prot · FU09139 · 1971-12-31 00:00:00 — Då kan det sägas att det är gott och väl att vi satsar merpå pohsen och har fler pohser per 1 000 invånare än de andra nordiska länderna,att våra poliser har en bättre teknisk utrustning när det gäUer bilar, oUkaformer av radioapparater osv. men att det inte är tUhäckhgt eftersom brottshghetenbara ökar och ökar. Vi kan kanske inte här föra en debatt om pohsensstatistik på anmälda brott, även om det skuUe vara intressant och kunna ge enhelt annan, nyanserad bild av brottsutveckUngen än den de föregående tvåtalarna har gett. Men jag vUl ändå åtminstone bemöta , som säger attantalet anmälda brott skulle ha ökat under första halvåret i årjämfört med föregående år. Det är riktigt att det totalaantalet brott som kom tUl pohsens kännedom var 17,3procent högre än . Tar man med tredje kvartaletkommer man emellertid ned tUl en siffra på . Det är dock mycket svårt att dra några slutsater av sådanhär klumpstatistik. Om man går in på de ohka brotten för att se på devanhgaste, som oroar oss, och böqar med inbrottsstöldema, har det otvivelaktigtskett en betydande ökning därvidlag under loppet av ; dessabrott innebär en belastning för försäkringsbolagen eUer, rättare sagt, i sistahand för försäkringstagama genom ökade försäkringspremier. Men om man ser på de brott som aUmänheten kanskeIntresserar sig mest för, nämhgen våldsbrotten, bhr statistiken heltannorlunda. Under hittiUsvarande period har t. ex. vålds- ochmisshandelsbrotten ingalunda ökat, utan de har, enUgt pohsens statistik,minskat för aU del inte med , men det har i varje faU inteskett någon ökning. Jag skuUe också beträffande andra brottsgrupper ha kunnatvisa hur man kommer fram tUl en mer nyanserad bedömning om man bryter utstatistiken beträffande dem, men de här båda huvudgrupperna kan kanske varatUlräckhga för att man skaU kunna få klart för sig att det hela inte är såenkelt att man kan säga att brottshgheten bara ökar och ökar. I det sammanhanget kornmer man in på uppklaringsprocenten;också där får man göra en mer nyanserad bedömning. Uppklaringsprocenten är låg dock inte så låg som här har sagts när det gäller inbrottsstölderna. Dethgger väl i sakens natur, att det kan vara en hopplös uppgift förpohsen att i efterhand ta reda på vem som gjort inbrott i en sommarstuga. Närägama kommer dit har det kanske gått sedan inbrottetskedde. När det gäUer de brott som oroar oss mest, nämUgenvåldsbrotten, är uppklaringsprocenten betydande. Där har 7080 och 1 vissa faUbeträffande de mycket grova brotten av faUen bUvit Detta är väldet väsentUgaste att lägga märke tUl, inte den låga uppklaringsprocenten på endel förmögenhetsbrott, som kanske inte har så förfärhgt stor betydelse. Jagmenar inte att det inte finns skillnad på hibrottsstölder, men jag tänker på endel enklare faU av inbrottsstölder, där pohsen av naturhga skäl måste säga sigatt man inte kan göra mycket för att klara upp dem. Jagtror att vi har en pohs, som är väl dimensionerad tekniskt och som ävennumerärt sett kommer ganska nära vad som är möjligt att satsa i ett land somvårt för att få ut det mesta möjUga av pohsens verksamhet när det gäUerbrottsbekämpande. Man skuUe kunna säga som gjorde attvi skaU ha 225 pohser ytterligare. Det skuhe naturligtvis ha någon betydelseför utrednings och patruUerings-verksamhet, men om man ser på brottshgheten ochde skador den åstadkommer i samhäUet har jag för min del den uppfattningen, attvi hittiUs har satsat för htet på den förebyggande verksamheten. Jag syftar härpå det arbete som pågår inom och som hittUls har avsattkriminalvårdsberedningen. Fraandre vice talmannen och hen säger att det är ett arbetepå mycket lång sUct. Det är inte så säkert. Kriminalvårdsberedningen går intetUl ett område där Ingenting är gjort. har ett intensivtreformarbete pågått, varvid man har dragit erfarenhet av de imdersökningar somgjorts beträffande personer som tagits in i fängelse. Vi vet ganskamycket om det stora, låt mig kaUa det normaUdientelet. Det är i mycket storutsträckning s. k. utslagna människor, fysiskt och psykiskt nedgångna människormed dåhg skolutbildning. De har ofta börjat skolka och varit besvärhga iskolåldem, de saknar yrkesutbUdning. En mycket stor del av de människor som tasin i fängelse har ingen yrkesutbUdning alls. Vihar av detta kunnat dra den slutsatsen att om vi utnytyar anstaltstiden tUl attge stöd och hjälp tiU förbättrad utbUdning och annat får dessa människor ennågot stöne chans att klara sig efter frigivningen. Men vi vet också averfarenhet att det är en mycket hög grad av återfaUsbrottsUghet. Det finnsmycket att vinna om vi kan minska återfallsbrottsUgheten. Jag har 1 Ukhet medherr funderat över om det skulle gå att göra en kalkyl. Det lär väl integå, men det skulle vara angenämt om vi kunde resonera så här: Om vi satsar såoch så många X kronor på en person som har någon vUja att klara sig i samhäUet,hur mycket sparar samhället på att han inte återfaUer i brottslighet, vUket vimed 99-procentig sannoUkhet kan säga att han annars gör? Det skulle vara mycketuppmuntrande, om man kunde göra en sådan kalkyl och lägga fram den först förfinansministern och sedan för . Det är tyvärr omöjhgt att göra sådanaberäkningar, och vi får nöja oss med att på-visa att insatser av den art somjag här antytt ger resultat, vUket -vi har erfarenheter av från vissyrkesutbUdning som skett med fackföreningsrörelsens hjälp. Det viU vi byggavidare på. Vi tror med hänsyn tUl pågående försöksverksamhet att det Inte skahbehöva ta årtionden att komma fram tUl konkreta resultat på detta område. Dettaär som bl, a, JO framhöU 1 det yttrande som åberopade - detviktigaste; det är det som ger resultat. Varje insats på kriminalvårdens Ang.brotts- och skadeu tvecklingen Ang. brotts- och skadeu tvecklingen område somgör att en lagöverträdare inte bhr återfallsförbrytare ger också i det långaloppet bland mycket annat poUsen en viss lättnad. PoUsen behöver ju inte ganskasnart ta hand om honom igen. Jag menar aUtså att vi när det gäUer brottsUgheten skaUsätta strålkastarhuset på den punkt där vi tror att vi kan göra de störstainsatserna. Då får vi lov att också sätta in våra resurser på det området.Under tiden är det klart att det finns mycken oro i samhället överbrottshgheten, tyvärr i mycket hög grad underbyggd av tidningar som slår uppsaker och ting på ett mindre tiUtalande sätt. Jag skaU t. ex. ta upp hänvisning tihPensionärernas riksorganisation. Jag har skrivit en artikel för förbundetstidning, där jag försökt lägga dessa frågor tiU rätta. Det är nämhgen inte såfarhgt att gå ut vare sig i , eUer . Låt ossanta att jag träffade en pensionär, som sade: "Jag hade i kväU tänkt ta enpromenad på eUer åka tunnelbana, men så kom en släkting och erbjödmig göra en bUtur. VUket skall jag göra?" Då skulle jag svara: "Omman bara skuUe ta hänsyn tUl de risker på ohka områden som man utsätter sig föri samhäUet, så gå för aU del ner på och i timnelbanan, och sätt erinte 1 en bU." Det råder nämUgen ingen tvekan om -vi har gjort dejämförelserna att riskerna är större att åka bU än att vistas I påkväUstid och . Det finns risker med bUtrafiken. Det finns också riskernattetid i storstäderna, men utslaget på de enskUda individerna är det som sagtmycket farUgare att åka bil. JO har i sitt yttrande om förhåUandena i sagtdet som citerade, men det hade vatit intressant om fruNettelbrandt också citerat den som väl bäst kan uttala sig om dessaförhåUanden, nämhgen chefen för ordningspohsavdelningen. Jag -vill också citerasamma yttrande av JO: "Vad tUl sist gäUer påståendet i tidningsartikelnatt ordningssituationen 1 förvånats aUtmer och att man kundetala om ett terrorvälde i citykvarteren har chefen för ordningsavdelningen medbestämdhet hävdat att, ehuru cityområdet såsom känt erbjuder problem i fråga omordningen, något förvånat ordningsläge ej förelåg." Det yttrandet tror jag man skah ta fasta på, för detkommer från en person som direkt står ansikte mot ansikte med de brottsproblemoch de svårigheter som rimhgtvis måste finnas i en storstad med det hopskrap avmänniskor som det bhr i en storstad och därav föhande problem för polisen. Jag -vUl tUl slut bara ta upp en fråga tUl somsammanhänger Intimt med denna diskussion. Om vi skaU kunna komma tUl rätta medbrottsUgheten måste -vi givetvis ha en stark pohs, vUket vi har, och vi skallnaturligtvis fortsätta att bygga ut den. Det får vi ju visa i statsbudgeten närden kommer. Vi skah framför allt försöka minska återfaUsbrottsligheten. Men ifrågan om det skaU lyckas vUl jag knyta an tUl det som sade omaUmänhetens attityder. Så länge en straffad person har svårigheter att få enbostad, har svåtigheter att få ett arbete eller om han har fått ett arbeteriskerar att mista det därför att arbetskamrater eher arbetsgivare är negativatiU honom, kan -vi Inte komma tlU rätta med återfaUsbrottsUgheten. DärviU jag bara avslutningsvis nämna att 1 våra ansträngningar inom departementetatt komma tUl rätta med brottsUgheten har -vi tagit kontakt med de storafackhga organisationerna. och , och då fått ett mycketkraftigt gensvar på vår appell att de skall medverka först och främst genom attbryta ner de negativa attityderna mot straffade personer och vidare hjälpa ossi våra strävanden att minska återfaUsbrottsUgheten genom att se tUl attpersoner som kommer ut från fängelser får stöd och hjälp med bostad och arbeteunder de första kritiska månadema, då risken för återfaU är särskUt stor. Ang.brotts- och skadeu tvecklingen Fru andre vice talmannenNETTELBRANDT (fp): Jag vUl gäma knyta an tlU det sista som justitieministern nu sade ochuttrycka min mycket positiva syn på de åtgärder som vidtas frånjustitiedepartementets sida. Jag tror att det därvidlag finns mycket att göra,och jag tycker det är en riktig väg man slagit in på. Jag har den uppfattningenatt vi aUa inte minst i detta hus har ett stort ansvar när det gäller attmedverka tiU de attitydförskjutningar som initiativet från justitierrunistemssida innebär. Justitieministernsade vidare att det hittUls har satsats för htet på den förebyggandeverksamheten. Jag har inte talat om den nämnvärt därför att jag har denuppfattningen att -vi är överens på den punkten. Det var därför jag inte hellerur JO;s yttrande citerade mer än just det som rör ordningen och pohsens ansvar.Det finns ju även på den punkten en del sagt i JO:s yttrande, men jag haruppfattat det så att vi är överens om att där behöver göras mer. Såvittjag kan förstå är vi däremot inte överens när det gäUer uppfattningen att -vihär skuUe kunna väha mellan oUka alternativ eUer att ta ett både-och. Jag menaratt man har här inte möjlighet att välja mellan antingeneller, utansatsningarna på de förebyggande åtgärderna behöver fortsättas - det är riktigt- och de behöver i hög grad intensifieras. Det håller jag med justitieministemom. Men det ändrar ingenting när det gäller just satsningen på ökadepohsresurser. Det behövs dessutom. Jag är aUtså inte fördenskuU beredd att tatiUbaka något av de krav som jag 1 det hänseendet framförde 1 mitt förstayttrande. Sedanvill jag också när det gäller just citatet ur JO:s yttrande säga att alldelessjälvfaUet har den som är chef för ordningsavdelningen i storsakkunskap på detta område. Men det citatet jag gjorde kommer faktiskt efterdet citat som justitieministem gjorde, och det är JO som står för yttrandet,och han har, förmodar jag, sammanvägt ohka uttalanden när han har gjort sinbedömning av frågan. Omjag inte hörde fel, sade justitieministern vidare ungefär så att folk som intehar tänkt så mycket kring dessa frågor tycker att det är nödvändigt med merapohser och därför begär fler sådana. Ja, jag känner inte detta som enanklagelse mot mig själv, eftersom jag självfaUet inte är någon expert på dettaområde, men jag tycker däremot att det bl. a. är en anklagelse mot den högstamyndigheten på detta område, nämligen rikspohsstyrelsen. Den har ju i hög gradår haft mycket starka krav på ökade pohsresurser, och på det håUetmåtte man väl rimhgen ha tänkt ordenthgt i detta ämne så att man vet vad mansäger. Vidarenämndes pensionärerna, som enhgt justitieministern kanhända var uppskrämda 1onödan. Så långt vUl jag gäma håha med justitieministern att visst har detbhvit något av en psykos i detta sammanhang, som gjort att människor bhvit meraskrämda än vad man ibland kan tycka är befogat. Jag tror att det också hängersamman med de attityder som vi har. Människorsom rör sig i de områden vi betraktar som farhga ser ibland Utet annorlunda utoch beter sig htet annorlunda, och därför tror vi att de är en potentiell fara,vUket de kanske inte är, och de är kanske inte heller brottshngar. Men ettfaktum är väl att pensionärer och andra människor ändock har stor anledning tUloro för så pass mycket har ändå inträffat. Det är inte fråga om att hetsa uppdem, utan det är beskrivningar av verkhgheten, som i sig själva har varit såpass kushga att den här situationen har uppstått. Mankan vidare självfaUet göra jämförelser med andra nordiska länder. Om jag minnsrätt gjorde justitieministern sådana jämförelser i den interpeUationsdebatt somfördes 1 våras med anledning av i interpeUation.Anledningen tUl att det här görs en ohka satsning vågar jag inte ha någonbestämd mening om. Men en sak är väl klar, nämligen att den myndighet som ivårt land är ansvarig på detta område har och har haft enmycket bestämd bedömning om ett ökat behov av pohser. Jagvet inte om justitieministern menar att våra poliser och vår pohsledrung ärineffektivare än vad som är faUet i i övrigt, Så-vitt jag förstår har vien aUdeles skickhg och rationell pohsledning i vårt land. Jag tror också att deenskUda poUserna med hänsyn tUl den verkhgt svåra situation de har gör vad dekan göra. Men jag tror inte att de har möjhghet att arbeta så effektivt som deskuUe göra, om de fick en möjUghet att verka under mindre pressandeförhåUanden. Jagtycker att vi i detta hus har anledning att ta fasta på vad den ansvarigaledningen inom rikspohsstyrelsen anser om situationen, och där är man aUdelesuppenbart oroad. Justltleministem säger att man skuUe få en arman och meranyanserad bUd, om man mera ingående än vad vi har gjort 1 detta sammanhangstuderade enskUda detahområden. Jag tycker inte att detta stämmer med den bUdsom petitaskrivelsen ger. Jagtror att jag redan i mitt första anförande nämnde att rikspoUsstyrelsenuttalar att läget ytterhgare försämrats sedan fjolåret. Man räknar ipetitaskrivelsen upp -vUken stor ökning av antalet brottsbalksbrott som man harregistrerat. Över huvud taget andas hela denna skrivelse en stor oro. Man kanväl inte säga att de som skrivit detta är osakkunniga på området, vilkaexempelvis skuUe känna sig upphetsade av kushga tidningsartiklar. Attvåldsbrotten har minskat med en halv procent, tror jag att det var är väländå en ringa tröst. Vi har ju varit uppe på en väldigt hög nivå tidigare. Ochdet som jag särskUt tog fram var inte våldsbrott, rån och liknande utanjust de brott som för människor med blygsamma inkomster, vanhga arbetandemänniskor, åstadkommer egendomsförluster som de om jag får åberopaFolksamchefen inte ens har möjhghet att genom försäkringar täcka risken för,eftersom försäkringarna är på väg att bhaUtför dyra. TiU sist, herr talman, tycker jag att det finns anledningatt erinra om vad som framhålhts från det ansvariga verket, nämhgen att maninte har möjhghet att föha upp narkotikabekämpningen på det sätt som man skuUeönska. Det skaU vi aUtså vara medvetna om, Uksom om att man är klar över att vikommer att vara utsatta för ett fortsatt hårt tryck från den iUegala narkotikamarknadenäven i . De ökningar av pohsresursema som justitieministern nämndei förbigående i sitt korta svar tUl mig är inte någon reeU ökning. Jag tror attherr har varit Inne på det. Jag vih läsa in i protokollet vadrikspohsstyrelsen har sagt: "Med hänsyn tUl arbetstidsförkortningen har deutökningar av antalet pohsmanstjänster som skett ickeinneburit något egenthgt nettotiUskott." Det ger därför enUgt min meningföga glädje att räkna i antal tjänster, som obestridUgen har ökat, när man ändåvet att det på grund av arbetstidsförkortningen i reahteten har bhvit etttUlskott Uka med noll eUer däromkring. Ang. brotts- och skadeu tvecklingen HenWIJKMAN (m): Jag vUl börja med att ansluta rrug tUl vadjustitieministern och har sagt om attityderna i samhället.Det är själ-vfaUet utomordentUgt väsentligt att vi inte förstärker ropen fråndem som tror att man kan lösa dessa frågor med enbart utökade polisinsatser ochsträngare straff. Det är välgörande att enigheten har varit så stor ijustitieutskottet som den faktiskt varit om den framtida Inriktningen avkriminalvården. Men jag tror att det är risk för att attityderna i samhäUetkommer att hårdna gentemot brottshngama eUer vad vi skaU använda för ord jumera brottskurvan stiger. Den situation vi har kan ju inte vara tiUfredsställande,och många människor som kanske inte har tänkt så mycket på problemet och sominte är så insatta i den här problematiken drar ofta snabba och felaktigaslutsatser. Det är nog inte så underUgt att förståelsen för en humanisering avkriminalvården är väldigt dåhgt utbredd bland aUmänheten. Det tror jag att vialla har erfarenhet av från våra egna partiorganisationer. Jag tror aUtså att en stigande brottskurva är det sämstamedlet för oss som pohtiker att vända den här vad jag vUl kaUa ganska primitivainställningen hos många ute bland folket. Där har vi ett ansvar, och -vi kanInte förändra dessa attityder, såvitt jag kan se, om vi inte fåråtminstone en avstannande brottsöknlngsutveckhng. säger justitieministern att kriminalvårdsberedningenbör kunna ge resultat snabbt. Det är naturhgtvis glädjande att man ser såoptimistiskt på dess arbete. Alla de studiebesök jag har gjort inomkriminalvården har väl snarare givit mig den erfarenheten, tyvän, att det härär ett arbete på mycket, mycket lång sikt. Talar man med den forskare som föherdet nu igångsatta , så får man fram att även om vi iframtiden kan förmedla utbUdning och skaffa arbete och bostad åt en tidigarestraffad, så har -vi kvar hela problemet med de känslomässiga relationerna tUlomgivningen och samhäUet i övrigt. Där kan vi aldrig, åtminstone inte med pekunjära Insatser, göra någonting. Det är, i varje fall enUgt 5 protokoU 1971. Ang. brotts- och skadeutvecklingen forskarnasjälva, det kanske svåraste problemet. Jag är tyvän Inte så optimistisk somjustitieministern om möjligheten att minska antalet återfaUsförbrytare. Jagtror att det är en fråga på lång sikt. Det är självklart att vi skaU satsa meroch mer på att effektivisera och humanisera kriminalvården. Det är en del avden brottsförebyggande verksamheten. Men den brottsförebyggande verksamhetenhgger hka mycket på det poUsiära området i övervakning och iefterspaning, så att uppklaringsprocenten kan ökas. Detta är ahtså ettbådeoch, icke antingen-eller. Där vill jag verkligen understryka vad jag fruNettelbrandt sade, Justitierrunistern går in på pohstätheten hos oss och 1andra länder. Det är naturhgtvis mycket svårt att göra sådana jämförelser. Jagär medveten om detta. För det första är de geografiska områdena någotannorlunda, och för det andra är brottshgheten lägre i de länder som vi jämförmed, och det kanske räcker som svar. Brottskurvan har gått snabbare upp i vårtland, och det gör att vi kanske får se htet aUvarUgare på denna fråga. Om brottshgheten ständigt ökar och ökar snabbt, kan viinte slå oss tUl ro, efter att ha fått veta att pohstätheten är stöne här än iDanmark, och . Det är inbrotten som ökar, säger justitieministern, inteså mycket våldsbrotten. Nej, det är riktigt, de grova våldsbrotten har ickeökat, utan de har minskat, men de icke så grova, alltså icke grov rrusshandel,som dock rubriceras som misshandel, har däremot ökat. Jag är medveten om att det är farhgt att dra snabbaslutsatser av siffror som utvisar en dämpning eUer uppgång undersexmånadersperio-der. När det gäUer uppklaringsprocenten har det flera gångerunder de debatter som vi har haft kommit fram antydningarom att statistiken över huvud taget när det gäUer antalet brott icke ärtUlfredsstäUande, Om man gick in i statistiken mera noggrant skulle man, menarherr Geyer, få en annan och mera nyanserad uppfattning. Det skuUe vara intressant att få åtminstone en meranoggrann antydan om var bristerna ligger. Ty det är trots aUt denna statistikvi använder oss av i den offentUga debatten. Det är den statistiken somjustitieutskottet använder sig av, när man diskuterar och bedömerbrottslighetsutveckUng-en. Jag är medveten om att man lade om statistiken islutet av . Men om vi jämför 1969, 1970 och 1971 skah denomläggningen inte spela någon roU. Justitieministern slår fast att vi har en i stort settnumerärt väl dimensionerad pohs. Då frågar jag: Pratar aUa människor inattmössan, när de säger att brottsUghetsutveckhngen är oroväckande aUaorganisationer, företag och enskilda, aUa de enskUda köpmän, varav 27 procentvar utsatta för inbrott i , nära 30procent fått omfattande förstörelse antingen på fönsterrutor eller inne 1butikerna? Jag kan fortsätta uppräkningen: Fylleriförseelserna har varit mycketfUtigt förekommande inne i och utanför butikerna, narkotikalangningen har varitflitigt förekommande. Detta gäher , men det ser antaghgen ut påsamma sätt i , och andra storstadsområden. Pratar aUa dessaorganisationer och företag i Har de fel närde kräver ökad bevakning, ökad övervakning? Är det så att flera pohser på kortsikt inte skuhe kunna bryta kurvan eUer åstadkomma en lindrigare ökning avtakten? Här står uppgift mot Uppgift. Man kan inte, som justitieminlstem, konstateraatt vi har en väl dimensionerad pohskår, numerärt sett, och sedan så att sägainte kunna motivera detta. Om brottskurvan stiger är det ett felnågonstans, och det är här jag spårar detta antingen-eher eUer både-och. Justitieministernhar valt att lägga tonvikten vid krirrunalvården, och det finns mycket somtalar för att man skall lägga tonvikten där, men man får inte glömma bort denandra sidan. Justitieministernsade på slutet att om det kom en äldre person tUl honom och frågade om han skulleåka bU eUer gå ner på så skuUe justitieministern råda vederbörandeatt gå ner på . Antingen kan man säga att detta bara är eniUustration till hur farhgt det är att åka bU, eUer kan man dra den slutsatsensom jag själv gjorde, att -vi talar helt ohka språk. Ty har jag haft en äldremänniska på besök jag bor centralt 1 och vederbörande skaU ta sighem på kväUskvisten, så inte råder jag vederbörande att gå tiU fots eller takommunala kommunikationsmedel. Som förmodhgen de flesta andra råder jagvederbörande att ta en bU. Jagtror att justitieministern a-vfärdar problemen Utet för lätt och att det ärfarhgt att dra sådana paraUeUer som han gjorde. Men,herr talman, grundfrågan står kvar. och jag anser liksomjustitieministem att kraftfuUa insatser skaU göras för att få en effektivareoch humanare kriminalvård. Vi behöver en kopphng med de socialpohtiska insatsersom samhäUet gör i övrigt. Vi behöver förändra attityderna i samhäUet tUl destraffade och över huvud taget till brottsligheten som fenomen. Men vi behöverdessutom ökade resurser ät pohsen för att om möjhgt vända brottskurvan. Herrjustitieministern tycks vara nöjd när det gäller pohsens nuvarande situationoch anser tydligen att den mycket starka uppgång i ohka typer av brott som -inte är oroväckande. På annat sätt kan man inte tolkajustitieministerns två inlägg. Ang.brotts- och skadeu tvecklingen kopplade Uiop två saker: Frågan om hur stor pohskår -viskah ha och vUken utrustning den skaU ha samt brottskurvan. Hur vet herrWijkman att det beror på hur många pohser vi har om brottshgheten förändras?Det vet vi i själva verket väldigt htet om. Det är klart att om -vi har flerpoUser bUr fler brott uppklarade, och det är också tänkbart och trohgt att omvi har fler pohser i vissa tunnelbanestationer drar sig skumma element därifrån.Men om man tror att deras brottsbenägenhet upphör därför att vi har fler pohserär man ute på mycket osäker mark. Detär nog egenthgen ingen motsättning I princip oss emeUan.