prot · FU0991 · 1971-12-31 00:00:00 — § 1 Upplästes och lades till handlingarna följande frånjustitiedepartementet inkomna Granskning av fullmakter för ledamöter av TUl har inkommit fullmakter förombudsmannen , , och lantbrukaren ,, som vid nya röstsammanräkningar av länsstyrelserna i ochÄlvsborgs län utsetts till ledamöter av i avgångna ledamöters ställe. Granskning av fullmakterna företas Inför chefen förjustitiedepartementet i närvaro av vederbörande fullmäktige i ochriksgäldskontoret. Någon anmärkning framställs ej mot fullmakterna. Protokoll över den företagna granskningen skalltillsammans med fullmakterna överlämnas till Det antecknades att herrarLindström (s) och i () utsetts att inträda såsom ledamöter avkammaren i stället för herrar i (s) respektive (), vilka avlidit. Herr talmannen meddelade att herrarLindström och i intagit sina platser I kammaren. § 2 Justerades protokollet för den 11 innevarande månad. § 3Upplästes föhande till kammaren inkomna ansökan: För att delta i sammanträden medEuroparådets kommitté för vetenskap och teknik i ochden i Nr 91 hemställer jag om ledighet från riksdagsarbetet 24 Kammaren biföll denna ansökan. § 4 Föredrogs och biföllsinterpellationsframställningen nr 122. § 5 Vuxenutbildning (forts.) Fortsattes överläggningen angåendeutbildningsutskottets betänkande nr 13 och socialförsäkringsutskottetsbetänkande nr 28. Staten satsar i runt tal 1miljard kronor på olika former av vuxenutbildning. Därtill kommerbetydande belopp från kommunernas budgeter, från landstingen, från företag ochandra organisationer och intresserade grupper. Det är med andra ord en mycketbetydande satsning som det svenska samhället gör på fortbildning ochvidareutbildning av den vuxna befolkningen. I en mycket intressant undersökning av som avlämnats till departementet av pedagogikutredningenoch som fått rubriken "Vuxenutbildning i . En strukturellöversikt", görs det första försöket till en sammanfattning av vad sompågår och en analys av vad som sker I olika former. Författarna kommer framtill att vi hade i runt tal 25 30 miljoner elevdagar ivuxenutbildningsverksamhet. När man försöker uppskatta hur många personer sombedriver vuxenutbildningsstudier under längre eller , kommerförfattarna fram tiU att det är omkring 1,5 miljoner människorsom under längre eller sitter på vuxenutbildningsbänken eller vidvuxenutbildningsstudlebordet. De konstaterar vidare att samhället rör sig i en riktningsom ökar behovet av fortbildning, vidareutbildning, omskolning för allt flerunder allt fler år och på allt fler områden yrkesmässigt för samhälls- ochfritidsverksamhet. Den starka tekniska och därmed sociala föränderligheten isamhället är en växande drivkraft för en utveckling innebärande att dennaaktivitet bland de vuxna måste komma att ytterligare öka väsentligt.Författarnas slutsats av sin analys är att vi på vuxenutbUdningsområdet stora expansionen framför oss. Jag tror att den karakteristiken av situationen ochutvecklingstendenserna i stort sett är riktig. Men har vi flermänniskor engagerade i vuxenutbildning än vi har ungdomar under utbildning.Samtidigt framstår det allt tydligare som går att ungdomsutbildningenpå sikt i vissa avseenden måste reorganiseras. Vi kan inte fortsätta på detsätt som vi gjort , nämligen att varje ung pojke ochflicka får sitta i skolbänken under ett allt större antal år i enföhd. har hela ungdomsgenerationen en 11 12-årig sammanhängandeutbildning bakom sig. En allt större andel av 1819-20-åringarna fortsätterdirekt efter den gymnasiala skolan på någon av de många eftergymnasialautbildningsvägar som samhället erbjuder. Den trenden kan inte fortsätta mycketlänge till. Många pedagogiska, psykologiska och ekonomiska faktorer talar fören reorganlsation av det sätt varpå ungdomen skall tUlägna sigutbildningen. Vi har börjat föra en ganska bred debatt om vad vi kallaråterkommande utbildning och vilka konsekvenser som tendenser av den arten kantänkas få för vårt utbildningssystem. De här två tendenserna å ena sidan det alltmer uppenbarabehovet av ytterligare expansion av den verksamhet som går ut på att ge devuxna mer och bättre utbildning, å andra sidan utvecklingen av ungdomsutbildningen,särskUt när det gäller organisationen av det vi kallar deneftergymnasiala utbUdningen - måste vi se i ett och sammasammanhang. Vi har som bekant när det gäller vuxenutbildningen studier ocharbete i gång i flera olika kommittéer, och den kommitté tlU vilken intressetnu i första hand knyter sig den s. k. kommer ju också ienlighet med utskottets önskan att dels få en vidgad uppgift, dels få enbreddad sammansättning. arbetar utbildningsutredning, sominte bara tar upp den eftergymnasiala utbildningen för ungdomen i snäv mening.Den har inte bara i debattskrifter utan också i sitt praktiska arbete alltmerkommit in på frågan hur man i tiden bäst skall fördela utbildningen för engeneration. Det är alldeles uppenbart att de två utredningarna iväsenthga stycken arbetar med samma problematik, och jag räknar med att detfortsatta arbetet i de två kommittéerna kommer att resultera i förslag ochsynpunkter som blir av stor betydelse för både ungdomsutbildningens ochvuxenutbUdningens framtida organisation och inriktning. Jag har velat framhålladetta bl. a. som en kommentar till vad efterlyste i sitt inlägg . Om jag så återgår till vuxenutbUdningen i den mening somvi behandlar den i propositionen, så vill jag säga att man kanske skulle kunnavara nöjd med det resultat som vi har uppnått, nämligen att i runt tal 1,5mihoner vuxna under längre eller sitter på skolbänken eller vidstudiecirkelbordet. Men vi är inte nöjda, framför allt av ett skäl. Vi vet atten mycket stor del av de vuxna som studerat gjorde det också i fjoloch kommer att göra det . vet vi att ett mycket stort antalvuxna aldrig kommer till någon av de vuxenutbUd-nlngslnstitutloner ochutbildningsorganisationer som samhäUet har, och det är dessa människor - detvet vi också genom en rad studier och erfarenheter som vi helst skuUe se togechansen, både för sin personlighetsutveckling och för sin verksamhet iarbetslivet, att genomgå någon eller några kurser. VI har Inte funnit de rättametoderna ännu för att väcka deras intresse att vidareutbilda sig. Den strävan som statsmakterna haft och som tagit siguttryck i de förslag tUl som regeringen lagt fram har genomgående präglats av att man velat effektiviseravuxenutbildningssystemet i den meningen att man bättre än tidigare ville nå demänniskor som bästbehöver utbildningen. När vi 1967 lade fram det första sammanhängande förslagetpå den här punkten så gjorde vi det i detta syfte. Den största insatsen dengången i det här avseendet var att vi startade verksamheten med att produceraprogram i radion och televisionen för att den vägen nå ut till de mångamänniskorna i landet. Radion och televisionen är ju det bästa sättet att nåpraktiskt taget varje familj. Dessutom genomförde vi 1967 den ordningen att kommunernafick ett ansvar inom ungdomsskolans ram jämväl för de vuxnas utbildning. Det ärnågot överraskande att få höra strax före midnattkonstatera att satsningen 1967 uteslutande var en satsning på gymnasialutbildning och att det var bara och som dengången var klarsynta nog att inse att det var en felaktig satsning. Om fruSundberg hade bekvämat sig med att läsa första sidan i den propositionen, såkunde hon där ha konstaterat att de kommunala vuxenskolorna skulle omfattautbUdning enligt kursplanerna för högstadium, fackskola,gymnasium och yrkesskola. Kommunerna har insett att beslut Ihög grad gäUde utbildning på högstadium. Men jag skall ge fruSundberg rätt så till vida att debattsituationen den gången - särskilt när detgällde radio- och TV-undervlsningen var den att man inom de borgerligapartierna, speciellt , hade den uppfattningen att vad som då skulleske var att starta ett radiouniversitet. Vi skulle dra nytta av erfarenheternaav den kurs i statskunskap på högskolenivå som hade givit ochorganisera ett radiouniversitet. Vad regeringen den gången gjorde på denpunkten var att bredda programmet för verksamheten i radio och television föratt nå flera. Det är möjhgt att en del av oss den gången trodde att det skulleräcka med att i första hand satsa på kurser på gymnasial nivå. Men mycket snartupptäckte de som fick ansvar för den verksamheten att behovet var mycket störreav kurser och program som nådde människor med sådana förkunskaper att gymnasialutbildning var för avancerad. Helt i enlighet med intentionerna i propositionenkom man att bredda verksamheten tUl att gälla i högre grad program som kankarakteriseras såsom liggande på grundskolenivå. Man upptäckte att majoriteten av svenska folket iutbUdningsavseende inte hade mer än sex skola bakom sig. Det harsjälvfallet påverkat arbete på ett riktigt sätt. I de följande propositionerna som regeringen lagt fram ivuxenutbildningsfrågan har vi också dragit erfarenhet av detta och mermarkerat än 1967 - så tUl vida kan jag säga att har rätt - satsatresurserna på sådan typ av vuxenutbildningsverksamhet som i första hand nårfram tUl dem som har den sämsta utbildningen bakom sig. Jag erinrar om detstora beslutet om den mycket starka ökningen av anslagen tillfolkbildningsorganisatlonerna och den speciella insatsen där på de s. k.prioriterade cirklarnas område, dvs. cirklar som täcker ämnen ochämneskunskaper som motsvarar högstadium I de centrala ämnenasvenska, matematik, samhällskunskap och engelska. Dessa cirklar har mycketriktigt blivit den största succén i årets folkbildningsverksamhet. Vi gjordevidare den markeringen att stödja denvuxenutbildnlngsverksamhet som löntagarorganisationerna bedrivit,eftersom vi är övertygade om att de i sin utbUdningsverksamhet väl så bra sommånga av våra folkbildningscirklar just når de människor som är i största behovav vuxenutbildning. Slutligen har vi påbörjat systematiskaundersökningar - och de kommer att fullföljas - I den s. k.FÖVUX-kommitténs regi för att utröna om inte de metoder som praktiskt tagetalla vuxenutbUd-ningsorganisatloner tillämpat är otillräckliga i dettaavseende, om ABF, TBV och de andra folkbildningsorganisationerna, om denkommunala vuxenutbildningen etc. inte måste tänka om när det gäller att fåkontakt med de människor som bäst behöver vuxenutbildning. I årets proposition och i det beslut som går attfatta har vi fullföht den principen genom att nu även säga oss att denkommunala vuxenutbUdningen, den som vi organiserade 1967 och som fått så storframgång, också i detta avseende behöver reorganiseras. Resurserna måste mer änhittills riktas mot dem som bäst behöver utbildningen. Därför har vi iförslaget prioriterat grundskolekurserna och styrt gymnasieskoleresurserna mermot de människor som bäst behöver utbildningen. I en sådan situation är det principiellt ganska märkligtatt få uppleva att kommunisterna på den punkten inte förstårinnebörden i propositionen utan står på kvar på den äldre ståndpunkten denmer, skall vi säga, liberala ståndpunkten att inte göra något försök attstyra de kommunala vuxenutbUdningsresurserna mot dem som bäst behöver dessa. Som både och påpekade isina inlägg i går är det självklart att denna styrning av resurserna till denkommunala vuxenutbildningen kommer att bli besvärlig. De styrinstrument som vifrån statsmakternas sida bedömt oss kunna anvisa är självfallet ofullkomliga,men de är bättre än inga styrinstrument alls. Vi räknar med att de erfarenhetersom kommunerna kommer att göra skall ge oss underlag för bättre och mer precisainstrument än de som det varit möjligt att i denna omgång konstruera. Jag ärövertygad om att svårigheter kommer att uppstå, det blir gnissel av den typ somherr och talade om i går. Det är ofrånkomligt. Men viaccepterar den negativa sidan just för att i det stora sammanhanget kunna görastyrinstrumenten totalt sett bättre, för att vi skall kunna styra vårabegränsade resurser mot de människor som bäst behöver den här utbildningen. Ochjag tror att det I stort sett skall lyckas väl. Departementet har efter propositionens framläggandeutfärdat anvisningar som innebär att alla kommuner skall kunna öka sinavuxenutbild-nlngsresurser på det gymnasiala stadiet. Det bliringet tvärstopp, som en del har sagt, utan även i storstäderna som har kommitlängst - skall det bli möjligt att utvidga verksamheten. Vi förbehåller alltsåskolöverstyrelsen av ökningsresurserna för att lägga ut på dekommuner som har störst behov av dem, de som kommit i gång senast med den delenav vuxenutbildnlngsverksamheten. Låt mig, herr talman, avslutningsvis konstatera detglädjande förhållandet, att det råder så stor enighet om huvudprinciperna iden här propositionen. Det är glädjande att vi slapp fjolårets ofruktbaradebatt om enparlamentarisk eller icke parlamentarisk kommitté. Tre fjärdedelar av fiolåretsdebatt ägnades den frågan, medan däremot realfrågorna kom i skymundan. Det ärglädjande att man på nästan alla punkter har slutit upp bakom propositionensriktlinjer för den fortsatta utvidgningen. Och det blir en betydande utvidgningnästa år vi räknar med att resurserna från statens sida blir 2025procent större än innevarande år. Det är helt i linje med mångagånger uttalade bestämda vilja att större delen av de ökande resurserna under1970-talet skall läggas på vuxenutbildnlngsverksamheten. Men det är, herr talman, tyvärr nödvändigt att konstateraden något anmärkningsvärda attityd till utskottsbetänkandet som några av deborgerliga partiernas utskottsrepresentanter intog i går. När man hörde herrWikström och sedermera göra sina inlägg trodde man att de inläggenskulle sluta med ett bestämt yrkande om avslag på propositionens förslag. Vadär det ni egentligen är ute efter? Ni deltar på ett, om jag Inte förstår detfel, konstruktivt sätt i utskottsarbetet. Ni når fram till i stort sett enigautskottsbetänkanden. När denna enighet sedan skall klargöras i kammaren får manhöra en enorm htanla om hur usla förslagen är och hur dåliga de beslut är somstrax skall fattas. Vad är syftet med detta? Leder detta till att ni, när nisedan skall gå ut och försvara vad gör, ytterligare försökermisstänkliggöra de beslut som en enig riksdag fattar? Det vore ur allmän anständighetssynpunkt värdefullt attfrån och få en deklaration om varför ni först Iutskottet ställer upp på en enig hnje och sedan här i kammaren tar avstånd frånden linjen i er argumentering. () kort genmäle: Jag har i mitt anförande i går icke på någotområde tagit avstånd från utskottets betänkande utom på de punkter där moderatasamlingspartiet har reservationer. Men vad jag då försökte säga till statsrådetMoberg var att när regeringen lade fram propositionen om vuxenutbildningengjorde man enligt min uppfattning, och enligt många andras också, icke entillräcklig satsning på de lågutbUdade. Jag tror att mina ord var att det är ettsteg på vägen att man i den proposition som utskottet nu har behandlat hargjort en satsning på dem som hittUls varit missgynnade på utbildningssidan. Detär ganska betecknande att höra statsrådet stå här och säga att TRUupptäckte, efter att ha gjort några program för det gymnasiala stadiet, att detfanns många i det här landet som hade sex eller folkskola somutbildningsbakgrund. Den upptäckten tycker jag att det är litet sent att göranär man redan satt i gång en vuxenutbildning i etermedia. Reorganlserlngen av vuxenutbildningen, säger statsrådetMoberg, kommer också att få konsekvenser för kommunerna. Jag fick inget svar avstatsrådet på frågan om statsrådet har ändrat uppfattning när det gällerheldagsundervisningen för de vuxenstuderande, vilken jag är övertygad om iförsta hand vänder sig tiU de verkligt lågutbUdade som vill få engrundskolekompetens. Men detfinns en annan nackdel för kommunerna, även om det Inte sägsnågonting om den i den här propositionen. Det finns ju åtskilliga kommuner häri landet som inte är gymnasieorter. De hade en yrkesskola som betydde mycketsåväl för Individerna som för kommunen och näringslivet i kommunen. Vi har frånalla partier enats om den nya utformningen av den gymnasiala skolan, dityrkesskolan nu hör. Men det är beklaghgt att för aUa de människor som önskar envuxenutbildning som kanske inte helt är vad som förut kallades gymnasial och nukommunal är möjligheten att få den utbUdningen kraftigt beskuren.Vuxenutbildningen är fortfarande bara påbörjad. Med den stora expansion somkommer - enligt vad statsrådet här säger tycker jag det vore riktigt attockså kraven från dessa kommuner på differentierad vuxenutbildning bhrtillgodosedda. Hen () kort genmäle: Statsrådet sade att jag kom med enenorm litania över hur usel propositionen var. Så var det väl ändå interiktigt. Men om vi nu skall betygsätta varandra så tycker jag att statsrådetMobergs provpredikan med vuxenutbildningen som tema var ganska uppbygglig ochpå det hela taget okontroverslell Möjligen kan man säga att en del av de principiellaresonemang som han där framförde kunde ha stått i propositionen. Vad jagförsökte belysa I går var ju behovet av principiella awägningar på en radområden meUan den kommunala vuxenutbUdningen och den som studieförbundenbedriver, mellan grundskola och gymnasium. Statsrådet tog upp avvägningenmellan den eterburna undervisningen och annan vuxenutbildning. Det är ju frågorsom utskottet inte har haft anledning att belysa av det enkla skälet att det ipropositionen inte stod någonting om detta. Det är ju inte orimligt att manfortsätter att bedriva viss tankeverksamhet, även om utskottet i fullständigenighet kommer fram tUl att med vissa justeringar sluta upp bakompropositionens huvudlinjer. På en punkt finns det anledning till en kommentar. Detgäller den ganska säregna metodik som utbUdningsdepartementet har börjat tUlämpa.Först lägger man fram en proposition, och sedan, när det börjar dyka upp kritiki pressen, t. ex. kring frågan hur ökningen av den gymnasiala vuxenutbildningenskall fördelas, gör man en tiUäggsproposition I form av en artikel i eller en underhandsföredragning i utskottet eller man låter förståatt det skall utfärdas anvisningar, där man tillför propositionen ett nytt,avgörande moment. Jag tycker att det i sak var en riktig avvägning somgjordes senare, men det är klart att det skuUe underlätta för utskottet om deti propositionen stod så pass grundläggande saker som att av den här10-procentlga ökningen skall tiUfalla alla kommuner. a, besparas juoppositionen mödan att skriva motioner för att sedan i efterhand få höra att"det där var egentligen vad vi hade avsett". 1 kommer vi att få fler Ulustrationer till denhär ganska säregna metodiken från departementets sida. () kort genmäle: 1 slutet av mitt anförande i går nattkonstaterade jag - och i detinstämmer statsrådet -, att vuxenutbildningen av korttidsutbUdade, somvi nu diskuterar, i fortsättningen kommer att kräva mer och mer av de mångamihoner som vi anser oss kunna satsa på vårt utbildningsfält. Jag sade också,vilket statsrådet var inne på nu i sitt anförande, att högskoleutbildningen -eller om vi vill kalla den för den eftergymnasiala vuxenutbildningen skullekräva sitt, och det med ganska stor kraft. På det området har vi alltsåförslaget från U 68 att vänta om inte alltför . Här föreligger otvivelaktigt vissa besvärligaavvägningsfrågor, och jag sade i går att jag avundas ingen arbetet med att göradessa avvägningar. Mot slutet av mitt anförande framkastade jag tanken om detinte funnits skäl att överväga att lägga upp en flerårsplan för utbyggnaden avvuxenutbildningen av korttidsutbildade. Det skulle kanske kunna hyfsa avvägningsekvationennågot i fortsättningen. Det skulle också kunna vara tiU en viss vägledning förkommunerna. De bhr ju också alltid inblandade, inte minst ekonomiskt, iutbyggnaden av den här typen av vuxenutbildning. Och vi skulle kanske på detsättet kunna minska användningen av de relativt obehagliga styrinstrument somstatsrådet med full rätt drog fram. Målet bör ju onekhgen vara och det börockså vara målsättningen för en sådan flerårsplanläggnlng -, att man skallkunna ge den här formen av vuxenutbUdning åt alla som anser sig behöva sådanoch vill ta emot den. HerrELMSTEDT (c) kort genmäle; Materialet från gymnasieutredningen ochyrkesutbildningsberedningen låg väl som det enda bakgrundsmaterialet tillpropositionen , och jag tror att bristen på en mer samlad översyn viddet tillfället är orsaken tUl att vi har kommit snett när det gällervuxenutbildningen. Det är ju så, som statsrådet också har understrukit ochsom vi alla känner till, att vi har Inte nått ut till de grupper som vi anserbäst skulle behöva den vuxenutbildning som vi ändå har satsat rätt mycketpengar på. Det krav som vi från reste på en samladutredning för att få ett grepp om var behoven är störst har vi drivit helatiden, och har vi kommit så långt att vi nått enighet I utskottet kring ettdjupare grepp i det här avseendet. Och när vi har kommit dithän att vi fåttutskottet samlat kring ett sådant här ställningstagande, så tycker jag nogockså att debatten måste begränsas i väsentlig mån, därför att vi får nu jua-wakta resultatet av vad vi har varit ense om i utskottet. Jag tycker hellerInte att tiden är särskilt lämplig för att ha någon mera yvig diskussion kringden här problematiken med hänsyn tUl vad utskottet har sagt. Det är bättre attslå fast vad utskottet uttalat och invänta resultatet, så får vi se vad detkommer att föra med sig. En hten sak hoppade statsrådet över medveteteller omedvetet vet jag Inte - och det är reservationen 3 vid utbildningsutskottetsbetänkande nr 13, På den punkten är utskottet verkligen delat det gällerstatsbidrag till andra organisationer än löntagarorganisationerna. HerrBERNDTSON i (vpk) kort genmäle: Om det är en "gammal" eller om detär en "liberal" ståndpunkt att motsätta sig spärrarna pågymnasieskolan tänker jag Inte diskutera, men det var ungefär den betygsättningstatsrådet använde, och jag tycker inte det är ett sakargument. Jag villnog anse att spärrarna mera är ett uttryck för att vuxenutbildningen fåttstörre omfattning än vad man kunnat förutse och beräkna, och jag tror att denstyrning som det nu talas om mindre är ett resultat av en medveten linje ochmera framtvingad av andra omständigheter. Det blir inget tvärstopp, säger statsrådet. Nej, det ärriktigt, men det bhr säkerligen en hel del svåra verkningar. Jag vill peka på,eftersom jag i går nämnde storstädema och i detsammanhanget, att i beräknar man att det var 9 000vuxenstuderande på gymnasiet, medan det var 15 000, alltså en mycketbetydande ökning. Om man räknar inte bara elever utan kursdeltagare kommer manfram tih att det skett en ökning från 16 1968 tUl 32 1970, alltsåen fördubbUng, I det sammanhanget har det från skolhåll i Stockholmuttalats att inflyttningen till är stark och att en inskränkning iutbyggnaden kan få obehagliga effekter. Jag tycker också att det ligger en hel del I vad somframhåUits från vuxengymnasiernas elevkårer i , nämligen att man intekan acceptera en sådan spän, den är omotiverad och helt meningslös som hjälpför de lågutbUdade, eftersom dessa inte bhr hjälpta av att andra utspärras. Jagtror att det finns all anledning att diskutera den saken. Man får inteframställa det så enkelt som att just denna spärr skulle vara tUl nytta för demsom alla är ense om att vi i första hand bör försöka nå. Vi måste nämligensätta gymnasieutbildningen för vuxna i relation till vad samhället satsar påhögre utbildning och stimulera vuxeneleverna till att studera även pågymnasienivå. Man kan inte bortse från att spärrarna på gymnasieskolan kan göraIntresset svalare även hos dem som skall börja på gmndskolenivå, när deupplever att flera hinder än tydhgen kommer att möta dem på derasutbildningsväg. Jag upphör inte att förvånas över det sätt påvUket representanten för vpk i för diskussionen, närhan säger att han inte kan acceptera att statsmakten förfinar de styrinstrumentman har tUl sitt förfogande för att styra resurserna dit man alldeles särskiltvUl att de skall gå. Vi drar oss där inte för att som styrinstrument tillgripavad kallar för en spärr.