prot · FU0997 · 1971-12-31 00:00:00 — Dämpningen av den inhemska efterfrågan är ändå så pass tydUg hurman än trollar med lagerstatistiken, att Investeringarna kommit av sig i mångaav de företag som arbetar på hemmamarknaden. Erfarenheter från andra länder visar hur svårt det är att stimulera industrinsinvesteringar över hela hnjen som den inhemska konjunkturen sviktar.Det föratsätter i så fall en ovanhgt god exportkonjunktur, och den bhr Intelätt att uppnå med den kostnadsökning som svenska exportföretag måste räknamed. Även om efterfrågan från utlandet ökar, lär ju exporten få ske tiUförsämrade lönsamhetsmarginaler i det enskilda fallet. Inte kan det undgå attpåverka InvesteringsvUjan negativt i skall vi säga de 30 största och för exportresultateträtt avgörande svenska industrierna! Och glöm inte, hen Sträng, hur beroende vialla är av arbetsvihan och framtidstron i de mindre och medelstora företagen.De betyder så oändligt mycket för utveckUngen i den typ av växande, expansivaorter och regioner som i går efter en lång dags debatt beslöt attstödja. Kan vi inte skapa en praktisk tUltro till möjhghetema att där vidga denmindre och medelstora företagsamheten, då lär gårdagens stora beslut bara bhett slag i luften. Det är inte förvånande, , att man mer och merbland de mindre och medelstora företagama möter denna undran: Är finansministemhelt enkelt ute för att straffa ut oss? En svårighet med stimulansåtgärder i den ekonomiskapolitiken är att det tyvän dröjer innan de slår igenom. Just därför hade detvarit så viktigt att finansministem varit ute så att effekten kommit närkonjunktursvackan är som svårast. Det är ju inte bara vi som varnat. ochde fackförbund som har erfarenhet av anläggnings- och byggnadsindustrin harvamat för sysselsättningssvårigheter under den kommande vintern.Arbetsmarknadsstyrelsen och dess chef har nog en något bistrare syn på denperioden än finansministem. Är det inte så, hen Sträng? Det var ett gruvligt misstag av regeringen att säga nejtill vårt och centems krav att generellt släppa investeringsfondemafria utanför de då överhettade storstadsområdena. kommer vi tillbaka medkravet. Vad menar egentUgen och finansutskottets majoritet med attsäga nej? Är det så att finansministern i största hemlighet och mot sinprofessionella optimism i själva verket tror på en mörkare utveckhng än de görsom varnar och att han vUl ha kvar det generella frisläppet som någon sortspsykologisk undergörande faktor, men i så fall kommer frisläppet på tok försent. Det är också tydhgt att det 10-procentigainvesteringsavdraget på maskiner och byggnader inom industrin är för htet föratt kunna ticka i gång investeringarna. Pröva därför tanken att höja investeringsavdragentiU det dubbla, åtminstone selektivt för vissa branscher och genereUt för Ivissa lägen bhr det sedan nödvändigt att därutöver generöst utnyttjalokaliseringsbestämmelsernas möjhgheter tih investeringsbidrag, men det bör dågälla stabila företag som viU göra en Insats. Dem kommer myndighetema inte ikontakt med, och man låtsas att aUt skall ordna sig av sig självt. TiUomväxhng, herr talman, viU jag nu säga några direkt vänUga ord omfinansministems sätt att i den reviderade finansplanen tala om hur han ser på1970 års långtidsutredning. Mycket av hans kommentarer där kan man Instämma ifrån oppositionens sida. Vi är alla medvetna om de konfUkter som beskrivs avfinansministern meUan kravet på ökade produktiva resurser och andravälfärdsmål. Men att det är de produktiva tUlgångarna som sätter gränser förmöjhghetema att föra det sociala och kulturella reformarbetet vidare, detunderstryker finansministern så kraftfullt och klart att det bhr en njutningatt ovanpå det mellan radema kunna avläsa hur hen Sträng "flätar tUl"Aftonbladsfilosofin om att det i landet skulle finnas något slags passivtkapital att bara grabba åt sig av. Jag säger inte detta sista för att göra detsvårare för hans eget parti utan för att konstatera att hanalltjämt är en bra straffsparks-läggare - när han vill göra mål, men det är juinte så ofta . Finansministern kan ju säga att även ett landslag somspelar dåhgt kan vinna med 1-0 som gjorde , men glöm då intehur bekymrad den svenske landslagstränaren är för framtiden! Däremotmåste jag som tidigare notera att socialdemokratin alltjämt är negativ till enmer ambitiöst upplagd stathg planering, trots att det borde vara naturhgt förjust ett socialdemokratiskt parti att inse behovet av en sådan arbetsmetod. IDanmark arbetar man ju med perspektivplaner . Vad jagefterlyser är en medelfristig plan för tre till av den typ som vi måsteha för att kunna arbeta på mera lika vUIkor med de kontinentländer som vikommer närmare genom utvidgningen av Europamarknaden. För hållerväl ändå med om att någon form av närmande måste tUl? VI behöver en ordenthgprioritering av de kommande tre tUl fem årens reformer i ett läge, där höjningav barnbidrag, ökande pensionskostnader, aUmän sysselsättningsförsäkring,vägbyggande, sjukvård, utbUdning och forskning, barntiUsyn och u-hjälp krävermiljardbelopp utan att ännu någon rangordning gjorts när de enskilda beslutentagjts eller aviserats. Jag instämmer gäma i vad hen sade ,att vi är beredda att hjälpa till med att göra en sådan rangordning, underförutsättning att regeringen ärhgt eftersträvar ett samarbete. Ensådan plan skulle självfallet också innefatta en bedömning av den ekonomiskapolitikens effekter på olika välfärdsmål, av typ bättre miljö ochinkomstfördelning. Vi har vidare efterlyst behovet av en raUande planering somsuccessivt drar fram planeringshorisonten i tiden, större utrymme föraltemativa bedömningar samt en utvecklad regional planering. Vissthar en del gjorts, det skaU inte fömekas, men det är för htet! Någon viha tUlen systematisk utveckhng av långtidsplaneringen har regeringen sannerhgen integivit prov på. Här I har finansminis- tem ömsom ironiserat överkraven, ömsom förklarat sig vara emot bindningar det är så besvärligt medsådana här program! Någon utredning om den ekonomiska planeringens framtid harnaturhgtvis inte tUlsatts. Jaghoppas verkligen att finansnunistem är beredd att ompröva sitt StäUrungstagandei dessa frågor då skall vi lägga ned processen. De senaste årens utvecklingvisar med all önskvärd tydUghet hur stort behovet är av en bättre planering avstatens egna uppgifter, hksom en planering som ger underlag för de långsiktigakonsekvensema av den ena eUer andra ekonomiska politiken. Det är ju alldelesuppenbart att statliga åtaganden, beslut, nya lagar, stimulansåtgärder ochreformer påverkar Inte bara det stathga utgiftsbehovet utan också i hög gradkommuner, landsting, företag och organisationer. Det var bara somvägrade att inse hur tätt sambandet egenthgen är. Utan klarhet om den stathgapohtiken på försvåras även kommunernas, landstingens, företagensoch organisationemas egen planering. Frånvaron av planering av statens egnaåtgärder och av försök att långsiktigt bedöma dess effekter kan leda tillproblem som varit oväntade eller oönskade. Ett aktuellt exempel är den väldigabelastning på kommunema som vissa stathga beslut medfört. Tag t, ex, en såtotalt oväntad kostnadsstegring som den som gällde genomförandet avLäroplan 69 i . Ett annat exempel är den ekonomiska pohtikenseffekter på de mindre och medelstora företagens utveckhng. Dettatalar alltså för en mer utvecklad stathg planering. Många remissinstanser har isina yttranden över långtidsutredningen tagit upp just detta, och det voreoklokt av finansministem att bara föra deras synpunkter åt sidan. Lyssna tUlvad man säger på i , att långtidsplaneringen merkoncentrerat kunde fästa uppmärksamheten på sådana områden där vissa beslut binder ekonomiska resurser ! Lyssna påriksrevisionsverket som understryker behovet av planering inom den offentligasektom i effektivitetsbefrämjande syfte! De siffror som tog fram påförmiddagen visar att det behövs en aktiv och energisk insats för attrationalisera den stathga verksamheten, Iremissvaren över långtidsutredningen tar man också fram behovet av enprecisering av målen och metodema i den stathga näringspohtiken. Vad är det somkrävs av näringspolitiken för att vi verkligen skall få den utbyggnad av deproduktiva resursema som och vi är ense om behövs? Ja, inte räckerdet med att bara syssla med statliga företag. Glansen kring densocialdemokratiska näringspohtiken från mitten och slutet av har juflagnat just genom deras insatser. När denna näringspolitik lanserades kom detmånga entusiastiska meddelanden från ledande socialdemokrater om hur mycket somskulle uppnås. Det var väl en del som i hkhet med oss frågade sig om detverkligen skulle kunna gå så fort. Här fanns också mycket annat i näringspoUtiksom alla kunde instämma i. Att satsa på utbyggd arbetsmarknadspoUtik var ju bramen naturhgtvis ingenting nytt. hänvisades då kritikema tiU den nyastatliga företagsamheten. Vi fick höra att det var den som skulle blomma. I andra sammanhang fördes ett aUmänt tal om hur företag och statsmakter skuUeförekomma I nära samverkan. Nuvet vi att debaclet med de stathga företagen är uppenbart för de flesta, och vifår väl hoppas att man slår m på en mer reahstisk väg. Men det vore synd omsjälva begreppet näringspohtik bara genom dessa bakslag skulle diskrediteras,för det behövs en stathg näringspohtik. Eller rättare sagt; Det behövs en klartuttalad uppfattning från statsmaktemas sida om vilken roll företagen skallspela i ett blandekonomiskt samhäUe och vilka mål statsmaktema satt upp för deolika selektiva insatsema, gjorda i syfte att stimulera produktionshvet ellermildra sociala problem. Här har hen Sträng föredragit att tiga. Jag hoppas atthan begagnar tUlfäUet att tala. TystnadenhittiUs har kanske berott på att socialdemokratin helt enkelt inte kommit översina interna ideologiska problem och inte kan samla ihop sig tUl en klar ochentydig deklaration. Det är ju för en utomstående ganska tydligt att det i många inom socialdemokratin som förordar en väsentligt mer sociahstiskkurs än . Dit hör inte bara traditionella sociahseringsanhängare, somönskar utvidga den statliga företagssektom. Dit hör också de skribenter från central nivå vUl styra företagens Investeringsutveckling t, o, m. Idetaher. Tankegångar av det slaget finns också i bl. a. LO:s remissvar. Härbefinner sig den socialdemokratiska minoritetsregeringen i ett besvärhgtdilemma. På ena sidan kanske man inte i varje fall inte finansministem primärt är så Intresserad av en stark utvidgning av den StatUga företagsamhetengenom sociahsering eller ens av en mycket hård central investeringsstyrning.Spåren från förskräcker, och med tanke på de svårigheter manhar att inom kanshhuset planera och styra den sektor av ekonomin och samhälletsom man skall styra är den tveksamheten begriplig, Ä andra sidan vill ellervågar man inte från socialdemokratin klart säga ifrån, att om man skallstimulera enskUd företagsamhet i en biandekonomi, så krävs också att manuppfyUt vissa aUmänna föratsättningar och att systemet ger stimulanser. ResiUtatenblir att regeringen hittiUs i stort sett tigit om sin syn på företagens roU Ibiandekonomin och hur man vill ha den bland ekonomin utformad . Detfanns för inte länge sedan då man var mera frejdig och då även statsrådtågade fram och förklarade att storfinansen sålde arbetare för några ören. ,när man vUl att Investeringsvihan skall sätta fart, är sådana uttalanden motdet enskilda näringslivet och dess företrädare inte hka gångbara. Men man aktarsig för att klart tala om hur man skaU ha det . Kanskehar vi i detta socialdemokratins dilemma den yttersta förklaringen tiU att manhar så svårt att som regeringsparti komma tiU rätta med det nuvarande krislägetpå arbetsmarknaden och i ekonomin? Jag vill här återknyta tiU rrutt resonemangi början av anförandet. Regeringen inser att den för att räta upp ekonominmåste satsa på export och investeringar över hela linjen, den erkänner dethalvvägs men vågar Inte helt satsa på den företagsamhet som det egna partietspropagandister har förtalat. Ändåborde det ju hgga i socialdemokratins egna intressen att stärka företagen, inteminst de mindre och medelstora. Hur skall vi annars kunna med framgång ställakrav på en förbättrad mihö ute på arbetsplatsema, så att även den ungagenerationen vill söka sig tiU Industriarbetet? VI väntar oss mycket på vårthåU av en mer energisk Insats från företagens sida i omsorgen om arbetskraften,inte minst den äldre och den handikappade, liksom vi väntar oss Insatser avföretagen på konsumentupplysningens område. Just därför, för att ha rätt ochmöjhghet att ställa de kraven på företagsamheten, är det nödvändigt att skapadet näringspohtiska klimat, där förbättrad lönsamhet ingår som ett motiv förytterhgare investeringar, som i sin tur kommer hela samhället tUl godo. Dåmåste trenden tiU vikande självfinansiering i företagen hejdas, eftersomföretagens sohditet spelar så stor roll för deras viha och förmåga att tainvesteringsrisker. Om sådant säger finansministem såvitt jag kunnat finna inteett ord. Inte heller ett ord om detaljhandelns behov av investeringsstlmulans.Han talar Inte ens om när kapitalmarknadsutredningen denna så viktigautredning skall bh färdig, SkuUe vi inte åtminstone kunnafå veta när den utredningen tänker bU färdig? Är det rimhgt att den under år1970 bara hålht tvä sammanträden? De hårda kreditrestriktionema har varit ikraft och slagit så hårt på exempelvis handelns möjhgheter tillfortsatt rationalisering, att läget börjar bh oacceptabelt. Mendet är tiU sist inte bara osäkerheten om det aUmänna näringspoUtiska khmatföretagsamheten har att arbeta i som förklarar att Investe-ringsviyan iindustri och handel inte är vad den borde vara. Inte heller ger den vikandehemmamarknadskonjunkturen eller ovissheten om hur lönerörelsen skall sluta fullförklaring. Osäkerheten om skaU uppnå en tiUfredsställande uppgörelsemed EEC är en fjärde och viktig förklaring tUl att många av de storaexportföretagen Inom verkstadsindustrin, pappersindustrin och den kemiskaIndustrin tvekar om en utbyggnad här hemma i är försvarbar. Det tyckst, o, m, råda en tvekan om vilken kraft regeringen är beredd att sätta in föratt verkhgen nå en för löntagama och näringshvet i dess helhet tiUfredsstäUandeEEC-uppgörelse, Mankan förstå om denna tvekan förstärks, när socialdemokrater med goda kontakter ikanshhuset även på regeringsnivå kan uttrycka den uppfattning omåsiktsiäget i regeringen som Myrdal-Ekström-Pålsson gör i sin nyutkomna,bearbetade upplaga av boken , Som en artikel I påstår dessa trogna socialdemokrateratt nu hksom 1962 åtskilhga Inom regeringen är ytterhgt skeptiska mot denofficieUa Unjen som ju är att vi skall söka nå "nära, omfattande ochvaraktiga" förbindelser med EEC. Dessa regeringsmedlemmar har, sägerMyrdal-Ekström-Pålsson, föredragit att tiga eftersom de inte tror att det äraUtför sannolikt att tlU slut skulle komma med eUer att skullekunna få någon anslutning. Nukan det ju inte gäma vara statsministern, utrikesministem eller handelsministemsom författarna syftar på, eftersom de får sina skopor ovett av dessaEEC-negativa författare. Är det möjligen finansministem som de tänker på? EUerär de bara ute för att skapa sensation? Eftersom finansministem i vanliga fallinte bmkar sätta sitt ljus under ena skäppo. men iEEC-sammanhang har krapit undan eller åtminstone hukat nära nog som gubbarna iherr berömda Värmlandshlstoria, vUl jag utmana finansministern att nukomma fram här och spänna ut sitt bröst som , i fomstora dar, ochtala om hur han ser på möjhgheter att nå en tiUfredsställandeEEC-lösning, Det är möjligt att en verkligt frimocUg och övertygande bekännelsefrån finansministem här att han tänker satsa sig själv på en helhjärtadansträngning att verkligen klara en tuUunion med EEC skuUe vara ett verksammarebidrag att förbättra förutsättningarna för en ökad viha till investeringarinom än de många tusen orden i den reviderade finansplanen. HertBOHMAN (m): Den nya har prövat den nya utskottsorganisationen,och helt har väl inte denna motsvarat de förväntningar många av oss hade,Personhgen är jag särskilt kritisk gentemot det nya finansutskottet, framförallt därför att det har visat sig inte bh vad jag och många andra hoppats,nämhgen ett organ för egen, självständiga och oberoende prövning avden ekonomiska politiken, utan fastmera en avläggare av kanshhusets ekonomiskaoch pohtiska värderingar. Socialdemokratema säkerställde genom sitt samspelmed kommunistema vid riksdagsårets början denna för självständighetotillfredsställande utveckling, och vi kan nu konstatera resultatet ettutskott, i vissa hänseenden mera följsamt tiU den socialdemokratiska pohtikenän finansminister själv. Jag viU exemplifiera detta genom en hänvisning till baratvå avsnitt i utskottets betänkande nr 30, där utskottet direkt polemiserar motden moderata partimotionen 1480. Det ena avsnittet, som finns på s, 18 och somtidigare kritiserats här , har följande lydelse: "I den mån realaresurser för näringshvets Investeringar förehgger ett visst år och dessa sedaninte utnyttjas så finns de inte utan vidare kvar vid ett senare tUlfälle.TUlämpat på den aktuella situationen är det ingalunda säkert att de resurserför investeringar inom näringshvet som förehgger kommer att stå tiUförfogande när den intemationella konjunkturen förstärks och påverkar vårtlands ekonomi." Det andra citatet finns på s. 20 och har föhande lydelse:"Den tidigare och i motionen 1971:1480 upprepade kritiken mot denoffentliga sektoms expansion tyder på att uppslutningen kring ekonomiskatillväxtmål som innebär en ökad välfärd också i form av offenthga tjänster inteär allmänt omfattad." I båda de här avsnitten är argumentationen partipohtlsktutformad, och tonen strider mot gängse utskottsstihstik. Långt allvarhgare är emellertid innehåUet i sak, framförallt grandsynen på den för vår ekonomi betydelsefulla industriellainvesteringsutveckUngen och dess skilda drivkrafter samt det underförståddahot som uttalas för den händelse investeringama inte skulle motsvara depohtiska förväntningama. Polemiken visar också en brist på insikter om de svårabalansproblem som svensk samhäUsekonomi brottas med och omorsakema tiU dem. Det ger ett Intryck av att utskottet velat undfly denobehaghga verkhgheten, nämhgen att vi lever i ett slags samhäUsekonomisktundantagstUlstånd. Ett genomgående tema, herr talman, i de senaste årensfinansplaner är Nr 97 finansministems klart uttalade oro över den bristandebalansen i vårt folkhushåll, orsakad av att vi inte tllhäckhgt har byggt ut deproduktiva resursema och exportkapaciteten. Vårt lands samlade tiUgångar harhelt enkelt Inte medgivit en sådan utbyggnad och en samtidig stark expansionEkonomisk debatt av den offenthga sektom. har levt över sinatillgångar. Eller för att citera finansministem "ambitionema" harvarit för höga i förhållande till tUlgängliga resurser. Det är ju samma sak. Jag har hittUls levt i den uppfattningen, att bådeekonomer och pohtiker varit i stort sett överens om denna skildring av desenaste årens utveckling och om de faktorer som har orsakat vår påtaghgabalansbrist. I årets kompletteringsproposition stryker finansministem självunder hur knappa våra ekonomiska resurser är "i förhåUande tUl våraambitioner", att den ekonomiska politiken måste föras så "attresursefterfrågan inte överstiger vad som finns tillgängligt i fråga omarbetskraft och produk-tionsmöjUgheter", att den ekonomiska politikenmåste ge företräde åt åtgärder "som möjliggör och stimulerar en fortsattutbyggnad av industrins produktion och kapacitet" samt att tvekan"att söka främja ökade IndustrUnvesteringar vore att äventyra denlångsiktiga inkomstför-delnlngspohtlken, eftersom alternativet eljest kan bh avbetalningsbalanssvårigheter framkallade problem med sysselsättningen". För finansministern talar alltså, av dessa citat att döma,de ekonomiska realiteterna klarspråk. majoritet däremot tycksbetrakta näringshvets Investeringsutrymme som något slags nådegåva som om deninte mottages senare inte skulle stå tUl förfogande. Och utskottet viU göragällande att kritiken mot den alltför snabba offenthga expansion som orsakatvåra balansproblem skulle ha sin rot i bristande förståelse för de offenthgatjänstemas betydelse. Så är det naturhgtvis inte aUs. Utskottets ordförande, , gjorde verkhgen intesaken bättre för sig då han lanserade den nya konjunkturteorin,att man skuUe investera då en finansminister eller en statsminister talade omför näringshvet, att nu måste man investera. Det finns ett direkt samband ochdet vet vi alhhopa mellan konjunkturema, konjunkturbedömningarna,förutsättningarna för att få räntabel avkastning, att få avsättning för sinaprodukter, och själva investeringarna. Att staten kan Investera utan tanke påräntabihteten då det gäller försvaret och andra sektorer är en sak, men inäringshvet är en sådan investeringsverksamhet utesluten. Vem tar exempeMsförlustema när KF gjorde en felsatsning i sin lagerappbyggnad avfarg-TV-apparater? Nej, hen , det är inte hka enkelt att draslutsatser i en fri ekonomi som då tolkade Faraos dröm ochockså drog investeringsslutsatser av de sju magra och de sju feta kossoma. Jag tycker, fm talman, att det verkligen inte är någonlyckad premiär som det nya finansutskottet har anangerat. Jag beklagar det. Det är desto mer otiUfredsställande som aUmän förståelse och allmän enighet om de gmndläggande orsakema tiU våra aktueUa svårigheter skulle göra det lättare för oss att åstadkomma effektiva motåtgärder, PartipoUtisk prestige eller fastlåsning i det förflutnas ståndpunktstaganden kan 83 däremot förhindra meningsfyllda debatter om den medicin som vår ekonomiska sjuka behöver försnabbaste möjhga tUlfrisknande, Föratt angripa problem måste man veta hur de uppkommit, för att undvika nyamisstag och för att ha ett fast underlag för sina prognoser. Inte för att sökasak med meningsmotståndare, "Vad var det vi sa" är det har jagupprepade gånger hävdat inte något fruktbärande argument. Nej, det är föratt åter citera finansministem "insikten om problemenssvårighetsgrad" som ger en grundval "för att i samverkan och enighetnå deras lösning". Avvårt lands åtta nuljoner människor är knappt hälften förvärvsarbetande. Avdenna hälft är nära en fjärdedel sysselsatt i offenthg verksamhet. Under detsenaste decenniet har den andelen nära fördubblats. Den har redan nått en nivåsom inte överträffas på något håll i Västerlandet, Fram tiU 1975 beräknas de ioffenthg verksamhet arbetande öka med ytterhgare nära 200 000 personer, trotsatt det totala antalet sysselsatta väntas stiga med bara 100000 personer. Om ingenting sker måste alltså ytterhgare arbetskraft föras överfrån det direkt produktiva arbetshvet till den offentUga sektom. Utveckhngenhar självfallet också motsvarats av ett växande behov av skatter. Även då detgäUer skattetrycket hgger vårt land som bekant högst I världen. Detkan naturhgtvis hävdas och det sker också från socialdemokratiskt håll - attdenna utveckhng avspeglar vår snabba välståndsutveck-hng. Siffroma skulle medandra ord indirekt belysa hur bra vi har det I vårt land i förhåUande tillandra länder. Staten söqer för oss. Vi behöver inte sörja. Menom man tiU äventyrs skulle slå sig tiU ro därmed och låta utvecklingen ha singång på samma sätt som den har gått , då bortser man avsikthgtfrån att även medahen för berömliga gämingar har en frånsida prisstegringarna, de automatiska skattehöjningarna, de redan nu akuta riskemaför tillväxttakten på , det allför knappa sparandet, deotillräckliga produktiva investeringarna samt en betalningsbalans som begränsarvår internationella och konjunktur-pohtiska handlingsfrihet. Och i faransriktning hgger påtagliga risker för vår levnadsstandard och vår sysselsättning. Justnu är det denna medaljens frånsida som lyser mest i ögonen, finansutskottet måtycka, tänka och skriva vad det viU, Och frånsidan är desto mer påträngande,eftersom det är just den sidans olika element beroende ytterst på de senasteårens socialdemokratiska pohtik som i allra högsta grad har orsakat den krisoch de konflikthot som avtecknar sig på den svenska arbetsmarknaden,