prot · FU0953 · 1971-12-31 00:00:00 — var också i vissa ögonblick alldelesutomordentlig som sagoberättare, men han utnyttjade myckel sällan den tekniken,I regel valde han att gå fram på faktalinjen och håUa sig tiU de argument somvar för debatien relevanta. Statsminister har en benägenhet att oftarefalla för frestelsen att leka sagoberättare, och då hamnar han i lägen, där hantvingas göra beskrivningar av andra människor och andra partier, som folk igemen inte känner igen. Visst möler statsministern den sociala verklighelen i formav kontakter ule i arbetarkommunerna och partidistrikten, och vissl träffarNi, , inför massmedia människor som berättar för Er om varför de harråkat komma i rampljuset, som t, ex. arbetsledaren i . Men vadNi upplever är ju konstruerade, komprimerade bilder som massmediahar skapat av verkligheten och myckel litet av de faktiska beslulsögonblicken,där del är fräga om alt ta ansvaret. Det är andra människor inom Er rörelse somträffar besluten. De jobbar pä det kommunalpoUtiska planet eller pålandslingsplanel eller de skickas liksom i väg för att somlandshövding praktisera den näringspolitik som säkerligen har enmera praktisk och realistisk syn pä än staisminislern själv. Den bUd Ni målar av verklighelen är pä mänga punkter såfrämmande, att den bara kan förklaras med all Ni år har levt ivalhandböckernas och de poliliska slagordens och debaltemas värld. Jag lycker fakiiski all del skulle hedra herrstalsministern, om Ni inle bara gjorde en svepande kommentar och sade: Visslhar här begåtts fel, visst kan det göras misslag, men del vikliga är ju ändåall vi är de enda som vill slå vakl om sysselsättningen och om människornastrygghet. Varför inte gå in i deballen och försöka väga vad som enligl Eruppfallning står kvar av kritiken mol vad Ni anser inle slår sig och försökaalt bemöta del från de ulgångspunkler som alla de andra debattörerna haranvänt? Ni begår felet att tro att man fångar verkligheten med svepandeslagord. När Ni gär lillbaka del bedrövliga Kalrineholmstalel undervalrörelsen och framkallar bilden av den UberaUsm som socialdemokratin regeradesamman med jusl del år då Engbergskrev sitt bedrövliga ullalande - den regering som genomförde den aUmännarösträtten och ältalimmarsdagen - och framstäUer den liberalism somsocialdemokratin under de demokratiska genombrottsårens viktigaste lid närasamarbetade med såsom hållningslös, då är Ni ute pä flosklernas område. Jag harinte under den här valrörelsen märkt att någonting som Ni sagl retatgamla liberaler sä mycket som denna falska beskrivning av deras syn pä densociala verkligheten just . Det är verkligen synd om Er, , att Ni skall levakvar i skenargumeniens värld i sä hög grad, all Ni måste tUlgripa sådanabetraktelsesätt. Pä en punkt företräder Ni emellerlid en hedrandekluvenhet: Ni konstaterade alt del har begåtts misstag. Felet är bara alt detär oppositionen som påtalar dem. Men Ni har ju mött mycket av den här krilikenockså i Er egen rörelse. Ni har mött den i arbetarkommunerna. Ni har mött den ipartidistrikten. Varför inte då konstatera att del inte har gäll alt uppfyllade målsättningar som man har arbelat med, därför att ni skrev ut för sloralöften till partikongressen och därför att ni tog för korl tid på er för alluppfylla dem? Det enda rikliga i dagens läge vore all säga: måste viverkligen se igenom vad vi kan behälla av målsättningen för den statligaföretagsamhelen ulan alt råka i sådan konflikt med verklighelen att vi lurarmänniskorna alt tro att sysselsättningen är garanterad i och med att staten gårin i verksamhelen. Det finns en synpunkt i denna debatl som ingen av herrarnapä regeringsbänken har kunnat bestrida. När elt förelag häller pä att klappaihop, när sysselsättningen sviktar, så undrar de mänga människorna som manmöler ule i de prakliska fallen: Kan vi Ula på att lönsamheten i etl nyttföretag är sädan att vi fär stanna? Människorna frågar mindre efter vem som ärhuvudmannen. Däremot känner de förtvivlan, om de tror all de pä nytt skaUkastas ul i arbetslöshet efter att försl ha blivii lovade sysselsättning somsedan sviktar. Den som har varit med och arbetat för regeringens räkningute pä fältet och märkt hur kommunalmän och anslällda i sysselsättningshotadebygder resonerar kan instämma i mycket av vad här sade. Hanskarakteristik var riklig med undantag av att han inle vUle erkänna att aUamäsle tillägna sig det prakliska betraktelsesätt som de kommunalmän har somangriper de här frågorna i verklighelen. Men vad statsministern helt sopar borlur bilden är det krav på trygghet som ligger i att människorna vill arbeta iföretag där lönsamheten är sädan att sysselsättningen är garanterad. Om Nikonstaterade att Ni under de gångna tre åren icke kunnai leva upp de målsom Ni formade inför partikongressen, då hade den här diskussionen kunnat varameningsfull sä UU vida att vi kunnai hoppas på alt den omprövning som skallske verkligen skulle leda lill en mera realistisk syn. gör ett stort nummer av den kluvenhet somUberaUsmen mäste vara etl ullryck för i den meningen att vi tillåter oss att sealt saker och ling har mer än en sida. Vi tror inte alt vi har färdigalösningar, som ulan vidare kan appliceras på hela samhällsarbetet. Vi befinneross i det Ang. erfarenhetema av försöken att vidga den statligaföretagsamheten Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den statligaföretagsamheten Den självklara slutsatsen därav är att inse all man ständigt mästeförsöka finna lösningar som lillgodoser både människornas behov av alt fäutrymme för egen vilja att ta risker och genom företagsamhet åstadkommapraktiska resultat och å andra sidan samma människors behov av att kännatrygghet. Vi är stolta över att konstatera att verkligheten är så kompliceradatt man måste se att tUlvaron har bägge dessa sidor. Detta inser självfalletstalsministern också när han verkligen viU analysera problemel. Men införkammaren roar del honom att framstå som en sagoberättare, alt förenklaverklighelen den grad att de människor, vilkas trygghetskänsla han spelarpå, helt enkelt inte känner igen bilden. Hen (); När jag lyssnade på statsministern fick jagUksom ett inlryck av alt slatsministern hell hade förloratperspektivet på debatien. Den diskussion som ägt ram gälldeursprungligen om vi skulle ha statlig företagsamhet och under vilkaförutsättningar statliga företag skulle drivas och om regeringen hade dragilnägra slutsatser av de erfarenheter som man hittiUs vunnit av slatlig förelagsam-hel. Och sä gick in i debaiten och talade med sUlvanliga blomsterspråk om kalastroferna i , om man där inle fält göraparkeringshissar, och om , där de lusentals människorna fått jobb genomstaten. Han försökte på något underligt sätt - jag vel inle om det varavsiklligl - all spela ut enskild företagsamhet mot statlig. Vi hörde inte ellord om de speciella betingelser, under vUka enskilda förelag är tvingade, ja,piskade att arbeta, om deras uppgifter all bedriva en lönsam produkiion. Del ärbara genom lönsam produkiion som de kan ge sitt bidrag vårvälståndsutveckling. De mäste vara rationella, de mäsle kunna konkurrera härinom landel med andra förelag, enskilda, slalliga eUer kooperativa, och demäste kunna konkurrera med omvärlden. Vi vet alla att företagsamheten har besvärligheterdelvis pä grund av en ekonomisk politik som vi tycker är felaktig -statsministern tycker förslås all den är riktig. Den har svårigheter därför altkostnadsläget har rasat i höjden. Vi har ett högskatlesamhälle och etthöglönesamhälle, även om del finns eftersatta grupper. EnskUda som driver företag är inte mer än människor. Ocksåde gör misstag. Jag tror inte alt det i denna kammare finns någon som medstörre eftertryck än finansministern i oUka sammanhang har uppfostrat ungaaktivister och talat om för dem att företag, som inte drivs med vinst och inteklarar sig, heller inte bidrar till tUlväxten av vår gemensamma kaka. Om deinle har konkurrenskraft, Ivingas de ned och kastas ul. När den enskUdespengar, aktieägarnas pengar, företagels pengar är slut, måste företaget slåigen. Vi vet att sådant hänl i alllför många fall under de senasie åren framförallt lextU-, glas-, trä- och skobranscherna, "Jag anklagar inle", sade stalsministern, menhans ton var hånfull när han satte enskilda förelag mol statliga. Namnet YFA"spottades ul", och Gölaverken var heUer inle myckel värda i delsammanhanget. Men man har inte rält att ulan vidare anklaga enskilda förelagdärför alt de inte kan klarasig pä grund av del härda livels lagar och konkurrensens regler. Del är däsamhäUets ansvar kommer in i bilden. På något säll måsle sysselsättningen i denbygd som drabbas pä korl och pä läng sikt. Dä kan naturiiglvis statUgaförelag vara ett medel. Men även de slalliga förelagen möter sammalönsamhetsproblem som andra förelag, kravel på att skolas effeklivl även om delligger skallepengar bakom dem. Jag vill minnas all del är statsrådet som mer ännägon i denna kammare - gjorde det också - har strukitunder behovel av arbetsglädje i statliga förelag. Man kan inte, har del sagtsfrån del hället, tänka sig alt arbetare i längden skall arbeta i företag sominle gär ihop. Man kan inle lägga pä dem den psykiska press som det innebär.Lönsamhelskrileriel är lika väsentligt i de förelagen som i de enskilda. Då frågar man sig: Är slalliga förelag bättre skickade änenskilda att klara sysselsättningen? Löser de problemen bällre? Disponerar vivåra ekonomiska resurser bältre genom att låta statliga förelag ta hand omverksamheten? Jag har frågat förul och jag upprepar del; Blir förelagenbällre och mera ägnade alt pä lång sikl öka våra Ullgångar och höja vårlevnadsstandard därför att de är statliga? Blir förelagsledarna skickligare ochmer framgångsrika i och med all de lockas över lill statliga förelag? Ökar viallas vår gemensamma kaka genom all avdela en slörre bil åt den slalligasamhällsägda sekiorn och en mindre bit äl den enskilda? Blir med andra ord deslalliga förelagen mer effektiva, mer räntabla och mer konkurrenskraftiga,nationellt och inlernaUonelll, än de enskilda? Svaret pä den här frågan ärsjälvfallet: Nej, del blir de inle. Erfarenheten visar i själva verkel alt det har blivitsämre resullal i statliga företag under förutsättning all de bedrivs på likavUlkor under samma betingelser. När statsrådet besvarade inlerpellalionenoch redovisade de motiv som mänga av oss anser vara bärande även för stalligverksamhel - vi har som bekant sagl ja lill sysselsältningsmotivel, men detglömde slatsministern alldeles bort fäste jag mig särskilt vid att herrWickman fördolde eller inte nämnde elt motiv sorn är del som jag framför allthar kritiserat och vill forlsalla alt kritisera. Det har kommit ullryck medföljande ord i proposiiionen om Statsföretag: "HärtiU kan läggas sådanamotiv av mer allmän karaktär som att del är värdefulll för staten med ingåendeerfarenhei av företagandets villkor särskill i perspektivet av ell mer aklivisamarbele mellan företag och samhälle." Innebörden av della är i korlhel alt slalen alltså skallbedriva statlig verksamhet, köpa in sig i förelag för alt förskaffa sig sädanakunskaper om företagandets villkor all ell aklivi samarbele mellan förelag ochsamhälle kan komma slånd. Det är en ovanlig blygsamhet för all komma fränsocialdemokratiskt håll som uttalandet ger uttryck för. Jag tycker allblygsamheten är på sin plats, men del uigör sannerligen inle nägol bärandeargumeni för all förslalliga olika sekiorer. Det stora problemet är alltså - jag kommer lillbaka tilldel - om slalliga förelag kan mer än tillfälligt och under specieUaförulsällningar Irygga sysselsättningen bättre än enskilda. Svaret är frän migetl alldeles Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den statligaföretagsamheten Ang. erfarenheterna av försöken att vidga den statligaföretagsamheten bestämtnej, och det är därför jag har den uppfattning om statlig verksamhet som jag iolika sammanhang har redovisal. Våra erfarenheter av statsdrift är inte goda. Ettdecentraliseral samhälle fungerar i regel bältre än etl centraliserat. Riskernaför misslag blir slörre när beslutanderätten koncentreras hos nägra fä. Ochmisstagen får betydligt större proportioner och belydligl värre konsekvenser. Hur skall man lösa problemen? Ja, självfallet genom attbedriva en sådan ekonomisk politik alt man stimulerar företagsamheten ochunderlättar för den all bedriva en framgångsrik verksamhet. Socialdemokraternahar i stor utsträckning gjort precis tvärtom. Tror staisminislern att det ärstimulerande och skapar etl ökal inlresse hos enskUda för att sälla i gång ochsalsa egna pengar i förelagande om de vel all de pä den ena eller andra sekiornmöler slalliga företag, som är subventionerade, har speciella förmåner ileveranshänseende eller pä annal sätt har monopol? Tror inte stalsministern altdet är direkt belastande och verkar avhållande pä de enskUda företag vilkasinsatser vi skulle behöva i värl samhälle , inle minsl nu närinvesteringar ropar efler investerare? , , för alt lanägra smä exempel. Allmänna föriagel, Bevakningsbolagel - det är bara fyraförelag, som alla arbelar i en monopolsilualion, där konkurrens är utesluten. Sedan gick ut med svepande anklagelser, somredan har beklagats av , och gjorde gällande att moderalasamlingspartiet tidigarehögerpartiet; del går liksom bällre hem i debaiten att kalla oss för högern, men läl gä för det - har varit emol lokaliseringspolitik, emot arbetsmarknadspoUtik. Vi har över huvud laget icke hafl någon som helsl förståelse för kravel alt ge full sysselsättning ät människorna. Del var en helt oriktig och förvrängd bild av verklighelensom statsministern gav. Skulle man inle kunna begära litel mer av landelsstatsminister i en saklig debatt än alt teckna sådana vrångbilder av politiskaparlier? Även om man inle gUlar andras partier kan man väl i aUa faU bemöda sigom alt ge en rättvis bUd av vad de står för. Och statsministern vet Uka bra somjag att om den bild som staisminislern tecknade skuUe vara riktig skulle viinle ha en halv promille av röslerna i delta land bakom oss. Vi är fä och vårtparti är litet och borde vara slörre men vi skulle inle ens ha deröster vi har om det var en sanningsenlig bild som tecknade förnägra minuter sedan här i kammaren. Investeringsbanken fär vi oss alltid i halsen. Men hur vardet med Investeringsbanken? Har glömt bort varför vi gick emolbanken och vad vi krävde i stället? Vi gick inle emol all ge kreditväsendet deresurser som Investeringsbanken nu utnyrtjar i sysselsättningsskapande syfte.Vi krävde all man skulle ge affärsbankerna större låne- ochinvesteringsmöjligheter. Vi föreslog elt särskUl institut, som skulle få istorl sett samma möjligheter att göra riskvilliga satsningar deriskvilliga investeringar som vårl näringsliv under dessa år av strukturomvandling behövt. Finansministern nickar bifall - han kommer ihåg förslaget, men lycks ha glömt bort del. - Förlorade ocksä finansminislern minnet nu? Stalsministerntalar om handlingskraft. Vi mäste "la risker" när vi gör Ja, vad är del enskild företagsamhet bygger på om inle risklagande?Skillnaden är bara den att när de enskilda förelagen lar sina risker är del medpengar som de själva sätter in i förelagen, medan de statliga förelagens riskertas med skaltebetalarpengar. Del finns risk för att de risker man tar istatliga förelag därför blir alltför slora! Del är väl mot den bakgrunden somman skall bedöma de misslyckanden som har förekommil inom den slalliga sekiorn att man inle har varil tUlräckligt försiktig därför att man hafl andraspengar all leka med. Dä har del gått som del gått! Jag kommer tillbaka till YFA. skall väl någon försvaraYFA. 900 man ställdes ulan jobb därför att YFA lades ned. Ja, YFA är väl elltypiskt exempel pä gärdagens strukturproblem i del svenska samhället entexUlinduslri som arbelar med sä höga kostnader att den inle kan klara denutländska lågprisimport som möjliggörs genom alt man i utlandet arbelar medbetydligt lägre löner än vi gör i värt land. Finansminislern och LO har vidupprepade tUlfällen krävt all arbelskraflen skall föras över frånlåglöneinduslrierna lUl höglöneinduslrierna. Ulvecklingen ligger alltså i linjemed regeringens önskemål. Men när ett företag följer rekommendationerna ochlägger ned driften därför alt det inle längre klarar kostnadsläget ochkonkurrensen, angrips det på det hänsynslösa säll som här hartUlämpat. Man kan nalurliglvis diskutera om det var klokt ellerlämpligl av företaget alt i detla läge vidta utdelningsålgärder. Jag är denförsle alt kritisera jusl della. Men alt förelaget tvingades lägga ned drifteninför en övermäktig konkurrens, del bör man lala om med mjukare lonfall. Samhällel skall i sädana lägen gripa in och lösaproblemen. Del är ju därför som vi har elt samhälle. Del är samhäUets uppgifloch del är därför vi tar ul så mycket pengar som vi gör för att skapa Iryggheiät enskilda människor i de krislägen som inträffar vid upprepade tiUfällen. Jag tycker att AMS har gjort enastående och förnämligainsalser, inle minsl i , där man har berell arbete ål, om jag inteminns fel, näslan alla de friställda arbetarna utom något 20- eller 30-lal. Delär ett fint jobb. Det är klart att det är AMS:s uppgift att göra det,och AMSskall fortsätta all göra sådant. Men statsministern förde debatien som om del förelågmolsällningar mellan en borgerlig opposition, som inte var beredd att salsa pälångsikiig sysselsättning, och socialdemokralerna, som var beredda alt satsa.Ni slår in öppna dörrar, när Ni för en argumentation pä det sätlel. Men vi tror och där skiljer vi oss uppenbarligen attvi inte kan lösa sysselsättningens problem genom all bilda slalliga företagannal än under alldeles speciella förhållanden och all man då mäste ge alldelesspeciella tUlskott lill de slalliga företagen om de skall klarasysselsättningen. Jag tror alltså inte på statliga företags möjligheler alllösa sådana här problem annat än under alldeles särskilda förulsällningar. Ochi sädana fall, herr statsminister, har vi inte opponerat oss mol att slalenkliver in. Argumentalionen mol och moderala samlingspartiethängde i denna del helt i luften. Jag lycker, för att sluta debatten för mitl vidkommande,att den lyp av åigärder som man diskuierar då del gäller Gölaverken är jusl avdet erfarenheterna av försöken att vidga den statligaföretagsamheten Ang. erfarenhetema av försöken att vidga den StatUgaföretagsamheten slaget somdel kan vara lämpligl alt staten genomför. Jag lycker alt det hade varit fel jag tror inte alt det hade lett till resultat pä lång sikt -om slaten självhade hoppat in och övertagit . Den nu valda vägen utgör säkerl enmycket bällre lösning. Den är förutsättningslös och förnuftig. Det är på såsätt man skall gå lill verkel dä slalen och samhället måste fullgöra sinuppgifl all lösa problem som enskilda inle kan klara av. Om man med "aktiv näringspolilik" menar all manskall göra insalser av della och liknande slag, är jag hell med. Däremol är jaginle med pä alt läla slatlig företagsamhet utgöra det väsentliga element i enaktiv näringspoUtik som man fär en känsla av alt regeringspartiet anser alt delskall vara. Jag är alldeles övertygad om all del inte leder UU målet. Del kantvärtom leda besvärande skadeverkningar för del näringsliv som ändå i sistahand tryggar välstånd, sysselsättning och ulveckling i vårl land. Jag befinner mig i en Ulel lustigdebatlsilualion. Jag drabbas liksom av den ena sorteringen efter den andra. Jagvill inle gradera dem på någol säll, men del gör all jag känner en förpliktelsealt försöka vara litet kort i denna omgång. Jag hoppas att jag kan vara del. har en litet olycklig benägenhet alt inleda allasina anföranden med en recension av debattmolsländaren. Del är Ulel magistralt.Den recension som jag fick innebar att jag var en sagoberättare. Jag vet inlehuruvida del jag sade om Gölaverken, om och om var sagor. Isä fall Iror jag all människorna där uppe upplevde den situation de kom i somganska onda sagor. Del var elt försök frän min sida att konkretisera, geverklighelen, visa varför en aktiv näringspolilik är nödvändig. Men låt mig lill att börja med la upp resonemanget omliberalismen. Jag yttrade alt sade själv alt del var myckelhäri. Del var i härdasle lägel. Men del innehåller liksom den ceniralaproblematiken, kluvenheten som liberalismen har hamnai i. svarar altdelta sades när den stora vänstersamverkan ännu rådde och man hade lyckalsgenomföra rösträllsreformen och möjligen ocksä åtlalimmars-lagen. Men del varju del som var del tragiska all denna samverkan mellan socialdemokrati ochliberalism, som gällde de slora demokraliska reformerna i det här landet, brötsnär man kom in på den sociala verklighelen därför all när del gällde samhälletsinflylande i det ekonomiska livet sä sade liberalismen halt. Det var ju del somvar tragiken. Del finns många skildringar av hur tveksam man var redan omåttalimmarslagen. Sedan kom och splillringarna,arbelslöshelskriserna och Slripa och vad som för socialdemokratin varliberalismens stora svek vid krisuppgörelsen, som sedan gjordes medbondeförbundel. Det var alllsä när man övergick från en samverkan somgällde slora demokratiska reformer och i viss mån sociala ling tillförändringar i den ekonomiska slmkluren som liberalismen svek enligl värmening. Dä kom den här kluvenheten därför alt det alllid hos goda liberalerfunnils en socialmedkänsla, en vilja all hjälpa människorna som kommit i betryck, någonting hellannat än den gamla konservatismen. Men när denna vilja att hjälpanödvändiggjorde en ökning av samhällels inflytande i det ekonomiska livet säkom tvehågsenheten, kluvenheten: SkaU vi väga eller skall vi inte väga? sade att vi är ganska stolla över det, och jagrespekterar det. Han säger att vi är stolta över att vi är kluvna och vi harsvårt att beslämma oss, vi ser varje sak frän två sidor. Pä säll och vis kanjag respeklera all så är det i . Men ibland mäste man ta ställning. Vi stod inför deltaavgörande när del gällde ATP, när del gällde Invesleringsbanken ochnäringspolitiken, t. ex., där man hamnade i denna hopplösa mellanpositiondärför att man inle kunde bestämma sig. är en sympatisk fasl nägoltragisk figur i litteraturens värld. De Iveksamma som balanserar har ju mångasympatier pä sin sida, och därför kan jag säga all del är i någon månsympaliskl. Men i poliliken med del ansvar som man har införmänniskorna, där siälls kravel att la ställning ulifrän en beslämd samhällssyn.Jag vill inle alls påslå att det är en speciell människotyp som har kommit idenna siiualion. Jag vill inle insinuera alt det bara är partitaktiska skäl,även om folkpariiel har denna dubbelslällning i vad man kallar för mittfältet,dvs. mellan högern och och oss. Där skall man laborera. Jag tror all grundfelet ligger på det ideologiska planet.Man sitter ändå så fast i gamla liberala tankar, att man inle harhandlingskraften att gripa in för alt värna lönlagarinlressena i ekonomin. Delär en ideologisk kluvenhet i bollen. Och del är pä säll och vis elt beröm, släller i en besvärlig siiualion. behöver inle alls vara sä arg, ly jag försökleju säga att jag är en smula besviken över all han inle tog chansen attslälla sig målmedveten: All right. Del begås fel här, men vi skall driva enaktiv målmedveten näringspolilik för all skydda sysselsättningen. Del är vi medpä. I stället för att i varannan mening flytta sig nära herrBurenstam och försöka överträffa honom med nägra adjektiv motindustriminislern och andra personer. Del var en chans som har möjlighel all la. Därefler talade om lokala erfarenheter som hanhade gjort som landshövding. I nästa andelag sade han alt vi skickade i vägherr HagneU som landshövding till . Inle gör vi sä. Inte skickade vi i vägherr del var väl en mycket ansvarsfull befattninghan fick där nere. Man behöver inle använda sädana uitryck om dessaförträffliga ämbeten! Men han hade alllsä i sill län hafl kontakt med densociala verklighelen. Han forlsatle med att tala om mina kontakter medarbelarkommunmölen och med kommunalmän och menade all de kan ge en skev bild.Men jag iror alt har fåll en alldeles felaktig bild av vad somhänder pä våra distriktskongresser och arbelarkommunmölen.