prot · FU09118 · 1971-12-31 00:00:00 — § 1 Justerades protokollet för . § 2 Upplåstes följande till kammaren inkomnaansökningar: Härmed får Jag anhålla om tiänstledighet frånriksdagsarbetet för deltagande i IGeneve. Härmed anhåUer Jag om ledighet från riksdagsarbetet undertiden - för att som ombud deltaga i i . Kammarenbiföll dessa ansökningar. § 3 Herr talmannen meddelade att enhgt tillkammaren inkommet läkarintyg var sjukskriven tillsvidare. HerrSundehn beviljades erforderlig ledighet från riksdagsgöromålen. § 4 Föredrogs och hänvisadesKungl. Maj :ts propositioner nr 144 till lagutskottet, nr 147 tilltrafikutskottet och nr 156 till socialutskottet. § 5 Föredrogs och hänvisadesmotionerna nr 1 509- 1514 tUl civUutskottet och nr 1515-1517 tUlförsvarsutskottet. § 6 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarnanr 190-193. § 7 Allmänpolitisk debatt Det har sagts att huvudanförandena i dennadebatt bör begränsas till omkring . Det är praktiskt omöjligt att pådenna tid både svara alla oppositionspartierna och framföra det Jag självförberett. Jag har därför valt att Inleda för att sedan kunna ägna mig åt attkommentera oppositionspartiernas synpunkter. Det ger dem också Utet merarepliktid. Dagens debatt får sin prägel av situationen påarbetsmarknaden. Läget väcker oio och bekymmer i många hem. Låt mig likvälbörja med att konstatera: Såvitt man kan bedöma är sysselsättningen i högrean I något annat jämförbart Industriland, Det har gäUt . Detgäller även , NaturUgtvis är den internationella statistiken som alltidbristfällig. Men den visar dock att inget land har en högre andel av den vuxnabefolkningen I arbete. Orsakerna är Inte svåra att finna. VI har många gifta kvinnor på arbetsmarknaden. I Sverigehar Inte av gifta kvinnor förvärvsarbete. Det betyder ett tillskott av 100 000 människorpå arbetsmarknaden, I är motsvarande andel , I många länder ännulägre, VI har vidare genom den aktiva, uppsökande arbetsmarknadspohtiken kunnatbereda arbete åt 10 000-tals människor, handikappade och många andra, som knappast kunde drömma om att gå ut på arbetsmarknaden. De har arbete. Den arbetsmarknadspolitiken har dessutom gett möjlighet tillkraftfullt ingripande mot strukturproblem och regionala svårigheter. Detta resultat har kunnat nås därför att insatserna förden fuUa sysselsättningen ständigt vidgats. Är har resurserna tillarbetsmarknadspolitiken ökat. År efter är har nya åtgärder satts in, nyainstrument prövats. Inte därför att vi haft en rekordartad arbetslöshet större delen av efterkrigstiden har vi tvärtom haft högkonjunktur - utan därföratt vi höjt ambitionsnivån när det gäUer människornas rätt till arbete. Det är framför allt en fråga om värderingar ochsamhällssyn. För den fackliga och politiska arbetarrörelsen finns det ingentingsom är viktigare än sysselsättningen. Denna värdering, som har sin rot imänniskornas egna upplevelser av otryggheten, har fått genomslagskraft ocksådärför att den är ekononUskt klok. Att människor får arbete för hela samhälletframåt, ökar framiUegen, minskar orättvisorna. Även grupper som inte utsättsför arbetslöshetens gissel får sina villkor förbättrade om aUa har sysselsättning. Vi har aldrig htat tUl att marknadskrafternas fria spelskuUe lösa sysselsättningsproblemen. Det har behö-vts ett aktivtsamhäUsinflytande. Vi har heller inte nöjt oss med att vänta på katastrofen ochhoppas på revolutionen. Vi har tvärtom aktivt och positivt arbetat Inombiandekonomins ram. Det har varit och är fråga om en praktisk reformpohtik.Det är bakgrunden till att vi satsat hårdare än andra påarbetsmarknadspolitiken. Jag säger på intet sätt detta för att förringa dagensbesvärligheter. Det ger tvärtom en skarp belysning av problemen. Dagensverklighet stämmer inte överens med vår målsättning. Trots en högsysselsättning är vi inte beredda att acceptera en arbetslöshet av den omfattningsom nu råder. Arbetslösheten är ett ont. Men perspektivet är viktigt. Det ger vägledning när detgäller att bedöma vUka metoder som skall komma till användning för att lösadagens problem. Det ger besked om att dagens åtgärder måste sättas In i en långsiktigsträvan. Vi måste sätta in konjunkturstlmulerande åtgärder för att motverka enavmattning av efterfrågan inom landet och en vikande internationell konjunktur. Så långt är det klart. Men tro inte att detta är tUlfyllest eller att det inte är förenat med risker. Vid en av de senasteräkningarna visade det sig att mer än en tredjedel av de arbetslösa var över 60år. Hur många av dessa äldre tror ni får arbete vid en aUmän påspädning avköpkraften i samhället? Hur många av dem kommer att gå utan arbete även underen brinnande högkonjunktur? Erfarenheten 1969-1970 visade ju en kvardröjande,långvarig arbetslöshet för många äldre. Risken är att den situationen uppstårigen. Vi har lärt oss att det krävs särskUda och stora samhäUsinsatser, t. o.m. lagstiftning, till skydd och stöd för den äldre arbetskraften. Många företag på hemmamarknaden kämpar med enutomordenthgt hård konkurrens från utlandet. En ökad efterfrågan riskerar attfrämst gå tUl ökad import. Det hjälper Inte dessa företag. Däremot kan manstödja dem att rationalisera, utbUda, marknadsföra, bh mera slagkraftiga ikonkurrensen, så som genom industriministerns meddelande om enförestående utveckUngsfond för vissa branscher och bidrag till deras utbUdningoch marknadsföring. För dem är det mer effektiva pengar. Våra exportföretag kämpar i en kärv konkurrens i ettdåligt internationellt konjunkturläge. De måste kunna klara en ökadlagerhållning fram tUl den tid då konjunkturen vänder, de behöver bygga ut sinkapacitet och sin långsiktiga ekonomiska slagkraft genom ökade investeringar.Det sker inte genom att generellt öka köpkraften. Vi bör undvika att stimulera konjunkturen på sådant sättatt vi går rakt In i en överkonjunktur med överhettning ochinflation, som en stor grupp människor fortfarande står utan arbete.Det finns skäl att varna för det . Vi bör också slå vakt om vår bytesbalans så långt möjligt.Därför bör vi undvika att stimulera en ökad Importefterfrågan som Inte ledertUl en förstärkning av vår egen ekonomiska kapacitet. Det finns skäl att i dagäven varna för detta. Detta är orsaken till att regeringen I sin ekonomiskapolitik lagt tyngdpunkten vid att sätta in åtgärder som snabbt kan ge arbete,att öka stödet till särskUt utsatta grupper och regioner, att långsiktigtstärka vår ekonomiska kapacitet. Vi började sätta in stimulansåtgärder redan vid årsskiftetdå de första tecknen på konjunkturavmattnlng visade sig. De arbetsmarknadspolltlska åtgärderna förstärktes. Särskildaskattelättnader medgavs industrin. gavs igångsättningstillståndför byggnadsprojekt om . Ramarna för bostadsbyggandetvidgades. Stathga och kommunala industribeställningar lades ut.Investeringsfonderna släpptes. släpptes investeringsfonder även förlagcrinvcste-ringar, och skatteavdraget för maskininvesteringar höjdes till 20procent. Det offentliga byggandet och investeringar i de statliga verkenökades, anslagen till beredskapsarbeten vidgades kraftigt, lånetaket höjdes,räntan sänktes ytterhgare. ger de vidtagna selektivaåtgärderna enligt AMS:s beräkningar en samlad effekt av 150 000 direktasysselsättningstillfäUen . Därtill kommer de indirektaeffekterna om måhända ytterligare 100 000 arbetstillfällen. Dessa åtgärder beräknas utlösa en ökad efterfrågan på över5 000 mihoner kronor. Redan detta är en hårdare satsning än under någontidigare konjunkturavmattning här i landet. Så korn de internationella överläggningarna omvalutasituationen efter den amerikanska nya ekonomiska politiken.Arbetsmarknadsslyrelscn kom med sin bedömning av sysselsättningen undervinterhalvåret. färdigställde sina prognoser. 1 det lägetbedömde regeringen att en ytterligare stimulans av efterfrågan istorleksordningen 2 000 mUjoner kronor var erforderlig. Det är bakgrunden till de förslag som regeringen nuförelagt för behandling. De föher tidigare riktlinjer: Åtgärder förgrupper som särskUt behöver stöd pensionärer och barnfamiljer. En kraftigöverföring till kommunerna på 500 mihoner kronor för åtgärder som kan ge snabbeffekt för sysselsättningen. Satsningen på en bättre miljö, för att utnyttjaledig kapacitet att bekämpa nedsmutsning och förstörelse. Och framför allt enserie åtgärder som syftar till att stimulera industrin att utnyttja,och byggaut sin kapacitet - obligationslånen och krediterna, lagerstödet, energiskatten, investeringsavdraget för maskininvestcringar. Vårt mål har varit att demokratiskt förankra förslagen ivår rörelse. Det socialdemokratiska storrådslaget diskuterade i 2 1utskott åtgärder för att bekämpa arbetslösheten. VI fick utförliga rekommendationer.Regeringens förslag följer såväl i den principiellauppläggningen som när det gäller de konkreta förslagen på punkt eller punktstorrådslagets rekommendationer. Storrådslaget har därmed direkt och omedelbartpåverkat politiken. Vi har ett samlat parti bakom oss när det gällerinriktningen av politiken pä direkt sysselsattningsstödjande åtgärder. Det är en självklar uppgift för oppositionen att kritiseraregeringen. Det är heUer Inte ägnat att förvåna om kritiken bhr särskilt hörbari lägen där vi står inför konkreta svårigheter. Naturligtvis finns det också enambition att komma med alternativa förslag. Så har också pä senare tidopposltlonsförslagen singlat tätt som höstlöven. inledde med sitt utspel på folkpartietslandsniöte. Han tog I det läget Inte kontakt med de andra borgerliga partiernaför att söka forma en gemensam Unje. Det förefaller som om det då var viktigareatt vinna en poäng mot de andra borgerliga partierna - en s. k. profilering -änatt söka forma ett trovärdigt alternativ till regeringspolitiken. säger sigsjälvt att dessa inte kunde bU särskUt trakterade av den behandlingen. Så dekom med egna utspel. Den borgerliga spUttringen i ett läge där människorförväntade handling skapade missmod och besvikelse bland era egna anhängare.Därom har vi fått otahga vittnesbörd i tidningsartiklar, insändarspalter,mötesreferat. Ni måste naturligt nog ha känt er svårt plågade av denna opinion. Jag sade att den sphttringen kanbli farhg för politikens anseende och därmed bh tUl skada för oss alla, 1 godatider kan partlpoUtiska turer vara rätt oskyldiga, I aUvarhga tider, dåmänniskor vUl ha besked, alternativ, någonting att håUa fast vid, kan de skadatilltron tUl det demokratiska systemets handhngskraft och vitaUtet, I ettsådant läge vill människor att man så långt möjUgt skaU samla krafterna. har vi lagt fram ett mycket långtgående förslag för attstimulera ekonomin och hävda sysselsättningen. Såvitt vi kan bedöma är dettavad den svenska ekonomin tål utan att vi längre fram skaU riskera att råka in iallvarUga svårigheter med inflation och påfrestningar för bytesbalansen. Jag uttryckte en förhoppning om att dettaförslag skulle kunna bilda grundval för en bred samUng i . Så tycksinte bU fallet. De borgerliga partierna har velat överbrygga sin inbördessplittring. Det kan man förstå. Men den ena viUan har bUvlt värre än den andra. Ty de har nått enighet genom att stapla aUa sina oUkaförslag ovanpå varandra. Då är det självfallet lätt att bli enig. Menresultatet vore förödande för vår ekonomi. De borgerliga godtar tydligen hela regeringens förslag somInnebär ytterligare påspädning med ungefär 2 miharder kronor. Utöver detta villde ta bort arbetsgivaravgiften, sänka momsen , sänka räntan, drapå en aUmän låneexpansion, införa ytterligare investeringsavdrag samt övervägaytterligare överbud på regeringens förslag. Detta skuUe, såvitt vi hittiUs kunnat se, innebära enförsvagning av budgeten med 3 1/2 å 4 miharder kronor utöver regeringensförslag. Detta är ekonomiskt lättsinne. Det skulle kunna kasta oss ut i enrekordhög inflation I ett läge där vi får svårt nog att håUa prisstegringarnatUlbaka. Vi skuUe i ett slag kunna rasera den förbättring i bytesbalansen somvi uppnått. De borgerUga talar om sänkt ränta. Men med en så försvagadfinanspohtik skuUe , sin plikt Ukmätigt, snart bU tvingad attaktualisera en skyhög ränta och järnhårda kreditrestriktioner för att torka uppden väldiga överhkviditet som skapats. Det är en minst sagt egendomligcenterpohtik. Det kan mte finnas någon samhäUsekonomisk bedömning bakomdetta förslag. Det finns inte något stöd för det, t, ex. ikonjunkturlnstUu-tets rapport. Det är inte omsorg om samhäUsekonomin, utantvånget att tUl nästan varje pris bU eniga, som drivit er samman. Ni har köpt den enigheten tUl ett mycket högt pris, NItycks förlita er på att ingen skuUe behöva betala det priset. Men det ärbeklagligt att ni skaU försöka lösa era inbördes motsättningar på den svenskaekonomins bekostnad. Det kan synas populärt att förorda ytterhgare väldigapåspädningar av köpkraft, att framträda som goda gåvors givare tUl olikagrupper och intressen. Men man behöver inte vara någon spåman för att förutse enmorgondag när vi står inför kravet på kärv återhåUsamhet med nya utgifter ochbetydande svårigheter att skaffa inkomster till de utgifter för pensioner ochannat som måste fram. Vi står där redan nu I budgetarbetet. Det är lätt att skapa hål I budgeten. Det är betydligtsvårare att täppa till dem igen. Det tar tid. Och blir alternativet höjdaräntor och en hård kreditåtstramning som sannerligen inte för några glädjebudmed sig tih företagare och hyresgäster och andra. Ty det kommer Ju en morgondag.Och det långsiktiga perspektivet är ofrånkomhgt. Det ligger ingen falsk skrytsamhet i konstaterandet attdet här landet på många sätt har det väl förspänt. Vi har en slagkraftig industri och en utomordentligtkunnig och yrkesskicklig befolkning. Trots höga skatter har vi den näst och möjligen Canadahögsta privata konsumtionen i världen. Vi har haft styrkan att satsa hårdare än deflesta på sjukvård, utbildning, bostäder och andra av samhällets tiänster förmedborgarna. Vi harfred och stabUitet i våra relationer med omvärlden. Dessaenkla ting behöver stundom sägas. har jagen känsla av att en nödvändig samhällskritikförfaller till en gnällig kverulans av konservativ typ eller tUl ett rentdestruktivt försök att undergräva förtroendet för våra demokratiskainstitutioner. Jag har inget emot att man kritiserar. Det trista är när ur detallmänna testuggandet och det aUmänna snömoset nästan aldrig framströmmar ettenda konstruktivt förslag. Men vi har problem både som nation och förenskilda medborgare. Konjunkturen förändras snabbare under efterkrigstiden.Det ökar kraven på den ekonomiska politiken. har vi endecentraliserad ekonomi, där en stor del av besluten fattas av organisationer,arbetsmarknadens parter, ute i företagen. Den ekonomiska politiken kommersannolikt att bh svårare än . Vi ser fram mot ett europeiskt samarbete inom enstormarknad som omfattar 300 miljoner människor. Det innebär en jättechans försvensk industri. Men det kan betyda påfrestningar för branscher, regioner,enskilda människor. Det skärper kraven på arbetsmarknadspolitUcen. Sysselsättningen måste öka och tryggheten förstärkas.Låginkomstutredningen visar hur stora våra inkomstskUlnader är. Men den visarockså något mer. Den visar vilken avgörande betydelse sysselsättnlngsvolymenhar för inkomstfördelningen. De som har låga inkomster har det i hög graddärför att de inte har så mycket arbete som de skulle önska.Låginkomstutredningen slår sönder myten om att utjämning är ett hot motarbetsvilja och framsteg. Om vi kan öka sysselsättningen så minskarinkomstklyftorna, tillväxten ökar, våra framsteg går snabbare. Det är i grundenfråga om att skapa ökad trygghet i arbetslivet och att skapa fler arbetstillfällen.Här öppnar sig nya perspektiv för en politik i enlighet med arbetarrörelsensbästa traditioner. För att lösa våra framtidsuppgifter måste industrin byggasut. Vi är och måste förbli ett industriland. Det är nödvändigt lörsysselsättningen och för att vår handelsbalans långsiktigt skall stärkas.Därför måste vi ge förtur åt industrins investeringar inte bara detta år utanäven och åren därefter. Det kan endast ske om alla parter i samhälletär beredda till medverkan för att skapa framtiden och förnya produktionslivetsvillkor. Men det räcker inte. Industrin har svårt att skaffa folk.Den tendensen gör sig gällande även i lågkonjunkturer. Ungdomen skyggar förIndustriarbetet. Över detta har vi ingen anledning att moralisera. Det finns konkreta skäl. Som Jag sagt förut i kammaren: Devill undvika ett arbete där de känner otrygghet för Jobbet, lönen sjunker i45-ärsåldern, de upplever hälsorisker och snabb förslitning, sociala orättvisorpå arbetsplatsen, bristande inflytande över sin miljö och sin arbetssituation. Därför måste vi förnya människornas villkor iproduktionen. Det är en stor uppgift. Vi har byggt ut den offentliga sektorn för att ge ungdomenutbildning, de sjuka vård, de gamla trygghet. Det är långt ifrån fullbordat.Men allt detta ligger utanför den egentliga produktionen. Skall vi gå vidareoch förbättra människornas villkor kommer produktionslivet i förgrunden på etthelt annat sätt . Det måste helt enkelt vara mer rationellt attsatsa på en reformering av arbetslivet i stället för att begränsa sig till att genomstora, kostnadskrävande reformer utanför arbetslivet kompensera människornaför en hård och sUtsani arbetsmiljö och ta hand on-i dem som slagits ut. När jag för en del år sedan presenteradeyrkesutbildnlngsreformen sade Jag att måste medföra en renässans fördet praktiska yrkesarbetets ställning I det svenska samhället. Jag är övertygadom att bh sannspådd. kommer arbetet att spela en centralroll i människans tillvaro. Det går inte att bygga en civilisation ,att fly till fritiden, hur viktig den än må vara. Är arbetet trist,hälsovådligt, nedslitande, otryggt, så sätter detta sin prägel på tillvaron.Därför måste vi konkret slå vakt om det praktiska arbetets värde och värdigheti det svenska samhället. Det är innebörden i den intensiva debatten inomlöntagarorganisationerna . Och den är löftesrik. Ty den pekarmot en bättre framtid. De problem jag här nämnt löser vi inte genom att hänvisatill marknadskrafterna. Inte heller genom att allmänt kräva ökad lönsamhet förföretagen, även om jag har fuU förståelse för behovet av lönsamma, expansivaföretag. Dessa problem löser vi enbart om löntagarna själva får ett ökat ansvaroch ett ökat bestämmande över sin egen tillvaro och vår gemensamma framtid. Löntagarnas organisationer har här tagit position: dekräver bättre arbetsmihö, större anstäUningstrygghet, en vidgadföretagsdemokrati. Regeringen stöder dem tveklöst i denna strävan. Det kommeren lag om 1* protokoU 1971. arbetsmihö.Det kommer en utredning om vidgad förhandlingsrätt. Det kommer en lag omanställningstrygghet. Jag hoppas att näringslivet eller de borgerliga ickesurmulet möter dessa krav som ett intrång i gamla privilegier eller som ett hotmot kapitalägarnas rättigheter. Ty i själva verket säger löntagarna: är beredda att taett större ansvar. Men då kräver vi också ett demokratiskt medbestämmande. Ochdå kräver vi att de som verkar i produktionen, på verkstadsgolven, I kontoren,skall få trygghet och en meningsfull arbetsuppgift. Detta är inget hot mot vår framtid. Det är förutsättningenför att framtiden skall bU det vi hoppas. Den fråga som då ständigt återkommer är om biandekonominär otillräcklig för att lösa dessa problem. På sätt och vis är svaret självklart. Uppställer vi detkravet att den nuvarande biandekonomins gränser skaU vara oförändrade så kommervi inte framåt. Uppställer vi å andra sidan den målsättningen att biandekonominförst skall avskaffas Innan arbetet kan börja har man heller inte angivit någonlösning. "Plötsliga förändringar" har, som påpekat,lett till diktatur. Biandekonomin kommer säkert att bestå. Vi kan heller Interäkna med att någon plötslig, dramatisk situation Inträder. Utgångspunkten förvårt handlande måste vara att lösa människornas konkreta problem och förbättralevnadsvillkoren. Vi kommer då att erfara hur detta successivt kommer att ledatUl större Inflytande för löntagarna över olika delar av det ekonomiska livet.Det kommer att ske genom att förhandlingsrätten vidgas, genom att de anställdafår större inflytande över arbetets uppläggning och över arbetsplatsens miljö,genom att det allmänna via överläggningar på ohka nivåer med den enskildaföretagsamheten, genom lagstiftning och på annat sätt åstadkommer en ökadstabilitet i vår ekonomi, bättre regional balans och ökad trygghet förlöntagarna. Det är övertygelsens och övertygandets väg. Näringslivethar accepterat att det inte självt bestämmer över den kanskeviktigaste delen av företagens kostnader, nämligen lönerna. Det har accepteratsamhällets rätt att lagstifta om sådant som direkt påverkar produktionslivet,t. ex. arbetstidens längd, arbetarskyddsregler, tillgången på kredit. Det är enfullt konsekvent utveckling att man går vidare på den vägen. Stilla kan vi intestå. Motsättningar kommer att finnas, så länge det finns skildaidéer och samhällsuppfattningar, så länge skilda intressen bryts mot varandra isamhället. blir det strid. Man gjorde t. ex. ett våldsamt motstånd motATP. Liknande situationer kan säkert uppstå inom ramen för en vital demokrati. har skildrats som den somförrådde revolutionen, därför att han valde den allmänna rösträtten, denpolitiska demokratin. Han öppnade vägen för samhälletsdemokratiska förvandling. Wigforss formulerade en framkomlig väg när han ibötian av drog upp riktlinjerna för planhushållningen och den fullasysselsättningen. De skUda utgångspunkterna måste man acceptera, men dethindrar inte ett samarbete i sakfrågor. Det finns en benägenhet hos bådehöger och vänster att skildra det förflutna på ett likartat sätt. Från högertalar man längtansfullt om den gamla samförståndsandan då praktiska och snäUapersoner löste problemen. Man tycks inbilla sig att man pä hosArbetsgivareföreningen och med förtjusning och gladförväntan gick till vatie avtalsförhandling, vatie uppvaktning hos ensocialdemokratisk finansminister, att vatie budgetförslag möttes med nyaglädjerop inom industrin. Man har glömt PHM och och somskulle kasta masken efter valet och och allt det andra. Långt där ute bland anarkister, trotskister, maolster,gammalkommu-nlster och nystalinister låter det på samma sätt fast med andraförtecken. Man reste in från industriorterna ute i landet och tog sig en sup påGrand Hotel i med arbetsgivarna. Därefter förrådde man arbetarna.I egendomliga TV-program som en marmelad över detförflutna, en romantik eller en baklänges skräckvision. Visst var föregångarna praktiska och realistiska personer.De glömde emeUertid aldrig motsättningarna, de fick inte något utan hårdaförhandlingar. De skyggade aldrig för strider. De tvekade heller aldrig atttala med motståndarna och att låta ett handslag bekräfta en överenskommelse. Pä den vägen förändrade de sitt samhälle. Pä den vägenskall vi förändra dagens samhälle - för att skapa sysselsättning, trygghet, enbättre miljö och en fördjupad demokrati. Men då skall vi inte heller ipartipolitisk yra undergräva styrkan i den svenska ekonomin. Det är mycket som är annorlunda den härhöstriksdagen. Normalt är del oppositionen som Inleder aUmänpohtiska debatteroch granskar regeringens förslag, är det tvärtom; statsministern går uppförst i debatten för att granska oppositionens förslag. Det är logiskt riktigt,men statsministern har på det sättet själv markerat att regenngen är påefterkälken, har kommit i andra hand i fråga om att klara sysselsättningskrisenoch få bukt med konjunkturen. Med den här uppläggningen hemställer jag attfä mer än de 30 jag har angivit för att utöver mitt anförandenågot kommentera vad statsministern har sagt. Jag börjar med att säga att huvudfrågan i svensk politik är hur vi skall komma till rätta med arbetslösheten. Omfattningen ochallvaret i den nuvarande arbetslöshetssituationen kan uttryckas på mänga olikasätt. Vilka siffror man än använder sig av ger de dock samma dystra besked.Arbetslösheten har nätt större omfattning än den har haft underde senaste årtiondena och den har trängt in i alla åldersgrupper ochyrkeskategorier.