prot · FU09121 · 1971-12-31 00:00:00 — Inte för att döma dessa sommisslyckats deras situation är alldeles för svår som den är. VI måste frågaoss hur vi skall kunna stoppa denna allvarliga trend, denna tragiskautveckling. Hur skall samhället och alla ansvarskännande krafter kunna ge ettförebyggande skydd för det unga släktet och vård åt alla dem som skadats avdessa fördärvsgifter? Det är ju, som någon sagt, barmhärtigt att bygga ettsjukhus vid bergets fot och ta hand om dem som har fallit ner, men det ärbarmhärtigare att bygga ett stängsel vid bergets krön så att de inte fallerner. Statsministern talade i går engagerat om allt regeringengjort för att minska arbetslösheten. Men tänk om eller herrSträng, som ju har öl- och spritförsäljningen under sitt departement, med sammainlevelse kunnat redovisa verkligt konkreta åtgärder mot alkoholmissbruket.Det skulle verka befriande och uppmuntrande, inte minst för alla dem somfriviUigt satsar mycket av tid och medel för att hjälpa de nödstäUda. Tyvärrhar vi fått vänta förgäves på sådana inslag i debatten. För det andra tänker Jag på vad som händer påbrottslighetens område. Respekten för andras hv och egendom minskar mer ochmer. Respekten för de gemensamma spelregler för den mänskliga samlevnaden sommåste finnas i ett demokratiskt samhälle nonchaleras och saboteras av många.Man kan fråga sig om vår ordningsmakt i vissa fall har kontroll över läget. Utvecklingen på detta område drabbar hårt inte minst delaglydiga människorna i vårt land, både ekonomiskt och på andra sätt. Mycketallvarligt är att tryggheten för gamla och värnlösa - ja, för alla, bhr mindre.Här måste vi fråga oss: Hur skall vi kunna hejda den tUltagande brottsligheten?Finns det krafter att ehmlnera som medvetet eller omedvetet medverkar tiU attbrottsvägen stiger? Inte heUer här hade statsministern något att säga, tyvärr. Det är viktigt att alla får något att leva av, men likaviktigt är att de får något att leva för, ja leva efter, ty endast då blir hvetmeningsfyllt och avhåller många från att slå In på farliga vägar. Låt oss få en debatt där vi alla ger oss i kast medfrågeställningen: hur skall vi kunna skapa ett samhälle där människornaupplever sin tUlvaro som meningsfull oberoende av arbetsuppgifter och boplats? 1detta anförande Instämde (). HenANDERSSON I (fp): När jag kom In I kammaren I middags stod herrLorentzon I talarstolen och påtalade de enligt hans förmenande höga priser somvissa fabrikanter och detahister tar ut på olika varor, och som bevis hade hanett par skor. Vid första påseendet från min plats trodde jag att det var herrLorentzons egna, men Jag erinrade mig att han brukar Straffrättsligt ansvar för underlåtenhet att bistå annanperson i nödsituation gå I sllpers här. Jag tänkte också att det kan vara braatt ha ett par skor för att ge eftertryck åt sitt anförande. Eftersom Jag ärfrån skostaden hade Jag speciellt Intresse för saken. Jag gick därför fram ochtittade på skorna. Jag håller gärna med om att det verkligenvar dåhga skor som han hade med sig. Han sade att det var en tioårig flicka somhaft skorna, som gått sönder , och han hade räknat ut att det om Jag inte missminner mig - skulle för en familj kosta atthålla ett barn med skor av denna sort. Man kunde då räkna ut att detta parkostade . Det är klart att man vUl beklaga att vi Inte har en bättrekonsumentupplysning när det gäller skor, men vad glömde att talaom I detta sammanhang var att det som han hade tagit med sig Inte var svenskaskor utan italienska. Självklart gör Italienarna bra skor, men tyvärr är det såatt den svenska skoindustrin I stor utsträckning har blivit utslagen specielltnär det gäller barnskor, och därför får man Importera så här mycket skräp. Jag hade nästan räknat med att konklusionen av herrLorentzons anförande skulle vara en rekommendation till kammaren att köpasvenska skor för de stoppar bra mycket längre än ! Överläggningen var härmed slutad. § 2 Straffriittsligt ansvar för underlåtenhet att biståannan person i nödsituation Föredrogs justitieutskottets betänkande nr 16 I anledningav motion om straffrättsligt ansvar för underlåtenhet att bistå annan person inödsituation. HerrBÖRJESSON i (c): Bara några ord I anslutning till behandlingenav justitieutskottets betänkande nr 16. Jag konstaterar med beklagande att eller departementschefen funnit bärande skäl tUl att i dennya Införa bestämmelser om straff för underlåtenhet att bistå densom befinner sig i fara. Utskottet har vid behandlingen av min motion nr 173Icke heUer funnit skäl tUl att Införa en dylik lagbestämmelse. Jag är medveten om svårigheterna att i lagtext utformaregler som är tUlfredsstäUande, Inte minst med hänsynstagande tillrättssäkerheten. Det får dock Inte utgöra hinder för att en lagstiftning påIfrågavarande område kommer till stånd. Det kan I detta sammanhang påpekas atti utländsk strafflagstiftning är allmänna bestämmelser om straff för den somunderlåter att bistå annan vid Uvsfara m. m. Jag kan inte underlåta att säga att det utan tvivel är mycketstötande för det allmänna rättsmedvetandet att inte någon som helst påföljddrabbar den som förhåller sig passiv I en situation där han eller hon utan egenrisk kan ingripa för att rädda annans liv. Jag vet att det finns många som känner det som en moralisk plikt att bistå ochInskrida i nödsituationer. Men det har förekommit att personer varit åsynavittnen till överfall på barn och åldringar utan att på något sätt ingripa kallapå polis etc. Det finns också exempel på att personer vägrat att stäUa sintelefon tUl förfogande för att någon skulle kunna kalla på pohs; de har dåhänvisat till att de Inte vUl bil Inblandade. Jag är medveten om att detstörsta flertalet människor är villiga att bistå I nödsituationer, men jagupplever det som en mycket stor brist I vår lagstiftning att man Inte kan kommaåt dem som uraktlåter att bistå en medmänniska i en nödsituation. Som lekman anser jag att det finns skäl föratt i vår lagstiftning införa bestämmelser av denna innebörd. Utskottet hardock med stöd av bl. a. straffrättskommittén, departementschefen och vad förstalagutskottet anfört 1963 icke funnit skäl att tillmötesgå min önskan. Jagfinner det föga meningsfullt att yrka bifall till min motion, då ett enhälligtutskott har avstyrkt densamma. Jag har Inget yrkande. Föredragningen av personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling i brottmål Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 3 Föredrogs betänkande nr 17 Ianledning av motion om förlängning av tiden för omhändertagande enligt 28 kap.11 § . Utskottets hemställan bifölls. § 4 Föredragningen av personundersökning ochrättspsykiatriskt utlåtande vid huvudförhandling i brottmål Föredrogs justitieutskottets betänkande nr 18 I anledningav motion angående föredragningen av personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling I brottmål. HerrWESTBERG I (fp): Den fråga som tagits upp i den motion sombehandlas I justitieutskottets betänkande nr 18 har stor betydelse för de berörda.VI som har avgivit ett särskilt yttrande I denna fråga delar motionärens meningatt det är angeläget att den tilltalade Inte utsätts för onödigt lidande ochobehag i samband med presentationen av personutredningen, som ofta är ytterstuttömmande och innehåller uppgifter som Inte på något sätt har betydelse förmålets behandling. Motionären anser all den tilltalade av humanitära hänsynborde beredas möjlighet att slippa närvara under det skede av domstolsförhandlingensom det här är fråga om. Utskottet anser för sin del att ett stadgande somgenerellt ger den tilltalade rätt att lämna rättssalen under föredragningen avpersonunder- ' 121 sökningen inte är lämpligt med hänsyn till vikten av att nå en så Torsdagenden fullständig utredning som möjligt. Jag delar den uppfattningen. 4 november1971 tUltalade bör ha möjlighet att kommentera personutredningen. ~~--------------- Utskottet hänvisar tUl möjligheten att begära att personundersök- Föredragningenav ningen föredrages inom stängda dörrar. Den utvägen finns men är enligt personundersökningniln mening alltför uppseendeväckande för att kunna användas regelmäs- Om någon begär detta tror man att det är något avsensation det är utlåtandevid huvud- fråga om. Inte heUer den praxis som tUlämpas i domstolarna och som förhandlingi innebär att man i tillbörlig månbeaktar den tUltalades intresse av att icke brottmål onödigtvis utsättas för lidande ochobehag är enligt vår mening tUl fyllest. Det bordevara möjligt att pröva ett annat förfarande, nämligen att personutredningensammanfattades skriftligt och utdelades till samtliga i rätten mendärefter tUl sin huvudsakliga del Inte alls föredrogs i rätten. Dentilltalade skuUe då behålla möjligheten att kommentera respektive tiUrättaläggaolika uppgifter I personutredningen, och rättens ledamöter skulle hamöjlighet att ställa frågor, men skulle den tUltalade förskonas från en detaljerad muntlig föredragning. erfarenhetpå det här området vet att en sådan föredragning kan bli utomordentligtpressande och obehaglig för den tUltalade. VI medger att förfarandet innebär ett visst avsteg frånprincipen om muntllghet I rättegångsförfarandet men anser det Inte vara av denstorleksordningen att det skulle innebära någon som helst risk förrättssäkerheten. Vi har I dagens läge inte något direkt yrkande men hoppas attfrågan blir föremål för fortsatt diskussion. Många upplever nämhgen dennuvarande ordningen som onödigt pressande för dem det här gäller. Hen i (fp): Detta är Ju ett ärende där det finns mycketvälvilliga remissyttranden, och därtill har justitieutskottet avgivit ettvälvilligt betänkande. Riksåklagaren konstaterar sålunda att fall givetvis kanförekomma, då det skulle vara alltför pressande för den misstänkte att Ioffentlig rättegång eUer trots stängda dörrar, sålunda I frånvaro av allmänhet,"närvara vid genomgången av personalia och kanske särskilt föredragningenav utlåtanden över personundersökning och rättspsyklatrlsk undersökning".Det torde emellertid enligt riksåklagaren inte strida mot de syften som liggerbakom bestämmelserna om närvaroplikt för den misstänkte, att rätten i sådanafaU på begäran av den misstänkte befriar honom från skyldigheten att närvaraunder ifrågavarande avsnitt av förhandlingen. Hovrätten över och är också välvillig tUlen sådan ordning, men med något annan motivering, I viss utsträckning synes dethovrätten sålunda vara möjligt att tUlgodose motionens syfte genom attdomstolarna, då personundersökning framlägges genom domstolens försorg, nog:abegränsar föredragningen till vad som är behövligt för det föreliggande måletsavgörande. Anledningen tUl att jag begärde ordet är en passus ifortsättningen av 118 detta hovrättens uttalande, där detheter: "Ett motivuttalande, vUket godkänner, torde kunna få betydelse somvägledande för tUlämpningen av gällande lag." Det förefaUer mig som omutskottet hade anslutit sig till den uppfattning som hovrätten här uttrycker.Utskottet säger nämligen: "Den lämpligaste lösningen torde vara att domstolarna,såsom regelmässigt torde ske i praxis, vid avgörandet av formerna förutredningens förebringande i tillbörlig män beaktar den tUltalades intresse avatt icke onödigtvis utsättas för lidande och obehag av den art som åhörandet avalla detaljer i utredningsmaterialet kan medföra." skulle jag vilja fråga utskottets ärade ordförande hurdet här uttalandet skulle kunna få vägledande betydelse, såsom hovrätten överSkåne och alltså önskar, när utskottet slutar med att enbart yrkaavslag på motionen. Jag skuhe också vilja begagna tillfäUet att vädja tilljustitieministern, som glädjande nog infunnit sig I kammaren, att I någon formvidareföra det uttalande som justitieutskottet sålunda gör i den här frågan.Kanske vi därigenom kan få en utveckling I den riktning som jag i egenskap avmotionär har önskat. Det förefaller mig som om vi aUa här var eniga i sak, menman måste väl då försöka se till att vad som här förekommit kommer vidare tilldem det berör, alltså närmast domstolarna. Föredragningen av personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling i brottmål FruKRISTENSSON (m): Med anledning av vad och även med anledning av vUl jag säga några ord omdet här betänkandet. VI har I utskottet stannat Inför den uppfattningen att detstundom kan vara motiverat att bifalla en begäran av en tUltalad att få lämnarättssalen när förhandlingarna berör personalla och det kan vara känsligt förvederbörande att närvara. Det är riktigt som säger, att utskottetsbetänkande på den här punkten får uppfattas som ett för domstolarna vägledandeuttalande. VI menar aUtså att det som vi här säger och som får utgöra en tolkning av vad gällande rätt kan anses innebära ifråga om närvarophkten för den tiU talade. Jag vill återigen citera vad utskottet säger i dettaärende så att det Inte kan råda några missförstånd. Utskottet framhåUer:"Den lämpligaste lösningen torde i stället vara att domstolarna, så somregelmässigt torde ske I praxis, vid avgörandet av formerna för utredningensförebringande i tUlbörlig mån beaktar den tUltalades Intresse av att ickeonödigtvis utsättas för lidande och obehag av den art som åhörandet av alladetaher I utredningsmaterialet kan medföra. Undantagsvis kan också enligt utskottetsmening omständigheterna i det särskilda fallet vara sådana att en begäran frånden tilltalade att sUppa närvara under föredragningen av personalla framstårsom så befogad att hinder enligt gällande rätt Inte bör anses föreligga fördomstolen att vUlfara densamma." VI har gjort vårt uttalande mot bakgrunden av atträttegångsbalken utgår från den huvudregeln att den tUltalade I princip ärskyldig att vara närvarande under huvudförhandling I mål av den svårighetsgrad att Föredragningen av person un dersö kn ing och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling i brottmål personundersökning ägt rum. Något uttryckligt stadgande som ger domstolen möjhghet attlåta den tilltalade vara borta från visst skede av förhandlingen finns inte.Men domstolen kan förordra att den tilltalade Inte får vara tillstädes undervittnesförhör och dylikt om han faller vittnet I talet eller på annat sätthindrar att vittnet utsäger sanningen. Detta stadgande, som närmast reglerar enordningsfråga, kan emellertid Inte leda tUl något motsatsslut beträffande falldär den tilltalade själv önskar slippa närvara. Med andra ord har utskottetsett del så att av ett stadgande om att domstolen I en viss situation kanbestämma att den tilltalade Inte får vara närvarande följer inte att rättenskulle vara förhindrad att låta den tilltalade vara borta från visst skede avhuvudförhandlingen om tillräckliga skäl talar för det. Det strider enligtutskottets mening Inte heller mot de syften som hgger bakom bestämmelserna omden tilltalades närvarophkt, att rätten I sådana fall på den tilltaladesbegäran befriar honom från skyldigheten att vara närvarande underföredragningen av personalla, särskilt Inte om han biträdes av försvarare somkan tUlvarata hans Intressen och göra de beriktiganden som behövs. Jag kan kanske också parentetiskt nämna att närvarophktenInte lOO-procentlgt upprätthålls I . Det stadgas t. ex. alt enhuvudförhandling I och för sig kan ta sin bönan även om den tilltalade inteinställt sig då målet ropas upp, nämligen om man kan anta att han kommer attInställa sig . Men denna bestämmelse skall självfallet användas rnedmycket stor restriktivitet. VI har I utskottet menat att vårt uttalande ocksåskall tillämpas restriktivt, särskUt med hänsyn till nödvändigheten av att nåen så fullständig utredning som möjligt I påföljdsfrågan. Det kanske äröverflödigt att tillägga att vi också har ansett det självklart att dentilltalade vid sin återkomst till rättssalen skall informeras om vad somförekommit I hans bortovaro. Jag vill nämna att som också framgår av handlingarna utskottets tolkning av gällande rätt har stöd pä den här punkten avriksåklagaren, och Jag vill ocksä framhålla att utskottet har haft kontakt medjustitiedepartementet som har förklarat sig dela utskottets uppfattning om hurrättegångsbalken bör tolkas I det här avseendet. Jag understryker alltså, herr talman, återigen alt det somutskottet här har gjort är en tolkning av vad gällande rätt innebär, och vi harInte försökt oss på något slags lagstiftning, eftersom lag Ju ändå stiftasgemensamt av regering och riksdag och lagstiftning således Inte kan förekomma Iett sådant här faU, där det formellt enbart är som är inkopplad. Mendet är klart att en sådan här lagtolkning I praktiken kan få samma verkan somen lagstiftning, och därför har vi tyckt det vara naturligt att vi så att sägaav etikettsskäl skulle höra efter I kanslihuset om man där delar våruppfattning. Och när vi då har fått ett besked att man i justitiedepartementetser på denna fråga på samma sätt som utskottet har vi ansett att vi kan göra ensådan här lagtolkning. Jag vill för i framhålla att vi harfrån utskottets sida förutsatt att domstolarna tar del av vad utskottet här harsagt och också av debatten I kammaren och att något ytterligare förfarande intebehövs för att bestämmelsen skall tillämpas på del sätt som vi tyckt vara riktigt. För i , som tUlsammans med herrWijkman stär för det särskUda yttrandet, vill jag slutligen endast framhåUa,att även om vi förstår de motiv som Ugger bakom det särskilda yttrandet, såtycker vi ändå i utskottet i övrigt att ett sådant förfarande med stencUer somskulle delas ut kommer att strida mot det som är grundläggande irättegångsbalken, nämligen principen om omedelbarhet och muntllghet. Och det ärväl också att förmoda att genomförandet av ett sådant förslag skulle leda tUlen betydande pappersexercis, vUket bör undvikas. Vi har I alla händelser Inte velat Instämma i detpraktiska förslag som här har framförts, och med detta, herr talman, vUl jagyrka bifall tUl utskottets hemställan. Föredragningen av personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling i brottmål i (fp) kort genmäle: Jag ber bara att fåuttrycka min tUlfredsställelse över de uttalanden, som utskottets äradeordförande nu här har gjort och som ju helt och hållet ligger I linje med detjag önskat uppnå med min motion. Det är alltså med största tUlfredsställelsejag konstaterar att utskottet och jag har ungefär samma åsikt I den genommotionen väckta frågan. HenERNULF (fp): Det kunde naturhgtvis vara en hel del att säga I dennafråga, eftersom den Ju också har en principiell Innebörd. Men jag skall försökaatt begränsa mina synpunkter här. Jag vill i alla fall framhålla att den muntllghet på vUkenhela vårt rättegångsförfarande bygger är så viktig att man inte bör nagga den ikanten, om det Inte finns alldeles särskUda skäl. Det är av värde förrättsäkerheten att de uppgifter på vUka domstolen skall döma kommer fram I ettmuntligt förfarande och att åklagare och tilltalad och försvarare fårmöjligliet att ställa kompletterande frågor, så att allt blir så bra utrett sommöjligt. Jag har för min del aldrig varit med om en begäran från någon tiUtaladatt slippa att höra personundersöknlngsbe-rättelsen läsas upp, men det kannaturhgtvis bero på att man inte har trott att det fanns en sådan möjlighet.Däremot händer det då och då att en begäran om föredragning inom stängda dörrarframstäUes, och jag har aldrig hört talas om att en sådan begäran haravslagits. Jag har suttit på ärendet i utskottet och Instämmernaturligtvis i vad utskottet skrivit. Men jag vUl tlUägga den personligasynpunkten att föredragningen av personundersöknlngsberättelsen ganska ofta geranledning tUl kompletterande frågor från åklagare och försvarare och kanskeockså från domstolen, och svaren kan faktiskt ibland vara tUl nytta för dentUltalade. Det är klart att man kan ställa frågorna sedan den tUltalade haråtervänt tUl rättssalen, när berättelsen är uppläst, men det är bättre attslippa dra upp problemen en gång tUl. Jag tror alltså att om man I stor utsträckning skulleanvända metoden att den tiUtalade lämnar rättssalen närpersonundersöknlngsberättelsen föredras, så skulle man få en I någon mån sämreutredning som grundval för påföhdsfrågans bedömning, och det vore Intelyckligt. Jag hoppas därför att frågan i allmänhet skaU lösas så att domstolen föredrar Föredragningen av personundersökning och rättspsykiatrisktutlåtande vid huvudförhandling i brottmål personundersöknlngsberättelsen med överhoppande av heltointressanta och kanske för den tilltalade obehaghga personliga förhållanden.Jag tror att det skall gå relativt bra med en sådan genomgång, liksom det hargjort hittUls. Vi skall ändå komma Ihåg att 1 brottmål är det oftast intesjälva brottet det gäller, utan påföhden, och det är viktigt att den saken blirså grundligt bedömd som möjligt. i (fp): Det är två synpunkter som jag här villbemöta. Den första framfördes av utskottets värderade ordförande, när hontalade om den pappersexercis som skuUe bli följden av ett bifall tUl detförslag som vi fört fram I det särskilda yttrandet. Jag har svårt att förståatt det kan bil någon sådan pappersexercis, eftersom ju personundersökningenunder aUa förhållanden finns utskriven och alltså kan föredras. Då kan det väl Inte bli någon ytterligare pappersexercis åtminstoneinte i annan mån än att man kanske måste framställa flera exemplar avhandlingen, men det kan inte vara särskUt betungande. Mitt andra bemötande gäher uttalande att manInte får nagga muntllgheten I kanten. Sedan sade emellertid självatt det är Just vad domstolen bör göra - man bör hoppa över det som ärbesvärande för den tUltalade och bara föredra det som lämpligen kan föredras.Då har man enligt min mening naggat muntllgheten i kanten. Vad vi menar är skall föredra det som nödvändigtvis måste föredras muntligt, ingenting mer.Men kanske är avståndet mellan oss ändå Inte så stort. Sedan Innebär vårt förslag också att den tilltalade är medhela tiden, så att han kan kommentera, svara på frågor osv. Jag har svårt atttänka mig att det skulle Innebära sådana risker som här utmålade.Jag förstår inte varför det skulle göra det. Hen (): Jag vill säga tiU herrWestberg i att jag faktiskt inte önskar nagga muntllgheten i kanten.Det är nämligen så att domstolen har både rätt och plikt att awlsa sådanbevisning som saknar betydelse I målet, och det är sådana uppgifter som man börhoppa över vid föredragningen. Givetvis skall man sedan Inte läsa upp dem vidöverläggningen . Då skulle man begå det fel som om. FruKRISTENSSON (m); TUl i vUl jag säga atteftersom det I det särskilda yttrandet står att personundersökningen skallsammanfattas på en stencil, så betyder det ändå att man måste skriva ensammanfattning. Det måste göras en omgång på stencil och skickas ut itillräckligt antal exemplar. Vidare vill jag fråga om det är meningen alt dettaförfarande skulle tillämpas ex offlcio I alla mål eller om man I förväg skallförsöka plocka ut de mål där man skall ha detta förfarande? Eller skall mangöra det först efter framställning från en part? 1 så fall betyder det entidsutdräkt med målets handläggning. Det är alltså, förutom den principieUa invändning som vihar, sådana praktiska problem som har gjort att vi Inte kunnat ställa oss bakomförslaget. Hen (fp): Det var intressant att höra att det är ocksåpraktiska problem som gjort att man Inte kunnat följa oss som står för detsärskilda yttrandet och Inte enbart principiella synpunkter. Vi har ju inte framlagt något direkt förslag, utan vi harönskat att diskussionen på den här punkten skall fortsätta. Hur man bör utformaden praktiska lösningen skulle ju den fortsatta diskussionen få visa. Sänkning av åldersgränsen för straffbart homosexuelltumgänge Överläggningenvar härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. § 5 Sänkning av åldersgränsen för straffbart homosexuelltumgänge Föredrogs justitieutskottetsbetänkande nr 19 I anledning av motion om sänkning av åldersgränsen för straffbarthomosexuellt umgänge. Hen WENNERFORS (m):