prot · FU0934 · 1971-12-31 00:00:00 — Att här gå in på nägon mera preciseradredogörelse för de olika förhåUanden som har lett tUl den situationen är tärrUigenöverflödigt, men jag skall dröja vid en mycket betydelsefull omständighet, ochdet är räntan den skyhöga räntan. Här har vi kommit in i vad som förtjänar kallas en ondcirkel. Valutareserven är dålig. För att förbättra valutareserven måste viproducera mera. Och för en ökad produktion har sänkt ränta en nästan avgörandebetydelse. Vi måste alltså sänka räntan för att förbättra valutareserven, menvi kan inte sänka räntan därför att valutareserven är dälig. Gäller det inteatt bryta sig ur denna onda cirkel? Har man inte dröjt aUtför länge med det,med de konsekvenser som det har haft? Ett förhållande som har påverkat de kärva förhandlingarnapå avtalsområdet är helt säkert att produktionen stiger långsammare. I fjolhade vi visserligen en något mer än 4- procentig produktionsökning, men det varett utpräglat högkonjunkturår. Den mindre investeringsvolymen under senare ärär orsak tUl att produktionsökningen stannade vid . Jämfört medökningen tidigare är detta faktiskt en ganska låg siffra. Defem första åren av hade vi en ökning av produktionen somgenomsnittligt rörde sig om , och enstaka är gick den upp tUlöver . När produktionsökningen bromsas upp, blir det givetvis minskatutrymme för lönehöjningar och för standardökningar över huvud taget. Man får däockså räkna med att kampen om det som skall delas hårdnar. Den som en gäng vantsig vid att få en viss standardökning , viU helt naturligt inte utanvidare gä med på en lägre tUlväxt av standarden. Vi har också kommit överens om att försöka ge de sämststäUda i samhället en något större del av vår gemensamma kaka. Och naturUgtviskan vi lättare genomföra en sådan sak, om produktionsökningen är så stor attingen egentUgen skulle behöva få mindre att nyttja för sin privata del. Prisutvecklingen spelar aUtid en central roll vidlöneförhandlingar. Det är naturUgt, att löntagarna vill ha kompensation förprishöjningar som inträffat sedan det senaste förhandlingstUlfället. De kanheUer inte undgå att titta framför sig för att göra klart för sig vad som äralt vänta i prisbUdningshänseende framöver. Givetvis viU de då få enkompensation även för väntade prishöjningar. En prisuppgäng vi har ju haft en ganska stor sädan , leder i allmänhet också tiU all skalteskruven dras åt påden statUga sidan. En prishöjning på t. ex. som kompenseras med enlika stor lönehöjning ger i själva verket ofta inte aUs möjUghet att köpa likastor varumängd som tidigare, eftersom det procentuella skatteuttaget ökar.Detta förhållande framkallar i sin tur nya kompensationskrav. Här är det, trorjag, viktigt att man framöver får, om inte en direkt indexreglering så i allafall en någorlunda regelbunden omprövning av skatteskalor och avdragaUteftersom inflationen fortgår. I är kan man också förutse betydande prishöjningar. Jaglänker dä inte pä momsen. Den har vi varit med om att införa, och deprishöjningar som föranletts av den är vi alla ansvariga för. Nej, deprishöjningar som jag tänker på är resultatet av den tidigare ekonomiskapolitiken, som bl. a. medfört för stora statUga lånebehov. NaturUgtvis kan man,som det sagts från denna talarstol jag tror även , påstå att det ståttoppositionen fritt att göra alla ändringar den vUl i finansplanen och minskastatens lånebehov tUl en rimlig nivå. Men de som säger så har knappast tänktigenom frågan. Menar de verkligen att oppositionen skallomarbeta en hel finansplan, som det tagit för de statUgaämbetsverken och hela kanslihuset att åstadkomma? Det är i själva verket vadman fordrar när man säger sådana saker. Det är själva den ekonomiska nivån som är avgörande, ochden bestäms med det system som vi har obönhörligt av regeringssidan. VUl man ändra denna ordning måste man ställa helt andra resurser till oppositionensförfogande, en utredningsapparal sä att den kan åstadkomma jämförbararesultat. Jag gör inte direkt någon framställning om detta jag är inteheller säker på att det är den rätta vägen. Det kan finnas andra vägar för enkontinuerUg kontakt pä ett förberedande stadium mellan regering och oppositioni syfte alt nä fram tUl en nivå som man tycker är rimlig. Diskussionen bör dåkoncentreras just tUl frägan om vad nivån bör vara med hänsyn tiU den väntadekonjunkturen. Ja, nu är framme, säger någon, med det förkättraderunda bordet igen. Bordet fär vara av vilken form som helst, men jag tror detär bra med samråd på ett tidigt stadium mellan regering och opposition, mellannäringsUv, regering och opposition, meUan arbetsmarknadens parter, näringsliv,regering och opposition. Jag tUlåter mig att påstå att vårt land skulle må välav ett sådant samråd. Jag tror också att relationerna mellan regering ochopposition i vårt land är sådana att det finns förutsättningar för dem attkunna resonera med varandra och förslå varandra. Vi är inte som hund och kaltäven om vi pä mycket betydelsefulla punkter har olika åsikter tala medvarandra kan vi ändå, och vi kan göra det på ett hyfsat och förståndigt sätt. Den konfUkt som pågår bör väl, som alla konflikter påarbetsmarknaden, såvitt möjligt lösas genom fria förhandlingar; de offentUgtanstäUda är ju tUlerkända fri förhandlingsrätt. Men liksom i andra sammanhangär friheten också här parad med ansvar. Det ansvaret blir speciellt stort närman vet vilka vittgående verkningar en konfUkt pä detta område får för denstora aUmänheten. Redan en begränsad strejk eller lockout leder, som var och enkunnat övertyga sig om , snabbt till att viktigasamhäUsfunktioner drabbas. I och med detta kommer också politikernas ansvar med ibUden. Jag förstår de partsrepresentanter som kanske i stridens hetta säger;"Detta skall inte politikerna lägga sig i." Men vad skall politikernagöra om inte följa med vad som händer och sker i samhäUet, och om det bUraUtför tokigt, gripa in som de representanter för svenska folket som de är?Något annat är inte tänkbart, och jag tror att folk som har gjort uttalanden iden stU som jag nämnde modifierar sin syn på allenarådandet inom detta områdenär väl stridens hetta är över. En politiker har sitt ansvar. Det är möjligt att man ändå på frivUUg väg kan åstadkommaen lösning. Jag har tidigare tUlåtit mig att förorda en samordning. Vi vet attdet pågår en viss samordning mellan de olika förhandlingskommissionerna, ochden bör vara ägnad att underlätta lösningar. Men det kanske inte går ändå, ochvad händer i sä fall? Ja, det blir måhända nödvändigt med ettskiljedomsförfarande. Vi får inte i detta hus stå helt främmande för att detkan barka i väg så långt. Vi hoppas väl aUa att så inte skaU bli fallet, meningen vet. TiUvägagångssättet med skiljedom har ibland tUlämpats i våragrannländer. Det är självklart att i ett samhälle där man i princip harfria avtal kan det ibland finnas motiv för arbetsnedläggelser, och sådanaförekommer ju. Men vi vet ocksä Utet mer; vi vet att det finns verksamheterinom vårt samhälle som helt enkelt måste fungera eller som i varje faU inte fårvara ur funktion . Det gäller då att för dessa områden hitta andra lösningar som garanterar att de berörda arbetstagarna intemissgynnas. Man hai i tidningarna uppskattat förlusterna genom denpågående konflikten tUl . Det är klartatt sådana beräkningar inte kan göras med någon särskUt stor säkerhet, men attdet rör sig om betydande belopp är stäUt utom aUt tvivel. Att detta kommer attpåverka utrymmet för vad som reeUt finns att ta ut för parterna är väl ocksåuppenbart, Uksom att det kommer att ha en negativ effekt på t. ex.bytesbalansen. Det här är ju en akut fräga. Ser man det hela på litetlängre sikt bUr det viktigaste - här stryker jag än en gång under vadfinansnunistem har sagt hur vi skaU kunna öka produktionen för att fä fram enbättre bytesbalans. Här gäller det att investera i maskiner, att skaffa nyamaskiner som så att säga spottar fram varor och som gör att de svenskaföretagen kan konkurrera bättre med utlandsföretagen vare sig det gäUer densvenska marknaden eller utlandsmarknaden. Det är ju ABC, och finansministernhar i statsverkspropositionen åtminstone betonat nödvändighetenav detta. Jag skaU inte uppehålla mig vid någon historieskrivning omhurudan vår investeringsökning har varit tidigare, det tjänar inte mycket tUl.Nu gäller det att se framåt, att stimulera produktionen. Jag har redan talat omräntan. Jag tror att man behöver ytterligare lättnader i kreditåtstramningen,inte minst för de små och medelstora företagen, som under den järnhärdakreditåtstranmingen har kommit hårdast i kläm och knappast haft någon möjlighetatt låna pengar. Sedan har vi då investeringsavdraget, som inte är tiU,i , för kapitalisterna utan för att bl. a. hans valmänskaU få ut sä mycket som möjUgt av sin arbetsdag. Det är därför man viUinvestera och det är därför man ger sådana här stimulanser tiU näringsUvet,inte för att gynna kapitalisterna, som det hette här . Det ärden stora massan arbetande folk som skall ha mer att ta av i fabrikerna. Sedankan vi nog, med eller utan hjälp, se tiU att de tar ut sinbeskärda del av vad som verkligen finns att få. Men det gäller först att se tUlatt det finns något att ta av, och det är tUl det sädana här åtgärder syftar.Det är tråkigt att man skaU behöva uppta tiden med att framhålla sådant, menjag gör det ändå. Så ytterligare några ord till , i aUvälmening. Tänk Utet på vad u-landshjälpen, som är med på,kostar oss! Tänk på vad resorna utomlands kostar och tänk på de betydandebelopp som här i arbetande utlänningar skickar hem tiU utlandet! Det ärsummor på ett par miljarder kronor som pä det sättet går ut varje år.Motsvarande belopp mäste vi på något sätt ta in. Det är också ABC i ekonomi,. De pengarna skall vi ta in genom att sälja varor. Är det dånågonting tokigt i att se tUl att vi har varor att sälja, så att vi kanfortsätta med denna u-hjälp och så att vi inte behöver förbjuda här arbetandeutlänningar att skicka hem pengar tUl sina anförvanter? Jag tror inte att detskulle vara många i denna kammare som vUle vara med om ett sådant förbud. Mendet mäste finnas pengar. Över huvud taget verkar det som om ingenting i det nuvarande näringslivelär bra enligt . Del skulle kanske vara statligt näringsliv överhela linjen. Det finns inle några praktexempel att peka på i del här landetfrån statlig verksamhel inom näringslivet som har givil goda ekonomiskaresultat, så hämtar väl sina exempel frän annat häU. Jag troratt myckel väl begriper dessa saker han är inte dummare änså. Men jag begriper inte ! En inte oväsentlig detalj som jag inte skall gä in pänärmare; den kommer att tas upp senare här av en annan centerpartist ärfrägan hur man skall öka det personliga sparandet för att pä det sättet kunnainvestera mer. Det totala utrymme som ställ tillförfogande för siandardökningar har tUl mycket stor del utnyttjats föroffentlig konsumtion. Det är naturligtvis också en standardökning. Av varje nyintjänad hundralapp har en större och slörre andel gätl tiU skatt, och rrundreoch mindre har kunnat utnyttjas för prival konsumtion och sparande. Den s, k.skattekvoten har vuxit ganska snabbt. En sädan utveckling kan, om den går förfort, skapa en viss skatteleda. Jag tror inte att vi behöver genomföra totalt reformstopp,men nära nog. Vi får vara mycket återhållsamma med de offentliga utgifternainom ramen för de löpande inkomsterna. Här i är vi ju pä det klaramed det. Vi har frän alla häU betygat, att vi tycker att det är bra attfinansministern har visat slor återhållsamhet i fråga om utgifter. Det gällerocksä - jag tar mig friheten att säga del även frän denna talarstol -för bådelandsting och kommuner att visa stor återhållsamhet i den här situationen.Inkomster och ulgifler för stal, kommun och landsting är kommunicerande kärl.Det är inte sä all var och en har sina källor all ta ur, utan aUa hämtar vivåra pengar frän skattebetalarna. Jag höU pä alt säga "de armaskattebetalarna" men menar det inle, ty vi har del ändå rätt sä hyfsat häri landet. Källan är alltså densamma. Riktar man en maning äl etl håll omålerhällsamhel och sparsamhei mäste man därför i konsekvensens namn ocksä riktaden äl andra häU. Men då får vi härifrån se lUl all vi inte ger kommunernaoch landstingen ökade arbetsuppgifter ulan alt ekonomiskt kompensera dem. Vifår inle belasta dem med nya kostnadskrävande arbetsuppgifter utan att geekonomisk kompensation. Innan vi kommer med nya arbetsuppgifter bör vi alltsåvara på det klara med att de skall finansieras, och om man inte skall bliIvungen att ylleriigare skärpa den kommunala beskattningen, som ju har stigitvåldsamt, mäste varje beslul härifrän om nya uppgifter åtföljas av nägon åtgärdför kompensation. I finansplanen framhåUs också att det är nödvändigt allalla centrala beslut som leder tUl kostnader för kommunerna prövas noggrannaremed hänsyn lUl finansierings- och skattekonsekvenser. Det är således inte nägonavvikande mening som jag har anmält under den senasie minuten, utan det är snarareen önskan att stryka under att jag är fullt överens med finansministernhärvidlag och att vi måste se tUl att denna linje följs. Det är emellertidangelägel alt få en god avstämning mellan kommunernas planer och resurser ifråga om länemedel, utan att därför vidta egentliga ätgärder som leder tUl enminskad självbestämmanderätt. förväg hai stort sett klart för oss vad som händer på det ena och det andra stäUet avlånekaraktär och av skattekaraktär. Långtidsutredningarna de är ju inte så populära just men de har varit populära förr och de kommer säkerligen att bli populäraigen -ger sådana här bedömningar men bara vart femte är. Jag tror faktiskt attmöjUgheterna att fatta kloka beslut skulle öka, om vi utförde totalanalyserlitet oftare kanske t. o. m., måhända genom att införa nUlandelångtidsutredningar. Jag stryker än en gång under att utredningar av denbeskaffenheten gör man utan att de har något som helst inflytande på denkommunala självbestämmanderätten. NaturUgtvis kan det komma att påverkautvecklingen i en kommun, om man där har översikt över hur det i stort ser ut påandra håll osv., men det kommer icke att begränsa bestämmande- ochbeslutanderätten i och för sig. Det är faktiskt inte en tUlfredsställande tingens ordningnär finansministern, som han gjorde , förklarar att han visserUgensagt att det skulle bli skattelättnader för två tredjedelar av svenska folketmen tUlägger att han dä avsåg bara statsskatten. Ja, han gjorde säkerligen sä han tänkte bara på statsskatten. Men fattade svenska folket saken på det viset?Trodde inte medborgarna att det gäUde skattetrycket över huvud taget? För att man skaU kunna avge omdömen och göra bedömningar idetta avseende, som mera gäller hela skattetrycket just det som intresserarsvenska folket är nog vissa uppgifter och prognoser av värde, även när det gäUerlandsting och kommuner. Dessa är säkerUgen lika intresserade och Uka viUiga somde enskilda företagen att lämna upplysning om sina planer. Det möter säkerligeninga större svårigheter att för framöver få in sädanauppgifter. Jag vet ocksä att uppgifter samlats in, men de har sannolikt intevarit fullständiga, när det kunnat bU en sädan divergens meUan vadfinansministern sade sig sUcta tUl och vad svenska folket trodde att detgällde. Människorna har i stor utsträckning trott att yttrandet gällde helaskattetrycket. Vidare mäste vi se tUl all den offentUga verksamhetensköts rationellt och effektivt. Industrin och andra delar av näringsUvettvingas tUl mycket härda rationaliseringar, och i princip mäste sammarationaUse-ringskrav stäUas på den offentliga verksamheten. Den sidan av sakenbUr viktigare och viktigare i och med att den offentUga sektorn växer. Förnärvarande kommer omkring en femtedel av bruttonationalprodukten frän denoffentUga verksamheten, och det innebär att en 5-procentigrationaliseringsvinst inom industri, jordbruk och övrigt näringsUv rasktreduceras tiU en 4-procentig tiUväxt för produktionen som helhet, om man intehar någon produktivitetsökning i den offentUga sektorn. Kunderationaliseringstakten i den offentliga verksamheten följa produktionsUvets iövrigt skulle det alltså ge en produktionsökning med I procent. Av olika skälär det svårt att i praktiken göra det; jag vUl inte aUs påstå att man kanåstadkomma den saken. Men under alla förhåUanden borde man även pä detta områdekunna hämta ganska stora rationaUserings-vinster. Under detta anförande övertog herr förste vice talmannenledningen av kammarens förhandUngar. Väit nya finansutskott har motsetts med intresse. Det ärju ett nytt inslag i riksdagsarbetet. Många har väl undrat hur utskottetegentUgen skulle agera. Om man dömer efter förevarande betänkande, så har välstarten varit Utet trevande. Majoriteten anknyter så ofta som möjligt tUl vadfinansminstern har hävdat i finansplanen, och något annat var väl inte attvänta. Har man samma politiska inställning som regeringen, måste det också istort sett slå igenom i ett utskottsbetänkande av denna karaktär. Det var juinte heller så länge sedan finansplanen med sina konjunkturpolitiskabedömningar lades fram. Något radikalt nytt kunde väl därför inte komma fram.Den debatt som här förts har väl haft nägra inslag som varit av störreintresse. Jag skall emeUertid Utet senare uppehäUa mig något även vidfinansutskottets betänkande Ordväxlingen meUan och iStockholm tUlkom mot bakgrunden av den mycket väsentliga fråga som ; Vad är det för slags näringsliv vi skall ha här i landet? att på kort sikt är man frän den socialdemokratiska sidan överens med detre oppositionspartierna, däremot inte på lång sikt. Jag undrar då: Vad är detsocialdemokratin i så fall skall anknyta tUl? Var det möjUgen tUl herrHermansson? Det sade inte , och jag påstår inte det heller. Men närjag hörde denna ordväxling kom jag att tänka på en cynisk journaUst, som förmånga år sedan karakteriserade aUa partiers valmanifest så här; "Mansätter i slutet de eviga sanningarna; i början skriver man de tiUfäUigalögnerna." Jag tycker att det var en orättvis beskrivning, och jag viUinte beskylla för att presentera vare sig eviga sanningar ellertUlfäUiga lögner. Men enigheten med de tre oppositionspartierna är i varje fallfrån synpunkt högst tUlfällig, och dä blir den intressantafrägan; Vad är det vUl på lång sikt? Ja, det skaU han tala om,säger han, när långtidsutredningen franUäggs. Det skaU verkligen bli enspännande läsning. Jag skaU se om jag hinner att med några ord kommentera ocksålångtidsutredningen innan den tid jag har utmätt åt mig på listan har gått ut. gjorde ett mycket intressant uttalande.Han skaU sedan utveckla hur han tänker rösta. Det är klart att det skall bUmycket intressant för oss att få höra om och hans kamrater ivänsterpartiet kommunisterna kommer att rösta med det förslag som hankarakteriserar på det här sättet; "Den politik som tecknas i finansplanenkommer att ytterUgare öka storfinansens profiter och maktstäUning." Röstarherr för det förslaget som är socialdemokraternas, uppstår ju enverkligt intressant politisk situation. Det finns ett par saker i finansutskottets betänkande somjag finner särskild anledning att kommentera. socialdemokraterhar inte valt vägen att direkt föreslå att enbart godkännaregeringens aUmänna riktUnjer för den ekonomiska politiken. Finansministernföreslog i finansplanen att så skulle ske. Utskottet går den en aning mjukarevägen och föreslår godkännande med tUlägget att skaU ge sinanslutning tUl vad utskottet anfört. Den logiska och språkliga uppbyggnaden avkläm nr 5 i utskottets betänkande är inte oklanderlig,men det spelar rrundre roll. Det politiskt väsentliga är att det inte föreUggernågon hundraprocentig bindning meUan finansplanen och finansutskottetsmajoritet. Man kanske kan säga att en annan lösning hade varitorimlig. Om inte kunde göra en enda kommentar av betydelse vore judenna behandling ganska meningslös. Det är viktigt att konstatera att det, dåfinansplanen behandlas på detta sätt, finns åtminstone entUlstymmelse tUl självständighet. Mer än en tUlstymmelse är det dock inte. Konjunkturbedömningen är enligt socialdemokraterna iutskottet en aning mer pessimistisk än finansministerns. På goda grunder, kanman tiUägga. Orderingången t. ex. är ju inte vad den borde vara. Om man vidare räknar ut kvoten mellan antalet ledigaplatser och antalet arbetslösa och därvid använder säsongrensade siffrorförefaUer det troligt att kvoten för för förstagången gär under noU. var kvotsiffranöver tvä, dvs. var den 1,2; det fanns då aUtså flerlediga platser än arbetslösa jag upprepar att jag räknar med säsongrensadesiffror. Den nu negativa kvoten är således ett aUvarligt tecken pä attnäringslivet upplever en vikande konjunktur. Pä svenska betyder det att vibörjar fä tendenser beträffande arbetslösheten som är oroande. Det tycker jagatt skulle ha kunnat ägna sig något mer åt i sin polerruk frånkammarens talarstol. Finansministerns uppläggning av den ekonomiska poUtiken iår innebär en tyngdpunktsförskjutning. har han mest talat omönskvärdheten av att uppnä balans i utrikesbetalningarna. satsar han förförsta gängen en del på att uppnå detta. Det är dä finansministern ställs infören rad svåra awägningsproblem. Socialdemokraterna i finansutskottet har haftatt behandla även oppositionens motioner, där det framförts en del kritiskasynpunkter på finansministems sätt att lösa dessa problem. Utskottsmajoritetenhar dock i stort sett valt att bara notera att det förekommer sådan kritik;någon egentUg problemanalys har man inte kostat pä sig. Den förstasvårigheten för socialdemokratin kan beskrivas så här: För att kunna öka exporten är det nödvändigt att hällatiUbaka den privata konsumtionen, konstaterar finansministern. I det läge somden socialdemokratiska poUtiken försatt vårt land förefaUer slutsatsen tyvärrvara ofrånkomlig. Man kan också säkert uppnå en hel del med denna metod. Det kan emellertid diskuteras i hur stor utsträckning detär möjUgt att dämpa den privata konsumtionen och den ekonomiska aktiviteten påhemmamarknaden och på kort sikt uppnå målsättningen att sälja en växande andelav produktionen pä export. Självfallet är det lättare att uppnä den effekten omutlandets efterfrågan på våra varor stiger kraftigt. Av alla tecken att döma tydligen också enligt socialdemokraterna i finansutskottet - kan vi inte varasäkra på att det blir fallet . Finansministerns problem blir alltså: Man får inte i sådanutsträckning gynna exportindustrin att hemmamarknadsindustrin inte får en chansatt t. ex.rationalisera sina företag. Dessa företag måste nämligen kunna konkurrera medutländska. I annat fall importeras det för mycket och då bUr det ingen balans iutrikesbetalningarna. Vi har redan nu ett antal krisbranscher i vårt land avtyp textU. Sko, glas, möbel och trä är i större eller mindre utsträckning påväg in i en situation, som kan ge upphov tUl motsvarande svårigheter. Skullesådana branscher mer eller mindre stampas ut, blir vi i än större utsträckningberoende av import, och det motverkar ju balansen i utrikesbetalningarna. Redan innan finansministerns planer lades fram har en klaruppspaltning av företagen ägt rum. Jag generaliserar inte för mycket om jagpåstår att det i första hand är de för svenska förhållanden mycket storasvenska företagen som investerar i utlandet. De skaffar sig dotterföretag eUergär in i redan existerande utländska företag. De mindre företagen har intedenna chans. En annan skiUnad är att de stora företagen har lättare att ordnasin kapitalförsörjning. De har större möjUgheter att disponera om sinaresurser. De är ocksä i den gynnsamma situationen att de lättare kan finansieraen del av sin verksamhet med hjälp av utländskt kapital. Under större delen av den akuta valutakrisen överlätfinansminister åt att sätta in motmedel, dvs. dra tUl medonormala kreditrestriktioner. Därmed påskyndade han denna uppspaltning, dennaolikabehandling av företagen. Det är alldeles uppenbart för alla även om detinte var så från början att kreditrestriktionerna i första hand drabbat desmä företagen. KlasskiUnaderna mellan oUka företagstyper blev genom herrSträngs verksamhet eller overksamhet än mer markerade.