prot · FU0956 · 1971-12-31 00:00:00 — riktlinjerna för den svenska biståndspolitiken. Om della är vi överens. 20 Enligl reservanternas mening bör viemellerlid se efler hur de fastslagna Sä snabbt som förulsällningarna ändras för biståndet och dessteknik, sä snabbt som nya erfarenheier kominer lill bäde pä det internationellaplanel och i vär verksamhel är det angeläget att göra en mera begränsad översynav den svenska biståndsverksamheten. Det är önskvärt att en sä slor del av svenska folkel sommöjligl slär bakom bislåndsarbelel. Vi vel alt del sannolikt inle finns någonspontan majorilel för elt krafligl ökal bislånd. Vi vet ocksä att del slundomriklas slark kritik mol den nuvarande verksamhelen, både mol helheten och molenskilda projekl. Del är nödvändigt för de politiska partierna all gå i spelsenför upplysningsverksamhelen kring bislåndsfrågorna. En av förulsällningarnahärför är all partierna fär möjlighet all pä ell mera ingäende sätt än vad somkan bli fallet i en riksdagsbehandling påverka utformningen. Väljarna bör velaatt olika grupperingar på delta säll dellar i ulformningen, Detla är etlvikligl skäl för en parlamenlarisk beredning utöver de skäl som redan finnsangivna i reservationen 2, Del som behöver diskuteras är bl, a. värderingen av deresullal bisländsinsalserna ger upphov lill. Denna mäsle äga rum mot bakgrundenav silualionen i olika lyper av . Vi behöver undersöka möjlighelernalill ulvidgad samverkan mellan biständsorganel, näringslivel och de frivilligaorganisaiionerna. En ökad samordning härvidlag borde vara möjlig all uppnä ivissa avseenden. Frågan om avvägningen mellan bilaterala och multUaleralainsalser behöver ocksä prövas. Det märkliga är att socialdemokraterna i utrikesutskotteti mycket häller med om det rikliga i dessa krav. Av nägon obegriplig anledningvill man dock icke att skall uttala sin mening härom i är utan väntaUll . Det vore myckel iniressani all få höra finessen med elt sådantdröjsmål, om nu nägon av socialdemokralerna i utrikesutskollet vore närvarandei kammaren. Vi skall komma Uiäg, all del nuvarande elappmälet förbiståndsverksamheten skall vara uppnält i och med /75. Detärdärför nödvändigt all ulreda frägan om verksamhetens omfallning även eflerden Udpunklen. Mot denna bakgrund blir socialdemokratins Ivekan än mersvårförståelig. 1 utskollet yppades en osäkerhet, om en utredning av dethär slaget skulle vara parlamenlarisk. Del borde dock ligga i varje regeringsinlresse all fä slörsla möjliga samförstånd kring bisiändspoliiiken, som ju ären del av vär ulrikespolilik. Ulredningen bör därför vara parlamenlarisk,givelvis under medverkan frän t. ex. enskUda organisalioner, näringsliv ochvelenskapsmän, 1 vilka länder skall göra bisländsinsalser? Skalldel ske enbart i länder med vilka vi kan känna politisk samhörighet? Hur skallvi ställa oss inför de ofla förekommande och tvära omkastningarna i denpolitiska ledningen för etl u-land? Del är frågor som ofla ställs. Förra årets riksdag fastslällde principerna för urvalel avländer, där svensk biståndsverksamhet skall kunna bedrivas. Del var inle nägolkrislallklarl ullalande, men del slog ändå fast en del mycket väsentligapunkter. Risken all döma inlerna politik efter dagslägetsverkningar betonades. Några tvära kastningar med av- och påläggande avbiståndsarbete kunde del alllsä inle bli fråga om Salsning pä främsl den 1 aprU 1971 Nr 56 länder "som förenarfatligdoiiiens och underutvecklingens behov med framslegsvilja och utvecklingskraft" var en annan väsentlig punkt om den ... ' vilken VI var overens. P' När det gäller tolkningarna av detta utlåtande härtydligen pä en del Detstadiga ut- håll osäkerhel rält. vecklingsbiståndet 1 den allmänna debatien har t. ex. krav ställts päalt vi skulle avbryta densvenska hjälpverksamheten i . Insatser i andra länder har Förord har från principiella utgångspunkter getts för insalser iän del ena och än det andra landet. har motsalsställningarna i debaiten spetsats Ulloch skarpa hugg har skiftats. har man tyckt sig märka, all ju merverklig erfarenhei av arbeie i en deballörhaft desio slörreförsläelse har funnils för alt del är svärl alt slälla höga idealkrav pä deländer i vilka skall verka. Ä andra sidan finns del en benägenhet hos personer medmindre erfarenhei men med en slor portion politisk självsäkerhet att viljadirigera svenskt bisiänd efter eget tycke eller efter hur opinionsvindarna härhemma blåser. Mol denna bakgrund, hen lalman, är det tillfredsställande altutrikesutskottet blivit enigt i silt ställningstagande kring dessa principiellaproblem. Jag bortser frän några särfall beträffande ländervalet. Ulskottet fastslär under enighet alt de rikllinjer somriksdagen fastställde "ger grund för biståndssamarbete mednuvarande mottagarländer". Något avbrytande kan del alltså inle blifrågaom. Del är värl all noiera, att SlDA:s chef inför utskottet förklarade att detinte fanns skäl all med tanke pä den inrikespolitiska silualionen imottagarländerna ens i något enstaka fall avbryta arbetet. Även i t. ex.Etiopien fanns enligt hans uppfattning möjligheter att med god effekt inte barabibehålla nuvarande biständsvolym utan öka den. Jag vill Ullägga det självklaraatt inget biståndsarbete är problemfritt, inte heller det som bedrivs iEtiopien. Man får söka att i sä stor utsträckning som möjligt komma fram något sä när likartad inställning hos givar- och mottagarland. I valrörelsen gav sig nägra debattörer på attkarakterisera de olika partiernas inställning. Del finns en mening i ett av deras inlägg som jag villrädda lill prolokoll. Sä här skrev de som sammanfattning i etlavsnitt: "Man måste kräva att u-landets ulvecklingspolitiska och i-landetsbiständspolitiska mälsätlningar sammanfaller." Observera att det alllsäinle skulle räcka med alt man kan snickra ihop en någol sä när hygglig planformför samverkan niellan två länder. Nej, mälen måsle sammanfalla, tydligen varaidentiska. Tycker inte precis som vi, sä fär de tydligen skylla sigsjälva. Det blir dä ingen u-hjälp från . är all vara slorsvensk sädet förslär. Det vittnar också om en tro, som inte är av denna världen,att det alllid skall gå alt finna länder som har en politik som vi i dessaavseenden hell kan accepiera. I många av är del tvära kastningar i politiken.Och om vi hell skall hålla pä stabilitet, skulle vi snart kunna stryka bort alla länder 22 på lislan över stater där Sverigekan bedriva bisländsverksamhel. Mol denna bakgrund är del alllsä bra all utrikesulskollelär enigt om Nr 56 all del finns förutsättningar för fortsatt arbete i alla de nuvarande den mollagarländerna. Vi skall ge bistånd där detta kan - som SIDA:s ] riril 1971styrelse har uttryckt det "komma de breda befolkningslagren i defaltiga länderna till godo och medverka till social och ekonomisk utjämning i mottagarländerna". Detta bör, som i tjolhävdade, vara möjligt "att uppnä i länder med olika politiska ochekonomiska system". Ett annal viktigt konstaterande som vi enigt gör iutrikesutskottet är följande: Biståndsinsatser underlättas om det råder näraoch vänskapliga förbindelser mellan och mottagarlandet. Sädanavänskapliga förbindelser fär dock inte sällas upp som villkor för u-hjälp tillett visst land. Del skulle strida bäde mot beslul och mot FN:sstrategi. Enligt min mening hävdar utskollel med all rätt attbiståndsinsatser frän ett land som vårt kan, om de handhas på rätt sätt, bidratill att främja de vänskapliga förbindelserna med mottagarlandet. En visspåverkan pä varandras tänkesätt och verksamhet kan nog inte uteslutas. Detta ärju något mycket glädjande. Utjämna motsättningar och verka för slörsla möjligasamförsländ i iniernaiionella sammanhang är elt mål för svensk utrikespolitik.Sverige har ju inte, som en del länder, önskemål om att sätta sin prägel päu-länderna. Vi vill heller inle alt skall komma iberoendeförhållande till oss. Den här senare frägan skall jag återkomma tillslrax. Men försl ell par ord om en annan sak. Del dröjde ganska länge innan de enskildaorganisalionernas arbete i fick det erkännande som var rättvist. Desom var nyfrälsta för de statliga biståndsinsatserna var blinda för allmissionen med sina speciella förutsättningar redan arbetat i hundra är ochblivit alltmer inriktad pä verksamhel för ulbildning och sjukvård. Inle hellerövriga organisationer, t. ex. Rädda barnen, accepterades som fullvärdiga organför biståndet. Sä småningom ökade insikten om de enskildaorganisalionernas betydelse. Inför utskottet vittnade t. ex. sekreteraren iSvenska missionsrådet om det goda samarbete som råder niellanmissionsorganisationerna och SIDA. Jag noterar della med verkligtillfredsställelse, eftersom jag hävdade alldelta borde vara möjligl alt uppnä. 1 en reservalion pä denna punkl ifrägasäller vi om detinte borde vara möjligt att ge tillfälliga igängsätlningsbidrag när enorganisalion startar ett nylt projekl. Organisalionen lar ju dä ofta på sig nyastora ulgifler, som det kan ta tid att växa in i. Det skulle då vara etl brahandtag all fä ell slöd lill driflcn under t. ex. fem är. Om del awecklas medförslagsvis om ärel, blir det ju inget anslag som utbetalaspermanent. Detta vore nämligen inte bra. gällde all sialligl slöd lill enskildaorganisalioner gavs endasl lill verksanihei i de s. k. huvudmotlagarländerna. Detla dekret är ju nu som väl är borta. En viss liten uppmjukning har ocksä skett, sä att organisalioner som arbelar i länder, där inle har bisländsverksam hel, i vissa fall kan fä slalsstöd. Enligl vär mening måste man ylleriigare uppmjuka denna regel. Del kan inle i längden vara rimligi alt enskilda 23 svenskaorganisalioner skall fä statligt stöd beroende på om svenska staten harverksamhet i ett speciellt u-land eller ej. Nödvändig kontroll går ju att ordnagenom våra ambassader eller pä annal sätt. har gjort ett uttalande som harföranlett en del debatt. Det sägs att det kan tolkas på det sältel attkommissionen hävdar alt en biståndsinsats mäsle vara till fördel bäde förgivarlandet och för mottagarlandet. Är den tolkningen riktig, är päsläendetgivetvis orimligt. Alla biståndsinsatser kan inte leda till etl direkl ochpälagligl utbyte för givarlandet. I de flesta fall är det troligen sä, att maninle kan se nägon direkl fördel för oss själva av våra insalser, och det skallvi inte heller begära. Men ä andra sidan är det inget fel om det blir eltsådant resultat, t. ex. genom samverkan mellan värl eget biståndsorgan ochsvenski näringsliv i elt projekt i etl u-land. Om ett svenskt företag sätterupp en fabrik i elt u-land. sker det väl oftast med tanke pä de ekonomiskafördelar som detta konimer all medföra för förelagel. Och del är ingel fel iall förelagel resonerar pä det sättet. Med de sociala krav som vi finner högstrimliga all ställa på sädana investeringar kommer de säkerligen också all bidratUl att stärka u-landets ekonomi - rätt skötta, vill jag Ullägga. Men all kalladel en biståndsinsats av vanlig karaktär är inte sä lämpligl. När man diskuterar privata investeringar i u-ländernamåsle man göra nägra disUnklioner. Jag har redan nämnt de sociala krav som vitycker det är rimligt all slälla pä förelagen vid deras verksamhel iu-länderna. En annan belydelsefull skillnad är all de slora världskoncernerna -och även många av de mindre giganlerna - i en del av slormaklerna samspelar medrespekiive lands regering sä all invesleringarna i själva verkel blir ell led iförsöken all dominera ell u-land eller en grupp av . Del vore all göra sig skyldig lill slor bläögdhel, om manförnekade all pä detta säll ett samspel frän amerikansk sida görs t. ex. iåtskilliga länder i Lalinamerika. Men del vore lika blåögt all förneka altsamma försök lill dominans görs frän t. ex. sovjetrysk, kinesisk, fransk,italiensk och engelsk sida. Mer eller mindre kamouflerad, mer eller mindre utprägladäger denna verksamhel rum. Det är inte svärl att förstå den starka reaktion somfinns i mänga mot detta. Det blir en ny form av kolonialism. Elt annal område som det finns anledning all rikla skarpkriiik mol är när man som verklig bisländsinsats räknar in leverans avkrigsmaleriel. Del är klarl all varje siat har rält lill eget försvar. Men detär i mänga fall inle delta del är frågan om vid vapenleveranser, ulanstormakten har del lilla u-landel som en bulvan för all främja sina slorpoliliskainiressen i områdel i fråga. Här gör sig alla de slora slalerna skyldiga lillallvarliga missgrepp. Del är verkligen inle alllid som stormakterna särskillivrigt strävar efter all sprida välfärden och sprida det ekonomiska ochpoliliska inflylandel i länder som slär i beroendeförhållande till dem. gördet inte i . När en ny regim försökte göra en annan maktfördelningi var inte senl att slå till. Man är rädd för vadförändringar skall föra med sig ur maktbalanssynpunkl, och därför slår man vaklom slalus quo. Jag har dock svårl alt föreställa mig all nägon på allvar Nr 56 skulle vilia eöra gällande, all sanima omdöme kan fällas om den -r j . * *= den samverkansom kan äga rum mellan svenski näringsliv och del svenska , .,,.,, Jag iror inle all någon vill göra det.---------------------------- Man märker dock alt socialdemokraterna i ulrikesutskoltel,liksom Det statliga ut-utrikesministern, har svärl att klarl säga ifrän, att man välkomnar vecklingsbiståndet näringslivsinsalseri under de av mig angivna förutsätlningarna. En hel del av dessainsalser kan man inte kalla biståndsverksamhet i vanlig mening, men många avdem får slora biständseffekler, och hur vi skall kunna ha nägol emol detla ärför mig oförklarligl. 1 utrikesulskollel säg del ell bra tag ul som om vi skullekomma överens om all med utgängspurrkl frän olika moiioner begära en översyn avgaranlisysleinel för investeringar i , frägan om bildande av ellulvecklingsbolag för u-landsinvesleringar liksom problemel om en särskild fondför förinvesleringssludier. Sedan hände lydligen någonting, vad del nu kunde vara. Manvågade vid slutbehandlingen inte anknyla lill de önskemal som framfördes imolionerna utan föreslär i myckel liiel förbindande ordalag en översyn avåigärder för att främja industrialisering. Del står inte ens imajoritetens yrkande att det avges i anledning av motionerna, utanutskollsmajoriteten föreslär att dessa skall avslås. Del är samma skuggrädslasom avtecknar sig i statsverksproposilionen, där utrikesministern inle ensvägar klarl referera vad FN sagl så senl som i oklober i slralegin för detandra utvecklingsärtiondet om att i-länderna borde uppmuntra privatainvesieringar i . En samordnings- och insynsfråga av betydelse är de storabelopp som vi nu börjar all ge de internationella biståndsorganen, i försiahand FN-organen. Redan för näsla budgetär föresläs att 400 miljoner kronorskall gå lUl dessa organ, och kommer summan med all sannolikhet allvara en miljard. Det är i högsia grad rimligt all svenska folkel begärredovisning av regeringen men ocksä av för hur dessa pengar används,inle just de svenska kronorna, men hur arbetet bedrivs, vilken effeklivitel manhar, vilken inriklning som föreligger och om den är sädan alt det är rimligiatt ge dessa summor. Del är intressanl alt se att socialdemokraterna iulrikesutskotlel är ganska nöjda med den insyn som finns i internationellaorgan och den information fär. Men tror verkligen socialdemokraterna,tror verkligen utrikesministern att svenska folkel kommer alt nöja sig med deninformation som föreligger? Är det inle rimligt att ges en bättrechans att följa med i detta väldiga, omfångsrika och växande arbete? För trorjag all en av de svära sakerna när det gäller att pä sikt väsenlligiöka de svenska bisländsinsalserna blir jusl della, att kritiker kommer medrätt eller orätt - alt tala om alt vara pengar används pä ell alldeles fördåligt säll av FN-organen. Här gäller del att vara ute och inte heltplötsligt vakna till, när en s. k. skandalslorm blåser upp. Därför börregeringen se till all insynen i och informaiionen om de internationellabiståndsorganen blir bättre än . , herr talman, nägra fä ord om vär allmänna syn.För oss är del Uka angeläget all verka för ekonomisk rättvisa mellan folken som inom 25 och andra induslriländer har lillräckligl slora resurser förall kunna fullfölja båda dessa uppgifler samiidigi. För oss poliliker gällerdel alt kraftfullt och bestämt hävda all det är nödvändigi all svenska folkelsolidariskl tar pä sig de uppgifter som här ligger framför oss. Vi har ju barahunnit en liten bil på vägen. I detla anförande instämde herrar Källslad och (bådafp). Hen (): 1 likhel med vill jag understrykaatt de mänga reservaiioner som finns utskottets betänkande inte skallbetraktas som ell tecken pä motsättningar pä djupet inom utskottet. Vi bör istället se på hur slor enigheten är omkring de slora riktlinjerna i vårlbiståndsprogram. Men med etl program som är sä stort, med behov som är så storaoch med möjligheter som är så små blir det en fräga om priorilering, och del ärrimligt alt det dä uppstår olika uppfallningar. Del gäller dock inte de djupagrundproblemen. Där är vi eniga, och jag skulle mol den bakgrunden också önskaatt del vore möjligt för oss i all arbeia pä elt sådanl sätt medbislåndsfrågorna all vi känner all den enighel och den uppslulning som vi harhär delas av hela värl folk. Jag Iror all vi kan säga del , men det kanhända alt vi kan komma i en situation, dä kraven pä våra resurser blir sä sloraall i frågor om en priorilering inom värl eget land somliga börjar lilla pä destora anslagen bisländsprogrammel och frågar sig om där finns nägol allhämta för etl program för hemmabruk som man inte får tUlräckligl snabbutveckling på. Vi reservanter har hafl en känsla av all del iproposiiionen - vi har inte upplevt del hos utskottsmajoriteten men vi har analdel i proposiiionen - finns en antydan om all regeringen ville reservera sigbeträffande enprocenlsmålel. Det är del som ligger bakom vär reservation om enjämnare framstegstakt emot enprocentsmälet 1974/75. Jag hoppas all vi underdebaiten här fär klarhet på denna punkt, sä all vi också där vel all vialla slär samlade för åtagandet oeh att ingenting fär komma emellan. När jag talat om enigheten här, vill jag ocksä undersirykaalt vi bland reservanterna ocksä har en myckel samlad uppfattning i de olikareservalionerna, 1 samtliga fall där centerreservanter finns, där finns ocksåfolkpartireservanler och vice versa. Vissa av reservationerna är ju gemensammaför alla de tre icke-socialistiska parlierna. Jag avstär därför frän all gå igenom hela katalogen. Vihar hörl utskottets vice ordförande, hen , och jag ser på talarlistan attmänga med omfattande erfarenhei pä delta område kommer all upplräda i deballen.Lät mig därför lägga tyngdpunkten i mill anförande på ell område som vi enliglmin uppfallning mäste bevaka på etl helt annal sätt än , om vi skall hatillräcklig förankring hos värt folk för det stora program som jag förulsällerall vi kommer fram lill unden för undan i fräga om värl bisländsälagande. Det har understrakits av reservanter alt vi begär enutredning snarasl om hur del skall vara längre fram. Utskottsmajoriteten sägeratt del är dags fördel 1972 i samband med att man dä redovisar ramarna för treårsperioden1972-1975. Dä skulle det vara dags att utreda vad som kan kommaefter 197 5. Detla är enligl min uppfallning ell farligl resonemang.Visserligen kan vi säga alt vi inle anser alt programmei efler 1975 skallavvika pälagligl frän del nuvarande. Däremol är del uppenbarl att programmetefler 197 5 mäsle ha en helt annan förankring i folkopinionen än det program vihar arbetat med . Att förankra programmet i folkopinionen - inte baraså alt programmet genom skilda effektiva informationskanaler delges folket ulanframför alll så alt man ute i folkrörelserna, i skolor och i folkbildningsarbete,fär tillfälle alt verkligen diskutera igenom programmei och känna all detöverensstämmer med vad man själv uppfatlar som riktigt är ett arbete som intekan pä ell är. Del är nödvändigi alt del planläggs ordenlligl. har sagl all vi förulsäller att kraven på värtbisiänd blir sä stora all de börjar kännas. Jag har också själv sagt dettatidigare. Det mäsle kännas som ell behov för oss att bistå människor. När visatsar på försvaret, pä socialprogrammet, på skolan, anser vi det självklartmed en debatt som möjliggör en uppslutning kring programmet. Samma krav måstevi ställa beträffandet u-landsprogrammet. Detta problem las upp i reservalionerna 1 1 och 12. Medanledningav motionen 665, som ligger till grund för reservationen 12, redovisarutskottet vad som görs. Och det görs mycket, men det finns ingen redovisning avorsakerna till all del som görs inle ger resullal i form av kunskap om ochkänsla för u-landsproblemen hos skolungdom och andra grupper. 1 molionen 665hänvisas lill en ulredning av docenten som visar all bådeskolungdom och pensionärer har myckel ringa kunskap om dessa problem. Av egenerfarenhei vel jag att del inle är en fråga om ointresse. På pensionärskurser,som vi nu har sä mänga, ägnar man sig myckel gärna äl dessa frågor. Där har dellidigare varit svärl all nå fram och del kanske ocksä är svärl all näfram med programmei som det nu är formulerat. 1 fräga om skolorna kan vi intesäga all del har gjorls Ulel - del har gjorls mycket de senasie åren. Ändå ärkunskaperna smä, inlressel litet. Vad beror delta pä? Varför är man såointresserad i skola och folkbildningsarbete? Detla mäsle vi klara ul om viskall kunna gå vidare med värt biståndsprogram. Man kanske i skolan inle vill höra någonling omförhållandena i eller om vad vi uträllar där. Den tragik som manofta upplever om man försöker sälla sig in i problemen kanske är sä skrämmandeall man flyr undan dem och försöker glömma dem för någonting annat. Vi kanskeocksä lurar oss själva och dem vi försöker all informera genom att inle rikliglgöra klart för oss vad vi egenlligen är ule efler. Talar vi om hur delverkligen är? Vi lalar kanske om utveckling som om vi trodde allvärldens falliga majoritet på någon generation skulle nä i fall de rika. Vikanske inle lalar om alt del är omöjligl, därför all råvarorna inle räcker,därför all vallnel inle räcker, därför all den friska luften inle räcker. Vilalar kanske inte om all utvecklingen, som vi vUl ge de falliga folken, måslevara annorlunda än den ulveckling vi själva har genomgått och genomgår för den 1 aprU 1971 Nr 56 all den skall kunna nä alla. Demåste alllsä ges ell annal alternativ. JA j - Men dä Iror jag all det är nödvändigi alt vi lalar om allvärlden inle I 11971 rymmer de parallella allernalivenhur länge som helst. Mäsle vi ge de -------------------- falliga länderna elt annal alternativ, dä mäsle vi göra klart all detta andra Detstatliga ut- alternativ också innefattar oss. Iså fall trorjag all vi har möjlighet all fä vecktingSDistanaet inlresse hos ungdomen, dä kan ungdomen fä känna all man deltar i ell arbeie päsin egen framlid när man arbelar för de falliga folkens framlid. Vi arbelardå inle för dem, ulan de och vi arbetar lillsammans för den Allernalivel lUl den utveckling vi nu upplever - och sommänga av oss kanske tror all vi skall kunna ge de faltiga länderna - det finnsnaturligtvis redan, faslän del mäsle sammanslällas. Del finns i väslväridenslekniska kunnande och humanilära Iradilion, men och del är vikligt - detfinns också hos själva, i deras kamp för alt la vara pä de resurserde har, i deras kamp för all ge de falliga medvelenhel som människor. Del ärdella gemensamma som vi är ule efter. Det är inte fräga om all höja dem värnivå, ulan del är fräga om att vi och de tiUsammans skall skapa framtiden.Arbelar vi pä del, då kan vi möla vär ungdom i en diskussion, dä kan vi räknapä intresse och försläelse för problemen. Våra unga nås inte nu av information om vad vi gör föru-länderna. De öppnaste av dem söker emellerlid själva efler lösningar. Deförstår redan att vär överflödskullur aldrig kan bli allas egendom, eflersomden bygger på överulnylljande av jordens lillgängar. De finner all enulveckling efler värt mönsier inle kan leda lill den jämlikhet som de söker.