prot · FU099 · 1971-12-31 00:00:00 — Restriktionerna ledde vidare tiU att ett stort antalföretag, större än vanligt, slogs ut, att vi fick fler varsel om nedläggelserän tidigare, att det goda året inte blev det goda år som det kunde ha blivit dådet gällde att bygga upp resurser som vi skuUe ha behövt och förframtiden. Läget blev sä besvärligt att regeringen tvingades improvisera vissaförbättringar pä kreditsidan . Efter vad som har hänt frågar vi oss därför nu; Finns detanledning att förvänta sig att den höga investeringstakt skall förverkligas somfinansministem har räknat med i årets finansplan? Finansministern har självsagt att man mycket väl kan leda hästarna fram tUl vattenhon men att man intekan tvinga dem att dricka. Förväntningarna och intresset hos den eventueUtinvesteringsbenägna företagsamheten är naturligtvis mindre i är än vad det varförra året. Finns det dä tUlräckligt många stimulansåtgärder föreslagna istatsverkspropositionen? Investeringsavdraget på är bra, men räckerdet? Behövs inte därutöver ytterligare åtgärder? Det är i det sammanhanget somett frisläppande av investeringsfonderna kommer in i bUden. Och rätt skaU vara rätt, herr finansmiruster; Jag harockså menat att investeringsfonderna skaU frisläppas. Man kan naturligtvis göraundantag för storstadsområdena man kanske bör göra det, ehum jag inte troratt det i och för sig är nödvändigt. Vettiga industrier investerar inte istorstadsområdena om de kan undvika det; de har lärt sig vad det kostar att fätag i och behåUa lämplig arbetskraft och att möta de problem som uppkommer itätorterna. Sedan kommer vi tiUbaka tiU det gamla löftet om att tvätredjedelar av svenska folket skaU få en skattelindring genom den skattereformsom tUl staten drar in betydligt högre skattebelopp . Herrfinansministern och jag får väl tUlfälle att i anledning av min interpeUationdiskutera den statistik som ligger bakom dessa uttalanden. Därför mä det fördagen vara nog att påminna om att när löftet att två tredjedelar skuUe fåskattelindring gavs, tog man inte hänsyn tiU den penningvärdeförsämring och dehöjda löner som gör att en stor del av de människor som skulle få enskattesänkning kommer upp i en inkomstnivå där marginalskatterna är så höga attden utlovade skattesänkningen äts upp. Om man lägger två tabeUer bredvidvarandra och tar hänsyn tUl aUa faktorer även tUl sådana som att man gårmiste om bostadstiUägg och att man får betala höjda barndaghemsavgifter och tUlkommunalskatten, som man talade förvånansvärt tyst om i valrörelsen, herrSträng så finner man att den 9 protokoll 1971. slutligaeffekten inte blir att två tredjedelar av inkomsttagarna får skattesänkning.Och även om så skuUe bli faUet kommer efter bara ett, två eUer helasvenska folket att ha fått en skattehöjning, om inte då ändrar päskattetabellerna och det kan man naturligtvis hoppas att han kan tvingas attgöra. Sedan berömde sig finansministern av att valutareservenvar så god nu . Men då skaU man väl ändå ta hänsyn tUl attvalutareserven döljer en mycket stor kortfristig upplåning i utlandet. SkuUeman här hemma vidtaga några åtgärder i räntehänseende utan att ha garderat sigkommer pengarna att löpa ut och valutareserven att få en helt annan bild än denteoretiskt och formellt har . Valutareserven kan inte vara oförändrad omman har haft den bytesbalansbrist som vi i själva verket har haft -det vet finansministem bättre än jag, höll jag på att säga. Jag har aldrig bestridit att man finnerstörre sociala missförhållanden om man kör Uiop en miljon människor här iStockholm än bland hundra personer i glesbygden. Helt naturligt och logiskt bördet finnas större risker för sociala missförhållanden under sådana omständigheter.Men det är inte det resonemanget jag har tagit upp, utan jag har sagt som sä,att aUa ju inte har drivits hit. De har kommit hit frivUligt. När vi skaUförsöka få dem härifrån märker vi att de ändå är så underligt funtade att devUl stanna här, trots alla dessa utomordentUgt dramatiska skUdringar avbesväret med att bo i . själv råkar ju trivas hyggligtuppe vid Östra stationen, förestäUer jag mig, även om han på gxund avriksdagsarbete och annat är tvingad att vara här i närheten. Människor har sina uppfattningar och sin fria vUja, ochdet gör att man får tala om de här frågorna mera nyanserat än vad i sitt första inlägg, där aU tUlvaro i den här staden presenterades somen tUlvaro i sjukdom, stress, social nöd och kriminaUtet. Sä är det dess bättreinte. De svårigheter vi dras med får vi väl med förenade krafter försöka kommatUl rätta med. Jag upplever att kommentatorer och kritiker avbudgeten säger: "Vad ni gör, gör ni ." Jag har emellertidvelat understryka att den stora åtstramningen på finanspolitikens område skerinnevarande år, dvs. det budgetår som började den och slutar den 30juni 1971. Det är en åtstramning som i pengar representerar drygt 2 mUjarderkronor. Jag hoppas att vi skall kunna hålla den strama politiken även för nästaår; jag tror att vi kommer att behöva det. Men själva omslaget ifinanspolitiken daterar sig inte tUl skiftet mellan innevarande budgetår ochnästa, utan det ligger mellan det förflutna budgetåret och innevarande. Om manskulle ha gätt ut tidigare för att bemästra överkonjunkturen medfinanspolitiska medel, skulle man ha varit ute . Dä hade viaUesammans på ögats näthinna bilden av med en lugn och stabilkonjunktur, långt ifrån någon som helst överansträngning och med ett praktiskttaget stabUt prisläge - det rörde sig om ett par procents ökning och någontiondel däratöver. Det fanns inget gehör i januarimånad 1969, när budgeten serverades, för någon speciell åtstramning ifinanspolitiken. Med möda lyckades jag avvärja alla försök att försämra denytterligare. TUl vUl jag säga att jag hoppas att tUlfälle att tala Utet . Han stod pä Ustan, men tyvärr har hanstrukit sig. TUl mig har han i varie faU sagt att han blivit beskylld för mångauttalanden som han aldrig har gjort, och så mycket är klart som att han aldrighar rekommenderat nägon aUmän start för höjningen av omsättningsskatten frän 10tUl . Säger man någonting annat, dårefererar man honom inte riktigt. Jag har nämligen haft ett personligt samtalmed honom och frågat honom på den punkten, och jag har fått den upplysningen. Jag skaU försöka avstå från att citera när herrHelén är i närheten; hans svaga nerver tål det inte. Som ung tyckte jagemellertid om att läsa inte bara utan även andra socialistiskaurkunder. skulle förmodligen ha blivit en mera nyanserad politiker,om han inte bara läst under sin uppväxttid. Han kanske lästenågonting annat också jag skaU inte vara orättvis mot honom. Beträffandearbetslöshetsräkningen nämnde jag en specifik dag, den 16. Om den 16 infallerpä har man säkerligen räknat någon annan dag. En av dem som sysslarmed arbetslöshetsräkningar i sitt dagliga arbete säger emeUertid nu att dennaräkning egentligen inte är någon dagräkning utan försiggår under en hel vecka.Då är den kanske mera rättvisande än man i aUmänhet förestäUer sig. Jag skaU naturligtvis inte tala stabiUseringskonferens.Det finns en gräns för kammarledamöternas tålamod jag begriper det om inteherr begriper det. Visst är pressen oumbärlig. I sjunde huvudtiteln harjag skrivit en sida om den fria pressens oumbärlighet, och jag rekommenderarden tiU för innanläsning, när han får tid med den. TUl viU jag säga att om jag nussuppfattadehonom på den där punkten så var det väl beklagligt. Jag skaU se efter iprotokollet hur det var. En gäng tidigare när jag disputerat med det nämligen visat sig att han har en benägenhet att göra litetefterhandskons-tmktioner när man påtalat ett inlägg som han har gjort. Jag harkonfirmerat det, så jag vet vad jag talar om. Därför är jag inte alldelesövertygad av hans förklaring. Men har han rätt så har jag fel, och dä är detingenting mer att resonera om. Pä den punkten skaU jag inte träta med honommera. Jag har väl egentligen inte direkt talat om hur finekonomin var . Naturligtvis skuUe jag kunna dra några siffrorsom jag inte tycker skäms för sig. Vi hade i den svenska ekonomin entUlväxt som gick jag vill minnas att den var 4,2 eller 4,3procent. Vi hade en produktionsökning i den svenska industrin på , ochvi hade en investeringsökning på 7 å . Detta senare ärganska intressant, ty i fräga om produktionsökning och investeringsökning harlångtidsutredningen, när den har faststäUt sitt program och frågat sig vad viskaU sträva efter för att kunna återstäUa vär bytesbalans på den femårsperiodvi har framför oss tUl 1975, sagt att vi på dessa viktiga områden behöver enstegringstakt på Vi kommer kanske inte att lyckas med det . Jag tror att vilyckas pä investeringssidan, men jag är litet osäkrare beträffandeproduktionssidan. Men levde vi faktiskt upp tUl dennamålsättning. Det är klart att vår valutareserv har räddats tUl en delpä grund av en ökning i de korta handelskrediterna. I finansplanen talar vi omen utländsk upplåning, och det Ugger mycket av reson i att man använder depengarna för en konsolidering av dessa korta krediter det innebär etttrygghetsskapande element för framtiden. Men vi behöver inte bara tala omvalutareserven, även om den spelade en mycket stor roll i den senastevalrörelsen. Vad vi kan konstatera är att vår export under de sista månaderna1970 hade en ökningstakt på i förhåUande tUl 1969, medanimportökningen höll sig pä om jag minns rätt 10 eUer övermotsvarande månader 1969. Eftersom vi har det har ocksä i denna debatt förekommitvissa synpunkter pä detta laddat upp en lagerhållning av osedvanligt kraftigomfattning, sä bör vi rimligtvis inte behöva samma import i lageruppbyggande riktningsom vi har dragits med . Det ger mig anledning att tro att vi kanräkna med en bättre bytesbalans. Denna förbättring kan vara tUlfällig, men denär ändå så pass god att den är värd att observeras. , varssiffror jag vidarebefordrat tUl i finansplanen, har räknat med att enförlust på 1,3 mUjarder skaU förbytas i ett plus på 280 mUjoner när det gällerhandelsbalansen och att en förlust på skaU förbytas i ett minuspå omkring 770 mUjoner. Detta är ju så pass remarkabla förbättringar att maninte behöver ta tUlbaka något om man säger att fjolåret var ett hyggligt år ochatt det mesta talar för att 1971 kommer att följa upp i den stUen. är det mycket av vad vi politiker säger som bliravgörande för hur man ser på de ekonomiska problemen framöver. Det kan varabeklagligt. Går det alltför många Kassandror och fäller tårar över tUlvaron ochär det aUtför många som talar om hur Ula det blir är det tyvärr endel mäniuskor som rättar sig efter detta, kanske mer än vad de behöver göra.Det kan innebära att vi får en utveckling som ingen av oss är benyttad av. Jag beskylls ju i allmähet för att vara oförbätterligoptimist det är kanske en av orsakerna tUl att jag hängt med somfinansminister . Så mycket kan jag emellertid säga som att om jagförsöker stödja min argumentering på det siffermaterial som föreligger mankan vara tveksam om det, men det är det som finns är jag varken pessimisteUer optimist, utan jag försöker ge en något så när riktig belysning av hursituationen är. Det var inte jag som lyckades hitta på denna dramatiskaformulering; Väl kan man leda hästen tUl vattnet, men hur skall man få den attdricka? Det var i stället en av vårt lands bankdirektörer som var tiUräckUgtintelUgent för att finna på den slående formuleringen. Men jag tUlät mig erinraom att det intressanta är huruvida industrin viU investera. Och om den vUlinvestera beror det på att det finns efterfrågan på den svenska industrinsprodukter och att det är ett prisläge som den svenska industrin anser vara såfavorabelt att den vågar satsa och Jag tror mig också våga säga, att om man görsig besväret att läsa igenom den länderexamination som finns i nationalbudgetenkommer man också tUl ett resultat som gör att hästen dricker eUer, för att varamera adekvat, att industrin kommer att investera. () kort genmäle; Det är väl riktigt som finansministern säger,att ingen har tvingats tUl storstadscentra, om man med tvång menar fysiskttvång, så att de har fraktats dit. Men det kan ju tänkas att många har faritdit därför att de inte fått arbete där de bodde förut. Jag tror att jag känneren del som har gjort det. Jag vUl göra en korrigering av vad finansministern sade omde olägenheter jag hade nämnt inom storstadscentra. I varje fall står ordetsjukdom inte i mitt manuskript. Däremot sade jag att de länga res- ochväntetiderna medför onödigt stor fysisk och psykisk påfrestning och försUtningav människorna, och det tror jag att jag kan stå för. Men ordet sjukdom fannsnog, som sagt, inte med. För att inte denna punktpolemik skall kunna förta dettotalomdöme som jag ändå tyckte mig ha anledning att ge rörandebudgeten, nämligen att den är en näringsvänlig budget, vUl jag än en gångstryka under att budgeten nu andas fuUt medvetande om nödvändigheten av attstimulera näringslivet och produktionen för att förbättra handelsbalansen. Ochdetta är ju nödvändigt när vi vet att tjänstedelen i bytesbalansen kommer attvara negativ med kanske ett par mUjarder kronor framöver. Det är glädjande attläsa för dem som en läng tid har haft den uppfattningen att vi är tvungna attproducera mera. Sedan vUl jag än en gång uttala min glädje över delättnader som har åstadkommits för näringsUvet i vad gäller krediterna. () kort genmäle: Jag skrapade Utet på finansministernsskönmålningar, och mera behövdes inte för att skuUe bU litetirriterad på nytt. Men när finansministern är så diskret om sina misslyckandentycker ' jag inte det är så farligt om vi talar om dem. Bytesbalansen skuUe juvara återstäUd 1970, men i stället ökade underskottet med I miljard. Samma årskulle industrins investeringar öka ; det blev bara hälften.Sådana påpekanden kan man emeUertid inte göra utan att finansministern drämmertUl med barndomssynder, rädsla och aUt detta. Glöm inte, herr finansminister,att även disputerade i nordiska språk. Tänk vilket förfärligt ödeom landet skulle fä uppleva samma sak igen. Men jag lovar, jag skall intekonkurrera om den posten. Finansministern sade att jag hade yrkat på högre väganslagoch lägre telefontaxor. Det gjorde jag inte. Jag beklagade att harordnat ekonomin så att det inte finns plats för sädana förbättringar. Det ärinte möjligt att yrka på det. Finansrrunistern skall inte utgå från att vi inteinser att stabUiseringssträvandena kräver någonting också av oss. Men vad vi inte kommer att anpassa oss tUl är attfinansministern tror att det skulle räcka med att skriva vackert om pressen.Frågan är ju vad man verkligen gör. Och jag tror att välskötta tidningar somlever på smä marginaler fäster mindre vikt vid vackra ordi finansplanen än vid de faktiska förslag finansmiiustern lägger fram som hotaratt stjälpa dem och beröva dem deras handlingsfrihet. Om finansministern inte vore så upptagen av sin egenmaktposition skulle han säga; Låt oss resonera om detta och se om vi kan finnaen annan och bättre lösning. Men det viU finansministern inte. Han är inte vanvid att resonera med oss andra; han vill bestämma själv. Att nu hade Utet svårt att hänga med idebatten skyUde han delvis pä att han inte har hunnit läsa så mycket romanerunder . Det kan vi ju räka ut för Utet tUl mans. Men detfinns en roman som heter "Det är bara ovanan,damen". På något sätt är det just vad finansministern har råkat ut för.Han tycker inte om att vara finansminister i en minoritetsregering; han harinte hunnit vänja sig vid det. Men det är det han måste göra . HerrBOHMAN (m) kort genmäle; Finansministerns tongångar var nästanglädjande optimistiska i det senaste anförandet. Betyder det attfinansministern nu tUlämpa:(' vad han anser vara riktigt och talar sompolitiker för att stimulera hästen att dricka, dvs. för att fä i gånginvesteringarna? Det lär ju ha varit så att efter finansministerns tal påNationalekonomiska föreningen steg aktiekurserna. Vi får väl registrerakurserna . Men om har den utgångspunkten skulle han kanskeinte ha varit så allvarUg i finansplanen. Orden och siffrorna därkorresponderar inte med de optimistiska tongångarna . Vad finansministern anser vara särskUt glädjande ärrelationerna mellan exportsiffrorna och importsiffrorna under sista kvartaletförra året. Exporten var då betydligt högre än importen. Men där finns det ettsamband med en konjunkturavmattning som vi nu håller pä att glida in i. När konjunkturerna svänger och går ned går ocksåimportsiffrorna ned och det påverkar optirrusmen på den svenska marknaden.Jag tror att man skall vara mycket försiktig när man drar slutsatser avlagerhåUning-en. Hela sanningen är inte att vår brist i handelsbalansen underåret på 1 330 mUjoner kronor eller vad det var beror på lageruppbyggnaden,utan däi-vidlag rör det sig om mellan 600 och 700 mUjoner kronor. Lagren gärsom bekant upp och ned. Det finns ett klart samband mellanlageruppbyggnadsprocessen och den ekonomiska konjunkturen. Den följervågrörelserna i efterfrågan, vUket vi alla vet. Ökande investeringar, för attvi skaU få ökande export, förutsätter en lageruppbyggnad i vårt land dvs.import av råvaror och halvfabrikat. Vi kommer aUtså snart att få stigandeimportsiffror, under förutsättning att finansminister prognoserverkligen stämmer. Om så blir faUet är vi på nytt uppe på toppen av vågrörelsensom drabbar valutareserven. Jag hoppas verkligen att får rätt, men jagtror inte att det är ett realistiskt antagande att vi skullekunna få en förbättring av handelsbalansen på I 600 mUjoner kronor. Jag troratt det är helt orealistiskt, även om jag som sagt för vår ekonomis skullhoppas att så inte är faUet. Vi kan ju privat roa oss med att håUa vad,finansrrunistern och jag. Jag skaUförsöka att inte överskrida tidsbegränsningen. HerrHedlund rehabUiterade storstaden grand i sitt senaste inlägg. Sjuk behöverman nödvändigtvis inte bli i storstäderna, sade han. Det är aUtid något! HerrHelén säger att han inte kommer att bjuda över. Det var så pass ovanligt attjag missförstod honom. När han i sitt inlägg bitterligen klagade över attväginvesteringarna var för laga och att de som väntar på telefon får vänta förlänge tänkte jag mig att den logiska slutsatsen skulle vara att han har vissafunderingar på att förbättra det han klagar över. Han gjorde emeUertid enenligt min mening intressant förklaring, att han väl kommer att klaga menabsolut inte bjuda över. Det är ganska bra! Jag skaU kolla honom på den punkten,sä att han verkligen håller sin utfästelse under fortsättningen av . HerrHelén säger att finansministern inte tycker om att vara finansrrunister i enminoritetsregering. Jag har beskrivit min syn på majoritetsregering,koaUtionsregering och minoritetsregering i mitt första anförande . Detfinns givetvis graderingar. Jag måste dock säga att plågan inte har uppenbaratsig hittUls, så att man har några erfarenheter av svårigheterna att varafinansminister i en minoritetsregering. Vi kan kanske återkomma tiU den frägannär och jag har Utet bättre erfarenheter på denna punkt. Å andrasidan är så vänlig och angelägen om att få diskutera att det intefinns några absoluta garantier för att det bUr särskUt tråkigt att varafinansminister i fortsättningen heUer. Jag utgår från att har skälnär han diskuterar med regeringen och då bör det kunna fortsätta ungefär somhittUls. SlutUgen,herr talman, viU jag bemöta vad tog upp om våra prognoser för exportenoch importen. Jag har inte så särdeles mycket mer att säga därom än jag sade imitt förra inlägg. Jag vUl dock framhåUa, att den lagemppbyggnad som gjortsunder såväl 1969 som 1970 har varit så utomordentligt accentuerad två å tregånger högre än vad som motsvarar ett normalt omsättningslager att jag ansermig ha aiUedning att tro att den förbättring som ägt mm under slutskedet av1970 kommer att fortsätta . Vifår inte glömma bort att det fanns starka element som talade för en fortsatt importäven under slutet av . Man hade bland annat anledning att räkna med attden prisstegring som skulle komma att föranledas av den höjda momsen kunde sätta i gång en köprush 1970 som välskulle ha varit avläsbar i importen. Trots denna situation låg exportsiffrornaglädjande över importsiffrorna. har den högre momsen börjat tUlämpas och nubör det aUtså från de utgångspunkterna inte finnas samma motiv för att forceraimporten. SedanvUl jag säga att jag icke har svurit på den förbättring som är angiven inationalbudgeten och dämtöver vidare fixerad i finansplanen. Det är möjligt attden är för kraftigt tUltagen. Jag blev själv rätt överraskad, närkonjunkturinstitutet och de ekonomiskt sakförståndiga drog dessa slutsatser,men jag hade inte tUlräckligt starka skäl för att göra ändringar på denpunkten. De kan bU sannspådda, resultatet kan bli något sämre, och det kanskekan bli något bättre. Jag vUl ha sagt detta för atttrösta . Detta är kanske inte riktigt det objekt som vi skulle slåvad om, men vi har så pass skUda uppfattningar i många andra frågor, så detfinns stort utrymme för vadslagning, om så önskar. Det mest intressanta i partUedardebatten tidigare i dagtyckte jag var att statsminister , trots kritik från oppositionen, vägradeatt säga ett enda konkret ord i sak om den annonsskatt som tonar fram ifinansplanen. Sedan har finansministern haft tiU sitt förfogandeför att förbereda sig att säga något mer än de ganska torftiga meningar omannonsskatten som man kan läsa i finansplanen. Han presterade följande trepåståenden om annonsskatten; För det första: Det kommer inte att bli någon remiss avannonsskatten. Det är tUlräckligt, sade , att några tidningarundrat om herr finansministern har fått fnatt. Därav kan man utläsa vad detycker. Detta skulle aUtså vara en ersättning för ett seriöst remissförfarande. För det andra: Det bör inte förekomma någon debatt omannonsskatten . Den bör vänta. Kritikerna bör lugna ner sig. Vi skaU aUtsåavvakta propositionen, när regeringen har bundit sig. Vi skaU aUtså inte medhjälp av våra argument försöka påverka regeringen, när den nu går att skrivaden proposition som vi fmktar. För det tredje: Ingen »tycker synd om» stora tidningar,sade . Flegeringen skall se tUl att just detta att ingen tycker syndom stora tidningar kommer att prägla propositionen. Detta sista tUlhör de mestegenartade inlägg som gjorts om tidningsekonomi och opinionsbUdning i Sverige.TUl det påståendet vUl jag göra följande noteringar. Annonsskatten är i grunden fel tänkt från början tUl slut.Att stödja de svaga tidningarna är en sak. Det skall vi göra i rimliga former,som garanterar dem oberoende av statsmakterna. Vi får granska presstödspropositionennär den kommer. Men tiU en pressdödsproposition säger nejredan nu. Vi har lyckligtvis ett antal tidningar som går hyggligt och inte ärberoende av subventioner. Deras ekonomiska stäUning är en utomordentlig tUlgångför den svenska demokratin. Det oberoendet gör det möjligt för dem att avvisapåtryckningar från statsmakter, partier och annonsörer. Det oberoendet skaU viväma om och behålla. Det gäUer inte här om man »tycker synd om» sådanatidningar eUer inte, det gäUer den svenska pressens oberoende. En skatt på tidningarnas annonser kommer att drabbapressen mycket hårt. Hur hårt vet vi inte. Vi har inte sett propositionen. Vivet inte hur mycket av annonsskattens börda som kan övervältras på deannonserande företagen. Vi vet inte i vUken utsträckning företag ochmyndigheter är beredda att öka sina annonsutgifter för att kompensera den nyaskatten. Men den kommer av aUt att döma att göra det svårare för tidningar somi dag är självbärande att fortsätta att vara det. Det ligger sannerUgen inte i vårt intresse att minskaantalet ekonomiskt oberoende pressorgan. Finansministern tycks, som GunnarHelén sade, travestera en gammal fras om att pressdöden är lättare att fördra om den delas av aUa. Men så är det inte. Pressdöden blirsärskUt allvarlig och betänklig om statsmakterna med extra pålagor direktriktade mot tidningarna tippar fler tidningar än ner underlönsamhetsgränsen. TUl detta kommer att annonsskatten kanske Uka mycket eUersärskUt mycket kommer att drabba andra- eller tredjetidningarna de som redani dag befinner sig i en mycket svag ekonomisk situation.