prot · FU0971 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag tycker aUtså att detta Inte är någotsvar på enhälUga önskan om att polismännen skulle få ordentUgersättning för de skador som de ådrar sig i sin yrkesutövning, och jag anseratt det är nonchalant mot poUskåren och mot att man mte hartlUmötesgått vår begäran Ersättning för personskador på gmnd av brott Ersättning för personskador på gmnd av brott på ett adekvatsätt. Problemet blir ju desto större mot bakgrunden av den starkt ökadebrottsUgheten, som riktar sig också mot poUsen. Jag vill med detta yrka bifaU tiUreservationen 1 vid punkten 6 i justitieutskottets betänkande nr 5. Hert (): Det hade varit angenämt om vi frånjustitieutskottet hade kunnat föregå med gott exempel och kunnat säga att detär tre partier som enigt står bakom den här reservationen. kan vi knappastdet på grund av den faststäUda debattordningen, och jag måste ta tiden smula i anspråk för att understryka aUvaret i den dystra bUd som utskottetsvärderade ordförande här tecknade. Vi befinner oss ju i ett aUvarUgt lägebeträffande dessa problem, och vi har under utskottsbehandUngen erfarit attproblemen inte minskat utan tvärtom ökat. VI tjänar väl Ingentmg på att försökanonchalera eUer bagatelUsera den utveckling som vi får bevittna. Jag tycker mte att jag behöver upprepa vad fra Kristenssonhär så skickUgt har redovisat, utan jag skall försöka att kort och koncentreratta upp den reservatlon som föreligger. PoUsens uppgift är ju ömtålig och svår, och vi har frånriksdagens sida ansett att poUsen måste känna samhäUets stöd och människornasförtroende för att klara sin uppgift. Jag tror att vi i viss mån Inte harlyckats därvidlag. Jag vet inte om det är samhäUets fel, men i varje faU anservi det vara rätt anmärkningsvärt att har skrivit tUl regeringen ochbegärt att man skuUe få ett förslag om ersättning för kroppsskada å poUsman menatt detta mte har resulterat i någonting. Den farUga stäUning som poUsen har gör ju att mångamänniskor mte bara poUser tycker att det är synnerUgen otUlfredsställandeatt man inte har kunnat säkerställa den trygghet I arbetet som en försäkran omersättning för kroppsskada, som kan uppstå när poUsen utför sin svåra uppgift,skuUe ge. VI har skrivit om detta i reservationen 1 och även tagit upp detproblem som vi anser fmns när det gäller det förslag Kungl. Maj:t har framlagtbeträffande ersättning för skada genom brott. Det kan Inte varatUlfredsstäUande i ett rättssamhäUe att man begär att medborgarna skaUförsäkra sig för att få ersättning om de bUr överfallna. Det är ju detta manpekar på I den kungl. har man föreslagit 1 mUjon kronor och omgärdat de härpengarna med sådana restriktioner att LO I sitt remissyttrande Ifrågasätter omdet är någon som kan komma att få ut ersättning. Och jag tror det är så -dettatorde bU resultatet av den försöksverksamhet som utskottets majoritet utgåttifrån att förslaget skulle Innebära. Det blir nog pengar över. Det är endast deutförsäkrade pensionärer som bUr överfallna som kan få någonting eUer ocksåmänniskor i så låg social ställning att de inte omfattas av de restriktionersom pengarna omgärdats med. Jag vill understryka att vi inte har kunnat godtadetta utan begär en ny utredning på området. För att sedan göra Utet vidare utbUckar jag skaUemellertid försöka koncentrera mig är det ju på det sättet att vi i justitieutskottetockså har fått ta det ekonomiska ansvaret för vad vi föreslår. Vi har inom den minoritetsom avgivit de oUka reservationerna utgått från att rättsvårds-ochrättstrygghetsproblemen är så aUvarUga att vi, herr talman, måste göraekonomiska uppoffringar när det gäller insatser på området. Det har vi intefått stöd för över hela fältet, men jag tror att man kommer attinse att det mte går att underlåta att med ekonomiskt ansvar följa upp dessafrågor, så att vi får en bättre tingens ordning. Jag tror inte att vi vinner såmycket på att jag ytterUgare upprepar vad utskottets ordförande här så skickUgthar klargjort, och därför ber jag, herr talman, att helt kort få yrka blfaU tiUreservationen 1. Ersättning för personskador pä gmnd av brott Hen i (fp): Vi befinner oss I ett läge därsamhäUet inte tiUfredsstäUande kan svara för sina medborgares säkerhet tUl livoch lem. Det har väl samhället aldrig helt kunnat göra, men svårigheterna haraldrig tidigare varit så stora som , och aldrig förr har heUer detta så klartuttalats från dem som har att svara för rättssäkerheten. Denna situation är emeUertid inte unik för vårt land, utandet är ett konstaterande som man nu gör i land efter land. Det är enInternationell företeelse i detta våldets tidevarv. Men och här är väl denspringande punkten i ett läge då allt fler medborgare utsätts för våld, närförmågan att skilja meUan "mitt och ditt" avtrabbas och när samhäUetöppet erkänner att det inte kan erbjuda sina medborgare en tUlfredsstäUandetrygghet, måste inte samhället då också ta på sig uppgiften att i fuUutsträckning ge medborgarna ekonomiskt skydd för förlorad arbetsförtjänst ochersättning för sveda och värk samt för framtida men? Utskottets ordförande fra har här motiveratden reservation som finns fogad vid denna punkt I utskottets betänkande, ochjag ber att helt få Instämma I hennes motivering. Därutöver vUl jag bara slåfast att det förslag som framlagts om ersättning för personskada på grund avbrott Ugger långt ifrån det mål som under en rad år har skisseratupp. Vi anser för det första att ambitionsgraden är för låg, och då endast demest ömmande faUen kommer i fråga kan ersättningen komma att uppfattas somnågon form av statUg välgörenhet. Sakskäl talar för att alla personskador Ianledning av brott behandlas Uka. För det andra kan slumpartade faktorer spela In i beslutsom grundas på behovsprövade åtgärder. Dessutom kan beslut som fattas pådepartementsnivå i sådana ärenden inte överklagas. Detta innebär att personersom inte lyckas få ersättning kanske uppfattar hela systemet som en brist irättssäkerheten. Beslut om ersättning bör enUgt vår uppfattning faststäUas avdomstol. För det tredje bör det utredas om inte också ersättningför annan skada än personskada skaU kunna utgå. Reservanterna har yrkat på fömyad utredning, som börbedrivas i parlamentariska former och även röra egendomsskador och ideellaskador. Det är ett yrkande som helt ställer sig bakom. Jag ber att få yrka bifaU tiU reservationen1. FrökenBERGEGREN (s): Utskottets ärade ordförande började med en aUmän Ersättningför personskador på gmnd av brott översikt över denproblemställning som ligger bakom justitieutskottets förevarande betänkande.Jag skaU mte närmare gå m på de resonemangen; vi får väl återkomma tUl demunder de oUka punkter det är fråga om. Men jag skuUe i detta sammanhang vUjagöra en Uten kommentar. sade att vad vi här har haft att väga mot varandra är dels behovetav kraftåtgärder mot den brottsutveckling som utskottet enhälUgt ansett varaoroväckande, dels de ekonomiska reaUteter vi måste ta hänsyn tiU. Jag skuUevilja lägga tUl ett tredje Intresse, även om det gäUer en fråga som vi inte idetta sammanhang har kunnat penetrera närmare, nämUgen att undersöka vad detberor på att det i aUa högt industriaUserade stater finns en så framträdandetendens tUl en ökande brottsUghet, en brottsUghet som Inte tUltar bara ikvantitet utan också tenderar att bU aUt grövre. Här är faktiskt utrymme för enframtida forskning. Vi bör ta oss en funderare på vad det är som är galet i detnuvarande samhället, eftersom det tycks vara en så förträffUg jordmån för enökande krimlnaUtet. JagskaU gå över tiU den punkt vi nu har att behandla, nämUgen frågan om ersättningpå grund av skada orsakad genom brott. Departementschefen har föreslagit enskadeståndsersättning som skall baseras på en bedömning i det enskUda fall,varvid man skaU ta hänsyn tUl ömmande omständigheter som gör det motiverat attutge ersättning. Trots att vi har ett väl utbyggt socialförsäkringssystem här ilandet, som från auktoritativt håU i det parti som tillhör harbetecknats såsom varande aUtför kostsamt, och trots att landets medborgare istigande utsträckning har ett försäkringsskydd som väl kan betraktas såsomtUlfredsstäUande när det gäller att skydda sig även mot skador av denna art,kan det uppenbarUgen i många faU inträffa att det blir nödvändigt att frånsamhäUets sida Ingripa med stödjande verksamhet. Förslagetbaserar sig på en departementspromemoria, som första lagutskottet ganskautförUgt redogjorde för i sitt betänkande då vi behandlade motionerav Uknande art. Jag skall mte närmare gå in på det. Men när vi i utskottetuttalat att den försiktighet som departementschefen har anbefaUt då det gäUertiUämpfungen av det nya systemet bör tolkas så att man i viss mån skaU se dettasom en försöksverksamhet, menar vi att om erfarenhetema av det bUr goda, så börsystemet kanske byggas ut. Man har ju i erfarenhet av Uknande system,och det har där visat sig att utgifterna på detta konto efter hand har stigit,därför att det tydUgen finns ett behov. HerrDockered sade att vi med de bestämmelser för utbetalning som har skisserats iförslaget riskerar att få pengar över. Det är ju ett rätt egendomUgtresonemang, när man å andra sidan har hävdat att det finns ett så oerhört stortbehov av ersättning tUl människor som oförskyUt drabbas av skada i sådana härsammanhang. Jag tycker inte att det är någon logUc i det. sade att det föreUgger en uppenbar brist på konsekvens meUan detaUmännas sätt att bedöma brott som begås mot samhället, t. ex. skattebrott, ochden nonchalans som visas när det gäUer brott mot enskUd person. Jag tycker inteatt man i vårt väl utvecklade rättssystem kan tala om nonchalans när det gällerbrott mot enskild person samhället har ettväl utbyggt nät av möjUgheter att lagfora och komma tUl rätta med människor sombegår brott gentemot enskilda medborgare här I landet. Vad vi diskuterarär möjligheten att hålla medborgama skadeslösa för skador som de råkar ut förpå grund av brott; man kan visserligen på rättslig väg utdöma skadestånd mendet går ofta mte att få ut skadeståndet från vederbörande, och det är då somdenna enda utväg skaU kunna tlUgripas. Dethar vidare ansetts att frågan om ersättning tUl poUsmän skuUe brytas ut urdetta sammanhang för särskUd behandling. Att poUsmännen löper särskUt stor riskkan man håUa med om, även om poUserna inte utgör den enda yrkeskår som utsättsför aUvarUga risker 1 sin yrkesutövning. Men detta är väl ändå en fråga sombör noggrant övervägas. Det gäUer här mycket Invecklade problem som Inte kanlösas I en handvändning. Därom vittnar den långa historia som denna fråga harbakom sig. Utskottethar vid flerfaldiga tiUfällen haft anledning att yttra sig över motioner idetta syfte. Jag viU i sammanhanget påpeka att man i reservationen 1 gjort sigskyldig till ett Utet minnesfel när det gäUer tidigare behandling avfrågan. Reservanterna säger att gjort en beställning på förslag ombestämmelser i sådan tid att reglema skuUe kunna träda i kraft den 1 juU 1968.Så är nu mte faUet. Det förelåg en reservatlon som följde.Den reservationen innehöU visserUgen ett ganska klart uttalande om attriksdagen önskade att frågan skuUe fmna sm lösning. Men det var ingen direktbestäUning, och reservationen innehöU heUer ingen tidsangivelse. Frågan återkomåret därpå, aUtså 1968, och då gjorde utskottet enhälUgt ånyo ett starktuttalande, vari det sades att detta är en angelägen fråga som bör lösas. Mensamtidigt påpekades att det förekommit delade meningar huruvida frågan bordelösas lagstiftningsvägen eller avtalsvägen. a. avtalsverket har framhåUitatt detta borde betraktas som en avtalsfråga, och utskottet uttalade för sindel att det borde överlämnas tUl Kungl. Maj:t att avgöra på vad sätt fråganskuUe lösas avtalsvägen eUer förhandUiigsvägen. Detta uttalande antogs avriksdagen. Utskottsmajoritetenhar funnit att det är att hälsa med tiUfredsstäUel-se att vi nu fått detta förslagoch att man bör följa vad reformen kan leda till. BUrerfarenheterna goda bör vi gå vidare. Det gör att utskottsmajoriteten inteheUer kunnat ansluta sig tUl tanken att man nu när denna reform skaUträda i tiUämpnlng och innan man vet hur den kommer att verka skuUe begära enny utredning. Ännu mindre anser utskottet det lämpUgt att följa det förslag somframlagts i motionen 329, där det begärs en utredning av hela detskadeståndsrättsUga ansvaret i syfte att skapa ett fullgott skydd för aUa. JagviU erinra om att vi fått lagrådsremissen rörande skadeståndslag,vilket lagförslag baserar sig på ett långvarigt och omfattandeutredningsarbete. VI har ännu Inte hunnit studera detta omfattande lagförslagnärmare, men jag förmodar att vi däri kan finna åtskiUlgt som kommer att hjälpaoss att lösa många av de problem som vi brottas med i dagens situation. Jag ber med vad jag nu anfört och med hänvisning tiU vad som anförs iutskottsbetänkandet att få yrka bifaU tUl vad utskottet föreslagit underpunkten 6 i justitieutskottets betänkande nr 5. Ersättningför personskador på gmnd av brott Ersättning för personskador på gmnd av brott FruKRISTENSSON (m) kort genmäle: Fröken säger att vi skall avvaktaerfarenheterna av det här förslaget för att se om vi kan finnaanledning att överpröva förslaget och framlägga ett nytt förslag. För min delfruktar jag att dagens förslag, som aUtså inte siktar tiU att ersätta deverkUga skador som kan uppkomma sveda och värk samt framtida men intekommer att få någon praktisk betydelse. Jag tror att människor kommer att upplevadetta som en reform på papperet och Inte som en reform vUken de har någonpraktisk nytta av och att vad remissinstanserna LO och andra sagt skaUbesannas, nämUgen att reformen inte kommer att tjäna något egentUgt syfte. När det gäUer den oUka bedömningen av brott mot staten ochbrott mot enskUda har det varit en aUmän tendens att vi i det senare falletskuUe sträva efter en avkriminaUsering och försöka minska straffen för brott. I fråga om brott som riktar sig mot staten har vi upplevten motsatt tendens. Jag vill inte gå in ytterUgare på detta. Det fmns mångaexempel att nämna, men en repUktld medger Inte det. Jag skaU ändå sluta med attsäga någonting specieUt om ersättning åt poUser, som jag tycker egentUgen ärden mest upprörande frågan av aUa. Det är riktigt, som vice ordföranden här säger, att detföreligger ett feltryck i reservationen. Det var inte riksdag, som Iskrivelse tUl Kungl. Maj:t hemställde om förslag, utan det var faktiskt redan1958 års riksdag som gjorde det. På det viset erkänner jag gärna att det är ettfel. Men den enhäUlga hemställan från resulterade i en utredning, somgodtogs av remissmstanserna. Det finns aUtså en utredning att presentera i formav ett förslag tUl . Det behövs inte någon ny omfattande utredning,utan den är redan klar. Vad som behövs är ett initiativ från departementets sidaoch en uppskattning av poUserna för deras jobb. Det är inte rätt som frökenBergegren säger, att avtalsverket har påstått att det här gäller enförhandUngsfråga. har skickat frågan till ochsagt att den skaU lösas i civilrättsUg ordning. Departementet har skickat dentUl avtalsverket och sagt att det här närmast är en förhandUngsfråga. Så harfrågan boUats från den ena instansen till den andra. tar poUsernaaUt större risker i sin yrkesutövning. VI skaU observera att det som skUjer poliserna och vanligamänniskor är att poUsema i sitt jobb är skyldiga att ta risker, annars sköterde inte sitt arbete på ett tUlfredstäUande sätt. Det är mot denna bakgrund jagtycker det är upprörande att man inte äntUgen kan få ett förslag när det gäUeratt på ett sätt som kan upplevas såsom tUlfredstäUande ersätta poUserna för derisker de tar i sin yrkesutövning. HerrDOCKERED (c) kort genmäle: Jag skaU fatta mig kort. Fröken tyckte att det var konstigt att jag kundetro att det skuUe bU pengar över när vi ansåg att det fanns så stora ochangelägna behov. är jag ju i det faUet enig med LO. Även LO säger sig troatt det föreslagna systemet inte kommer att få det avsedda syftet. varamycket intressant för mig och även för kammaren att få höra vice ordförandenlämna ett exempel på en skada, som hon själv tror skulle bil bedömd såsomersättningsberättlgad enligt detta system. Jag skall här bara beröra den punkt som vidiskuterar, nämUgen ersättning för brottsskador, och ber att beträffande andrafrågor, som särskUt tog upp, få återkomma . Jag vUl gärna börja med att säga att jag tycker att dettaär ett viktigt både ömmande och socialt problem och att jag känner starksympati och medlidande med de människor som oförskyllt bUr offer för brottsligheteni samhället och drabbas av lidanden och ekonomiska förluster genom brottsUgahandlingar. Men detta får inte skymma blicken för att den fråga om ekonomiskersättning tUl brottsoffer som vi nu diskuterar utgör endast en del av ettstörre problem. Ytterst gäller det frågan om vilka åtgärder samhället bör vidtaför att lösa skadeersättningsproblemen över huvud taget. Framför allt när detgäUer personskador tror jag inte någon vUl bestrida att dessa problem I ettmodernt samhäUe I första hand bör ses ur social synvinkel, dvs. som en frågahur man på det sätt som bäst tillgodoser sociala behovs- ochtrygghetssynpunkter skaU bereda ekonomisk gottgörelse åt dem som drabbas avskador tiU Uv och lem. Med ett sådant synsätt står det även klart att man Intekan göra en åtskUlnad baserad på vad som i de enskilda faUen har varit orsakentiU den inträffade skadan. Lidandet och det socialt motiverade ersättningsbehovetför den som t. ex. har förlorat synen är ju I och för sig detsamma vare sigskadan har tUlfogats den drabbade genom ett brott eller genom ett rentolycksfaU. Mot denna bakgrund har regeringen hittUls ansett det varaviktigast att skadeersättningsproblem tas upp tiU en samlad bedömning Inomramen för det arbete på en aUmän skadeståndslag som har bedrivits under desenaste åren I och vars resultat sedan bara någon veckaföreUgger i form av en lagrådsremiss med förslag tUl skadeståndslag. Det har ansettsatt man i det längsta bör undvika att bryta ut enskUda frågor och gå fram meddellösningar på specieUa områden som sedan kanske visar sig svåra att Infoga iett större sammanhängande system. Att regeringen trots detta redan i årets statsverkspropositionlagt fram det nu aktueUa förslaget sammanhänger givetvis med att frågan omersättning tUl brottsoffer bedömts vara i särskilt trängande behov av enlösning men också med att arbetet på lagrådsremissen var långtframskridet och att regeringen redan då kommit fram till den helhetssyn påskadeersättningsfrågorna som gjorde det möjUgt för oss att ta ställning tUl denaktuella frågan utan att föregripa en framtida utveckling. I lagrådsremissen med förslag tUl skadeståndslagdiskuteras ingående de oUka medel som står tUl samhällets och medborgarnasförfogande när det gäUer att bereda ekonomisk ersättning för skador. Jag skaUinte trötta kammarens ledamöter med en detaljerad redogörelse för de resonemangsom förs i denna fråga. Låt mig bara i korthet sammanfatta några i dettasammanhang viktiga slutsatser. Av fleraoUka skäl är skadeståndsrätten ett ofullkomUgt instrament 3 protokoll 1971. Ersättning för personskador pä gmnd av brott Ersättning för personskador på gmnd av brott när detgäUer att åstadkomma ett socialt rättvist och ekonomiskt effektivtersättningssystem. Jag behöver bara erinra om de svårigheter som ofta föreUggerför den skadeUdande att bevisa att skadevållaren varit vårdslös eller försumUg.Man bör därför också undvika att vidareutveckla skadeståndsrätten man bör istäUet satsa på andra typer av ersättningsanordningar. I ett samhäUe som vårt,med ett redan högt utvecklat aUmänt och enskilt försäkringsväsende, kanbetydUgt bättre resultat uppvisas genom försäkringsanordningar som verkardirekt till de skadelidandes förmån. ParaUeUt med en fortsatt utbyggnad avsocialförsäkringen bör man därför pröva möjUghetema att inrätta kompletterandeersättningsanordningar i form av privata olycksfalls- eller liknandeförsäkringar, framför aUt i gmppförsäkringens form. Här kan framför alltorganisationema på arbetsmarknaden men även andra intressesammanslutningarspela en betydelsefuU roU. Genom aktiva insatser av oUka organisationer ochmyndigheter kan man sannoUkt komma mycket långt på vägen mot ett avsevärtförbättrat ekonomiskt skydd vid skadefaU för mycket stora grupper avskadeUdande. Men det kommer aUtjämt att finnas vissa grapper som avoUka skäl Inte kan väntas få sina ersättningsbehov tUlgodosedda genomförsäkringar av detta slag och för vilka skadeståndsrätten inte heUer fungerarsom ett fuUgott Instrument antingen därför att det över huvud taget inte finnsnågot skadeståndsansvar eUer därför att det ansvar som finns är ekonomisktvärdelöst. Här kan visserUgen i många fall privata, individu-eUa försäkringarfyUa behoven, men en hänvisning tUl ett system som helt bygger på den enskUdesfrivUUga medverkan kan inte godtas som samhäUets svar på dessa speciellt UlastäUda grappers krav på förbättringar av skyddet vid personskada. TiU dessa grapper hör de som drabbas av skador genombrott. Som det har påpekats i statsverkspropositionen är situationen för dessaskadeUdande praktiskt taget undantagslöst den, att deras rätt tUl skadeståndav den brottsUge är ekonomiskt värdelös, och detta också i de fall därgärningsmannen har en ansvarsförsäkring, eftersom en sådan försäkring intetäcker och mte heller kan täcka uppsåtliga handlingar. I det avseendet stårbrottsoffren I en ofördelaktig särställning i jämförelse med flertalet av demsom på annat sätt än genom brott tUlfogas en skada som ger rätt tiU skadeståndav annan person. VisserUgen har den s. k. skadeståndsförsäkringen, som i dagingår i praktiskt taget samtUga hem-och vUlaförsäkringar och som bereder ettekonomiskt skydd just mot skador genom våldsbrott, en mycket stor utbredning idet här landet. 1 själva verket torde betydUgt över 2 mUjoner svenska hushåUoch därmed troUgen bortemot av medborgarna skyddas avskadeståndsförsäkringen. Men det kommer att finnas fall då försäkringsskyddsaknas, och enbart möjligheten att teckna sådan försäkring kan som jag tidigarehar antytt inte utgöra ett skäl för det allmänna att undandra sig ansvaret föratt de som drabbas av våldsverkares och andra brottsUngars ogärningar mtelämnas helt utan möjlighet att i den mån sociala hänsyn gör det motiverat få enekonomisk gottgörelse för sina förluster. Någon annan möjUghet att tillgodosedet ändamålet lär Inte stå tUl buds än att det aUmänna direkt träder in medstödåtgärder. Det är mot den bakgmnd som jag här har tecknat somregeringens aktuella förslag skall ses. Att som reservantema i utskottet harförordat Införa lagregler om en skyldighet för staten att undantagslöst Iklädasig fullt skadeståndsansvar för de s. k. brottsskadorna skulle rimma Ula medden allmänna målsättning för det fortsatta reformarbetet på skadeersättningsområdetsom jag här har skisserat. Denna måste enUgt min mening gmndas på socialarättvise- och trygghetssynpunkter och inte på förlegade skadeståndsrättsligatankegångar, som ursprungligen har sin upprinnelse i ett vedergällningstänkandesom är främmande för vår tid. Att gå på reservantemas linje skuUe dessutominnebära att man på ett oberättigat sätt prioriterade en viss gmpp avskadeUdande framför andra, vUkas anspråk på förbättrat ekonomiskt skydd kan tesig minst lika behjärtansvärda. En sådan poUtik skuUe föra oss i fel riktning.Vad det här gäller är tvärtom att utjämna de från sociala synpunkteromotiverade och oacceptabla skillnader som råder meUan olika grupper avskadeUdande på grund av ofuUkomUgheter i de hittUlsvarande ersättningssystemen. Men det kan med ett sådant betraktelsesätt mte heller bUfråga om att över huvud taget tUlskapa juridiskt fasta ersättningsregler,avpassade för en sådan domstolsprövning som reservanterna föreslår. Det måstehär bU fråga om en fri och obunden värdering av omständigheterna i de enskildafallen utifrån sociala behovssynpunkter vUken kan ske endast vid en prövning iadministrativ ordning.