prot · FU0974 · 1971-12-31 00:00:00 — Innan jag kommer fram till reservationen, låt mig erinraom att denna fråga om eldistributionen onekligen är en mycket gammalriksdagsfråga. Det gällerhär både nyelektrifiering och upprustning nu kallar vi nyelektrifiering förrestelektrifiering - och nyelektrifieringen var den första aktivitet som fickstatsbidrag; sådant har utgått /41. harhittUls utbetalats för nyelektrifiering. Bidraget för upprustning av deexisterande näten på landsbygden infördes i samband med energiskatten 1958, ochdå utsatte man en total ram på , en ram som uppfylldes, viUjag minnas, /67. har bidragsgivningen mycket starktförskjutits från restelektrifiering till upprustning. Det är en förskjutningsom också kommer att gälla för framtiden, vUket bl. a. framgår av kommerskollegiumspetita i denna fråga som åberopats av tidigare debattörer. Av det behov på 50miljoner kronor som kommerskollegium redovisar är det bara 5 miljoner kronorsom går till restelektrifiering, resten går till upprustning. Jag skulle också för att göra litet merhistorieskrivning vUja erinra om att , alltså förbara , anslöt sig utan någon reservation till ett principielltuttalande i huvudtiteln om att stödet i den nuvarande formen syntes böraavvecklas. Det skulle inte avvecklas , det har aldrig varit frågan omdetta, men man ansåg att denna form av statlig subvention icke är detlämpliga instrumentet för att uppnå det mål vi i och för sig aUa är överens om.Herr nämnde och det är skäl att understryka det - att vi här Inteuttrycker någon ändring i värderingen av angelägenheten av en upprustning avnedslitna och i många faU utomordentUgt bristfälliga distributionsnät.Skillnaden gäller synen på vilket instrument som bör användas. Därmed är dennafråga ofrånkomligen sammankopplad med den stora frågan om hur vi skallåstadkomma den nödvändiga förstärkningen och rationaliseringen av deexisterande distributionsföretagen. Som bekant har statsmakterna av tradition fört en enligtmin mening och enligt aUmän uppfattning, tror jag, alldeles för passiv politikpå detta område. Det var först lagstiftning som instrumentet områdeskoncessioninfördes. Man uttryckte då en förhoppning om att användningen avkoncessionsinstrumentet skulle medföra att distributionsenheterna skulle uppnåett minimum av 2 000 abonnenter. Man Införde också de bidrag som vi i dagdiskuterar. Sedan visade det sig att utveckUngen gått betydligtlångsammare än man då hoppades. Just för att påskynda denna utomordentligtangelägna utveckling tUlsattes eldistributionsutredningen som lade fram sittbetänkande 1968. Den utredningen uppställde inte några bestämda krav påabonnentunderlagets storlek, men föreslog att nuvarande statsbidrag skulleslopas och att koncessionsinstrumentets användbarhet skulle förstärkas. Utredningens betänkande remissbehandlades som aUa andrautredningars och det framkom då visserligen ett tiUstyrkande av att deåtgärder som utredningen föreslog man ansåg att de i och för sig var ett stegi rätt riktning men det är nog riktigt att konstatera att den aUmännavärderingen var att de föreslagna åtgärderna icke var tUlräckligt långtgående. Främjande av landsbygdens elektrifiering Det fanns också en annan viktig punkt i diskussionen kringdet utredningsförslaget, nämligen det från kommunalt håll starkt framfördakravet på ett ökat inflytande över eldistributionen. I det läget tyckte jag att det var rätt naturUgt att draslutsatsen att i stället för att lägga detta förslag - som hade vissaförtiänster, det skall inte alls bestridas var det bättre att omarbeta detför att få en instrumentuppsättning, som kunde ge förhoppningar om att snabbarenå de nödvändiga resultaten, och även i det sammanhanget ta upp den mycketviktiga frågan om kommunernas och statens inflytande på hela distributionen. Det har gjorts ett rätt ingående arbete vid detdirektivförfattande som är avslutat, och utredningen kommer atttillsättas. Direktiven står kvar på den grundläggande ståndpunkten att det ickeär genom statliga bidrag som glesbygdens distributlonsproblem skall lösas. DetskaU ske en ordentlig förstärkning av distributionsföretagen så att de blir såpass starka att de med en enhetUg taxepolitik kan lösa glesbygdensdistributionsproblem. Men jag vill inte utesluta att det kan visa sig att detfinns kvarstående behov av direkta statsbidrag, och det får ankomma påutredningen att pröva det. Det är alltså läget. Och jag vill understryka att underhela den tid som denna diskussion har pågått så har ju bidragsgivningenfortsatt. Det förslag som föreligger i propositionen och somutskottsmajoriteten ansluter sig till innebär inte heUer att man skall upphöramed den nuvarande bidragsgivningen, utan just i avvaktan på ett nytt ocheffektivare system skaU den fortsätta. Därför skapar reservanterna ett aUdeles felaktigt intryckav saken som sådan. Det är icke fråga om att avbryta bidragsgivningen, utan omatt fortsätta i de former och på den nivå där verksamheten nu bedrivs. Jag kaninte se att det i reservationen finns någon annan inställning på den punktenheller. Det förekommer icke något krav på att denna verksamhet för budgetåret1971/72, som vi nu närmast diskuterar, skall läggas på en högre nivå, vUket jagutgår ifrån att alla som har hört reservanterna här måste ha fått intrycket av.Det föreligger nämligen inte något yrkande om att bidragsbemyndigandet tiUkommerskollegium /72 skulle höjas över den nivå på 3 miljoner kronorsom är föreslagen och som utskottsmajoriteten ansluter sig till. Det nya som reservanterna säger och det är alltså på denpunkten som reservanterna verkligen skiljer sig från utskottsmajoriteten äratt nu skulle fastställa en ram för den framtida verksamheten av 40miljoner kronor. Jag kan inte låta bli att tycka att det är litet lättsinnigtatt binda upp vid en sådan opreciserad plan. Inte heller angerreservanterna i vilken takt denna 40-miljonersram skulle avarbetas. Man skalluppenbarligen inte öka aktiviteten . Skall man öka den det andraeller tredje året? Jag skall Uite tala om motionsmoral utan faktiskt Utetmera om ekonomisk moral. Det förvånar mig att det mycket löst framförda kravetpå att nu skulle binda sig för ett 40-miljonersprogram vinneranslutning också hos sådana grupper i denna kammare, som i andra sammanhangbåde varmt och aggressivt talar om behovet av sparsamhet och restriktiviteti fråga om offentliga utgifter. Vi skall också komma ihåg - vUket jag nämner bara som eninformation att de här bidragen på är avsedda att gå tUlde stora eldistributörerna för att möjliggöra och underlätta för dem att övertaoch upprusta de mindre distributionsföretagen. Av bidragen skuUe gåtill , tUl kommunala företag och till enskilda. Jag vill som sagt inte utesluta att vi också på siktkommer att ha ett kvardröjande behov av sådana här bidrag, men jag anser dethelt orimUgt att låsa sig för ett program på 40 miljoner kronor.Huvudlösningen av glesbygdens distributionsproblem måste, som jag sagt, sökas ien allmän rationalisering och förstärkning av våra distributionsföretag.Därigenom kommer kostnaden naturligtvis inte att försvinna. Jag finner detabsolut riktigt att den kostnaden skall bäras av de distributionsföretag, somjag önskar se växa fram . Man kan säga att det i sista hand ärelkonsumenterna som betalar, men det måste vara riktigare att kostnaden föreldistributionen blir en del av vår energikostnad och i sista hand skall bärasav energikonsumenterna, och inte i den omfattning som reservanterna förordargenom statsbidrag. Främjande av landsbygdens elektrifiering HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle: Helt kort några ord till statsrådet för att vilja binda tycker jag inte alls är relevant. Dentycker jag att vi skall förbigå i detta sammanhang. I förhåUande till de storautgifter som det i andra sammanhang, inte minst inom andra delar av industridepartementet,kan vara fråga om att binda för, tycker jag att de här 40 miljonernaär en Uten summa. En massa sådana bindande beslut fattas ju här; sådet är inget problem med den saken. Det är emellertid två ting som är intressanta och som jagytterligare vill framföra. Först och främst har jag en stor rädsla förutredningar. Det beror dels på att man skall vänta på en sådan, dels på detresultat som kan komma fram. Jag förstår mycket väl att den form avsubventionering som försiggår i det långa loppet kanske inte är den lämpligaformen. Det är inte fråga om att det inte kan finnas bättre ochadministrativt lämpUgare former. Men vi argumenterar för den så länge det intefinns något annat förslag. Men jag har också en rädsla för utredningar som är såväldigt stort upplagda. Det tenderar att bli så att specieUaglesbygdsproblem av detta slag drunknar i dem. De kommer vid sidan om i detstörre allmänna sammanhanget. Det är bl. a. i rädslan för det som vi har gåttin för att man här skulle ge någon form av garanti för att det problemet inteskulle kastas åt sidan. Det är inte heUer bara som länsplanerare jag lärt mig atthysa misstanken att uppläggandet av sådana väldiga utredningar i regel inteavser att hjälpa glesbygden, även om man säger det, utan i stället syftar tUlatt på ett fint sätt avskaffa subventioner och glesbygdsstöd och i ställetlägga verksamheten på en sådan bog att den svage kommer att faUa under bordet.Det brukar enligt min erfarenhet i regel vara så. Denna misstanke bekräftas iviss mån av vad statsrådet här sagt, nämligen att eldistributionsföretageninte skaU organiseras pä subventionsbasis utan skall bedrivas i sådana formeratt de kan bära sig kommersiellt. Nåväl, så långt skulle jag kunna hålla med honom att ocksåjag tror att den framtida löpande verksamheten bör läggas på en sådan basis attden kan uppehållas av sig själv. Däremot håller jag inte med närhan avslöjande nog säger att man inte skulle kunna tänka sig direkta statligabidrag som infrastrukturinvesteringar, dvs. som grundinvesteringar för attsätta eldistributionsnätet i de aktuella bygderna på fötter. Det är bl. a. detsom reservanterna vill garantera. Det förvånar mig att somföreträdare .för den statliga företagsamheten intar en så negativ inställningtUl möjligheten att med statligt finansierade grundinvesteringar skapa enbättre ordning och därmed förutsättningar för att eldistributionen i dessabygder kan bli självbärande. Det är ganska avslöjande att vad syfta tUl är ett helt och hållet kommersiellt uppbygt eldistributionsnät. i Glömminge (c) kort genmäle: Statsrådet sade att han inte vet varhan har reservanterna. Vi står på precis samma Unje som motionärerna gör, avvilka de flesta ju tillhör eget parti. Här har inte skett och vi avser inte att det skaU skenågon allmän omvärdering av vår inställning, sade statsrådet. Men människorna ide bygder där man har behov av snabba resultat på detta område måste fåuppfattningen att det pågår en omvärdering. har ju sagt attkollegiet har låtit en stor del av aktiviteten avstanna för att få igenomupprustningen av eldistributionsnätet. Ett bifaU tUl reservanternasyrkande innebär en mera långsiktig försäkring tUl de människor det gäller omatt någonting skall ske, och det måste vara bättre än den nuvarande ryckighetenår . i får ursäkta, men 40 miljoner kronorhoppas jag att alla andra här i kammaren fortfarande betraktar som ettbetydande belopp. När jag har sagt att huvudlösningen av glesbygdensdistributionsproblem måste sökas via en förstärkning av distributionsföretagenoch en rationalisering av vår nuvarande distributionsapparat, så uttrycker detsannerligen inte någon speciellt kommersiaUserad ståndpunkt. Jag tror att detär en ståndpunkt som alla som allvarligt har sysslat med dessa problem måstekomma fram till. Vad beträffar anklagelsen för en för långt drivenkommersialisering vill jag erinra om vad jag antydde i mitt förraanförande, nämligen att en av huvuduppgifterna för den beredning som kommer atttiUsättas för att äntligen få dessa frågor att rulla framåt snabbare än degjort hittUls är just att precisera statens och kommunernas inflytande pådistributionens organisering. Jag har också sagt att jag icke utesluter att statligabidrag kan komma att också i detta nya system vara behövliga. Men förslaget på ett lättsinnigt sätt skulle låsa sig för ett 40-miljonersprogrammåste jag säga är chockerande. Vidare har jag sagt att reservationen är oklar, och det ärden faktiskt. Reservanterna anför att det är så bråttom, men för 197 1/72 begärde inte någon förändring av det bidragsbemyndigande som Kungl. Läs om er egen reservation, så ser ni hur oklar den är! Jag vUl först anmäla för kammarenatt jag antecknade mig på talarUstan innan i hade ordet. Anledningen till att jag väckte motionen 218, som utgörunderlag för reservationen vid denna punkt, var den omständigheten att jagkände mig ganska övertygad om att det bästa som kan ske i det nuvarande lägetär att ännu flera smärre distributionsområden, som inte har ekonomiskaförutsättningar att pä ett ändamålsenligt sätt handha distributionen,sammanföres med bärkraftiga och distributionsdugliga företag. Vi bör erinra ossatt , när kommerskollegium hade möjligheten att inom enviss ram planera och utreda de olika distributionsföreningarnas behov ochangelägenheten av bidrag för upprustning av deras elnät, skedde en hel del påstrukturrationaUseringens område. Mer än 250 oräntabla företag har med hjälp av statsbidragkunnat upprustas och inlemmas i bärkraftiga distributionsenheter, varigenom irunt tal 75 000 abonnenter i glesbygderna erhållit en godtagbar elförsörjning.Det framstår för mig som angeläget att kommerskollegium, såsom föreslagits imotionen, får möjligheter att även i fortsättningen planera sin verksamhet inomen viss angiven ram. Jag vill också framhålla att eldistributionsföretagensviUighet och förmåga att övertaga och upprusta förlustbringandeglesbygdsdistribution sannoUkt kommer att ytterligare försämras om intekommerskollegium kan få arbeta under enahanda förhållanden som under denrambundna tiden. Jag vUl, herr talman, återge vad kommerskollegium i höstasanförde i skrivelse tUl departementet: "En besvärande eftersläpning ibehandlingen av upprustningsansökningarna har uppstått och ute på fältet harförhandUngar och utredningar om övertagande av oräntabla ochupprust-ningskrävande företag i stort sett avstannat huvudsakUgen av denanledningen att kollegiet ej kunnat lämna förhandsupplys-rungarangående möjligheterna till statsbidrag. Kollegiet äger kännedom om ett flertalfaU av undermålig eldistribution där förhandlingarna av här anförda skälavstannat till förfång för konsumenterna." Om reservationen och därmed även motionen bifalleserhåller kom-merskoUegium möjligheter att inom den angivna ramen utreda ochplanera var och i vilken utsträckning man skall hos Kungl. Maj:t begära anslagför bidrag tUl de upprustningar av distributionsanläggningar som anses varaangelägna. Med den sakkunskap och andra resurser som kommerskollegium har trorjag inte att vi, som antyddes av utskottets ärade ordförande, behöver räkna medfelaktig planering på det här området. Det är, herr talman, oavsett om ytterligare utredningartillsätts för att klara ut hur och på vilket sätt rationaliseringen aveldistributionen skaU kunna ske, utomordentligt angeläget med en upprustning avde kvarva- Främjande av landsbygdens elektrifiering randeolönsamma eldistributionsnäten för att de lättare skall kunna bli sammanfördamed de bärkraftiga distributionsområdena. Jag har den uppfattningen att man förnärvarande väntar på hur de små, dåliga distributionsnäten skall komma att seut innan de större företagen vill ta hand om dem. Om ramen på , som anges i motionen, inteskuUe vara ianspråktagen när man gjort en utredning och eventueUt fattar nyabeslut på det här området, är det väl bara så att pengarna finns kvar. Jag tror alltså att kommerskoUegium bör ges det förtroendesom det förtjänar när det gäller planeringen på det här området. Jag delar den meningen, som också utskottetuttalat, att en fortsatt strukturförändring av eldistributionen kommer att ske,men jag tror inte att den kan äga rum utan att den av departementschefenplanerade utredningen närmare granskat frågan. Jag tror inte heller att denutredningen med hänsyn tiU ärendets kompUcerade art blir färdig inom endast någotår. Jag vet hur kompUcerat och besvärUgt det är att finna former för hur manskaU klara problemet. Jag är helt av departementschefens mening att härerfordras en ordentlig rationalisering och att man får ta hänsyn tUlkommunernas intressen på detta område, men det gör man mte utan en noggrannutredning. Jag uttalar också min tillfredsställelse över att statsrådet intelade fram en proposition på grundval av den utredning som presenterades år1968. Jag skall avsluta mitt anförande med detta. Jag hoppas emellertidatt denna debatt skall ha väckt intresse för dessa frågor på det sättet att dekommer att behandlas med all den snabbhet som är möjlig, och jag ber, herrtalman, att tUl sist få yrka bifaU tUl reservationen 3 vid dettautskottsbetänkande. i (vpk) kort genmäle: Låt mig bara i korthetuttala min stora tillfredsställelse över den synnerligen sakUga och vägandeargumentering som har presterat. Det är roligt när en människa somvill arbeta för sin bygd också står för sin mening här i . Det skaUbli intressant att se hur många socialdemokratiska Norrlandsrepresentanter somkommer att votera med . HerrREGNÉLL (m): Statsrådet började sitt första anförande med attsäga att han fann reservationen oklar och förvirrande. För min del menar jagatt det är fråga om helt klara verba. Reservationen grundar sig påkommerskollegiums anslagsäskande, och i det understryks med skärpa attsvårigheterna beror på att de som borde agera inte kan få förhandsupplysningarom möjligheterna att erhålla statsbidrag. Statsrådet känsla av förvirring beror kanske påatt han här från en statlig myndighet får en svidande kritik. Kommerskollegiumtalar om besvärande eftersläpning i behandlingen av ansökningar om upprustningtill, som det heter, förfång för konsumenten. talar också omuppmärksammade driftstörningar, som fått svårartade verkningar inte minst iglesbygder. eldistributionenskapacitet och tillstånd i flera fall ger anledning till aUvarligabetänkligheter ur civilförsvarssynpunkt. Jag förstår, som sagt, att det ansvariga statsrådet blirförvirrad av sådana besked från en myndighet. I ett senare anförande förklarade sig statsrådet varachockerad. Orsaken var att reservanterna, också sådana som för att citeraherr annars varmt och aggressivt talar för sparsamhet med statUgamedel, hade en annan uppfattning än han själv. Enligt min mening uppnår mansparsamhet bäst genom en långsiktig planering. De stora bristerna gör det fuUtrimligt att fastställa en ram på för att avhjälpa dessa. DetförhåUandet att reservanterna inte anger vad som inom den ramen skulle begagnasjust är ett besked om att en försummad långtidsplanering medför enförsenad start och onödiga dröjsmål. Jag finner för min del mycket goda skäl att tillstyrkabifall tiU reservationen 3, som jag, tUl skiUnad från statsrådet, anser klaroch tydlig. Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. Propositioner gavs på bifall tUl dels utskottetshemställan, dels reservationen nr 3 av m. fl., och förklarades denförra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller näringsutskottets hemställan i betänkandetnr 13 punkten 14 mom. 4 röstar ja, den det ejvill röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifallit reservationen nr 3 av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades tvekan kunna råda angående resultatet, varför votering medomröstningsapparat verkställdes. Denna omröstning gav följande resultat: Kammaren biföll vad utskottet i dessa punkter hemställt. Maj:t hade (punkten E 11, s. 105) föreslagitriksdagen att till Bidrag till för /72anvisa ett anslag av . I motionen 1971:433 av i m. fl.hemställdes att skulle som bidrag till Ingenjörsvetenskapsakademienanvisa ett anslag av . att med bifall till Kungl. Maj ts förslag ochmed avslag på motionen 1971:433 till Bidrag tUl /72 anvisade ett anslag av . 4. av herrar Regnéll (m), i Glömminge (c),i (fp), i (fp), SjöneU (c) och Hovhammar(m) samt (), som ansett att utskottet bort hemställa, att i anledning av Kungl. Maj:ts förslag och medbifall till motionen 1971:433 till Bidrag till /72 anvisade ett anslag av . Hen i (fp): Utskottet skriver lätt lakoniskt:"Utskottet finner inte tiUräckliga skäl föreligga att föreslå avsteg frånKungl. Maj:ts förslag tiU bidrag för IVAs centrala verksamhet under nästa budgetår,varför utskottet avstyrker motionen." Jag tycker att det är en ganska svagmotivering, eftersom IVA:s verksamhet kommer att betyda en hel del. Hos IVA somhos alla andra är det väl alltid en balans mellan ambitioner och resurser.Resurserna har för IVA:s del alltid varit för knappa. Det har aUtid funnits såmycket värdefullt som skuUe kunna ha gjorts men som dess värre inte har kunnatgöras därför att pengarna inte har räckt. IVA:s roll i samhället som ett neutralt, som ett objektivtorgan tiU samhällets och näringslivets tjänst kommer att öka, och skälen ärtvå. För det första vet vi att vi kommer att få uppleva jag har sagt det idenna kammare förut allt kortare produktcyklar som förändrararbetsUvet tekniskt, ekonomiskt och, vilket inte är det minst viktiga, ävenmänskligt. För det andra får vi räkna med strukturella förändringar som gör attsysselsättningsansvaret framför aUt kommer att åvila sådana branscher som orkarupprätthålla konkurrenskraften trots den svenska kostnadsutvecklingen, trotsden svenska inflationen. Men vi måste ju ha någonting att strukturera om oss tiU,och IVA har här en stor och ökande roll, som aUtså på grund av för knappa medelicke kan utföras på ett sätt som skulle behövas. IVA är ofta initiativtagare tillutredningar. IVA försöker uppmärksamma den situation som vi över huvud tagetupplever, de förändringar som gör att vi måste tänka litet annorlunda än vigjorde tidigare. IVA kan vara katalysator för idéer som kommer från utlandet.Man kan vara en god injektionsspruta för ett nytt tänkande. Tyvärr vill inteutskottet och tyvärr vill inte statsmakterna inse detta i full utsträckning.Jag tror att det är en snålhet som bedrar visheten. Begär, fru talman, samhället att näringsUvet skall kunnaparera det förhåUandet att den tid produkter får leva blir aUtmer hektisk ochallt kortare, och begär samhället att man skaU strukturera om i ett aUtmer ökandetempo, då måste vi också ge möjligheter att investera i metoder ochförändringar för att kunna nå detta mål. IVA är en mer och mer betydelsefullbit i detta mönster och behöver de medel som reservanterna yrkar. Jag hemställer om bifall tUl reservationen. I detta anförande - under vUket fruandre vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandlingar instämdeherrar i (fp) och SjöneU (c). Det är fullt rimligt att iÅtvidaberg, själv verksam inom näringslivet, sköt i förgrunden den nytta somIngenjörsvetenskapsakademien gör just för näringslivet. Den omvittnades avhonom på ett sådant sätt att det inte återstår mera att säga. Vad man däremot kanske borde tillfoga är attIngenjörsvetenskapsakademien gör nyttiga insatser också på många andraområden. Anslaget redovisas under industridepartementet, men man skulle strängttaget kunna tänka sig att det återfanns under rubriken "för flerahuvudtitlar gemensamma utgifter". Den verksamhet som bedrivs inomIngenjörsvetenskapsakademien är till gagn, för att bara ta något exempel, försocialdepartementet genom den avancerade forskning kring sjukhusteknik som harutförts där. Man skulle med skäl kunna få ett anslag över kulturbudgeten. Detär en gammal fin akademi, som själv har firat sitt 50-årsjubileum och somhåller kontakt med motsvarande kulturella institutioner i utlandet. Man skuUeockså kunna tänka sig att stat belastades med vissaanslag till IVA, som har tagit initiativ vilka lett tUl att våra beskickningarbyggts ut med tekniska attachéer. Från början bekostade, om jag minns rätt.Ingenjörsvetenskapsakademien själv en sådan attaché i .