prot · FU099 · 1971-12-31 00:00:00 — Därmed är kanske också frågan omfullt medlemskap för inaktueU. Statsmiiuster konstaterade iförmiddags att strävandena tiU utrikespolitiskt och mUitärpolitiskt samarbetehade accentuerats genom i första hand Davignonrapporten ochekonomiskt genom Wemerrapporten. Det är inte något originellt konstaterande,men intressant är vUka slutsatser som statsministern drar av detta. möjligtför ett land som att få fuUt medlemskap, när vi konstaterar en ökadsträvan mot utrikespolitiskt och mUitärpoUtiskt samarbete och när målsättningenär att nå fram till en helt enhetlig utrikes och militärpolitisk kurs? Jag har ingenting emot att man undersöker möjligheternatUl medlemskap, såsom regeringen uttryckt det, men jag tycker att man borde haen handlingsberedskap här och inte döma ut alla andra inlägg i debatten närdet gäller min ringhet sade statsministern något om att varitute på galejan igen utan seriöst, öppet och fördomsfritt diskutera olikaalternativ i detta sammanhang. Statsministern framhöll att vi mäste stödja våra nordiskagrannländer i deras strävan tiU nationeU suveränitet, och jag minns att hantUlade "såsom de själva uppfattar den". Jag instämmer i detta.Naturligtvis skall vi inte komma med några pekpinnar. Jag har lagt fram minafunderingar med utgångspunkt i den opinion som enligt min uppfattning existerari exempelvis och . Jag vet inte heller om det var avsikt attförsöka slå in en sprängkU meUan och mig. Men så som jag haruppfattat det finns det inget parti som intagit någon annan position i dennadebatt än att man sagt; Låt regeringen undersöka möjligheterna att nå fuUtmedlemskap med undantag för de tre förbehåU för neutraliteten som regeringenhar preciserat. En viss förändring har skett så tUl vida som man 1962begärde samtal om ekonomisk associering, men den tanken ligger ändå väsentligtnärmare den ståndpunkt som utvecklade när han sade attvär linje har konsekvent varit en frihandelslinje. Frågan är om det kanreduceras tUl fri handel när statsministern i samma anförande konstaterar enökad inriktning mot utrikespolitiskt och mUitärpolitiskt samarbete. När man tvistar om EEC;s militärpolitiska inriktning ochhuruvida EEC är en militärpolitisk och försvarspolitisk union, skall man väländå inte glömma bort att det finns ett mycket stort antal dokument som fastläggerden långsiktiga militärpolitiska och utrikespolitiska målsättningen.Bonndeklarationen som avgavs av utrikesministrarna har apostroferats idebatten . Där heter det jag hoppas att jag citerar ordagrant - attGemenskapens syfte är att stärka den atlantiska alliansen. De andra dokumentenhar också apostroferats; Wernerrapporten och naturligtvis ännu meraDavignonrapporten. När här har talats om associering och jag i den allmännadebatten angripits för min ståndpunkt vUl jag gärna erinra om ett anförande avEEC-kommissionens dåvarande ordförande, professor , inför Europarådetden . Professor sade då; "Det är fel att avfärdaassociering som mindervärdig i förhäUande tUl anslutning." Och han fortsatte:"Inom ramen för artikel 238 kan ett tredje land och Gemenskapen sålundalättare ena sig om specialbestämmelser som tar hänsyn till det associeradelandets individuella omständigheter Uksom tUl de förbindelser som landet ifrågaupprätthåUer med Gemenskapen." Jag tycker att detta är ett auktoritativt uttalande somfortfarande bör gäUa och som klargör att associering ingalunda är en mindervärdig 8 protokoll 1971. anslutningsform - detta har ofta hävdats i den internasvenska debatten. Jag har i mitt anförande här och i andra sammanhang framhåUitatt associering eller ett handelsavtal med tullfrihet är enda möjligheten förFinlands del. Jag tror att det också är enda möjligheten för , om mandrar den rätta konklusionen av vad statsministern sade här. Och jag haruppfattat det så att opinionen mot fullt medlemskap växer även i åtminstone en regeringsledamot, den nuvarande jordbmksmi-nistern Eika, har sagtatt opinionen ute bland folket inte står i överensstämmelse med opinionen hosmajoriteten i . Den svenska legeringen bör ta hänsyn tUl dessa faktaoch söka kontakt med den norska och den finska regeringen för att om möjligtkomma fram tiU ett samlat uppträdande kring associerings- ellerhandelsavtalslinjen naturligtvis i nära kontakt med den danska regeringen. Det kan, herr talman, inte vara något slutmål attVästeuropa avskärmas från världen i övrigt i ett handelspolitiskt block. Om detinte bUr någon utvidgning av EEC återstår väl det mer realistiska ochframåtsyflande alternativet att gå vidare på GATT-samarbetets väg, därexempelvis Kennedyrundan har lett tUl en 3 5-procentig sänkning av tullarna.Inte minst i relationerna tiU är dock mer positivt änen låsning tUl ett handelsblock. Det var naturligtvis utomordentligt intressant att lyssnatUl funderingar jag förmodar att salig skulle vridasig en aning om han visste vUket kannstöperi som hans exempel skulle få tUl efterföljd.Men det är tre ting somjag skulle vUja framhålla. I morse konstaterade jag att det utrikespolitiskasamarbetet i EEC hade trappats upp och att svårigheterna för ett land somSverige att ha medlemskap i därigenom hade markerats; detta var ett erkännandeav fakta. Jag har sagt att sannolikheten för att vi skulle kunna blimedlem i EEC därmed klart har minskat. Men vi skall hålla fast vid vårförhandUngsuppläggning. har instämt häri och sagt att detta ocksåär hans bedömning. Och jag förmodar att det också är bedömning,men jag vet inte. kommer och polemiserar på någotsätt mot vad jag sagt. Därmed polemiserar han i högre mot sinpartUedare. Men det är ju inte bara fråga om dessa tre neutralitetsförbehåll,utan det finns flera. Ett utrikespolitiskt samarbete av förpliktande art kan viinte vara med om. Överstatlighet av typen Wernerrapporten kan vi inte hellervara med om. Det är aUtså inte bara dessa tre förbehåll. Det är det andra ledet i resonemang somjag tycker är allvarligare. Det är visserligen lätt att säga att vi skall ståhär och resonera öppet och utan fördomar och liksom låta tankarna hoppa frittöver tändernas galler, men vad föreslog var ju att den svenskaregeringen skulle ta kontakt med de norska och finska regeringarna för attåstadkomma en särlösning i förhåUande tUl EEC för våra tre länder. Under tidenskulle vi dock vänligen ha kontakt med den danska regeringen, ty den var merabenägen att, hur det än blev, halka efter i engelsmännens spår. Jag vUl erinra om att det ,när Nordek inte kunde genomföras, fanns krafter som sade att nu skulle vilansera ett Skandek, ett samarbete meUan , och , och såkunde kanske senare nägon gång ansluta sig. Jag drev då mycket hårt denlinjen - jag tror att den var riktig, och den hade stöd av - attvi inte skaU försöka splittra upp . Det är nu fräga om fyra länder ibästa faU fem, med , och därtUl kommer , Vi skaU hålla ihop dem,och vi skaU inte böria spekulera med särlösningar som kan tänkas uppstå ihypotetiska situationer, ty dä skadar vi det nordiska samarbetet. Det ter sighelt otänkbart för den att plötsUgt sätta i gång en sådansäraktion. Det tUlhör den grundläggande nordiska lojaliteten att låta bli det.Jag har också i all blygsamhet varit i när den finska huvudstadenännu darrade efter besök - men jag fick inga förslag från denfinske presidenten om att starta nägon sådan aktion. position lärdejag mig däremot mycket om. Den skall vi respektera och ta hänsyn tUl. -Vad jagmycket vänligt skulle vUja säga är att om man är medlem av ochhar spelat en bra roll i det nordiska samarbetet, vUket hargjort, ålägger detta en vissa restriktioner när det gäller att låta tankarnasväva fritt om hur man skall kunna agera i olika hypotetiska situationer. Då ärens främsta förpliktelse att ständigt se tUl hur vi kan håUa aUa de nordiskaländerna samman. För detta mäste vi som svenskar eftersom råkar varadet största nordiska landet känna ett särskUt ansvar. Jag har inte haft någon som helst tanke på att driva in ensprängkil mellan herrar och . lär ha åkt hem, såhan kan inte inkallas som vittne. Men jag läste att chefsideologen det berömda sammanträdet med storfinansen efter valet utlovadeatt när det gäUde denna fräga skuUe minsann ta itu med sina egnaproblem. Det lät ju betryggande. Regeringen kan i varje faU inte lösa deproblemen; dem fär ni klara själva. HerrANTONSSON (c) kort genmäle: Statsministerns anförande var ju en blandningav vänlighet och vissa små förmaningar. Jag skaU inte göra några ansträngningarför att skärpa replikskiftet. Jag noterar att statsministern konstaterar attsannolikheten för fullt medlemskap har minskat väsentUgt och att han i detsammanhanget apostroferar den ökade miUtärpolitiska och försvarspolitiskainriktning av EEC som ådagaläggs i Davignon- och Wernerrapporterna. Statsministern säger att anslutit sig tUlregeringens uppläggning. Jag har inte heUer för min del tagit avstånd frånsjälva förhandlingsuppläggningen och märk väl, , att härtvå gånger sade att han stäUde frågan om formerna för vår framtida anslutninghelt öppen. Även med hänsyn tagen tUl vad sekretessen kräver, skall vi väl idet svenska parlamentet ganska öppet kunna diskutera olika alternativ. Det ärinte så, som jag har hört en företrädare för säga i någotsammanhang, att vi skaU akta oss mycket noga för att i vår riksdag tala öppet om vad vi kanönska i andra hand, eftersom man i lyssnar på vad vi säger. Jag ärövertygad om att man i känner vår situation lika väl som vi själva. Jag noterar att statsministern ocksä konstaterade att viinte kan vara med om det otvetydiga elementet av överstatlighet hos EEC. Harman konstaterat det, har man kommit bra nära ståndpunkten att vi i realitetennog mäste söka oss en annan anslutningsform. Beträffande den interna debatten inom skalljag kanske ålägga mig den diskretion som hoppats på i ett störresammanhang. Jag viU säga som lär ha sagt vid något tUlfäUe, attden debatten klarar vi själva upp och jag tUlägger att och jagär på samma linje. Om herrar och befinner sigpå samma linje är ett matematiskt problem som jag inte skall lägga mig i, detär kanske tur för eller för att är här. Det problemet kan vi alltså inte syna, men det kan vara detsamma. Det finns bara ett väsentligt tUlägg att göra, och detbehöver inte ta som en förmaning, men han kan ta det som enganska aUvarlig uppmaning. Här är det inte fråga om sekretess, och det är inte frågaom något hemlighetsmakeri. Det är fråga om politiskt ansvar och vad man kantiUåta sig att säga i olika politiska stäUningar. För sedan valdesenligt uppgift tUl president för svenskadelegation. Om hans första handling i denna nya kapacitet gär ut på att vi skaUha en särlinje där vi samlar tre nordiska länder medan vi ställer det fjärdenordiska landet utanför, då är det inte en särskUt lycklig debut i den nyapositionen. Ta alltså detta, , som en allvarliguppmaning, att har man en ledande ställning i det nordiska samarbetet, så bärman ocksä ansvar för att häUa det nordiska samarbetet samman. () kort genmäle: Jag är naturligtvis tacksam för alla goda rådi den nya position som statsministern här talar om för kammaren att jag harfått. FrägestäUningen är väl den attFinland, jämfört med , inte har samma möjligheter att helt fritt väljasin väg i detta sammanhang. Kärnfrågan för mig i detta resonemang om nordisktsamarbete, som jag är mycket angelägen om Uksom jag vet att är det,är tU syvende og sidst; Gagnas samarbetet bäst genom att man försöker se tUlatt innesluts i en sä nära gemenskap som möjligt visavirelationerna tUl EEC eller genom att möjligen väljer en annan väg än deandra nordiska länderna? Tvåkonstateranden, herr talman! För detförsta; Om när han nästa gång kommer tUl Helsingforsstår där och säger att inte helt fritt kan välja sin egen väg, säkommer hans popularitet i den finska huvudstaden att bli begränsad. För det andra; Den norska regeringen har intagit en vissståndpunkt i EEC-frågan den har ansökt om medlemskap. Enigheten inomregeringen är kanske inte översvallande, och vi kan ha olika meningar om hurdet bör gå, men den norska regeringen intar nu denna ståndpunkt. Vad gör vid sin debut som ordförande iNordiska rådets svenska delegation är att uppmana den norska regeringen attändra sitt beslut och slå följe med och i en annan uppläggningav närmandet tUl EEC. Jag tror inte att detta vid nästa besök iOslo kommer att ta sig uttryck i någon översvallande popularitet för honom hosnorrmännen, kanske inte ens bland dem som är emot EEC. Det nordiska samarbetet är kanske inte så lätt som det serut ibland, och jag är tveksam om jag skall fortsätta att ge godaråd, åtminstone offentligt. Det finns en tendens att det kan bli värre ochvärre för ju längre debatten fortskrider, sä jag tror att jagslutar för den här gången. Efter dessa mycket remarkabla debattinlägg avherr skaU jag min vana trogen försöka komma tUlbaka tUl deinrikespolitiska frågorna i mycket kortfattad mening. Jag måste bekänna, herr talman, att jag är litetkonfunderad . Efter att ha lagt fram statsverkspropositionen ochbudgeten och försvarat den i remissdebatterna står jag nu här i talarstolenutan att egentligen fä tala om statsverkspropositionen eller finansplanen. Meneftersom det inte har varit särskilt lätt att hålla den där fina linjen skalljag ta mig friheten att säga något som har anknytning tUl finansplanen ochstatsverkspropositionen, och jag gör det genom att replikera herrar ,och . skulle vi ha gjort vad vi ärinställda pä att göra, sade i sitt i vad gäUer regeringens politikmycket vänliga inledningsanförande. Men då skall man komma ihåg att för ett årsedan gjorde vi ganska intressanta ingrepp i ekonomin, som förklarar åtskilligtav dagens situation. Om jag inte minns fel gick vi fram med enstatsverksproposition /71 som innehöll en statlig upplåning på ca 800miljoner kronor men med reservationer för att det kunde bli mer, eftersom detinte fanns någon täckning för kommande lönehöjningar. serveras ettantagande att upplåningen för innevarande budgetår dvs. vad vi talade om -Ugger på I . Det kan bU något mera,när avtalsförhandlingarna är slutförda, men det innebär ändå en nedgång i denstatliga upplåningen - eUer kaUa det en uppstramning av finanspolitiken från3 800 miljoner i statligt upplåningsbehov för det förflutna budgetåret ned tUl mindreän hälften för innevarande budgetår, om vi rundar av det. Dennaåtstramning av finanspolitiken är alltså ingenting som vi har vaknat upp och gjort just 1971. Vi har arbetat med denunder hela fjolåret, det tycker jag bör understrykas. Jag erinrar om attriksdagen beslöt att höja skatterna på öl, tobak, vin, sprit,bensin och motorbrännolja. Vi tog ocksä ett beslut om att flyttafram den 5-procentiga omsättningsskattehöjningen, aUtså momsen, för vissa tungakapitalvaror, dels , dels . Kan man verkligen vid enaUvarlig betraktelse säga att så mycket mera kunde göras? Jag fann såväl i som i herrar Heléns ochBohmans anföranden en kritik mot att vad vi gör, det gör vi egentligen försent. Det är de inte ensamma om att tycka. Det har varit en populär dräpa närman har kommenterat regeringens utspel i årets statsverksproposition. Men omman kommer ihåg att lönerna låg bundna, så kanske det helater sig annorlunda. stiger den indirektabeskattningen över hela linjen - aUtså på mat, kläder och alla nödvändigaförbrukningsvaror men sker ganska väsentUga skattesänkningar påstatsskattens område, och dessutom genomförs förbättrade sociala reformer.Detta omnämns också i finansplanen. Regeringen har därför betraktat det som något av enanständighets-fråga att inte vidta en allmän justering avomsättrungs-skatten, när vi hade för ögonen att stora grupper av anstäUda lågbundna avtalsmässigl utan möjlighet att diskutera någon kompensation för detta. Vi fick en sjuprocentig prisstegring, omvUken tidigare talare har erinrat. Den var betingad av de skattehöjningarjag talat om och. som i enighet fattade beslut om under fjolåret.Den var vidare betingad av att jordbrukarna skuUe få högre priser och framföraUt av att det förelåg en intemationeU överkonjunktur med åtföljandeprisstegringseffekter på världsmarknaden, som påverkade importen. Jag försäkrar att det var tUlräckligt för att accentueraden oro just på den del av arbetsmarknaden där man har bundna löner som vi aUahar upplevt , framför allt . Jagbehöver bara referera tUl den debatt som förts inom statstjänarkretsen på vissaområden för att aUa skaU förstå vad jag menar. Om vi hade satt momsen i kraft månadi fjol eUer låt mig säga den 4 aprU, när kände sig för i ettoffentUgt uttalande skuUe fjolåret ha representerat en tioprocenligprisstegring i stället för den sjuprocentiga som vi fick. Det hade väl varit ominte en käUa tUl glädje jag vUl inte vara så elak att jag säger det - så docken källa tUl många argument under den valdebatt som vi aUa presterade underfjolåret. AUvarligare är att vi, om momsen hade införts tidigare,förmodligen inte hade kunnat upprätthäUa den respekt för lag och avtal som vi behöver om vi skall ha en lugn arbetsmarknad i fortsättningen och om viskall ha en fackföreningsrörelse som har respekt för lag och avtal. Jag anser att vi genom den åtstramning av finanspolitikensom slår med sin fulla kraft - tiUika medinvesteringsavgiften, som vi har tUlämpat och därmed ocksådirigerat våra resursers användning tUl de områden som vi har ansett vara mestangelägna ändå på ett ganska hyggligt sätt har klarat den kraftiga överkonjunkturensutomordentUgt svåra verkningar. En och annan vUl kanske göra gällande att vi nubefinner oss i den motsatta situationen, att vi är inne i någonting som närmasttalar för en depressiv utveckling och en lågkonjunktur. Vi har awisat det ivåra skrivningar i finansplanen. Jag tror personligen att sysselsättningenkommer att vara god . Just nu visade mig inrikesministern enstatistik över arbetslöshetsräkningen . Om jag minnsrätt är uppgifterna tagna . Arbetslöshetssiffran stannar ändå vidUtet över 57 000 under denna årets sämsta månad. Arbetslösheten låg på över 50000 när vi, som vi aUa är på det klara med, hade en klar överkonjunktur.Jag tror inte att vi har klarat oss igenom någon januari månad sedan1960-talets början med undantag av fjolåret med så läg arbetslöshet som iår. Jag försäkrar er, ärade kammarledamöter, att om det skuUeutveckla sig så att ytterligare lättnader i den ekonomiska politiken erfordrasär det oändligt mycket lättare att genomföra sådana förslag än att i detmotsatta läget dra åt skmvarna. I modern tid har ingen finansminister fått nejav då han lagt fram förslag om lättnader. Alla sänker räntan, sade oppositionsledaren, men hos osssker ingenting. Det är möjligt att han inte är ensam om den reflexionen, menjag försäkrar att vi ännu har en stark efterfrågan på pengar här i landet. Sålänge efterfrågan är hög är priset högt det gäller också i fråga om pengar.Priskontroll på pengar tillhör de aUra svåraste områdena; det har vi lärt ossunder bl. Av länder är det just nu något mer än hälften somhar ett lägre diskonto än vårt land, men intressantare är att kapitalmarknadsräntorna,dvs. de långa pengarnas pris, är högre i aUa länder än vad de ärhos oss med ett enda undantag och det är , men det kanske finns specieUaförklaringar tUl det. I det här läget talar klokheten för att man först försökeröka tUlgången på pengar för att skapa förutsättningar för ett lägre pris pådem. Den starkare finanspolitiken, som vi i allt väsentligt lade grunden tiUgenom fjolårets riksdagsbeslut och som vi nu utnyttjar under innevarande år,ger oss tUlsammans med en lugnare konjunktur en viss möjlighet att ökatUlgången pä pengar. och affärsbankernas överenskommelse för envecka sedan är ett uttryck för detta. Det är den vägen vi skall gå, då vi vUlavläsa en bättre balans mellan efterfrågan och tUlgång på pengar, aUt inomramen för vad våra arbetskraftsresurser medgiver. När den grå marknadensuccessivt försvinner men inte förr finns de reala förutsättningarna föratt diskutera en räntesänkrung. har med instämmande av yrkat på ettaUmänt släpp av investeringsfonderna. Han gjorde en reservation förstorstadsområdena, och jag tror gjorde samma reservation. Dennafråga följer vi självfallet på regeringsplanet, och det har vi gjort under heladen ekonomiska period som sista halvåret av 1970 representerar. Vi haremeUertid ännu inte funnit läget vara sådant att det vore en klok politik attsläppa investeringsfonderna generellt. På den punkten har det rått full enighetmeUan regeringen och , som via sina länsarbetsnämnderhar god kontakt med läget runt om i landet. Ett aUmänt släpp spolierar eller ivarje faU förhindrar i stor utsträckningden effektivisering av regional- och lokaliseringspolitiken och de resultat avdenna som vi önskar. Jag vågar nog säga att via investeringsfonderna har vihaft ett av de mera effektiva medlen att driva lokaliseringspolitiken så som viönskar i form av en industrielablering inom stödområdet. Dessutom har vitUlämpat sådana principer vUket de flesta känner tUl att om det funnits enlokal arbetslöshet inom något område utanför stödområdet, så har även detområdet blivit förklarat som stödområde med möjligheter att där användainvesteringsfonderna. Det gäUer bl. a. för Boråstrakten, för och detgäUer för . Det är fortfarande den selektiva användningen avinvesteringsfonderna. Skulle det visa sig att arbetslösheten får störreomfattning pä något specifikt ställe finns ju möjligheten att fortsätta med denselektiva tUlämpningen även där. Men jag är mycket angelägen om att man från oppositionenssida inte så här reservalionslöst far omkring och yrkar på attinvesteringsfonderna skall släppas rent genereUt. Det finns naturUgtvis en heldel företagare som tror att det blir sä, om man bara lugnar sig Utet grand. Nuär det emeUertid ingen pä regeringssidan som tror att den situationeninträffar. Det enda resultat man kan avläsa av dessa anspråk på attinvesteringsfonderna skaU släppas genereUt är väl därför att man inte får denutveckling på den industriella investeringsfronten som vi i annat faU har godanledning att räkna med. Ingen av oss torde vara särskilt betjänad av en sådankonsekvens. Om jag skulle stanna vid de stora tankarnas flykt,som jag tyckte att svingade sig upp tUl i en del av sittanförande, skulle måhända ett något mera dämpat ordval än vad han använde ändåpassa bra. Jag åsyftar då vad han sade om lokaUsering och urbanisering och omproblemet med livet i tätorterna respektive livet i glesbygderna. GunnarHedlund sade att i de mera tätortsbetonade områdena hamnar människorna i rotlöshet,stress, sjukdom och elände. Ja, det finns väl inte någon vetenskaplig utredningsom direkt har testat dessa olika negativa utslag per tusen människor itätorter och i glesbygd. Det finns naturUgtvis mycket av tro här, mer tro änvetande. Man får dock inte glömma bort att väldigt många människor av fri vUjahar valt att flytta tUl de mera tätbebyggda områdena, även tUl storstäderna.Jag har den uppfattningen att den driven har varit litet för snabb. Det ärdärför vi driver vär lokaliseringspolitik. Det är därför vi försöker få enbättre balans. Men man kan inte göra sådana här onyanserade uttalanden. kommer i vår att fä ta del av en propositionfrån regeringen om utlokaUsering av statliga ämbetsverk. Reaktionen bland deanställda är aUdeles pätagUg och otvetydig. De kommer inte heller nämnvärt attpåverkas ifaU vi försöker tala om för dem att de genom att stanna kvar här iStockholm blir rotlösa, stressade, belastade med sjukdomar, olyckliga ochinbegripna i storstadens elände. Detta innebär menar jag, att vi inte: slår avpå lokaliseringspolitiken - denna proposition kommer följaktligen men attpresentationen av problemet landsbygd och stad får ligga litet närmareverklighetsunderlaget. Jag tror att alla parter tjänar på det. I övrigten komplimang tUl . Han har läst finansplanen och jagtycker att han har läst den rätt pä alla väsentliga punkter. Han ansluter sigtUl regeringens syn pä den äldre arbetskraftens problem och rätt tUlanstäUning. Han finner det också meningslöst att kämpa för nomineUalöneförhöjningar, som bara äts upp av efterföljande prisstegringar. Detta harsagts även i finansplanen.