prot · FU09129 · 1971-12-31 00:00:00 — Därför harjag ansett det välbetänkt om förarna avstod från att följa de uppmaningar somjag vet att de får av passagerarna att företa så avancerade flygningar som mankan få se att de gör. är det tydligen Inte säkerhetsbestämmelserna som äravgörande I det fallet, utan det är mera flygarnas omdöme. Jag noteraremellertid med tillfredsställelse alt utveckhngen bevakas såväl Inom kommunikationsdepartementetsom I luftfartsverket, och jag hoppas att man kan utfärdaInstruktioner om att det skall iakttas den försiktighet och det omdöme som manhar rätt alt fordra när dessa maskiner är I luften. Överläggningenvar härmed slutad. § 25 Omsärskilt körkort för motorcykel Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (c) Ikammarens protokoll för Intagna fråga, nr 340, och anförde: har frågat mig omjag är beredd att i samband med den körkortsreform som är under genomförandeInföra krav på speciellt körkort för motorcykel. 3* protokoU 1971. Om särskilt körkort för motorcykel VI har redan nu särskUt körkort för motorcykel och kommeralt behålla det systemet även I den nya ordningen med differentierade körkort.Jag utgår därför att avser en ändring I sådan riktning attkörkort för olika typer av bU Inte skall automatiskt berättiga tUl förande avmotorcykel. avgav betänkandet Körkortetoch trafikutbUdningen, med förslag I fråga om bl. a. differentiering avförarbevisen. MaJ:ts ställningstagande tUl förslagen redovisades Iproposition 5 1967 och godtogs av . Enhgt dettaställningstagande skuUe alla bllkörkorten gälla även för motorcykel. 1 proposition 1971 angående körkort ochkörkortsregistrering föreslogs bl. a. att de nuvarande körkorten ersätts mednya, differentierade körkort, som utformas på grundval av beslut avstatsmakterna och den av bl. a. undertecknade Internationellavägtrafikkonventionen. Propositionen byggde I fråga om behörighetskrav,förarutblldnlng och förarprov principbeslut. Jag förklarade att jag principiellt hade den uppfattningen att man Inte nu bordegå Ifrån beslutet av , om Inte starka skäl talade därför. I sltl betänkandenr 1971 över propositionen anslöt sig trafikutskottet till dennagrundsyn. Utskottet erinrade om att de yrkanden bl. a. om särskilt förarprov påmotorcykel för behörighet att föra sådant fordon, vilka tagits upp I vissmotion, fanns med I bilden redan när beslut fattades. De prövades dåIngående men avvisades av oUka skäl som enligt utskottets uppfattning alltjämtägde gUtighet. Med hänsyn till det anförda kunde utskottet inte biträda de Ibl. Ifrågavarande motion framförda yrkandena. De bedömningar jag redogjorde för äger enhgt min meningalltjämt sin riktighet. HerrBÖRJESSON I (c): Jag ber att statsrådet få riktaett tack för svaret på min enkla fråga. Statsrådet har uppfattat min fråga alldeles riktigt; denavser en ändring av motorfordonsförordningen så att körkort för olika typer avbil inte skall automatiskt berättiga till förande av motorcykel. Jag ansernuvarande systemet felaktigt. Själv kan jag vitsorda att Jag haft körkort förbil , men jag vill därför inte göra anspråk på att kunna köraexempelvis en tyngre motorcykel eller motorcykel med sidovagn. Den rätten harjag emellertid , vilket jag Inte borde ha - och det borde Inte heller övrigabUtraflkanter ha som bara har bllkörkort. Det bör enligt min mening Införas bestämmelser om att densom har körkort för bU måste för att erhålla behörighet att framföra motorcykelgenomgå utbildning och avlägga kompetensprov för förande av motorcykel. Det ärenligt min mening i högsta grad angeläget med hänsyn trafiksäkerheten attsärskUda motorcykelkörkort Införs och att nu gällande bllkörkort Ickeautomatiskt ger rätt att framföra motorcykel. SkuUe den som Innehar bUkörkortönska rätt att framföra motorcykel måste han vara beredd på att avläggakompetensprov. Införandet av separatamotorcykelkörkort kommer säkerligen att främja trafiksäkerheten och Innebära enminskning av det relativt stora antal motorcykelolyckor som förekommer och somi många fall kan tUlskrivas förarens bristande förmåga att framföra sittfordon. Överläggningen var härmed slutad. § 26 Ang. färjetrafiken Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara i (c) I kammarensprotokoll för Intagna fråga, nr 354, och anförde: har frågat mig om Jagär villig att redogöra för aktuella framtidsplaner beträffande färjetrafikenSverige-Polen. Frågan om fätietrafiken påkontinenten övervägs Inom I samrådmed övriga berörda departement. Avsikten är att man skallkomma fram UU en samlad bedömning av de oUka faktorer som måste beaktas vid ettslutUgt ställningstagande. HerrLARSSON i Bonby (c): Statsrådet svarar att man kommer att tahänsyn UU en samlad bedömning och han talar också om när man kommer att varaklar med dessa överväganden. Det är trots aUt ett svar, och jag tackar fördetta. Jag ber bara att få anhålla om att man vid denna samladebedömning också tar hänsyn tUl att det här Inte endast handlar om entrafikteknisk fråga, utan som så många andra gånger när det gällertrafikproblem är det I verkligt hög grad fråga om en bedömning som harkonsekvenser samhällsekonomiskt och lokaUseringspolitiskt i speciellt hög gradför och för . För som järnvägsstation gäUer frågan om detskall bU en tågfärja eller Inte. Det är Inte så små saker det handlar om. Detär betydande tonnage som man räknar med skaU kunna gå den här vägen. Det ärspeciellt Intressant att och barett gemensamt Intresse I det härsammanhanget. Jag skaU här tillåta mig att citera det brev somstatsrådet redan fått från kollegan på polska sidan minister somsäger att man från polsk sida betraktar den direkta järnvägsförbindelsenPolen-Sverige som ett viktigt Instrument för att utveckla de ekonomiskaförbindelserna meUan dessa båda länder. Han fortsätter: "Jag betraktar detockså som en lämplig och t. o. m. brådskande angelägenhet att redan inleddasamtal mellan SJ och de polska statsbanorna fortsätter om Inrättande aven järnvägsfärja mellan våra länder." Ministern slutar med att han awaktardet svenska svaret. Jag måste tUlägga att vi har gång på gång I Österlenupplevt att man skrotat ner befintlig samhällsservice som egenthgen på siktskulle kunna komma tUl användning. Jag viU hoppas att detta inte upprepas I dethär Om användning av s. k. 67-kort för resa i första klass sammanhanget.Den här trafikleden har kommit I gång, den har ökat från en färja tUl tvåfärjor och den är fullbokad med tonnage för det mesta. Låt mig slut säga att jag hoppas att den vänligaattityd och det intresse som vi har trott oss märka för frånregeringens sida Inte bara är en läpparnas bekännelse. VI förväntar medspänning och stora förhoppningar också resultat av den vanhga attityden. Överläggningen var härmed slutad. § 27 Omanvändning av s. k, 67-kort för resa i första klass Herr kommunikationsministernNORLING erhöll ordet för att besvara () I kammarens protokollför Intagna fråga, m 357, och anförde: har frågat mig om Jag är villigmedverka tUl att penslonär kan använda s. k. 67-kort och den rabattförmån dettager för att resa med första klass på . Frågan om att utvidga 67-kortsrabatten tUl att omfattaäven resa I första klass har upprepade gånger behandlats Iriksdagen med anlednmg av motioner I ämnet. SJ har Inte funnit en sådanutvidgning företagsekonomiskt motiverad utan anser den I stället medföra riskför förluster. Med hänsyn att en sådan utveckUng skulle förutsätta medelsanvisning I särskild ordning tUl SJ har , senast vid vårsessionen 1971,Inte ansett sig kunna biträda motionerna. SJ, som fortlöpande ser över rabattsystemet I dess helhet,har alltjämt InstäUningen att en utvidgning av 67-kortsrabatten till att gällaäven resa i första klass medför stor risk för förluster. Utrymmet I förstaklass är nämligen I åtskUhga av SJ:s tåg fullt utnyttjat . Även småtillskott av rabatterade resor i första klass medför därför att SJ kan blinödsakat att säga nej till fuUt betalande resenärer. Med hänsyn härtUl är JagInte beredd tUl annan bedömning av denna fråga än den som gjort. Hen FÅGELSBO (c): Jag skaU be att till kommunikationsministernfå framföra ett tack för att jag har fått min fråga besvarad. Men jag är avförklarliga skäl Inte nöjd med svaret. Dessa 67-kort är ju Inte alls socialt betingade utan utgören rätt, som varje penslonär kan begagna sig av. Jag tror Inte att såförfärligt många skulle utnyttja denna möjlighet, men det kan finnas fall därdet vore välbehövligt för dem att ha rätt att resa I första klass, även om våraandraklassvagnar är av mycket god standard. I svaret sägs att det skuhe kunna bil förluster för SJ, omman gick In för ett vidgat rabattsystem i detta faU, samt attförstaklassvagnarna såsom regel är fuUbesatta. Jag har Ingen statistik i dettaavseende, så att Jag kan motbevisa detta påstående, men jag har själv mångagånger åkt I första klass, och jag måste säga att där finns mycket godautrymmen. Jag tror Inte, herr statsråd, att så många pensionärerskulle begagna sig av rätten att åka första klass. De får ju också betala meraför en sådan Jagtycker därför att en omprövning borde ske och att det skulle finnas valfrihetför dem som har 67-kort. Överläggningen var härmed slutad. Ang. altemativ till specialundervisning § 28 Ang. alternativ till specialundervisning Herr utbUdningsministern ordet för att besvara () I kammarens protokoll för den 27oktober Intagna fråga, m 331, och anförde: har frågat mig vilka alternativsom kommer att erbjudas elever med behov av specialundervisning I de faU sådanInte kan anordnas. EnUgt 24 § andra stycket skoUagenär kommun skyldig att erbjuda specialundervisning åt elev i , somhar svårt att föha den vanliga undervisningen eller anpassa sig tUl skolansarbete. Om en elev bedöms vara I behov av specialundervisning I enlighet med dekriterier som ställs upp härför i skolstadgan och I läroplan för grundskolanfär också sådan undervisning anordnas. På mindre orter kan svårigheteruppstå att anordna specialklass för t. ex. syn- eher hörselskadade barn.Normalt hänvisas då eleven till speclalklassundervlsnlng på den närmast belägnaort som erbjuder sådan. FruSUNDBERG (m): Jag skaU be att få tacka utbUdningsministernför svaret, som I all enkelhet kan synas mycket lugnande. Men bakgrunden tUl min fråga var givetvis I vad månskolstadgan nu kommer att förändras och vi kommer att få en inskränkning ispecialundervisningen. Statsrådet har talat härom och sagt, att de vanhgalärarna skall bU bättre för att kunna undervisa problembarnen. Men sanningen äratt drygt var fjärde elev Inte klarar . Då hade jag nog väntat migatt få helt utrett: Kommer samthga barn, som har behov av specialundervisning,att också få den? Statsrådets föregående uttalanden i denna fråga har klartvisat att statsrådet genom att karakterisera de såsom gravthandikappade, utveckUngshämmade osv, kanske Inte så rohgt att höra förföräldrarna - har ställt sig negativ tUl sådan specialundervisning, I så fallkunde man naturUgtvis vänta sig att en förbättrad utbildning skulle komma tUlstånd för de vanhga lärare som I detta faU får ta hand om de svåranpassadeeleverna. Jag kan naturligtvis också tyda statsrådets svar så, attstatsrådet ställer sig positiv till den del av som utgörs avspecialundervisningen. Men måste jag ändå stäUa min fråga; När denaviserade begränsning kommer stånd där specialundervisningen låses fast tlU0,och det visar sig att en större andel av eleverna än som rymsimder detta tak behöver specialundervisning, vad står då dessa elever tillbuds? Specialundervisningenär som jag ser det en av mest Ang. altemativ till specialundervisning De elever som kommer dit ges möjligheter en Individuellbehandhng och en individueU undervisning som ger dem en mera positiv upplevelseav skolan och skolarbetet. Faktum kvarstår emellertid - enligt de yttranden somstatsrådet har gjort - att det kommer att bli en begränsning, som skall ses Irelation tUl den ännu Inte pubUcerade Uppsalaundersöknlngen vilken visar attvar fjärde elev I har anpassningssvårigheter. Kommer de att fåtillgång till specialutbildade lärare den vanliga klassen, eller vilkaalternativ återstår egentUgen i och med att denna beskärning kommer UU stånd? Bakgrunden tUl de uttalanden som Jag hargjort om specialundervisningen är att den samordnade specialundervisningen detvå har ökat under vartdera året. Jag delaruppfattningen att specialundervisningen är ett lyckat inslag, men även detbästa mår bra av att utvecklas i rimlig takt. Jag har också sett det som en fara - och jag vet att deallra flesta lärare av olika kategorier delar uppfattningen att det är en fara- om det blir en alltför stor uppdelning i specialundervisning och I vanligUtbUdning. Jag har tagit upp lärarutbildningen på uttrycklig önskan, framförallt från de nya lärarna, som har sagt att det är en orimlighet att de I sinUtbUdning inte får del av speclalmetodlken. Då har Jag svarat att jag tyckerden kritiken är rimhg. Sedan var det några tidningar som då, som det heter,"vinklade" detta tih en attack mot lärarna att de skulle bU bättre.Men det var aUtså en kritik från lärarna som jag accepterade. Av SÖ:s beslut framgår klart, att om en skolstyrelse anserdet nödvändigt att överskrida resurstiUdelnUigen, dvs. perelev, skall detta föreläggas . Här finns aUtså enmöjlighet i de faU då aUdeles särskUda skäl föreligger, men med hänsyn tiU densnabba expansionen har vi ändå ansett det vara nödvändigt att fattaprincipbeslutet. Detta beslut förelades dessutom , som haratt pröva den långsiktiga utveckhngen på det här området. i århade ärendet uppe, och då förekom ingen som helst reservation som bekant är samtliga stora partier representerade där. har vi för övrigt reglerat antaletspecialklasser, varför detta Inte är någonting principiellt nytt som harInförts på specialundervisningens område. Får jag tUl slut, herr talman,också säga att det väl även på detta område kan vara klokt att inte bara satsapå kvantitet utan också på kvaUtet. FruSUNDBERG (m): Givetvis är det inte möjligt att med denkorta tid vi har tUl förfogande gå tUl grunden och utreda vad den 40-procentigaökningen beror på. Man kan slå fast att den inte beror på att skolstyrelsernahar missbrukat möjUgheterna tUl specialundervisning. Med de regler som gällerför uttagning till specialundervisning måste vi räkna med att behov verkligenföreligger. Den positiva värdering av specialundervisningen som i beror viss del på att den Inte längre är så exklusiv, att den är enIntegrerande och viktig del av och dess arbetssätt. Om vi införbegränsningar, finns risk givetvis får vi förutsätta att I sigsjälv skall vara utformad så att Inte ett orimligt utnyttjande avspecialundervisning skaU komma till stånd - för att de elever som behöver dennaspecialundervisning inte får en för dem lämpad utbildning. Just på grund av kvantitetenaccepteras denna . ansåg föräldrarna det som en skam, omderas barn blev uttagna tUl specialundervisning, upplever många -äntligen, vågar Jag säga -det som klart positivt. Därför är det inte att undrapå att man på många håll nästan har blivit skrämd av utbildningsministernsyttrande vad gäller specialundervisningen. Låt mig sedan säga om den möjlighet som finns att få enutökad specialundervisning att man får hoppas att det bhr elevernas behov sombhr grundläggande för i vad mån den kommer att beviljas eller Inte. Det fårInte bil en form av restriktivitet som enbart skall gå efterkvantitetsbedömningar. Kanske bör det tilläggas att man I motsatsUll när det gäller elevvård kan rekvirera denna Insats från skolan perstatsbidrag. Därför tror Jag att det är nödvändigt att här sätta ett tak av detslag som har gjort. Dessutom har vi kunnat konstatera att man stor del harförbigått det förenklade uttagnlngsförfarandet. Då får man Inte den noggrannagenomgång av eleven i fråga som är tänkt med den samordnadespecialundervisningen. Jag tror inte att det i princip här föreligger någradelade meningar om värdet av specialundervisningen. Vi syftar UU att få en såvettig och bra utveckling av detta viktiga område som möjligt. Överläggningen var härmed slutad. Ang. undervisning om kost och diet för diabetiker undervisnmg om kost och diet för diabetiker Hen socialministern erhöUordet för att besvara () framställdainterpellation, nr 181, och anförde: har frågat mig vUka åtgärderJag avser att vidtaga för att ge diabetiker en adekvat och effektivundervisning om kost och diet. En riktigt sammansatt kost är av fundamental betydelse fördiabetiker. Detta har också uppmärksammats alltmer . Problemet hardock varit att det saknats personal med nödvändiga specialkunskaper för att bl.a. informera diabetessjuka i närings- och kostfrågor. haremellertid utbUdning startats I och . Jag är övertygad om attsjukvårdshuvudmännen allteftersom tillgången på specialutbildad personal ökar- tar till vara möjligheterna att anställa dessa viktiga speciaUster Inäringsfrågor och frågor som rör kostsammansättning. Ang. undervisning om kost och diet för diabetiker För atl främja forskning och utbildning har under desenaste åren inrättats tre professurer och ett unlversltetslektorat Inomnärlngslärans område. En av dessa professurer har direkt klinisk anknytning.Vidare har statens medicinska forskningsråd Inrättat en särskild forskartjänstinom ämnesområdet diabetesforskning. Rådet har Innevarande budgetår beviljatanslag om ca I mUjon kronor diabetesforskning, I första hand grupper IUppsala och samt vid Karohnska sjukhuset. Jag vill här också erinra om det betydelsefulla arbetesorn lägger ner för att förbättra diabetikernastillvaro. Detta sker bl. a. genom utgivning av skrifter som på ett enkelt sätttalar om vad diabetes är och vilken kost en diabetiker bör välja. utdelas ofta gratis vid sjukhusens medicinmottagningar. Även andra åtgärder har vidtagits från stathgt håll. Medhänsyn atl dlabellkerkosten är dyr har dåvarande riksskattenämnden - numerariksskatteverket - utfärdat en rekommendation om särskilt avdrag vidbeskattningen för diabetiker. Här kan också nämnas, att har tagitInitiativ till en ny form av Information patienter vid sjukhus och andravårdanstalter. Verksamheten som är på försöksstadiet kommer att bedrivas medhjälp av speciella hjälpmedel och omfattar även Information diabetiker.Försöksverksamheten kommer att genomföras vid regionsjukhusen I ochÖrebro samt vid och . I detta sammanhang bör vidare nämnas, att Inom den statUgaforsknings- och utbildningsverksamheten vid läkarstationen I pågårförsöksverksamhet med en s. k. dlabetesdlspensär. En särskild mottagning hardär anordnats för diabetessjuka. En sjuksköterska ansvarar under läkaresledning för tät kontinuerlig kontakt med patienten, som också genom en tillstationen knuten dletlst får noggranna anvisningar om kostproblemen.Sjuksköterskan och dletlsten gör även vid behov hembesök hos patienten.Erfarenheterna av denna försöksverksamhet bör kunna bh av stort värde försjukvårdshuvudmännen I deras arbete pä att förbättra den öppnadlabetlkervården. HerrRICHARDSON (fp): VI vet alt vi har minst 160 000 diabetiker ivårt land. Vi vet atl av alla kvinnor och avalla män som dör har diagnosen diabetes på sin dödsattest. VI vet att långtflera, kanske var femte person I vårt land, bär anlag till sockersjuka. VI vetvidare att en riktig diet är en väsentlig del I själva behandhngen avsockersjuka. Och vi vet dessutom genom färska undersökningar, att diabetikernaskunskaper om kost och diet är skrämmande dåhga trots att viss Information brukarges. Detta är i ett koncentrat det problem jag tagit upp i denInterpellation som jag fått besvarad. Jag tackar för svaret, somvisserligen vittnar om förståelse för problemen men ändock enbgt min mening ärpräglat av alltför stor förnöjsamhet med det som gjorts. Den undersökning somjag refererade till, publicerad I ,tycks inte ha lett någon självrannsakan I . Svaret tyderI stället på att man tycker att allt är ganska gott. Socialministern omnämner de Insatser som på senare tidgjorts för att främja forskning på det här området. De Insatserna är, det villJag gärna säga, aktningsvärda och självfaUet I hög grad välkomna. 1 vad gällerInformationen till diabetikerna så inskränker sig tyvärr insatserna till viss,mycket blygsam försöksverksamhet. Och när det gäller utbildningen avsjukvårdspersonal, sä sägs det knappast ett ord. Av den refereradeundersökningen framgick ändock att undervisningen i närlngslära för såvälbhvande läkare som sjuksköterskor är klart brlstfälhg. Socialministern hänvisar i sitt svar att bl. a. enprofessur I näringslära med direkt kUnlsk anknytning Inrättats. Det kan då varanaturligt att notera den presentation av detta ämne den förste Innehavaren gavI till professorslnstallatlonen som ägde rum för någon tidsedan. Han påpekar bl. a. att kostvanorna I vårt land under de senastedecennierna utvecklats I felaktig riktning, så att vi jämsides med övernäringdras med vissa former av undernäring. Han påtalar vidare att kostterapi är denenda behandlingsform som över huvud taget kan komma I fråga vid vissasjukdomar, men att det är stora problem med att praktiskt tillämpa en sådan behandhng.Metodiken vid kostrådgivning behöver därför utvecklas. var det vanhgt,framhåller professor vidare, att sätta en tryckt dlethsta I handen påpatienten, vilket torde ha bidragit det vanrykte som dletlken råkat 1. Det Jag alltså saknar I socialministerns svar är enuttalad vilja att sätta In eller skapa förutsättningar för htet rejälareåtgärder på undervlsnlngs-och Informationssidan. Vad som i dagens läge behövsär en kraftigt ökad UtbUdning av dietister, och så självfallet hand I handdärmed Inrättandet av tjänster som dietister. Jag vill så avslutningsvis understryka det I och för sigsjälvklara att en bättre undervisning om vår kost Ingalunda är en angelägenhetenbart för sjuka människor, utan för oss alla, för att förebygga uppkomsten avsjukdomar och ohälsa. I en sådan situation är det Inte utan att man förundrarsig över hur fantasilöst och stelbent vissa frågor hanteras. När ettstort antal hushållslärare blev utan arbete då undervisningen I hemkunskapskulle läggas om I samband med Införandet av en ny läroplan för ,löste man deras sysselsättningsproblem bl. a. med kontorsarbete. Här fannsalltså pedagoger med en gedigen utbildning i näringslära som skulle ha kunnatutnyttias bättre än att I sämsta faU misshandla en skrivmaskin. Jag vet Inte omdetta skall betraktas som ett exempel på talesättet om den högra handen somInte vet vad den vänstra gör, eller om det kanske snarare belyser hur htetIntresse det finns att sprida kostupplysnlng. Nog borde man väl frånutbildningsdepartementet ha gett socialministern en vink om att här fannsmöjligheter att inte bara ge meningsfull sysselsättning till en yrkesgrupp utanockså därtill ge kostupplysning för grupper som är I särskilt behov av sådan. Min fråga gällde emellertid undervisning om kost och dietför diabetiker, och jag skulle allt gärna viha veta hur socialministern ser påden undersökning som Jag hänvisat till I min Interpellation. Jag kan Inteutläsa någon reaktion av svaret. Är socialministern verkUgen nöjd med densituation som vi har I detta avseende? Ang. undervisning om kost och diet för diabetiker Ang. undervisning om kost och diet för diabetiker Jag har en känsla av att har fångat In aU aktivitet på detta fält. Jag skaU återkomma till det.Av mitt Interpellationssvar har väl framgått att harkostfrågorna mer och mer bUvlt uppmärksammade. Det gäller både normalkost ochspecialkost för personer med ohka sjukdomstillstånd. harstartat en bred upplysningsverksamhet som skall sträcka sig In över 1970-taletbeträffande de viktiga frågorna om kost och motion. Jag vill här också erinra om det Initiativ som har tagitsav där man utsett en expertgrupp för samordningav sjukhuskosten, den s. k.ESS-gruppen. Gruppens uppgift var att utarbetaenhetUga rekommendationer för en allmän sjukhuskost för vuxna och barn samtsöka definiera de specialkoster som är nödvändiga på sjukhus och gerekommendationer också för dessa. Under de senare faller diabeteskosten.ESS-gruppens rekommendationer är sammanställda I Vår föda 1971 nr 1 qch 2. Jagber läsa de numren. De är värdefulla ur dessa synpunkter.