prot · FU09145 · 1971-12-31 00:00:00 — vill jag hävda, att vad dethär gäller helt enkelt är på vilket sätt vi skall kunna garantera den från allasynpunkter klokaste och rimligaste formen för hushållning, till allas bästa nuoch , med de naturtillgångar som finns under markytan i vårt land.Skall vi göra det som , och som reservanterna anser, genom regleringoch kontroll lagstiftningsvägen, eller bör man också som utskottets majoritethävdar, förutsättningslöst överväga en annan väg, nämligen principen att sådanatillgångar bör vara samhällets? Tillåt mig, herr talman, att hävda att detta är enprincipiellt och praktiskt viktig fråga, där inga historiskt ohållbara dogmersådana som de om en evig, oföränderhg och oförytterhg äganderätt borde fåskymma blicken för de väsentliga värden som står på spel. I då vialltmer förstår det oundgängligt nödvändiga i att oförvillat betrakta denverkliga innebörden i de problem som möter människorna i ett högrationaliseratoch högexploaterande samhälle, problem som förvärrats genom den hastighet medvilken utvecklingen påverkar oss och vi påverkar utveck-Ungen, borde vi haskyldighet att anstränga oss att se verkhgheten sådan den är, praktiskt ochrationellt, och ta ställning därefter. Utskottets majoritet har som sagt funnit skäl atttillstyrka en förutsättningslös utredning av den fråga som motionen ställt. Jagskall gärna tillstå att tiden sedan motionen väcktes har gått likasnabbt som allting annat och att motiveringen för dess yrkande, somhar sitt praktiska ursprung i den omfattande exploatering av sådana resurserunder markytan som sten, grus, sand och lera, som äger rum genomtäktverksamhet, har både fördjupats -jag använder inte det ordet i den meningsom helt skämtsamt ville lägga in i det - och förenklats underloppet av den ständigt pågående debatten kring de problem som här berörs. Deproblemen har, som jag ser det, tre olika aspekter, och jag ämnar granska varoch en av dessa utifrån synpunkten: kan en reglering lagstiftningsvägen, somreservanterna hävdar, lösa problemet, eller krävs det mer långtgående åtgärder,som motionärerna hävdar och varom utskottsmajoriteten tillstyrker enförutsättningslös utredning? Den första aspekten är naturvårdsintresset av attbibehålla en oförstörd landskapsbild, så långt detta är förenligt med rimligoch nödvändig exploatering av naturens tillgångar. Den andra är frågan om hur denna exploatering bör tillgå,på vilken sikt och med vems intressen i blickpunkten. Den tredje gäller den plötsliga stegring av markvärdet somföljer med påträffandet och exploateringen av tillgångar under ytan av mark medenskild ägare - vem bör den tillkomma? De borgerliga reservanterna uttryckeri emfatiska ordalagsin tilltro till lagstiftningsvägen som medel att åstadkomma ett effektivtskydd för landskapsbilden och naturvården över huvud taget i samband med olika Äganderätten till naturresurser under markytan Äganderätten till naturresurser under markytan Problemet regleras genom 1 8 § naturvårdslagen av år1964. Där föreskrivs tillståndstvång för all sådan takt av sten, grus, sand ochlera som inte tillgodoser markinnehavarens husbehov. Den prövande instansen,länssstyrelsen, kan, för att ge tillstånd, kräva en täktplan och meddela sådanaföreskrifter att ingreppen i landskapsbilden begränsas eller motverkas. Fråganbehandlas också i miljöskyddslagen av , eller rättare sagt i denanslutande miljöskyddskungörelsen, där man i 8 § har skrivit in att takter,krossverk, makadamverk m. m. inte får anläggas utan att anmälan gjorts i godtid hos . Också här har länsstyrelserna möjlighet att meddela rådoch anvisningar, eller föreläggande om åtgärd, eller förbud, om olägenheternaav verksamheten anses för stora. Man måste tydligen dels begära tillståndenligt naturvårdslagen, dels göra anmälan enligt miljöskyddslagen, i bådafallen hos . Uttolkaren av lagtexterna anser emellertid att detta"torde" kunna göras i en och samma handling. Jag kan hålla med reservanterna när de i reservationensäger: "Det skydd som är berättigat från landskapsvårdande ochnaturvårdande synpunkter synes sålunda i stor utsträckning vara tillgodosettgenom särskild lagstiftning," i Skegrie, jordbruksutskottetsordförande, har i sitt inlägg frän kammarens talarstol gått ännu längreoch citerat såvitt jag kan finna av handlingarna inte heltbokstavligt som sägande att man har full möjlighet att tillgodose intressetav skydd för landskapsbilden. Jag kan alltså instämma i uttalandet ireservationen, nämligen om man enbart ser på föreskrifter och formuleringar ilagar och kungörelser. Problemet verkar onekUgen vara kringgärdat avbestämmelser. Men det finns skäl att undersöka hur förhållandena ter sig iverkligheten, att fråga hur lagar och bestämmelser faktiskt fungerar. Först vill jag emellertid säga på den punkten tror jagfaktiskt att vi alla är eniga att den bristande samordningen mellannaturvårdslagen och vattenlagen är någonting som får besvärliga praktiskakonsekvenser för skyddet av grundvattnet. Så t. ex. innehåller vattenlagens 2kap. 47 § bestämmelser om tillgodogörande av grundvatten. Att tillgodogöra sigmer än en viss mängd grundvatten 300 m kräver tillstånd avvattendomstol. Men när t. ex. ett stenbrott når ned till grundvatten och manbörjar pumpa bort vatten för att fortsätta brytningen, kan detta få allvarligaverkningar för grundvattenförsörjningen, både i allmänhet och för enskildakringboende. Men utgör det ett tillgodogörande? Och bUr stenbrottet engrundvattentäkt det är därom vattenlagen handlar -när det når ned tillgrundvattennivån? Här har lagstiftningen brister, som emellertid äruppmärksammade; naturvårdskommittén har enligt sina direktiv att bland mycketannat pröva denna fråga. Men låt mig diskutera de allmänna förutsättningarna att iverkligheten, med hjälp av naturvårdslagen och andra bestämmelser, reglera ochkontrollera utnyttjandet av naturtillgångar under markytan. Jag behöver inte gåså långt som en av dagstidningar, som i ett reportage sadeföljande: "Rätten till landskapet är vi alla garanterade genomallemansrätten. Det har lagstiftarna sett till. Men rätten att förändra ellerförstöra landskapsbilden är förbehållen den lilla minoritet som harmakt eller pengar eller bådadera." Nej, jag vill inte gå fullt så långt, men jag vill bestämthävda att möjligheterna att i levande livet, i praktisk handling omsättalagstiftarnas ambitioner i fråga om reglering och kontroll av täktverksamhetenär betänkhgt begränsade. Man behöver inte vara allmänt utvecklingsfientlig för attreagera mot de vidöppna såren i våra berg, åsar och kullar runt om i landet. Vibehöver sten och grus och sand för mångahanda ändamål. Men utnyttjandet av deresurserna måste ske med effektiv kontroll mot missbruk och onödig förstörelseav naturvärden. På denna punkt har jag starka tvivel på lagstiftningsvägen,helt enkelt därför att det verkar så svårt att komplettera den metoden med denödvändiga resurserna. Lagen bhr alltför lätt en papperstiger, i den egentligabemärkelsen av det ordets första del. Det säger väl något att av de ca 10 000inkomna ansökningarna om täkttillstånd har - säger och skriver -85, dvs. Därför att de varnödvändiga och motiverade? Nej, lagen säger ingenting om att det material somman vill exploatera genom takt skall bevisligen vara avsättningsbart. Dettaprövas inte - det behöver inte bevisas. Det enda påtagliga är att medäganderätten till marken följer rätt att utnyttja vad som göms under dess yta,i princip - när ingenting annat föreskrivs till obegränsat djup. Vägras mandetta, t. ex. av naturvårdsskäl, har man rätt till ersättning, rätt att hållasskadeslös för uteblivna förtjänster. Till den allmänna svårigheten för att finnaskäl för att vägra tillstånd till takter kommer också brist på ekonomiskaresurser att lösa in området. har innevarande budgetår totalt9 för samtliga ersättningar till markägare på grund av beslutenligt naturvårdslagen inklusive inrättande av naturreservat. Det säger sigsjälvt att länsstyrelsernas rörelsefrihet att vägra täkttillstånd därmed ärmycket starkt begränsade. Men också personellt är länsstyrelserna i en svårsituation när det gäller handläggning, uppföljning och kontroll av sådanaärenden, helt enkelt därför att dessa är för många. I ett län i södra 600 takter med tillstånd. På den hade intillhelt naturvårdsintendenten ensam att handlägga ärenden enligtnaturvårdslagen men har fått förstärkning med en landskapsarkitekt. Men mansäger sig inte ha möjlighet att påverka eller styra täktverksamheten i länet.Gamla takter, påbörjade före naturvårdslagens ikraftträdande , saknar manresurser att sanera, nya ärenden saknar man resurser att pröva enligt lagensandemening. Det står inte fullt så väl till på den här punkten, iSkegrie, som Ni i ert inlägg ville göra gällande. Man kan nog instämma i den åberopade formulerade slutsats: De medel som står till förfogande för att tillämpanaturvårdslagens bestämmelser i fråga om täktverksamhet är inte specielltstarka. Och, herr talman, det ligger i sakens natur att det inte gärna kan varaannorlunda. Länsstyrelserna skulle behöva mångdubbelt större personellaresurser, mångdubbelt större ekonomiska resurser för att fulltut kunna omsätta lagstiftarnas ambitioner på hög Äganderätten till naturresurser under markytan Äganderätten till naturresurser under markytan Minslutsats blir därför: det skydd som de landskapsvårdande och naturvårdandeintressena behöver är icke, som reservanterna hävdar, tillräckligt tillgodosetti naturvårdslagen. Reservanterna har fel när de säger att motionens yrkande ärobehövligt för vården av landskapsbilden. Det krävs andra lösningar änreglering lagstiftningsvägen. Låt mig säga några ord om den andra aspekten,frågan om hur en rimlig exploatering av dessa naturtillgångar skall tryggas påett sätt som kan skydda och säkra en långsiktig nationell försörjning med dematerial det här är fråga om. Vi har, rent principiellt, all anledning att ägnaökad uppmärksamhet åt den utsträckning och den hastighet med vilken vi tär påvåra resurser. Vi äter av vårt kapital i flera avseenden. Och jag vill inte påståatt samhället, stat och kommun som konsument alltid uppträder som ett gottföredöme. Men jag vill hävda att vi måste slå in på ett nytttänkande och ett nytt handlande därvidlag. Våra nationella tillgångar är inteeviga och, när det gäller bl. a. de material det här är fråga om, inteförnyelsebara. Den exploatering, gränsande till brandskattning, av t. ex. våragrusåsar som företas på sina håll oroar med skäl dem som har inventerat derasresurser och som därför vet någonting om hur länge de kan räcka. Vi måste bygga hus och vägar också i kommandegenerationer. Det är därför nödvändigt att i samhällets regi planera for ettförnuftigt och aktsamt, långsiktigt utnyttjande av den svenska jordens ochåsarnas tillgångar i former, som i varje fall eUminerar kortsiktiga privatekonomiskaintressen, men som också ålägger samhällets egna organ varsamhet, hänsyn tillnaturvärden och ansvar för den framtida försörjningen. , medbibehållen privat äganderätt, framstår inte som det effektiva instrumentet fören sådan planering. Frågan om de privatekonomiska intressena, herr talman,leder mig in på den tredje aspekten, nämligen den stegring av markvärdet somföljer på existensen och utnyttjandet av naturtillgångar under markytan. Liksomi fråga om all annan oförtjänt arbetsfri inkomst är det ett stötande faktum atten markägare som har köpt eller övertagit jord, en gång pro forma värderad iantalet kvadratmeter, därmed plötsligt de facto kan finna sig i besittning avett nedåt inte avgränsat och därmed inte angivet antal kubikmeter av svenskjord av betydande och exploaterbart ekonomiskt värde. Man behöver inteåteruppliva georgismens tankegångar för att vilja få en ändring av dettaförhållande. En reglering lagstiftningsvägen genom t. ex. konfiskation avvärdestegringen skulle, föreställer jag mig, väl inte vara mera smaklig för deborgerliga reservanterna än en klar principiell Unje om samhällelig äganderätt;inte heller skulle den vara mer rationell. Av detta skäl har motionen tillkommit.Självfallet kan flera olika modeller tänkas för ett principiellt avgörandesamhällsinflytan-de på detta område, och jordbruksutskottets majoritet hardärför föreslagit en förutsättningslös utredning av det problem som har föranlettmotionen. Därvid skall naturligtvis den mångfald av lagar och förordningar somredan finns på området och de förslag till ytterUgare skyddsåtgärder somnyligen har framlagts granskas och bedömas i ett sammanhang. Det är inte detminst värdefulla med utskottsmajoritetens yrkande att manäntligen i den otroliga röran av lagar, bestämmelser, kungörelser,förordningar, förslag och pågående eller avlämnade utredningar får möjlighetatt pröva frågan i ett enda sammanhang. Låt mig, herr talman, säga några ord om de avgivnaremissyttrandena, som har spelat en viss roll i den borgerliga argumentationen. ordförande erinrade om att man harfått in åtta remissyttranden och att samtliga har avstyrkt. Låt mig erinra omatt utskottet bad att få inhämta yttranden från tre remissinstanser, nämligennaturvårdsverket, kommerskollegium och naturvårdskommittén. Om jag läsernaturvårdsverkets remissyttrande, herr talman, kan jag inte finna att jag kan godkännaden tolkning av detta remissyttrande som i Skegrie har givit.Jag kan inte se att har påstått sig ha full möjlighet atttillgodose de intressen för skydd av naturvårdsvärden som naturvårdslagenkräver. Det står att man kan få till stånd långtgående begränsningar avnyttjanderätten osv., men det heter också att praktiska svårigheter kvarståroch att man överväger en koncessionslagstiftning i frågan. Det är, herr talman,ett ganska långt steg. Det innebär inte precis att man är särskilt belåten medden nuvarande situationen. som självt, med de intressen som verketföreträder har funnit anledning att avstyrka motionsyrkandet har inhämtaten del underremisser från , från och från handelskamrarna i , och . Jagmåste, herr talman, småle en aning när man åberopar denna typ av remissorgansom skäl för att avstyrka utskottsmajoritetens utredningsyrkande. Hade manmöjligen väntat sig att eller lantbrukarnas organisationeller handelskamrarna i de tre största städerna skulle ha tillstyrkt det?Ingenting skulle ha varit mera förvånande för motionärerna än om så hade skett.Därför kan man inte gärna anföra kvantiteten avstyrkande remissyttranden somett skäl mot utskottsmajoritetens förslag. Tankegången bakom motionen är, att döma avpress-och andra kommentarer och även de inlägg som har hålUts här i kammaren , av det slag att man antingen raljerar med den eller förfasar sig över den.Jordbruksutskottets borgerliga reservanter har valt det senare, men desstalesmän här i kammaren har tydligen haft litet svårt att bestämma sigför vilken fot de skall stå på. Man avfyrar de vanhga skrämselskotten om hotadeägare av egnahem och fritidshus, som om det inte framgått av både motionen ochöverläggningarna i utskottet att t, ex, källare eller vattenförsörjning - inteens grävning på egen mark, i Skegrie befinner sig i fara. Och man talar gravallvarligt om motionens resonemang somfrämmande för svensk rättsuppfattning och stridande mot svensk lagstiftningtill skydd för den enskildes rätt. Det förtjänar därför, herr talman, atterinras om en framlagd doktorsavhandling, kallad Byggnadsrättensfördelning, som behandlar det privata markägandet. Där sägs det rent ut, attnär markägare reagerar mot olika former av ingripanden såsom inskränkningar ieller avskaffande av "ursprunghga" rättigheter, har detta obetydligtstöd i den svenska historien. i Skegrie kan knappast ha rätt närhan hävdar att vi här i . Äganderätten till naturresurser . Äganderätten till naturresurser under markytan hur änfördelningen av inflytandet har förändrats mellan samhälle och enskilda, alltidhar haft som grundprincip rätten till enskilt ägande av jord. Dengrundprincipen har sannerligen inte stått sig i så många århundraden. Enligtden äldre rättsordningen har kollektiva ägandeformer av olika slag varitbetydhgt mera dominerande än . Och om privat äganderätt till naturresurservisar sig i olika former vålla problem för försörjning och naturvård, så verkardet ånyo Ugga i tiden att ifrågasätta dess bestånd och att överväga åtgärderbyggda på rättssamhällets principer för att trygga det betydande allmännaintresse som är obestridligt. Men, som sagt, herr talman, utskottsmajoritetens yrkandegår ut på en förutsättningslös utredning. Jag yrkar bifall till utskottetshemställan. I detta anförande instämde herrar och iStockholm, , herrar i och , fruTheorin, herrar , och , , fröken ,i , fröken i , i samt herrarSundgren, , , och (samtliga s). HerrHANSSON i Skegrie (c) kort genmäle: Jag vill först konstatera att svarade på en enda av de frågor som jag ställde. Jag frågade bl. a. varfördet är nödvändigt att socialisera och om det inte räckte med de nuvarandelagarna. sätter sig utan vidare över allaremissinstanser. Ingen enda remissinstans, , har tillstyrkt enutredning om socialisering. Det enda som beklagar sig över är,som man säger, att man inte har möjUgheter att påverka brytning i tiden. Dettaär emellertid knappast riktigt. Det är inte många dagar sedan som jag i entidningsartikel läste att en länsstyrelse någonstans hade ålagt en person somville öppna en sådan takt att ha utnyttjat den, nedlagt den och återställtområdet i sitt ursprunghga skick. Så enkelt är det inte att man utan vidare bara kan viftabort remissinstansernas yttranden. Det måste finnas någon liten bevisföring,och presterar faktiskt ingen sådan. Hon talar bara om att vi skallgarantera naturen etc. etc. Det var åtta remissinstanser, därför att kommerskollegiumhade i sin tur hänvisat till ytterhgare instanser för hörande. Det blir ocksåremissvar, den saken är fullkomligt klar. säger också att för dess del finns dettillräckliga möjligheter att styra den täktverksamhet som ligger underkollegiet. vill bagatellisera grundvattnets betydelseoch nämner som exempel ett stenbrott som pumpas tomt. Det är väl ytterligtsällsynt att det inträffar. De som berövar egnahemsägarna vatten i denstörsta utsträckningen är kommunerna, genom att gå så långt på djupet attvattnet försvinner för egnahemsägarna. har en egnahemsägare rätttill ersättning om han berövas vattnet eller också får kommunen försöka ge honom vattnet tillbaka. mening fåregnahemsägaren försöka skaffa sig vatten om han kan och till den kostnad detkan komma att kräva. Kommunen, samhället, skulle icke längre bli ansvariga. Dehar bara använt sina egna tillgångar. () kort genmäle: Först en liten anmärkning. sitt anförande med att tala om hysteriska tonfall från oppositionenssida. Det måste vara något slags taktik frän socialdemokratiska partiet. Vihörde talas om hysteri från statsrådsbänken i går. Jag tror att jag kanverifiera för kammarens ledamöter att det inte fanns någon hysteri i något avde anföranden som har håUits här. anförande här var en bekräftelse pårödluveprincipen, därför att hon försökte så mycket som möjhgt tala om någotannat. Hon talade om samordning av vattenlag, naturvårdslag etc. Den tanken ärfullt riktig. Jag kan instämma i mycket av detta. Men det är ju inte fruThorssons egna tankar, utan en stor del av vad sade här finnsfaktiskt i direktiven till naturvårdskommittén. Då talar om de brister som finns i nuvarandenaturvärdslagstiftning kan jag erinra om att tidigare riksdagsbeslut harförutsatt en översyn, att man skall följa denna fråga, och det är det somnaturvårdskommittén gör. När talar om ersättningsbestämmelserna och debristande resurserna därvidlag som medför att länsstyrelserna inte skulle ha demaktmedel reellt som man skulle önska, så är även det något somnaturvårdskommittén sysslar med. Här är det faktiskt så att ensocialdemokratisk ledamot träder ett socialdemokratiskt statsråd i ämbetet. Jaghar i och för sig ingen anledning att lägga mig i detta. Det är en sak som nifår klara internt. ville i början av sitt anförande hksommaskera den socialistiska bockfoten genom att tala om rent praktiska frågor.Men mot slutet kröp socialisten fram. Det tycker jag var ett friskhetstecken. Mendet var litet beklämmande att inte har någon som helst tilltrotill det lagstiftningsarbete som vi ägnar oss åt i detta hus. När det gällertihämpningen och tillsynen hade inte någon tilltro till det, utanmedicinen, , var tydhgen: överför detta till samhället. Då klararman det. Det är ju ingen garanti för hushållning med naturresurseratt man överför dem i samhällets ägo. Så länge denvar i enskild ägo fanns den kvar. Det är en ås som har ett namn i svenskhistoria. När samhället fick hand om den försvann den. Samhällsägande innebäralltså inga som helst garantier. Om det skulle gå så illa att samhället fickhand om här ifrågavarande naturresurser så behövs det hka väl en lagstiftningoch en precis lika effektiv övervakning att lagarna efterlevs om det överhuvud taget är möjligt i ett sådant system. talar om att en markägare kunnat köpa ettmarkområde uttryckt i antal kvadratmeter och sedan skulle han kunna gå ned pådjupet, då blir det fråga om kubikmeter. Det skulle alltså innebära att manskulle börja beräkna fastighetsvärden inte efter ytmått utan efterkubikinnehåll. Det blir mycket intressanta matematiska operationer Äganderätten till naturresurser under markytan Äganderätten till naturresurser under markytan därför attvarje fastighet är ju i princip en kon och alla fastigheter möts tydligen nerevid jordens mittpunkt. Att över huvud taget diskutera med sådana termer ärnågot tvivelaktigt. Till slut, herr talman, när säger att det ärinte kvantiteten på remissyttrandena som avgör utan det är kvaliteten, får viväl tolka det så att kvantiteten å ena sidan, det är remissyttrandena, ochkvaliteten å andra sidan, den står för. () kort genmäle: Bara några kommentarer med anledning av fruThorssons anförande. Först vill jag säga att jag gärna vill hålla med fruThorsson när hon framhåller vikten av att vårda våra naturresurser och varaförutseende vid användningen av dem. anmärkte sedan emellertid påatt och länsstyrelserna har bristande resurser. Det är ju, somherr Krönmark sade, något som återfaller på det regerande partiet. Vidare vill jag inte underlåta att fråga om det verkligenär möjligt att räkna med att man efter införande av en lagstiftning enligtmotionens intentioner skall kunna klara sig med mindre resurser för utredningarosv. i dessa sammanhang. Likaså tycker jag att det var underligt att förbisåg de kommunala byggnadsnämndernas ansvar då det gäller att bevakadessa problem. Slutligen vill jag säga att det väl ändå är en utopi atttänka sig att behovet av t. ex. grus och sten med därav följande ingrepp inaturen skulle minska, om man ändrar äganderättsförhållandena. () kort genmäle: Det är svårt att gå in isvaromål mot de borgerUga talesmännen, men jag skulle ändå för kammaren viljapåtala att de tycks ha mycket svårt att släppa sitt uppjagade sinnestillståndoch komma ned till en praktisk och rationell diskussion av vad det här är frågaom. i Skegrie påstod att jag inte hade svarat på en enda av allade frågor han ställde. Hela mitt inlägg var ett svar på mångafrågor. Jag redovisade klart och som jag tycker tämligen konsekvent de olikamotiveringarna för utskottets skrivning. Det var på varje punkt ett klarttillbakavisande av i Skegrie argumentation. i Skegrie vidhåller påståendet att det intefinns en enda remissinstans som har tillstyrkt motionen. påtalademitt resonemang om kvantiteten respektive kvaliteten i remissyttrandena. Vadjag har fäst uppmärksamheten på är det ensidiga urvalet av remissinstanser förde underremisser som kommerskollegium har begärt in. Detta gör att mansannerligen inte hade kunnat räkna med något annat resultat än det som vi nuockså fått in, och det kan väl inte på allvar ligga till grund för ettställningstagande i riksdag. befann sig fortfarande i ett högt röstlägenär han talade om att jag i slutet av mitt inlägg hade låtit den socialistiskabockfoten, som jag försökt dölja i början, komma fram, vilket skulle vara