prot · FU099 · 1971-12-31 00:00:00 — Manskall då ta i beaktande att jordbrukaren i detta fall i medeltal harkapitalinvesteringar utan förräntning på . Det är givetatt när en näring lever under så bistra vUlkor kommer den att krympa. Denkommer att krympa i en accelererad takt. Med den kreditpolitik och denhögräntepolitik som förs vågar jag påstå att det inte finns någonnäringsgren i detta landi dag som lider hårdare under ränteoket än vad just jordbruket gör. Man har alltså kunnat konstatera att nedgången i detsvenska jordbruket t. o. m. gått längre än vad de mest ivrigarationaUseringsexper-ter någonsin kunnat drömma om. Vad blir konsekvenserna av detta? fick jag imin hand en utredning som gjorts över jordbmkets framtida utveckling i mitteget hemlän, län, där man räknar med att ungefär hälften av nuvarandeåkerareal skall bestå som medan resten pä sikt skall försvinna. Ändåkan man säga att län inte är det län som drabbas hårdast. Det finns ländär arealreduceringen kommer att bU ännu kraftigare. I län kommer tvänybildade kommuner, nämligen kommun och , när dennaprocess är genomförd icke att ha någon som helst öppen . Hur skaU man tänka sig att landskapet kommer att se ut ifortsättningen? Man förutsätter ju i alla faU att det kommer att finnas kvartätorter och i vissa fall rätt betydande tätorter eftersom de bygger pålivskraftiga företag. Kommer dessa tätorter då att ligga i ödebygder? Sä längtkommer det givetvis inte att gå, men kommer hela landskapet att ändrakaraktär, och man kan nu bara undra: Kommer framtidens människor som skaU bo pådessa orter att vara tUl freds med och finna sig i att leva i dessa då heltskogsbevuxna trakter, där de enda vida horisonter som kommer att finnas blir deöppningar som kommer att erbjudas av det moderna skogsbrukets kalhyggen? Jagtror det inte. Jag ser detta som något mycket aUvarligt. Ty detta svenskaodlingslandskap, det svenska kulturlandskapet, är ett landskap som har formatsav ett otal generationers arbete, svett och möda, mänga gånger under verkligtsvåra förhållanden. Jag skulle vUja fråga vUket mandat den nuvarandegenerationen har fått för att utifrån en kortsiktig bedömning av sin egen, somman uppfattar det, rationeUa situation rasera detta kulturarv. Jag är rädd föratt om detta verk fuUföljes blir kommande generationers dom ganska'hård. I diskussionerna om en eventuell svensk anslutning i denena eUer den andra formen tUl EEC har den åsikten framförts att det svenskajordbruket skulle komma i ett besvärligt läge eftersom man inom EEC totalt harett jordbruksöverskott; trycket från EEC-länderna skuUe bli stort. Jag trorinte att den bedömningen är riktig. Visserligen är priserna påjordbruksprodukter inom EEC-länderna lägre än desvenska priserna, men sä har också jordbruket i EEC-länderna ett betydligtkraftigare statligt stöd än det svenska jordbruket har av statsmakterna här ilandet. Det gäUer både marknadsstödet där på något undantag närenligt statistiken ligger lägst inom och i ännu högre grad detsamhälleliga stödet för rationaliseringsverksamheten, som inom EEC-länderna ärmångdubbelt större än det stöd som vi har i vare sig man uttrycker detper arealenhet eUer per årsanstäUd. Detta förhällande tUlsammans med detförhåUandet att vi här i har betydligt högre lönekostnader än man har iEEC-länderna anser jag klart visar att svenskt jordbrak har ett utomordentUgtgott konkurrensläge gentemot EEC-länderna. När man kan konstatera att så är 10 protokoll 1971. förhållandetfinns det inga politiska skäl för att genom statliga åtgärder forcera enkrympning av den svenska jordbruksproduktionen. Jag har tagit upp detta problem i den aUmänpolitiskadebatten därför att vi tyvärr här i brukar diskuterajordbrukspolitiken separat och inte ser den som en del av det storasamhäUspolitiska skeendet. Det svenska jordbruket och dess lokaUsering harbetydelse inte enbart frän produktionssynpunkt utan framför aUt förregionpolitiken i dess helhet. I ett läge där statsmakterna numera harambitionen att motverka urbaniseringsprocessen sä längt sig göra låter och därman försöker stimulera en lokalisering tiU de delar av landet som kallasavfolkningsbygder tror jag att det är väsentligt att man har jordbruksnäringensom ett slags basstmktur för näringslivet. Även om jordbrukets ekonomiskabetydelse i varje rejon inte är så stor har det frän estetiska och samhäUeUgasynpunkter mycket stor betydelse. Jag tror' inte att vi över huvud taget kantänka oss någon region här i landet där vi, som planeringen nu är, helt ochhåUet kan ta bort jordbruket. Jag har tagit upp ett av de områden inomsamhäUsUvet där det verkligen finns problem; man kan nästan användabeteckningen kris. Jag vet att det finns mänga andra sektorer inom vUka detockså kan sägas fö:rekomma krissymtom. I detta läge borde jag vUl göra dendeklarationen sä mycket som möjligt av partipolitiska prestigesynpunkter, somtyvärr har alltför lätt att göra sig gäUande, få träda i bakgrunden. Det bordevara angeläget för oss aUa, oavsett i vUken politisk fåUa vi hör hemma, attgemensamt försöka komma tUl rätta med problemen. I detta faU Ugger boUen reelltoch formeUt hos regeringen. Tiden får utvisa hur regeringen spelar denbollen. Tyvärr måste jag, efter att ha lyssnat tUl statsminister ,konstatera att han i sin visionära beskrivning bara såg två altemativ tUl sittpolitiska ledarskap. Det ena var vad han kaUade den konservativa polisstaten någonting som inte har någon företrädare här i landet och det andra var enanarkistisk upplösning. Jag hoppas att detta var sista gången som använda en sädan argumentering för att stärka.sin egen ställning. Jagtror att det i dagens läge skulle vara oss alla tUl glädje, om den politiskadebatten kunde föras i en betydligt generösare anda. Herrförste vice talmannen (); samlas i är under andraförhåUanden, i andra former och i andra lokaler än under en lång följd av år.Det väsentliga är dock inte den förändrade situationen i fråga om de yttreförhållandena, utan det är att den svenska demokratin är Uka livskraftig, likastabU och lika arbetsvilUg som . består av valdarepresentanter för svenska folket, och det är folket som skall göra sin viljagällande genom de ombud det valt. Vi tänker kanske inte så mycket på fördelenmed det arbetssätt som den svenska har, men om vi jämför med andraförsamlingar, kan vi enligt min uppfattning med tUlfredsstäUelse konstatera attvår riksdag har mycket fasta arbetsformer. Det är väl sörjt för att ingaförhastade beslut skall kunna fattas och att inga överrumplingar eUer kupperskall kunna ske. Trots att vi med rätta anser vär demokrati grundmuradfinns det dock smågrupper som direkt eller indirekt arbetar för att införa mereUer mindre diktatoriskasystem i vårt lands styrelseskick. Dessa smågrupper är ofta mycket högröstadeoch påstår sig representera stora delar av vårt folk, medan de i själva verketknappast representerar flera än sig själva. En av dessa gmpper blev ju räknadgenom att den deltog i förra årets val. Den samlade som bekant avväljarkåren. Mer representerade den inte. Vi lever i ett fritt land och var och en har rätt attpropagera för sina åsikter och kan därefter gå fram i val och få bevis för hurmänga anhängare han har. De demokratiska metoderna accepteras dock inte avvissa, ofta fanatiska personer, utan då de inte får gehör för sinauppfattningar vUl de gärna tUlgripa våldsmetoder. Om polisen i överensstämmelsemed gällande lagar har utfärdat vissa ordningsföreskrifter som måste gälla föratt t. ex. trafiken skall kunna fortgå, sä gär man ibland mot dessa ochprovocerar därmed stridigheter med polisen. Därefter gör man svart tUl vitt ochförklarar att det var polisen som angrep. Dessa smågmpper använder oftajesuitiska metoder, och vi kan således vänta oss nästan vad som helst från dethåUet. En del av dessa högröstade smågrupper parasiterar ofta påandra organisationer. De är för fä för att själva anordna möten, men dåuppträder de med insamlingsbössor och flygblad på andra organisationers mötenav olika slag, t. ex. på de traditioneUa och ofta välbesökta möten som håUs denI maj. Vid valet företogs, som brukar vara faUet,insamling tiU välgörande ändamäl, men dä försökte t. o. m. någon av dessagrapper att tränga sig före välgörenhetsinsamlingen och begärde pengar tillhelt andra ändamål. Jag har önskat framföra dessa synpunkter därför att vialltid måste ha för ögonen att en demokrati inte är vunnen en gäng för aUa och därmedbestår, utan att vi måste föra en ständig kamp för att behäUa vär frihet ochvårt demokratiska styrelseskick. Bara för nägra veckor sedan hände det betydelsefulla tingför den kommunala självstyrelsen. 848 kommuner decimerades tUl 464. Det ärsjälvfallet att detta kommer att medföra stora svårigheter när det gäUer attupprätthålla en god kontakt med den befolkning som bor inom vederbörandeområde. Vi måste på aUt sätt försöka att i den nya situation som inträtt stärkaden kommunala självstyrelsen, och därvidlag har bedrivitett intensivt arbete. Lika betydelsefuUt som det är att slå vakt omfriheten inom vårt eget land, Uka viktigt är det att slå vakt om friheten irelation tUl andra länder. Därmed menar jag ingalunda att skullebedriva en isolationistisk politik tvärtom önskar vi pä aUt sätt samarbetemed andra länder. Men vi förbehåller oss givetvis att själva ta stäUning tUlalla frågor som gäUer vårt lands angelägenheter. Det är självfallet att om vårtland inträder i en internationell konvention, så ikläder vi oss vissaförpliktelser. Men dessa är då fastlagda i paragrafer, och vi vet exakt vad viförbundit oss tUl och kan också utträda ur konventionen när vi så önskar. Det är i detta sammanhang jag tänker på vad resultatetskaU bli av de förhandlingar som pågår för eventuella anslutning inågon form tiU EEC. Det är givetvis högeligen önskvärt att får ettvidgat europeiskt handelssamarbete och även samarbete inom andra områden. men vimtar en synnerligen reserverad ställning i den män vår anslutning inordnar ossunder överstatliga beslut. Under pågående förhandlingar brukar man inte aUtförvidlyftigt diskutera en fråga, och jag skall därför inte tala närmare om EECjust . Det är kanske möjligt att vi vid den utrikesdebatt vi traditionelltfär kan få ytterUgare möjligheter att diskutera EEC. Jag vUl barabetona att vi givetvis i avtalets form kan ikläda oss förpliktelser utan attförlora vår frihet men däremot inte överiäta beslutanderätten om vårt land tUlett överstatligt organ. Det bästa korrektiv som finns om man inte är nöjd med enöverenskommelse är att man säger upp de förpliktelser man iklätt sig vidavtalets ingående, och därför är det ocksä nödvändigt att man kan begärautträde eUer säga upp eventuella avtal, om detta skuUe anses bäst för vårt land.I debatten om eventueUa relationer tUl EEC anser jag det klokast attinte göra aUtför vidlyftiga spekulationer förhandlingarna pågår.Eftersom vi inte vet vad slutresultatet blir, kan det inte tjäna saken att förahypotetiska resonemang. Jag har tidigare i sagt att vi får beaktavissa faktiska förhåUanden. Av de nordiska länderna är det två som ärNATO-länder och två som inte tUlhör NATO. Detta gör att det kan bli svårigheteratt håUa samma linje. Vi måste behålla vår neutralitet, vi måste eftervederbörlig uppsägning kunna frånlräda våra eventuella förpliktelser motEEC-länderna, vi måste kunna träffa avtal med andra länder, vi måste kunnatrygga vår försörjning i ett avspärrningsläge, och vi måste få föra vår egenregionalpolitik. Dämtöver kan man framföra hur mänga önskemål som helst, mendet finns ju också på andra sidan om förhandlingsbordet en part som man kanskemåste ta hänsyn tUl om det skall bli några resultat. I detta sammanhang vUl jag starkt betona betydelsen av detnordiska samarbetet. Det är emellertid inte bara vid officiellt anordnadesammankomster och vid högtidliga tUlfällen man skaU tala vackert om detnordiska samarbetet, utan det är vid de reella avgörandena som samarbetet färsin verkliga betydelse. Det är den ständiga kontakten mellan de nordiskaländerna som är det mest betydelsefulla. Ett land står vid många tiUfälleninför viktiga avgöranden, och då är ett telefonsamtal eUer varför inte enflygresa tUl de nordiska grannländerna på sin plats. Den harinte aUtid iakttagit dessa regler. Vi kan givetvis inte komma tUl sammaställningstagande i alla frågor mellan de nordiska länderna, men man kan jualltid göra ett försök. Lyckas man inte, sä har man i aUa fall diskuteratfrågan. Inom är det nordiska samarbetet särskUtintensivt, eftersom man där befinner sig på samma plats och ständigt kanöverlägga om de mänga problem som uppstår. Jag kan betyga att inom detta forumkommer man i de allra flesta frågor tUl nordiskt samförstånd. Det gemensammauppträdandet av de nordiska länderna har säkerligen skapat respekt i mängaintemationeUa sammanhang. Vid åtskUUga tUlfällen under den strax före julavslutade tjugofemte generalförsamlingen i avgavs gemensammaröstförklaringar eller deklarationer som dels manifesterade den nordiskaenigheten, dels väckte större uppmärksamhet än om länderna hade talat vart försig. Jag vUl i övrigt beträffande utrikespolitiken bara betona att vissabetydelsefulla framsteg gjordes under den nu avslutade generalförsamlingensmöte. Ett avtal kunde träffas om förbud för placering av massförstörelsevapenpå havsbottnen. betydligt ändrade attityd i frågan om Kinasrepresentation i bör också noteras som ett framsteg. I frågaom havsbottenavtalet är det dock att observera att avtalet endast gäUer förbudför massförstörelsevapen. kan man således instaUera anläggningarmed s. k. konventioneUa vapen på havsbottnen, och det skapar givetvis oro ochosäkerhet länderna emellan. och många andra länder har arbetat för enhavsbotten helt fri från stridsanläggningar, och vi får hoppas att man såsmåningom kan komma fram tUl att använda havsbottnen endast för fredligaändamäl. Det är ingen utopi att havsbottnen kan användas redan nu hämtas t.ex. av världens oljeförsörjning under havsytan, och det beräknasinte dröja förrän av oljeförsörjningen hämtas underhavsytan. Men det är tyvärr också möjligt att använda havsbottnenför stridsändamål; man har fulländat tekniken så att det går att skjuta undervatten med lika stor träffsäkerhet som ovan ytan. Det är också samma inkonsekvens när det gäUer testförbudetför kärnvapen det gäller endast över jord, och följaktligen förekommer detåtskiUiga kärnvapenexplosioner under jord. Trots intensiva ansträngningar frånsvensk sida och då inte minst från ordföranden i den svenska delegationen vidnedrustningsförhandlingarna i , statsrådet , har det hittUls intevarit möjUgt att fä tUl stånd ett totalt testförbud för kärnvapen. Beträffande representation i FN är det inte endastAmerikas ändrade attityd som har stor betydelse, utan också åtskUliga andraländer har ändrat sitt ställningstagande. Det framgår av omröstningssiffrornavid förra årets omröstning i Kinafrågan. Röstsiffrorna blev 51 för Pekingkinasrepresentation i FN och 49 emot. var förhällandet det omvända: 56röstade emot och bara 48 röstade för. Det är dock ett något underUgt spel sombedrivs av vissa länder när de sedan röstar för att frägan endast kan avgörasmed tvä tredjedels majoritet. I den frägan blev röstsiffrorna 66 för att fråganerfordrade två tredjedels majoritet och 52 röster emot. Därmed stoppades ocksåmöjligheten att som länge arbetat för ge Pekingkina representationi FN. I är blir det ju en särskild finanspolitisk debatt, ochäven om det har sagts mycket om finansplanen skall jag i största möjligautsträckning försöka undvika att tala om i varje fall detaljer därvidlag.Finansplanen kommer säkerligen senare att ge anledning tUl åtskiUig debatt. DenaUmänna inriktningen av vårt lands politik, i synnerhet den ekonomiska, måstedock vid årets remissdebatt bli föremål för diskussion och har som sagt redanvarit det. Det är nägra reflexioner som jag vUl göra om densocialdemokratiska politiken i aUmänhet. Vårt nuvarande regeringsparti byggersin politik på en sociaUstisk ideologi, visserUgen mycket uttunnad i detnuvarande socialdemokratiska partiprogrammet men dock socialistisk. Man har mereUer mindre starkt framhåUit att socialismen är överlägsen aUa andra principerför ett lands utveckling och att den ger större rättvisa osv. är det enakriteriet för socialdemokratins propaganda. Det andra är att socialdemokratinskulle ha fört en så förståndig praktisk poUtik att den skuUe vara överlägsenandra jämförbara länders politik där andra regeringar har makten och att man iSverige inte skuUe kunna få nägon annan regering som Uka framgångsrikt skullekunna styra vårt lands utveckling. Jag vUl påstå att alla dessa argument ärfelaktiga. har under en socialistisk regerings välde inte kunnat hävdasig i jämförelsen med länder, där icke-socialistiska partier har regerat. Dengoda utveckUngen i vårt land har inte kommit tUl stånd tack vare densocialdemokratiska regeringen. Slutligen skulle det visst ha varit möjligt attfå en regering som kunnat föra en mycket mera framgångsrik politik än vad dennuvarande regeringen kunnat göra, vUket i många faU bevisas av reeUa politiskaförslag från andra partier. Det socialdemokratiska partiet har misslyckats i enrad frågor och har inte drivit en politik som tiU fuUo tUlvarataiit värt landsresurser och därmed skapat största möjliga välstånd och rättvisa. Vårt lands resurser är goda, men de kan utnyttjasbetydligt bättre om det förs en politik som rätt fördelar våra tUlgångar. Värbruttonationalprodukt beräknas uppgå till 162 mUjarderkronor. Den riktiga fördelningen mellan export, investeringar av olUca slagsamt konsumtion, vilken fördelning är nödvändig för fortsatta ekonomiskaframsteg och därmed ett fortsatt välstånd åt hela vårt land, har regeringenicke lyckats med. Det är ett av de väsentliga misstag som regeringen gjort. ÄvtUl synes opportunistiska skäl har regeringen givit förmåner, som vi egentligeninte har haft råd med då de gavs, och det har skett påbekostnad av investeringar som skulle ha givit oss större produktion och ettförmånligare läge. I finansministerns optimistiska funderingar jag viUkalla det så med hänsyn tUl de felräkningar han ofta gör sig skyldig tUl hadehan t. o. m. så höga aspirationer att han trodde på en 15-procentiginvesteringsökning för industrin. Det blev hälften, aUtså . Och detvar ändå en förbättring, eftersom industrins investeringsökning 1969 . Om vi tar finner vi att de svenskaindustrUnvesteringarna inte ökade med ,medan ökningen i och var och i 100procent. I nästan varje finansplan har regeringenuttalat att nu var det allra viktigaste i landets politik att ökaindustriinvesteringarna, men det blev egentligen mest bara tomma ord.Resultatet blev de flesta åren mycket klent. har träffat enöverenskommelse med bankerna om en prioritering för industrUnvesteringarna, ochdet är ju ett steg i rätt riktning. Jag skall icke närmare kommentera dettabeslut, eftersom jag själv har varit med om att biträda det, men jag vUl ändåtaga upp tvä problem i sammanhanget. Bland de viktigaste exportprodukterna i vårt land äralltjämt skogens produkter. Skogsindustrierna får givetvis nytta avindustriinvesteringarnas prioritering, men dessa industrier måste ju ha råvaraför sin produktion, och hur kan man då utesluta skogsinvesteringarna iallmänhet, t. ex. investeringar i skogsvägar, skogsvård o. d.? Och varför harman inte tagit medjordbruket i denna investeringsprioritering? Om man skaU kunna genomföra denrationalisering inom jordbmket som har uttalat sig för,så fordras det ju kapital. Varifrån skaU lån då tas tUl skördelröskor och andramoderna jordbruksmaskiner och aUa andra för jordbruket nödvändigainvesteringar? Vad sedan räntepolitiken angår skall jag inte härdebattera den, men jag vUl påpeka att nu har den högsta räntan av aUade länder vi brukar jämföra oss med, om jag undantar . Finansministernsredogörelse i det fallet var ju inte så särskUt fuUständig. Av det dussintalländer som vi bmkar jämföra oss med är det bara ett land som har högrediskonto, nämligen som har . Om finansministern var närvarandei kammaren nu skulle han förmodligen replikera att ju är ett borgerligtstyrt land. Vi kan se på det andra borgerligt styrda landet, , medcenterpartisten som statsminister. Där har man ett diskonto på 4,5procent och har, vUket jag skall säga några ord om senare, en mycket merframgångsrik politik än har. Det finns två länder tUl som har sammadiskonto som vi, - och . Men alla de övriga , , , , , , och USA- har lägre diskonto än vårt land har. Vi blir aUtså bland de sista som sänkertUl en rimligare nivå. Jag skaU inte lägga mig i vad finansministern använder förlitteratur, men jag skulle anse att det vore ganska bra om han utöver Leninläste verk av sådana nationalekonomiska experter som Keynes, NUs Meinander m.fl.. De har helt andra uppfattningar om ränteeffekten än den nuvaranderegeringen. De tror inte alls pä den högräntepolitik som förs här, utan harsett dessa frågor ur, enligt min mening, mycket modernare och mer realistiskasynpunkter när det gäller räntans effekt än regeringen gör. Vad jag nu sagt hänför sig tUl den förstafördelningsuppgiften jag avsåg när jag talade om regeringens misslyckande attåstadkomma en riktig fördelning av våra resurser. Den andra delen avserfördelningen mellan gmpper och individer inom vårt folk. För åtskUliga årsedan, när tog upp frågan om jämlikhetspolitiken, förklarade man fränmänga häll att det tUl största delen är en arbetsmarknadsfråga och attriksdagen inte kunde göra något åt den. Sä småningom blev det dock störreintresse för jämlikhetspolitiken och under förra årets valrörelse spelade denmycket stor roll. Resultaten har dock inte blivit sä stora. Under det nuvaranderegeringspartiets tid har klyftorna mellan dem som har de sämsta förmånerna ochdem som har förmånen att leva mer pä livets solsida som finansministernbrakar säga i ekonomiskt avseende i stället blivit större. Detta gäUer både ifråga om betalningen och i fräga om vissa sociala förmåner som pensionsålder o.d. remissdebatt tog upp frågan omsänkt pensionsålder tUl , vUket emellertid socialdemokraterna ständigtmotarbetat. Det gläder mig nu att det förefaUer som om skaU komma fram tUl överenskommelse om sänkning tUl 65år. När det nu förefaUer som om den stora LO-gruppen skaU få och närredan nu mycket stora grupper har pensionsålder måste man fråga: Hurlänge skall då socialdemokratin håUa emotett beslut om den generella sänkning som så länge arbetat för? Kan dettjäna något syfte att ställa några gmpper utanför när största delen har fått,eUer i varje fall syftar tiU att få, sänktpensionsålder till 65 är? När jag tidigare sade att vårt lands resurser är godaräknade jag inte tiU de goda resurserna vår socialdemokratiska regering jagmåste väl kaUa' den så nu när man redan i början har etableratsamarbete med kommunisterna. Regeringens oförmåga att leda vårt landsekonomiska politik har dokumenterats , men tack vare en skickligarbetarstam, dugliga företagare, plikttrogna och kunniga lärare, handelsfolk,tjänstemän och alla andra, som bidrager tUl att skapa vårt lands välstånd, harvi dock kunnat förbättra vår situation med . Verkligheten har också vidmånga tUlfäUen hårt korrigerat regeringen så att misstagen inte fått alltförvådliga konsekvenser. Vi står nu inför planläggningar och beslut för ytterUgareen tid framåt. I detta arbete är de politiska förutsättningarna helt annorlundamot . Socialdemokraterna har aUtid strävat efter att få en starkregering, jjivetvis med baktanken att själva fä bUda denna regering i annatfaU kanske de inte hade varit fullt så intresserade av en stark regering, f realitetenblir det nu så att regeringen fortsätter sin vingliga färd, vänligt håUen ihanden av och hans parti. Om det är tUl stöd eUer ledning kanman inte aUtid avgöra. Om två personer håller varandra i handen vet man inte omden ene stöder den andre eller möjligen försöker dra åt sitt håU i stället. Manfår förmoda att och hans parti försöker att dra i sin riktning.Sedan kan ingen riktigt avgöra hur starkt socialdemokratema kan håUa emot i detfallet. Det får vi inte något yttre bevis för.