prot · FU0966 · 1971-12-31 00:00:00 — Med nuvaranderegler kan hon förvärvsarbeta utan attförlora sjukpenningen för den återstående tiden. Motionen syftar till attmodern skall kunna förvärvsarbeta obegränsat antal dagar utan att förlora rätttUl sjukpenning för den resterande tiden inom 180-dagarsperioden. Kvinnanskulle aUtså själv kunna bestämma hur hon vill arbeta. Bifall tUl motionen skuUe Innebära ett steg mot ökadvalfrihet för kvinnan beträffande val mellan hemarbete och yrkesarbete utanför den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssju kpen n ing vid havandeskap den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssju kpenning vid havandeskap hemmet.Både motionen och reservationen berör endast en anledning för kvinnan att idenna situation avbryta ett förvärvsarbete som hon påbörjat efter förlossningen och den enda anledningen är arbetets påfrestning. Jag vill påvisa ytterligareen tänkbar och dessutom vanlig anledning svårigheter med barntUlsynen. Detkanske visar sig att det arrangemang som vidtagits för barnetsvård inte fungerar tUlfredsstäUande, Enda utvägen att reda upp svårigheterna kandå vara att modern åter tar ledigt från arbetet. Om hon då har arbetat mer än30 dagar är hon inte längre berättigad till sjukpenning, varför denna ledighetkan medföra ekonomiska påfrestningar för familjen. Vi menar att det bör ligga isamhäUets intresse att stödja modern i hennes ansträngningar att ordna förbarnet på bästa sätt. Utskottets majoritet anför att bifall tUl motionen skullekunna föregripa familjepolitiska kommitténs behandling av frågan om etteventuellt vdrdbidrag. Vi reservanter menar att tanken på ett eventuelltframtida vårdbidrag inte bör hindra en nu förhållandevis enkel ändring igällande regler en ändring som skulle betyda ökad flexibilitet. bördärför besluta om den ändring i lagen om allmän försäkring som föreslås i motionenoch reservationen. Jag yrkar med det anförda bifall tillreservationen 2 i socialförsäkringsutskottets betänkande nr 15. 1detta anförande instämde (). HerrRINGABY (m); I avsikt att inte ekonomiska förluster skall åsamkas dekvinnor som i samband med förlossning vUl avstå från förvärvsarbete för att vårda det nyfödda barnet på heltid kan tUläggssjukpenningerhållas av högst , tidigast fr. o. m. tvä månader föreden beräknade nedkomsten. Men det ligger inte bara ett ekonomiskt tänkandebakom denna förmån. Statsmakten har också klart uttalat att det finns skydds-och vårdsynpunkter bakom reformen. Av påstådd omtanke om både mor och barnskall modern, genom en försäkringsteknisk konstruktion, direkt animeras attavstå från förvärvsarbete och i stället stanna hemma och värda barnet de förstakänsliga månaderna efter ankomsten tUl denna besvärliga värld. I det syftet infördes från början en mycket rigorösbestämmelse, som innebar att en enda dags förvärvsarbete medförde ett förverkande av rätten tUl tiUäggssjukpenningunder hela den återstående tiden. Detta var ett så manande pekfinger mot dennyblivna modern, att fann sig föranlåten att 1969 ändra lagen pådenna punkt, och den s. k. 30-dagarsregeln infördes och gäller . kan aUtså en nybliven moder hjälpa tiU på singamla arbetsplats utan att drabbas av ekonomiska sanktioner. Men efter 31 dagarhar hon ändå förverkat rätten till tUläggssjukpenning, om hon tUl äventyrsskulle märka att hon inte orkar fortsätta jobbet eller av hänsyn tUl barnetskulle vilja avstå från förvärvsarbete för att vara hemma resten . Detmanande pekfingret finns alltså kvar, det begränsande kritstrecket har baraflyttats fram en bit. 30-dagarsregeln blir i det här fallet ett direkt hinderför de skydds- och vårdsynpunkter som den skulle befrämja. Jag skaU gärna erkänna att beslutet om30-dagarsregeln, som jag själv deltog i, var ett misstag. Men vi har numöjlighet att rätta till det. Vi borde väl alla , herr talman, med lugnoch tUlförsikt kunna överlåta åt kvinnan att på egen hand och efter eget omdömeavgöra under vilka tider hon vill arbeta eller vara hemma och vårda sitt barnunder utan ekonomiska påtryckningar lagstiftningsvägen. Jag hoppas att något av anda måttesväva över kammaren när vi om skaU gå till votering i denna fråga. Efter detta föredömligt korta anförande, herr talman, i enför kvinnan viktig frihetsfråga yrkar jag bifall tUl reservationen 2 tUlsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 15. Reglerna för tilläggssjukpenning vid havandeskap HerrCARLSSON i (c): Frågan om reglerna för tUläggssjukpenningenvid barnsbörd har som sade varit föremål för behandling vid såväl1969 som riksdagar. riksdag beslöt om en uppmjukning av dentidigare restriktiva lagstiftningen på detta område. gällde att enmoder, som uppbar tUlägssjukpenning under de hon hade rätt tUl, ocksåmåste avhålla sig från förvärvsarbete . Det inträffade emellertid några fall som gav eko på olikasätt i landet, med påföljd att man omprövade lagstiftningen. Vederbörande hadefyllt viktiga uppgifter på sin arbetsplats och därmed förlorat rätten tilltUläggssjukpenning. Det ansågs alltför restriktivt att inte ha rätt att arbetanågon dag. Detta var orsaken tUl att riksdag fattade beslut om attmodern skulle få arbeta , utan att detta skulle äventyratilläggssjukpenningen. De nuvarande reglerna i fråga om rätt tUltUläggssjukpenning innebär att ersättning kan uppbäras före denväntade nedkomsten och längst efter förlossningsdagen. Totalt rör detsig . ViUkoret för erhåUande av denna tUläggssjukpenning är att manär försäkrad för tilläggssjukpenning inom sjukförsäkringen. Det är angelägetatt ha detta med i blickfånget. Till socialförsäkringsutskottets betänkande nr 15 finnsfogade tvenne reservationer, vUka fröken och här gjortsig tUl tolk för. Reservationen 1 syftar tUl att kvinnan skall få uppbäratUläggssjukpenning under totalt och att tiden därför skaU kunnauppskjutas om barnet måste vistas på sjukhus. Ett bifall tUl motionen och reservationen, som förutsätteratt modern förvärvsarbetar tiUs barnet kommer hem från sjukhuset, skullemedföra att man skulle tappat bort en del av syftet med tUläggssjukpenningen,nämligen vårdsynpunkten. Den är väsentlig liksom också moderns möjligheter tUlvUa och återhämtning. Det kan enligt utskottets mening inte accepteras att maninför en sådan regel som reservationen I innebär. Dessutom skulle rätt tUltUläggssjukpenning framåt kunna innebära konsekvenser som det är utomordentligt svårt att den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssjukpenning vid havandeskap Från dessa utgångspunkter har utskottet kommit fram tUlett avslagsyrkande på motionen och därmed också på reservationen 1, och jagskaU på den punkten be att få yrka bifall tUl utskottets hemställan. Reservationen 2 bygger på motionen 723 vUken tar uppfrågan om att kvinnan får förvärvsarbeta under180-dagarsperioden utan att förlora rätten tUl fortsatt sjukpenning underresten av perioden. Man har just här fört en diskussion om att om kvinnanskulle arbeta ytterligare , skulle hon förlora denna rätt tUl tUläggssjukpenning.Man menar att det är orimligt, och på den punkten vUl motionärerna ha tUl stånden ändring. 1 motionen användes t. o. m. uttrycket att de nuvarande reglerna omrätt att arbeta innebär en förmyndarinstäUning frånstatsmakterna. Det framgick också i någon mån av den diskussion frökenBergström här förde. Att skriva en sådan sak i motionen innebär ändå att maninte känner tiU den historiska bakgrunden. Får jag påminna om att i botten avdenna fråga ligger en konvention, nr 103, från InternationeUa arbetsorganisationensallmänna konferens . Konventionen ger rekommendationen att kvinnan skaUha rättighet att stanna hemma och vårda sitt barn. När frågan avgjordes på denna konferensredovisades också olika synsätt på densamma. Av de svenska representanternaröstade regeringsrepresentanten och arbetstagarrepresentanterna för rekommendationen.Det sista är viktigt att minnas, därför att motionärerna här har åberopat LO:syttrande i ett sammanhang. Däremot röstade arbetsgivarrepresentanten vid dettatUlfälle mot förslaget tiU konvention, dvs. mot antagandet av dennarekommendation. Det kan vara värt att erinra om det, eftersom motionärerna ochreservanterna vUl ta bort denna rätt tUl ledighet, ta bort detta skydd förmoder och barn. Den utformning som den svenska lagstiftningen har fåttinnebär att en mor erhåUit laglig rätt att åtnjuta sex månaders ledighet dethar skett i etapper - dvs. rätt att avhålla sig från yrkesarbete under dennatid. Hon kan aUtså inte tvingas ut på arbetsmarknaden av sin arbetsgivare ellerav annan person. Hon äger enligt denna lagstiftning rätt att vara hemma ochvärda sitt barn. Jag erinrade tidigare om att det gjordes enuppmjukning av denna lagstiftning. Det var på grund av särskilda förhållandensom man gav kvinnan möjlighet att arbeta under utan att honskulle föriora rätten tUl tUläggssjukpenning. Liksom , som framhöllatt han deltog i utskottsarbetet den gången, så vUl också jag nämna att ävenjag gjorde det. Jag har ett minne av att det rådde en viss tveksamhet om manskuUe sträcka sig så långt som tUl 30 dagars arbete utan att rätten tUltilläggssjukpenning gick förlorad. Man befarade att något av själva idén bakomlagen då skuUe försvinna - om skydd för mor och barn. Det är just skyddet förmor och barn som ligger i botten på de regler som gäller. Varför gick man då med på dessa ? Jo, det vardärför att man viUe ge möjlighet för en mor att fuUgöra viktigaarbetsuppgifter. Det fanns nämligen konkreta exempel på behovet av detta. Motionärernasförslag innebär i realiteten en återgång tUl den gamla ordningen,nämligen att kvinnan tappar bort rättigheten tUl skyddet, som hon ändock har fåtti etapper, för sig och sitt barn, och att hon kan tvingas ut på arbetsmarknadenigen. Vi måste när vi talar om valfrihet vara medvetna om att förslaget innebäratt en mor kan tvingas ut på arbetsmarknaden - lagstiftningen syftar tUl attförhindra detta och därmed skulle den valfrihet man vill främja i realitetengå förlorad. finns det ett stöd i lagen för moderns möjlighet att vara hemma- ett stöd tUl skydd för modern, ett stöd för barnet att få behålla sin morhemma och ett stöd i kampen för att värna familjen. Det sista är inte minstangeläget . Det är från dessa utgångspunkter som vi i utskottet kommitfram till att det inte finns någon anledning eUer möjlighet att följamotionärernas förslag och inte heller förslaget i reservationen 2. Jag ber, herr talman, att också på den punkten få yrkabifall till utskottets förslag och därmed avslag på båda reservationerna. den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssju kpenn ing vid havandeskap Fröken (): Jag måste nog uttrycka en viss förvåning överherr i resonemang. Han talar om att motionärerna och vireservanter vUl ta bort rätten tiU skydd för modern. Det borde ha framgått bådeav motionen, reservationen och av vad jag sagt tidigare att det ingalunda ärfallet. Vi vUl tvärtom slå vakt om detta skydd för modern, men vi vUl samtidigtatt modern på bästa möjliga sätt skall kunna ta hand om barnet. nämnde att bestämmelsen om möjligheten attarbeta i utan att förlora sjukpenningen har kommit tUl just medhänsyn tUl konkreta svårigheter på arbetsmarknaden. Man var angelägen om att enkvinna skulle kunna gå ut i arbete, i varje fall tUlfälligt för att klara vissauppgifter, och av den arUedningen gjorde man denna justering av reglerna ochutsträckte då tiden tUl . menar att motionen skulleinnebära att kvinnan kan tvingas ut på arbetsmarknaden. Jag kan inte se att detpå något sätt skulle vara fråga om ett tvång för henne. Däremot kan reglernainnebära ett tvång för kvinnan att fortsätta det förvärvsarbete som hon hartagit upp när hon tror sig ha klarat tiUsynen av barnet på annat sätt och dennavård sedan inte fungerar tUlfredsstäUande utan hon själv måste återgå tUlhemmet för att klara upp det hela. Regeln om att man kan få sjukpenning underförutsättning att man arbetar kan innebära ett så stortekonomiskt avbräck för kvinnan att hon måste hitta på nödlösningar för barnet istäUet för att återgå tUl hemmet och själv ta hand om det. Jag ber att än en gångfå yrka bifall till reservationen i detta avseende. HerrRINGABY (m): Jag har väl inte så stor anledning att fortsätta debatten,men eftersom i hänvisade tUl ILO-konven-tionen villjag säga att den bara ger rekommendationer tUl en sådan här rättighet mensjälvfallet inte lägger sig i detaljutformningen av lagstiftningen. Hur man änvänder sig i denna fråga blir det litet besvärligt om den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssjukpenning vid havandeskap man skaUta hänsyn tUl skyddstanken i reformförslaget. När rätten tUl tUläggssjukpenningvar förverkad efter en dags arbete, som den var tidigare, var det besvärligtför kvinnan om hon gick tillbaka i sitt gamla jobb för att hjälpa sinarbetsgivare. Då kunde hon inte sedan återvända tUl hemmet för att sköta barnetoch behålla sjukpenningen. Detsamma blir förhållandet när vi har en 30-dagarsregel.Det är inte så lätt att avgöra när man orkar gå tillbaka i förvärvslivet. Om enkvinna varit i arbete efter nedkomsten men märker atthon inte orkar utan viU återvända hem, hindrar ju denna regel henne från att gåtUlbaka och erhåUa tUläggssjukpenning hon sköter barnet. Det ärbara kvinnan själv som kan avgöra under vilka tider hon orkar jobba och undervUka tider hon vUl vara hemma. Jag tycker att vi gott kan ge henne detförtroendet. i (c) kort genmäle: Fröken uttryckte sin förvåning övermig och min syn på denna fråga. Jag är inte alls förvånad över detta uttalandeeftersom fröken liksom har missuppfattat andemeningenbakom den lagstiftning vi har , nämligen att skydda barnet och ge modernmöjlighet att vara hemma hos sitt barn. var det ju så att modern inte fick vara ute iförvärvsarbete en enda dag utan att förlora sin tUläggssjukpenning. Sedan gavman en möjlighet för modern att under särskilda förhållanden arbeta 30 dagar.Hon kunde få gå på sammanträden och fullgöra viktiga uppgifter, som hennesarbetsgivare ansåg att han behövde henne för. Men den tanke man hade när manfattade beslutet var att man skulle skydda barnet och modern men ändå öppna enmöjlighet för modern att fullgöra angelägna arbetsinsatser. Utskottet hade dengången inte alls den syn på frågan som och fröken har,nämligen att modern ovUlkorli-gen skaU ut på arbetsmarknaden. Grundtanken var att man skulle ge modern möjlighet attvara hemma. Det är också andemeningen bakom den ILO-rekommendation som finnsoch som vi har försökt förverkliga i vår lagstiftning. Andemeningen ilagstiftningen har alltså varit omvårdnaden och omtanken om barn och moder. '(m) kort genmäle: Men det är ett faktumatt både moder och barn kommer i en tvångssituation , och då ärvårdsynpunkten i fara. FruHOLMQVIST(s): Jag vUl helt kort anlägga några synpunkter påsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 15. Jag skulle ha önskat att den synpunkten hade kommit fram iutskottets motivering för sitt avslagsyrkande tUl motionen 723 av . fl., att vUl slå vakt om den förvärvsarbetande moderns lagligarätt att vara tUlsammans med sitt barn och vårda det.Jag är glad över att i Vikmanshyt- tan tagitupp den saken i sitt anförande, men det står inte något om det i denalternativa skrivningen tUl utskottets betänkande. Även om motionärerna och reservanterna syftar till att gekvinnan möjlighet att vara hemma , är det som jag ser det irealiteten fråga om ett intresse för arbetsgivaren. Hur ser verkligheten ut förförvärvsarbetande mödrar? Den ensamstående modern lika väl som denförvärvsarbetande gifta modern är nogsamt medveten om det dåliga anseendemödrar har som arbetskraft - med rätt eller orätt är en annan sak. Ärvederbörande inte på det klara med det, blir hon säkerligen snart varse detta,om inte förr så åtminstone om barnet insjuknar sedan hon återupptagitförvärvsarbetet. Inom den offentUga sektorn ges rätt tUl viss ledighetenligt avtal. Inom den privata sektorn accepteras inte alltid barnets sjukdomsom gUtig anledning tUl frånvaro. Det finns t. o. m arbetsgivare som klarttalar om att barns sjukdom inte godtas som orsak tUl frånvaro från arbetet.Bara tanken på detta och framtida befarade svårigheter att ordna barntUlsynenär säkert tUlräckligt för att endast ett fåtal spädbarnsmödrar skall ha kraftnog att använda möjligheten, som motionärerna uttrycker det, att själva avgöraom de vUl förvärvsarbeta under havandeskapsledigheten, i varje fall om de ärprivatanstäUda. Ja, inte är det ökad valfrihet annat än i den meningen att modernhar valfrihet att förkorta sin havandeskapsledighet. Jag undrar om det finns någon mor som ärsnabbköpskassörska och som har mod att säga nej, om arbetsgivaren behöver hjälpen lördag eUer helgdagsafton eUer meddelar att moderns vikarie har bUvit sjuk.Samhällets service är utesluten för barntUlsyn. För en ensamstående mor utananhöriga är enda möjligheten, efter vad jag kan förstå, att ta barnet med påarbetsplatsen. Enligt mitt förmenande kan det inte vara riktigt att ytterligarebeskära den korta tid som mödrar har laglig rätt att vårda sina barn under desex första månaderna efter födelsen. Jag har inget annat yrkande än om bifall tillutskottets hemställan. den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssjukpen n ing vid havandeskap FrökenBERGSTRÖM (fp): talar om att det skulle varaframför allt ett intresse för arbetsgivaren att göra den förändring i lagen somvi nu diskuterar. Jag ser det helt från motsatta sidan: som ett intresse förfamiljen att ha den här möjligheten. I en nybliven mors övervägande av om hon skaU återgå tUlförvärvsarbete måste ligga för det första möjligheten att ordna för barnet ochför det andra möjligheten att själv orka med arbetet. Om det visar sig attbedömningen inte varit riktig i något av dessa avseenden, måste hon lämnaarbetet, och då skall det inte hänga på om hon har arbetat 30 eller ,för att hon skall få sjukpenning för . frågade vUken varuhuskassörska som har modatt säga nej, när arbetsgivaren kommer och säger att han behöver hennes hjälp.Varför skuUe hon inte ha mod att säga nej? Hon har ju laglig rättighet att varaborta i samband med havandeskap och förlossning utanatt arbetsgivaren har möjlighet att avskeda henne, om hon har haft entUlräckligt lång anställning. den 21 aprU 1971 Reglerna för tilläggssju kpen n ing vid havandeskap Jag vill i det här sammanhanget också peka på LO:sremissutlåtande i anknytning tUl att den här lagen diskuterades . Där sägsdirekt att LO inte anser att det kan innebära några risker för modern om lagenuppmjukas. Jag tycker att detta yttrande från LO:s sida är mycket talande. Här åberopas LO:s yttrande, men LO är julångt borta från den ensamma modern som står öga mot öga med arbetsgivaren,framför allt om hon arbetar pä en liten arbetsplats, där hon möter sinarbetsgivare personligen. Det är inte så enkelt att säga nej tUl ettförvärvsarbete, och jag är övertygad om att det kvarstår en känsla av obehag,när hon återtar sin tjänst, ifaU hon skulle ha modet att vägra. Riksdagsledamöterna bör hålla i minnet att alla kvinnorinte har kraft att möta den enskUde arbetsgivaren. Det är endast statsanställdasom har rätt tiU ytterligare tjänstledighet i samband med barnsbörd; ävenkommuner och landsting har ställt sig välvUliga tUl sådan ledighet. Det kansägas tUl en som är statsanställd att man har laglig rätt att vägra, men jagundrar hur det känns för dem som själva skall möta arbetsgivaren. Hert RINGABY (m): drog in arbetsgivarintressethär och hänvisade tUl kassörskan i snabbköpet. Har hon mod att säga ifrån, omarbetsgivaren påkallar att hon skall hjälpa till i jobbet? Och ,om kvinnan faller för dessa övertalningsförsök och hjälper tUl mensedan finner att hon är absolut tvungen att gå tillbaka hem tUl sitt barn ochvårda det, vad händer då? Hon kanske inte orkar fortsätta arbeta, hon kanskeanser att hon hade fel och att hon nu måste återvända till sitt barn. Då harhon förverkat rätten tUl tiUäggsjukpen-ning. Och är hon verkligen i entvångssituation, ty då kan hon inte göra annat än att fortsätta arbeta. Nog tycker jag att skulle kunna överlåta åtden här kassörskan att själv avgöra hur hon vUl ha det. Överläggningen var härmed slutad. Propositioner gavs på bifall tUldels utskottets hemställan, dels reservationen nr 1 av i ochfröken , och förklarades den förra propositionen vara med övervägandeja besvarad. Sedan fröken begärt votering upplästes och godkändes följandevoteringsproposition: Den somvUl att kammaren bifaUer socialförsäkringsutskottets hemställan ibetänkandet nr 15 punkten A röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 1 av i Tandvårdsförsäkring för diabetiker, m. m. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens Nr 66 ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då frökenBergström begärde den rösträkning verkstäUdes votering medomröstningsapparat. Denna om- röstning gav följande resultat: Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottets hemställan,dels reservationen nr 2 av i m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan fröken votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vUl att kammaren bifaUersocialförsäkringsutskottets hemställan ibetänkandet nr 15 punkten B röstar ja, den det ejvUl röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 2 av i Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåfröken begärde rösträkning verkställdes votering medomröstningsapparat. Denna omröstning gav följande resultat. § 4 Tandvårdsförsäkring för diabetiker, m. m. betänkande nr 16 i anledning av motioner rörandetandvårdsförsäkring för diabetiker, m. m. hade i ett sammanhang behandlat 1) motionen1971:127 av m.fl. såvitt avsåg den del vari motionärerna hemställtatt skulle besluta att hos Kungl. Maj:t anhålla att de handikappadesspeciella problem togs i beaktande vid utformningen av en tandvårdsförsäkring. 2) motionen1971:347 av fröken m. fl., i vilken hemställts att iskrivelse till Kungl. Maj:t uttalade att förslag om tandvårdsförsäkring fördiabetiker borde framläggas med förtur. att motionerna 1971:127, såvitt nu var i fråga, och1971:347 inte föranledde någon åtgärd. Reservation hade avgivits av frökenPehrsson (c), som ansett att utskottet bort hemställa, A. att i anledning av motionen 1971:347 iskrivelse tUl Kungl. Maj:t som sin mening gav till känna vad reservanten anfört om 159 den 21 aprU 1971 Tandvårdsförsäkring för diabetiker, m. m. tUlgodoseendeav diabetikernas tandvårdsbehov, samt B. att motionen 1971:347, i den mån den ej kunde ansesbesvarad genom vad reservanten hemställt under A, och motionen 1971:127, såvittnu var i fråga, inte föranledde någon åtgärd. Fröken (): Frågan om allmän tandvårdsförsäkring har vidolika tUlfäUen aktualiserats. 1 takt med utbyggnaden av allmän sjukförsäkringoch andra åtgärder för att skapa social trygghet åt medborgaren hartandvårdsförsäkringen framstått som alltmer angelägen. Tandvården är för den enskilde medborgaren mycket kostsam,och låginkomstutredningen har visat att stora grupper i helt enkeltinte har råd att sköta sina tänder och därmed åsamkas onödigt lidande ochutsattes för risker i form av följdsjukdomar och andra komplikationer. Därförhar från sida kravet på en allmän tandvårdsförsäkringspelat en väsentlig roll. Vi menar att genomförandet av en allmäntandvårdsförsäkring är en angelägen reform som bör genomföras . I statsverkspropositionen sägs om utformningen avtandvårdsförsäkring att den frågan behandlas av en expertutredning, somtiUsattes . Direktiven ger vid handen att utredningsmannen tUluppdragets fullföljande får göra en inventering av de tandvårdsbehov som kanfinnas bland olika grupper av medborgare och som kräver särskUda åtgärder för attkunna tiUgodoses. Det är självfallet att de prioriteringsfrågor som kanaktualiseras kommer att kräva svåra och ömtåliga ställningstaganden. I likhet med vad som uttalas i motionen 1971:347 finnerjag det i hög grad angeläget att diabetikernas tandvårdssituation blir föremålför särskUd uppmärksamhet under utredningsarbetet. Som framhåUes i motionen hardet konstaterats, att inte mindre an av insulinpatienterna harkärlförändringar i tandköttet, rothinnan och pulpan.