prot · FU09108 · 1971-12-31 00:00:00 — Dessa företag svarade för 36 procentav Industrins totala förädlingsvärde. Ägargrupperna hade intressen av ovannämntslag i ca två tredjedelar av börsnoterade företag andra än dotterbolag, bankeroch försäkringsbolag. FamUjen WaUenbergs ägarlntressen är långt mer omfattandeän någon annan grupps. FamUjen hade majoritetsintresse, dominerande eUer starkaminoritetsintressen (i vissa fall tiUsammans med annan ägargrupp) I företag medca 150 000 anställda I . Dessa företag svarade för avindustrins totala förädlingsvärde. Dätiämte hade famUjen ett dominerandeminoritetsintresse i ." De två näst största ägargrupperna är Industrivärdengruppenoch /Säfveångrappen närstående Svenska respektive Skandinaviska banken. De tre största ägargrupperna har sålunda direkt anknytning tUl affärsbanker. En sådan anknytning finns emeUertid i själva verket även för en rad av de övriga finansfamiherna. 16 De största affärsbankerna och meddem sammanknutna industri- och handelsföretagspelar över huvud taget en dominerande roll i det svenska Nr 108näringshvet. De utgör finansieUa centra med makt över de utslagsgivande den delarna av produktionen, över de avgörande investeringama, över mUjontals människors dagligaarbete. Sammanslagningen av Skandinaviska banken och Stockholmsenskilda bank utgör den största fusion som någonsin förekommit i Sverigesekonomiska historia. Koncentrationen och centralisationen av kapitalet tar ettsprång i sin utveckling. Det handlar icke endast om en sammanslagning av två avde tre största affärsbankerna. Det handlar framför allt om en förening av detvå största industrieUa furstendömena tUl ett dominerande finansimperium. Sammanslagningen av de bägge storbankema skärperytterUgare avgörande motsättningar inom det svenska samhäUet. Medan produktionenantar en alltmera samhällelig form behärskas de avgörande produktionsmedlen aven aUt mindre grupp finanskapitallster. Motsättningen mellan folkets storaflertal, som utgöres av lönearbetare vilka tvingas sälja sin arbetskraft föratt kunna leva, och det egendomsbesittande fåtalet framträder med allt störreskärpa. Inget politiskt parti kan undvika att ta ställning tUl deavgörande samhällsfrågor som sammanslagningen av Skandinaviska banken ochStockholms enskilda bank ytterligare aktualiserar: Är en sådan koncentratlon av makten över det privatakreditväsendet, över mvesteringar och över produktion tih ett fåtal banker ochstorföretag behärskade av en hten grapp finanskapitalister förenlig med en sundoch positiv utveckhng av det svenska näringshvet? Är en sådan kapital- ochmaktkoncentration förenlig med demokratins, med folkstyrets principer ochIdeal? Med hänvisning tUl det anförda anhåUer jag om kammarenstUlstånd att tUl statsministern få ställa följande frågor: Anser statsmlnistem att sammanslagningen av enskUda bank har ökat eher minskat möjligheterna attutveckla en ekonomisk och social pohtik i folkflertalets Intresse? Anser regeringen att åtgärder bör vidtagas för att brytastorfinansens maktställning? VUka är i så fall dessa åtgärder? Avser regeringen att framlägga förslag om förstatligandeav de stora privata affärsbankerna? Denna anhållan bordlades. § 13 InterpeUation nr 131 om svenskt erkännande avRepubliken provisoriska revolutionära regering Ordet lämnades på begäran tUl FmMARKLUND (vpk), som yttrade: Den nyhgen genomförda Vietnamveckan visade enstark uppslutning i bakom kravet "ut ur ". I detta uttrycks också den svenska opinionens sympati för folken i , som kräver rätt att i fred och frihet få upprätta människovärdiga 17 2 protokoU 1971. Nr 108 levnadsförhållanden i sma länder. den En fredsuppgörelse, byggd på den plan i sju punkter, som framlagts i 14 oktober1971 ris av provisoriskarevolutionära regerings chefsförhandla- -------------------- re, skulle kunna bUda upptakten tUl en sådan utveckling. uttalatsvenskt stöd för sjupunktsprogrammet skulle därför ha betydelse, mte endast föratt förkorta kriget och minska de nu dagliga och enorma förlusterna Imänniskohv och materiel, utan också när det gäller att bidra tUl ett gottutgångsläge för den fredliga utvecklingen i de berörda länderna. provisoriska revolutionära regering har ettöverväldigande stöd från det vietnamesiska folket. Den har befriat fyrafemtedelar av landets territorium och verkar för nationeU oavhängighet och ettslut på det . Sedd mot dessa fakta framstår Saigonjuntani all sin ynklighet. Årets presidentval i , som de styrande i USAviUe göra tUl en demokratisk kuliss, blev i stäUet en drastisk illustration avtiUståndet i den regim, som håUs uppe enbart med amerikansk hjälp. Läget i , som i utrikesutskottets motiveringarför avslag på motionsyrkanden om erkännande av PRR betecknats som"oklart" och "föränderligt", torde därför nu bara kunnabedömas på ett sätt: Det är provisoriska revolutionära regering somrepresenterar folket, och det är dess fredsplan i sju punkter som på ettavgörande sätt kan få utvecklingen i nya banor i hela . Utifrån dessa konstateranden och med hänvisning till denobestridligen starka opinionen 1 för ett snabbt slut på krigföringen IIndokina är det nödvändigt att även officiella ställningstaganden bUrredovisade. Med hänvisning därtUl ber jag om kammarens tUlstånd atttUl herr utrikesmmlstern få ställa följande frågor; Avser utrikesministern att via den svenska FN-delegationeneUer på annat sätt uttala stöd för kravet i PRR:s sjupunktsprogram attUSA skaU lämna ? Hur ser utrikesministem nu på frågan om svenskt erkännandeav Republiken provisoriska revolutionära regering? Denna anhållan bordlades. § 14 InterpeUation nr 132 ang. tidpunkten förtUlsättandet av en utredning om kostnadsfördelningen meUan stat och kommun, m.m. Ordet lämnades på begäran tUl HertENGSTRÖM (vpk), som yttrade: Kommunemas utgifter och den kommunalautdebite ringen fortsätter att stiga i rask takt. tlU 1970 har kommunemas utgifter stigit från 10,6 tUl 37 miharder kronor, en öknUig räknat penningvärde. Medan stat och kommun använde ungefär lika stor del av brattonationalpro- 18 dukten för konsumtion ochinvesteringar så var motsvarande siffror 1970 för staten , medan NrlUö kommunernas andel stigit tUl . har den orättvisa kommunalskatten, somhårdast drabbar låg- och medelinkomsttagarna, stigit frånen medelutdebitering på 14:63 tiU 22:54; en ökning . Beräkningar utförda av föratsåg en genomsnlttUg utdebitering på25 kronor . Den för året avslutade skattebehand-Ungen i landstingen ochden pågående skattebehandhngen i kommunerna tyder på att man i rasktakt nalkas en medelutdeblterlng på . Många kommuner har redangenombrutit och kraftigt överskridit detta skattestreck. Orsakerna tUl den snabba ökningen av kommunalskattemaunder är välkända. Kommunerna har av staten pålagts och på grund avsamhäUsutveckllngen sett sig tvungna att ta på sig nya och kostnadskrävandeutgifter. Statsbidragens andel av kommunernas totala inkomster har för sammaperiod i stort sett förblivit oförändrade. Däratöver har nya ekonomiska bördorlagts på kommunerna bl. a. genom omsättningsskatten och den senare införda ochnyligen höjda mervärdeskatten. Enbart den senaste höjningen har avLandstingsförbundet och perskattekrona. Folkomflyttningen tUl ur kapitalets synpunkt"produktiva och lönsamma regioner" får i hög grad betalas avlandstings- och primärkommunerna såväl i avfolkningslän som i de växandestorstadsregionerna. Såväl avfolknings- som expansionskommunerna har trotskraftigt ökad utdebitering stora svårigheter att klara en tUlfredsstäUandekommunal och social service. Den 1966 inledda omläggningen av bostadspolitiken har letttUl snabbt stigande hyror I nyproduktionen, vUket har lagt nya tunga bördor påkommunema. Statens åtgärder och stöd för en socialt inriktad bostadspolitik medsikte på att håUa hyroma nere har minskat. I stäUet för att pressa tUlbakaspekulationen i mark, byggnadsproduktion och byggande, vUket främst måste sessom en statlig uppgift, har hyroma tillåtits klättra i höjden som aldrigtidigare. har staten minskat sitt finansieUa engagemang för att hållahyroma nere. De statliga bostadstiUäggen uppgår tUl blygsamma 460mUjoner kronor. Kommunerna har tvingats kompensera detta med kommunalabostadstillägg. I t. ex. beräknades dessa tUl 35mUjoner kronor. Siffran har senare fått räknas upp tUl 75 mUjoner. För 1972räknar många kommuner med upp tUl en tredubbling av de kommunalabostadstUläggen jämfört med . Trots kraftigt höjda kommunala bostadstihäggtvingas många kommuner gå in med kraftigt ökade socialbidrag för att hjälpafrämst de unga bamfamUjema att klara rekordhyrorna i de senaste årensnyproduktion. De kraftigt ökade hyrorna höjer i rask takt även kommunemasutgifter för folkpensionärernas bostadstUlägg. Bostadssegregationen ökar i rask takt inom kommunema ochregioner na. Kommuner med stor inflyttning av unga barnfamUjer och lågavlönade tvingas att lägga en oproportionerligt stor del av de ökade utgifterna på 19 Nr 108 kommunala bostadstUlägg ochsocialbidrag för hyreskostnaderna, medan Torsdagenden andra kommuner slipper mycketbUligt undan på detta område. 14 oktober1971 Statens uppgift måste vara att pressa ned rekordhyrorna genom Ingripandemot spekulationen i mark, byggnadsmaterialproduktion och byggande samt genomgynnsammare fmansierlngsviUkor. Så länge detta inte görs är det rimUgt attstaten övertar kommunernas ökade kostnader för bostadstiUägg och socialbidrag. Antalet daghemsplatser måste snabbt utökas. Huvudprincipenmåste vara att alla kvinnor skall ha rätt tUl eget arbete och egen Inkomst. Inya bostadsområden tvingas båda makarna tUl förvärvsarbete om de skaU kunnaklara rekordhyroma utan att begära socialbidrag. Gjorda utredningar visar attökat barnstugebyggande inte Innebär ökade totalutgifter för samhället. Kvinnor,som går ut i förvärvsarbete genom att barntUlsynen ordnas, betalar i skatttUlräckligt för att finansiera daghemsbyggandet. Men kommunerna, som har de högstakostnaderna för daghemsbyggandet, kan bara tiUgodogöra sig en del av de ökadeskatteintäktema och höjer i många fall i stället avgifterna. En stor del avskatteintäktema tUlfaller staten, som svarar för en blygsam del avbarnstugekostnadema. Kommimerna står nu inför den omöjliga uppgiften att snabbttUlfredsställa såväl kraven på större insatser på service- och socialsektornsom att öka Investeringarna för att hjälpa upp sysselsättningen och samtidigthåUa igen på höjningen av de orättvisa kommunalskatterna, som hårdast drabbarlåg- och medelinkomsttagarna. Staten har tih skUlnad från kommunernamöjligheter att finna nya mkomstkällor och att omfördela skattebördan iinkomstutiämnande syfte. Vårriksdagen fömyade sitt krav på regeringen om en snabbutredning för ändrad kostnadsfördelning mellan staten och kommunerna. Riksdagenunderströk särskilt angelägenheten av statliga grandbidrag tUl kommunerna förfolkpensionärernas bostadstUlägg. Kostnadsfördelningen mellan staten och kommunema varhuvudfrågan vid i . Kongressenunderströk med skärpa angelägenheten av att staten tar på sig en större andelav kommunernas kostnader nu och att kommunerna ges vidgade lånemöjligheter. har ytterligare konkretiseratkongres sens krav i en skrivelse tUl regeringen. Styrelsen awisar på nytt mycket bestämt att man först skall avvakta länsberedningens utrednmg om uppgiftsfördelningen meUan staten och kommunerna och kräver att utredningen om ändrad kostnadsfördelning göres utan dröjsmål samt att bereds representation I utredningen. I likhet med vad kommunistema upprepade gånger framfört anser Kom munförbundets styrelse att en utredning om hela kostnadsfördelnings- problemet mte får utgöra hinder för en omedelbar höjning av statsbidra gen för sådana verksamheter där ökade statliga bidrag är särskUt motiverade. Som konkreta exempel på detta nämner ökade bidrag tUl barnstugeverksamheten för att säkerstäUa en fortsatt nödvändig utbyggnad av denna, ökade anslag för kommunemas väghållning, ökade statliga anslag tUl bostadstUlägg för barnfamUjer och 20 stathga bidrag förfolkpensionärernas bostadstiUägg. stämmer helt med vad kommunistema fört fram som omedelbara områden för ökade statliga insatser för att lätta den den också mycket kraftigt angelägenheten av att kommunema bereds väsentligtökat utrymme på lånemarknaden. dena förkommunerna är fuUständigt orimliga. bevUjatstiUstånd att ta upp lån saknar de garantier för att få låna pengar Kommuner med stort upplåningsbehov tvingas att på denprivata lånemarknaden betala räntor som överstiger kommunlåneräntanoch gällande diskonton för att klara beslutad och Mot bakgrunden av vad som här anförts hemstäUer jag omkammarens tUlstånd att få ställa föhande frågor tUl herr finansministem: När avserregeringen att tiUsätta den av begärda utredningen om ändradkostnadsfördelning mellan staten och kommunerna? När avserregeringen att lägga fram förslag om statliga grundbidrag för folkpensionäremasbostadstUlägg? Avserregeringen att snabbt tUlmötesgå kommunernas krav om ökade statliga bidrag föri första hand snabb utbyggnad av barnstugorna, för kommunernas väghåhning ochbostadstiUägg för barnfamiljer? VUka åtgärderavser regeringen att vidta för att öka kommunernas lånemöjllgheter ochgarantera att kommunlån fås tUl rhnliga räntor? Denna anhåUan bordlades. § 15 InterpeUation nr 133 ang. principema för svenskterkännande av aiman stat, m. m. Ordet lämnades på begäran tUl (vpk), som yttrade: Frågan om ett svenskt erkännande av statermed vilka ännu inte diplomatiska förbindelser har upprättats har behandlats Iriksdagen vid ett flertal tUlfäUen. I en InterpeUationsdebatt den 7 december1967 ingick förre utrikesministern i svaromål om de allmänna principerna försådana erkännanden. "Vid bedömningen av erkännandefrågor kan man anläggaoUka synpunkter. I brukar vi I första hand anse avgörande att den makt,som skall erkännas, har vunnit ett rimligt mått av självständighet utåt och somnågorlunda allmänt godtagits av omvärlden. Vidare krävs en rimhg stabilitetinåt, genom att det finns statliga myndigheter som faktiskt upprätthåUerkontroU över ett visst territorium och där utövar suveräna befogenheter. Enhgt praxis ges svenskt erkännande, när vi dels anser attminimikraven är uppfyUda, dels finner att mga särskUda skäl talar emoterkännande." Varken nu eUer då detta yttrades torde kunna Ifrågasättasatt de allmänna kriterierna eUer mlnlmUcraven Inte uppfyUes då det gäller en av 21 Nr 108 Jg stater vars erkännande vunnit aUt större aktualitet. Torsdagenden nämligen Tyska demokratiskarepubliken. Återstår frågan om det finns 14 oktober1971 några "särskilda skäl"som "talar emot" ett erkännande och vilka dessa i så faU är.RimUgen bör då också tas med I övervägandena vUka skäl som talar för etterkännande. Det vore mot bakgrunden av den onekligen nya situation som råderav stort intresse om utrikesministern vUle uttala sig i denna fråga. Det kan inte gärna hävdas i varje fall inte på sätt somtidigare varit fallet att DDR befinner sig i "skärningspunkten meUan deoUka stormaktsintressen som är involverade här", vUket anfördes i debattenden . En fyrmaktsöverenskommelse har slutits om , ochFörenta staterna, och har betecknat DDR som en suveränstat. Detta är fallet också med Tyska , som Inlåtit sig påförhandlingar med grannlandet DDR. Vårt grannland har vänt sig tUl debåda tyska staterna med förslag om upptagandet av normala diplomatiskaförbindelser och därvid även uttalat sig för deras Inträde I Förentanationerna. Onekligen är aUt detta uttryck för betydelsefuUa steg i riktningmot en normalisering av förbindelserna meUan . bör mte förhålla sig passivt avvaktande i dennasituation utan lämna sin medverkan tUl att ytterligare främja en sådanutveckling. Detta skuUe bidra tiU en sådan positiv utveckling avTysklandsfrågan som I flera sammanhang bedömts kunna öppna vägen tUl Inkallandetav en europeisk säkerhetskonferens. Ett skäl brukar dock anföras mot ettsvenskt erkännande av DDR, nämhgen att detta skuUe verka "störande"på kontakterna meUan och Tyska demokratiskarepubliken. Det bör påpekas att dessa kontakter Inte längre har karaktären av"dialog" utan är reeUa förhandlingar tUlkomna som ett resultat avfyrmaktsöverenskommelsen. De enda som kunde tänkas bU "störda" av ettsvenskt erkännande av DDR är de reaktionära kretsar I som överhuvud taget mte önskar en normalisering av relationerna tUl sitt grannland. Enfortsatt svensk vägran däremot att erkänna det reella förhållandet, att DDRexisterar som suverän stat i mitt, är en tUlgång för den reaktionärapropagandan i , som häri finner ett stöd för sin hållning. Liksom fallet var då erkände Demokratiskarepubliken , vUket överensstämde med de aUmänna kriterierna för ettsvenskt erkännande av annat land, bör anlägga en egen bedömning pådenna fråga och härav dra den logiska konsekvensen att erkänna Tyskademokratiska republiken. Med stöd av de anförda synpunktema hemställer jag omkammarens tUlstånd att tUl herr utrikesministem få rUcta föhande frågor: Delar statsrådet för sin del de i denna InterpeUationrefererade aUmänna principema för ett svenskt erkännande av och upprättandet avdiplomatiska förbindelser med annat land, och hur ser statsrådet på derastiUämpning när det gäller ett svenskt erkännande av Tyska demokratiskarepubliken? Kan ett svenskt erkännande av emotses ? Denna anhållan bordlades. § 16 InterpeUation lu- 134 ang. begärd utredning om sänktpensionsålder för arbetare inom gruvindustrin Ordet lämnades på begäran tUl HenHERMANSSON i (vpk), som yttrade: Höstriksdagen beslöt med tUlstyrkanfrån ett enhäUigt lagutskott att bifaUa yrkanden i bl. a. en vpk-motion omutredning angående sänkt pensionsålder för undetiordsarbetande gruvarbetare.En mångårig och stark opinion från landets gravarbetare står bakom detta krav.Det förtjänar erinras om att kort före det fattade detta beslut hadeen grupp riksdagsledamöter företagit studiebesök i bl. a. gruvor ochuppenbarligen tagit djupa Intryck av de arbetsförhåUanden och den arbetsmUjö debhvit konfronterade med. De härav förmedlade intrycken var uppenbarligen inteutan inverkan på utskottets ställningstagande och beslut. Mestsakkunniga torde dock obestridligen de gruvarbetare vara, som under decennieruthärdat och måste uthärda detta tunga och påfrestande arbete. Senast riktades uppmärksamheten på det sakligt berättigadekravet om lägre pensionsålder för denna arbetarkategori genom ett i pressenrefererat brev tUl partUedarna från gruvarbetarfackförenlngarna I Malmbergetoch Khuna, avdelningama 4 och 12 av . Dehemställde om partUedarnas medverkan för att förverkliga kravet om en tlU 60 årsänkt pensionsålder för berörda arbetare. Det anmärkningsvärda har emellertid inträffat, attpensionsförsäkringskommittén, som av regeringen erhöU uppdraget att effektuerariksdagens beställning av en utredning i denna fråga, ansett sig kunna beslutaom att någon sådan utredning mte längre var behövlig. Pensionsförsäkringskommitténlämnar detta meddelande i sitt slutbetänkande (SOU 1971:19). Anledningen angesvara att en överenskommelse om en lägre pensionering träffats den 9 juni 1969meUan SAF;s aUmänna grupp jämte andra arbetsgivarorganisationer ochGruvindustriarbetareförbundet. I överenskommelsen stipuleras en pensionsålderav med viss angiven möjhghet tih pensionsålder vid . Frågan huravida gruvarbetarnas pensionsfråga skall lösaslagstiftnings vägen eller genom överenskommelse meUan parterna sedan en gång för sin del uttalat sig för en utredning härom bör tUlkomma själv att avgöra. Redan Innan bestäUde denna utredning förelåg ett i begränsad mening träffat avtal om en lägre pensionering än den aUmänna pensionsåldern . Överenskommelsen ansågs emellertid av gravindustrins arbetare fuUstän digt OtiUfredsställande. ansåg sig också för sin del oförhindrad att oaktat denna överenskommelse hos regeringen begära en utredning 23 Nr 108 om lägre pensionsålder förgravarbetarna. Situationen har i sak inte Torsdagenden undergått någon förändring sedan den åberopade överenskommelsen 14 oktober1971 träffades . ------------------- 1970 riktades en mycket stark kritik mot denna överenskommelse. faktum atttvå stora fackliga förbundsavdelningar i nu aktualiserat kravet omen pensionering vid , vUket stöds av 2 571 namnunderskrifter, vittnarytterligare om den starka opinionen för en bättre lösning än den som träffadesvid överenskommelsen . Slutsatsen bör alltså bli att riksdagenges möjlighet att - såsom förutsattes genom riksdagsbeslutet - tastähning tiU frågan om en lösning lagstiftningsvägen av gruvarbetamaspensionering. Med stöd av det anförda hemställer jag om kammarensmedgivande att tUl herr socialministern få rikta följande frågor: beslut om att icke efterkomma riksdagensbeställning av en utredning om sänkt pensionsålder för arbetare i gruva isamförstånd med departementschefen? Om så icke ärfaUet är statsrådet beredd att i annan ordning låta fuUföha den avhöstriksdagen bestäUda utredningen om lägre pensionsålder förunderjordsarbetande inom gruvindustrin, som beaktar de aktualiserade kraven ompensionering vid uppnådda samt med en tUlfredsstäUande storlek avpensionen, och att utredningen utföres så att förslag skyndsammast möjligt kanföreläggas ? Denna anhållan bordlades. § 17 InterpeUation nr 135 om en översyn av bestämmelsemaangående utrustningen på motorcyklar Ordet lämnades på begäran tUl HerrANDERSSON i (fp), som yttrade: I arbetet för en höjning av trafiksäkerheteni landsvägstrafiken krävs bl. a. fortgående överväganden huruvida nu gällandeföreskrifter rörande fordons beskaffenhet och utrustning kan anses svara motdagens behov, och om ändringar eller tUlägg är påkaUade. Sådana övervägandentorde i första hand fås genom studier och undersökningar rörandetrafikolyckornas orsaker. Den tekniska utvecklingen på fordonsområdet har under senareår varit starkt framträdande, och motorcyklar är i det sammanhanget ejundantagna. De motorcyklar som marknadsföres är utmstade med betydligtstarkare motorer och har höjda prestanda i förhåUande tUl vad som varstandard. Detta har medfört att man i andra länder och genom internationellaorgan har vidtagit trafiksäkerhetsåtgärder för att höja säkerhetskraven. Påmotsvarande sätt har de svenska kraven icke ändrats. om att motorcyklar skaU vara utrustade med en ur trafiksäkerhetssynpunktså betydelsefuU utrustning som körriktnmgsvisa- re ochstopplykta föreligger icke. Även om modema motorcyklar i allt 24 stöne omfattning utrustas med detta som standard, borde sådan Det är ett känt förhåUande att förare av Nr 108 motorcyklar oftaInte föher föreskrifterna i 50 § 1 mom. vägtrafikförord- denningen om teckengivning med arm vid sväng och stannande. Detta torde 24oktober 1971 tUl stor del bero på att teckengivning på sådant sätt ärbesvärlig, när föraren skaU sköta gasreglage och koppling. Förtrafiksäkerheten är detta förhållande icke tiUfredsställande. För motorcyklar föreligger ej heller krav på att dessaskaU vara utrustade med hastighetsmätare, vilket framstår som en brist urtrafiksäkerhetssynpunkt. Utan hastighetsmätare på fordonet torde det varaförenat med en betydande grad av svårighet för föraren att bedöma desshastighet. Det framstår därför som angeläget för ett höjande av säkerheten itrafiken att åtgärder vidtages för att förbättra utrustningen på motorcyklarmed stopplykta, könlktningsvisare och hastighetsmätare. Med hänvisning till det anförda hemstäUer jag om kammarenstUlstånd att tUl herr kommunikationsministem få ställa föhande fråga: Avser statsrådet att framlägga sådana förslag tUl nyaföreskrifter rörande fordons utrustning att stopplykta, körriktnhigsvisare ochhastighetsmätare krävs på motorcyklar? Denna anhåUan bordlades. § 18 InterpeUation nr 136 om en parlamentarisk kommission för utredning av vissa förhållanden inom den statUgaföretagsverksamheten Ordet lämnades på begäran tUl HerrDAHLÉN (fp), som yttrade: Allt fler uppgifter kommer fram ommissförhållanden i en del statliga företag. I vissa faU uppges uppenbaraoegentligheter ha förekommit Uksom svåra omdömesfel SjälvfaUet kan inte sådanapåståenden få stå oemotsagda. Det är därför värdefuUt, att justitiekanslern fått iuppdrag att utreda den rent rättsliga sidan av bl.