivå en diskussionsom drabbar dem som har det svårast i samhället. Jag måste säga att detta görmig så oerhört ont, och jag vill vädja till , precis somsocialministern gjorde, att han i det här styteket besinnar sitt ansvar, I har normalbelopp införts, och jag tror att detär en väg som man måste gå fram efter. Det visade sig att avmänniskorna själva kunde förvalta detta månadsbelopp, medan socialnämndenmåste vara försiktigare med de resterande . Det betydde att detstora flertalet hjälpsökande klarade sig på de pengar de fick. De kom alltsåinte tillbaka och begärde komplettering. Jag upprepar att beloppen ligger underfolkpensionsnivån. Jag skulle vara oerhört glad, om vi kunde få diskussionenom socialhjälpen och socialvården att mera rikta sig framåt i tiden. Hur skallvi klara av det här? Det är aUdeles klart, som sade, attsocialhjälpen är en indikator. Ökar den i omfattning, så är det fel någonstans,och då bör vi försöka rätta till det. Vi har talat om bostadstilläggen. och jagär överens -och jag förmodar också socialministern om att vi i stäUet för atthöja barnbidragen bör höja bostadstilläggen för att styra pengarna dit där debäst behövs. Men jag vill också säga att debatten om socialhjälpen bör sättas isamband med jämlikhetsdebatten och med vad det nu är en politisk och fackligstrid om, nämligen hur vi skall klara låglönegruppernas problem. Om man iårets avtalsrörelse kunde höja låglönegruppernas löner, så är det alldelessjälvklart att socialhjälpen skulle bli mindre aktuell. Vi kan inte stå här iriksdagen och höja de lönerna, men jag önskar att årets avtalsrörelse slutarmed att låglönegrupperna verkligen får ett sådant tillägg att deras situationinte behöver ge utslag i ökade socialhjälpskostnader utan att de får de pengarde behöver över lönekontot. HenCARLSHAMRE (m): Med det resonemang som iKungälv för rörande risken av att över huvud taget diskutera missbruken inom socialhjälpen måste man tiUhålla socialministern att slutaupp att tala om skattefusket, ty det måste vara sårande för den majoritet avskattebetalare som deklarerar hederligt. Självklart är det en majoritet avsocialhjälpstagarna som har ett alldeles korrekt beskrivet hjälpbehov och somhederligt uppger sina förhållanden, men det kan inte vara något hinder för attpåtala och beivra de fall där denna heder saknas. Jag har, , inte sagt att de 300 miljoner somsocialhjälpen uppgår till nu kan komma att fördubblas till 600 miljoner, utanjag har sagt att allting tyder på att beloppet redan är fördubblat från 300miljoner 1969 till 600 miljoner 1971, Om man frågar sig för hos kommunerna,visar det sig nämligen att ökningstakten - i varje fall hos de större kommunerna tycks vara . Det blir , ,och bekymret är att ökningstakten är så stor. Socialministern åberopar äldre undersökningar och sägeratt de visar att var andelen heltidsarbetande blandsocialhjälpstagarna stor som , kanske större. Jag tror det, men den varmindre 1968, och det är det intressanta. Vi hade en utveckling i rätt riktningfram tiU 1968, kanske t, o. m. ett stycke in på 1969. Men sedan har av allatecken att döma denna utveckling vänt, och det håller på att bli vanligare, jagvill säga väsentligt vanligare, än för något enda år sedan att människor medheltidsarbete och lön hänvisas tiU socialhjälpen för att få hushållsbudgetenatt gå ihop. Det är det som jag menar är illavarslande. Det är säkert också riktigt som socialministern uppreparatt det bara är hundra en på tusen av socialhjälpstagarna i somär i denna situation. Jag hänvisade tiU en annan siffra. Jag kan specificeraden. Det finns grannkommuner tiU jag vill minnas att det var Tyresöjag läste om som gjort en ambitiös statistik, där man kommit fram till att,jag tror, av samtliga socialhjälpstagare var heltidsarbetande.Förklaringen är i så fall mycket enkel. Det är i förorterna som de stora nyabostadsområdena finns. Det är där problemen uppstår. Det är sannoUkt inte såsom socialministern sade, att behovet av denna sorts hjälp uppkommer i sambandmed sjukdom eller arbetslöshet. Det uppstår i samband med flyttning till nybostad det är det vanliga. Därmed inte sagt att vi missunnar dessa familjeren bättre bostad. Det är att de som levt i slumartadebostäder får det bättre. Men det tragiska och det illavarslande är attmänniskor med vad som annars betraktas som hygglig lön inte kan få en bostadsom de har möjlighet att betala med hjälp av egna inkomster och för ändamåletavsedda generella stödformer utan måste fylla i med behovsprövad individuellsocialhjälp. Det är klart att det är framtiden vi skall tala om. ärdet alltså så att vi i det svenska samhället lägger ut 30 000 miljonerkronor för sociala ändamål, alla kategorier inräknade.