prot · FU09104 · 1971-12-31 00:00:00 — Det är det som ärskillnaden, och den är rätt så väsenthg. Det har ingenting med den enskildesrättssäkerhet att göra, och det är ju den vi diskuterar. HerrPETTERSSON I (s): Jag tror att man skall hålla i minnet att dethär är en mycket genomgripande förvaltningsrättsreform. Tyngdpunkten Ugger mtei frågan om prövningstiUstånd för att få ett mål upp till regeringsrätten utani den förändring och förstärkning som sker på planen under. Beslut har redan fattats, och ytterhgare beslut skaUfattas i ett ärende berett av skatteutskottet, att det vid länsstyrelserna skaUinrättas länsrätter och skatterätter med inslag av lekmän, och det är enväsenthg förändring i förhållande till nuläget. Man måste väl också ha denuppfattningen, att även första instans består av ledamöter som i varje fallsträvar efter att uppnå rättssäkerhet för den enskilde. Vidare sker en väsenthgförändring vad gäller kammartätten, som ju kommer att bh en allmänförvaltningsdomstol från att tidigare framför aUt ha varit en skattedomstol.Det bhr en mycket kraftig utbyggnad av kammarrättema. Vi harhört att det kommer att Inrättas en kammanätt i , och vi får enkammarrätt som i varje fall i inledningsskedet skall ha en fihal i Sundsvalloch arbeta på två avdelningar. Jag är helt övertygad om att man måste hta till de s, k,underrätterna, såväl länsrätt och skatterätt som kammanätt, I fråga om regeringsrätten behöver jag inte säga någotutöver vad har anfört. Han har suttit med i utredningen och hanyttrade sig i debatten när vi hade frågan om högsta domstolens stäUning uppetill behandhng. Han talar alltså på grundval av rätt djupa studier i dessafrågor. I ärendet om högsta domstolens ställning fanns det enreservation av Uknande slag som den nu föreliggande, men kammaren sade med enmycket stor majoritet nej till den därför att det hade kunnat inregistreras attöver av arbetstiden gjck åt till att pröva vilka ärenden som skullefå tas upp i högsta domstolen. Anhopningen av ärenden hos regeringsrätten har hittillsvarit mycket besvärande. Reservanternas förslag innebär att domama får sittaoch pröva olika ärenden för att kanske finna att det inte finns skäl att ta uppdem. Det är väl ändå att ödsla med tid. Jag tror att det är riktigare att följavad utskottet här har kommit fram tiU. Det var ju också bara en av lagrådetsmedlemmar som hade samma uppfattning som reservanterna, medan de andra hade enannan uppfattning. Jag tror att utskottsmajoritetens uppfattning är fuUt hkariktig som om inte riktigare än reservanternas. Jag viU med detta och med instämmande i desynpunkter som har framfört yrka bifaU tlU utskottets betänkande. Allmänna förvaltningsdomstolar, m. m. HenWINBERG (m); Det finns aU anledning att hälsa den nu aktueUa reformenpå förvaltnlngsrättskipningens område med tiUfredsstäUelse. Den här reformenberör ett vitt fält och I hög grad kammanättsorganisa-tionen, eftersomkammarrätterna , som i sade, kommer att förvandlastiU allmänna förvaltningsdomstolar från att hittUls huvudsakligen ha varitskattedomstolar. Departementschefen anför i propositionen attmellaninstansen måste få tiUräckUg slagkraft för att tillfredsställande kunnasvara för den slutgiltiga rättskipningen i det övervägande antalet mål,eftersom högsta instans nu bhr en ren prejudikatinstans. Mot bakgrund däravföreslås antalet kammarrättsavdelningar öka från 9 till 15.Kammanättsorganisa-tionskommittén har för sin del t. o. m. kommit fram tiU attorganisationen behöver bestå av ytterhgare två avdelningar för attkunna avgöra det antal mål som beräknas komma in . Med en så stor ökning av antalet kammanättsavdelningar somnu är aktuell är det naturhgt att frågan om en uppdelning av den nuvarandekammarrätten på flera enheter kommit i bhckpunkten. Både i förvaltningsdomstolskommitténsbetänkande och i den nu förevarande propositionen finns åtskilUgaskäl angi-vna som talar för en sådan uppdelning. Jag skall Inte uppta kammarenstid med att räkna upp 6* protokoU 1971. Allmänna förvaltningsdomstolar, m. m. Jag är medveten om att det i debatten kring den här reformen också harframförts skäl som talar mot en uppdelning, bl a. från befattningshavare inomkammarrätten. Eftersom enligt min mening de skäl som talar för en uppdelningväger över dem som talar mot ansluter jag mig tUl departementschefensuppfattning, att det är lämphgt att förlägga kammarrättsverksamhet på treplatser i landet och där i stora drag varje landsdel skall utgöra domkrets förvar och en av de tre enheterna. Konstruktionen att göra den kammanättsenhet somskall ha Norrlandslänen som sin domkrets och som är avsedd att placeras iSundsvall som en filial till den föreslagna Stockholmskammarrätten, anser jagdäremot inte vara särskilt praktisk. Hen och jag har också väckten motion i den frågan, och eftersom har berört motionen kanjag hänvisa till vad han har sagt om den och om utskottets ganska positivabemötande av den motionen. Ett argument och kanske det tyngsta mot en tredjesjälvständig kammanätt för Nonland har varit, och det framgår också avutskottets betänkande, att den inte skulle bh tillräckligt stor för att utgöraen lämpUg administrativt självständig enhet. Vi antydde I vår motion att detargumentet kunde komma att bU mindre vägande om kammarrättema ficken annan administrationsform. har domstolsverksutredningen lämnatsitt betänkande Ny domstolsadministration jag tror att det har skett efterdet utskottsbetänkandet avgavs och utredningen föreslår där att ettdomstolsverk, som skall vara central förvaltningsmyndighet för de aUmännadomstolama och för de allmänna förvaltningsdomstolarna, skall inrättas från den1 . Om statsmakterna följer domstolsverksutredningens förslag ochkammarrätterna i vad gäller deras administration kommer att ingå i ettdomstolsverk har, enligt min mening, invändningen att den norrländska enhetenskuUe bh alltför hten för att vara självständig väsenthgt minskat i tyngd. En fråga som givetvis är värd största uppmärksamhet ochsom uppkommer i samband med den nya kammarrättsorganisationen är den berördapersonalens situation. För de befattningshavare för vilka utflyttning frånStockholm bhr aktuell bör rimhgen de principer tillämpas vilka antogs i sambandmed behandhngen av propositionen angående omlokahsering av viss stathgverksamhet. En stor del av kammanättens personal är, såvitt jag kunnat erfara,negativt instäUd till tanken på en flyttning från och motsätter sigvad de anser vara en tvångsförflyttning. Läget är så tUl vida sämre för dennapersonalkategori än för de utlokaliserade verkens personal, eftersom den nyakammarrättsorganisationen enUgt både propositionen och utskottets betänkande- om möjhgt skall börja byggas upp . Av så mycketstörre vikt är det att man från arbetsgivarens sida handlar i en positiv andagentemot personalen och tar hänsyn tiU att en besvärlig situation uppstår förmånga anställda. Jag tror att den personal som berörs av den här omorganisationenskuUe sätta värde på om justitieministem här i kammaren ville bekräfta minförhoppning att arbetsgivaren kommer att inta en generös attityd tillpersonalens önskemål. Inrikesutskottetunderströk i betänkandet angående omlokahseringen. somkammaren behandlade , betydelsen av olika åtgärder för attändra de anstäUdas negativa attityd tiU tanken på utflyttning; vidare uttaladesig utskottet för ett starkt medinflytande för personalen i det fortsattaplaneringsarbetet hksom för att omstatione-ringsskyldigheten inte skulle görasgällande genereUt. I samband med det sistnämnda anförde utskottet; "Finnsdet 'vägande skäl' skall undantag kunna göras. Som exempUfiering av dessa skälhar i propositionen angetts makes förvärvsarbete, vård av anhörig, näraförestående pensionsavgång och hälsoskäl. Även andra skäl kan alltså komma ifråga. Om prövningen av framförda skäl sker i en generös anda, anser utskottetatt omstatione-ringsskyldigheten I reahteten Inte behöver hävdas annat än Isärskilda faU." Jag hoppas nu verkhgen att detta i tillämpUga delar ocksåkommer att gälla för kammarrättens personal, och jag utgår från att detförhåUandet att Norrlandskammarrätten från början blir en filial tiUStockholmskammarrätten inte skall göra situationen ur personalens synpunktsämre än om den nonländska kammarrätten från början hade bUvlt självständig. Med dessa synpunkter yrkar jag I den del avutskottets betänkande som jag har berört bifall tUl utskottets hemställan. Allmänna förvaltningsdomstolar, m. m. HerrHERNELIUS (m): Det är ett stort och omfattande lagstiftningsarbete vi stårinför just . Det är ett arbete som har begärts , och det ärmed glädje man nu ser ett resultat, som är av stor betydelse för enskUdsrättsskydd och som ger fasta regler, där regler förut inte funnits eller därreglerna varit ganska lösa. Det är betydande vinster som i detta avseendeåstadkoms. Det finns också utrymme för kritik. antydde en delsynpunkter i den vägen. Han sade att man kanske i vissa delar får betraktadetta som ett första steg, och det ligger mycket I detta konstaterande. Det finns också en del speciella detaljer att glädja sigåt i detta sammanhang. Det förefaUer mig som om man genom förvaltningsrättslagenoch genom länsstyrelseorganisationens omdaning skulle kunna få till stånd ettväxelspel mellan personal i olika instanser på ett sätt som förut inte harvarit möjhgt till befordran för juridiken och juristerna men därmed också förden enskilda medborgaren och rättssäkerheten. Det är möjhgt att man här i detlånga loppet skuUe kunna skapa en motsvarighet till hovrättskarriären ochkanske också att bygga bättre växelspår mellan hovrätten och denform av karriär som här öppnas. Men det är en liten detalj i det storasammanhanget. Det finns en reservation i detta ärende. Den harkritiserats av , och så tiU vida har kritikerna aUdeles rätt attdet vid ett bifall till reservationens förslag inte skulle bli paralleUitetmellan högsta domstolens och regeringsrättens regler i fråga om fullföljd. Ensådan paralleUitet är självfallet önskvärd. Den skillnaden skulle föreligga skulle få en fuUföljdsmöjlighet där "eljest synnerliga skälförehgger", en möjhghet vilken inte skulle föreligga i rättegångsbalkenenhgt det beslut nyhgen har fattat. Jag medgeratt detta inte är logiskt. Vad är då skälet för denna brist i AUmänna förvaltningsdomstolar, m. m. logiken?Ja, skälet är helt enkelt att kammanätten genom denna lagstiftning får helt nyaoch vidgade befogenheter. Kammarrätten tiUförs ärenden med vilka den icketidigare har sysslat, och därför är det, menar reservanterna, något av ettvågspel att praktiskt taget obönhörligen göra kammarrätten till högsta instansi alla dessa ärenden. Det ges i de nya reglerna i möjligliettiU resning, om målets utgång har berott på grovt förbiseende ellergrovt misstag, men eftersom detta ju nästan innebär beskyllning för ämbetsbrotthar reservanterna, när det gäller prövningstiUstånd, med hänsyn tiUkammarrättens nya uppgifter velat sätta in orden "eller om eljestsynnerliga skäl förehgger". Det är ingen märklig ändring, och den har, somtidigare framhålUts här, föreslagits av ett av de tre justitieråden. säger att regeringsrättensarbetsbelastning var ytterhgt oroande, och det har han aUdeles rätt i. Vi harofta i denna kammare diskuterat regeringsrättens arbetsbelastning och uttalatvår oro häröver, inte minst med hänsyn tiU rättssäkerheten för personer, somhaft att vänta på att få sina ärenden avbörda. Det var nödvändigt ochönskvärt att något gjordes, och åtgärderna borde inte låta vänta på sig. Ett mycket effektivt medel att minska regeringsrättensarbetsbelastning är naturhgtvis att flytta bort målen från regeringsrätten.Det är vad man skulle kunna kalla ett Alexanderhugg. Reservanterna har tycktatt man gått htet för drastiskt fram i detta sammanhang när man sä drakonisktavskär besvärsrätten, och därför har reservantema yrkat på tillägget "eUerom eljest synnerhga skäl föreligger". Jag tror att det vore värt att pröva en sådan anordninginnan kammarrätterna hunnit växa in i sina nya uppgifter och förvärvat den vanavid handläggningen av de helt nya målen och ärendena som de inte kan ha.Låt oss gäma säga att det skulle betraktas som en övergångsbestämmelse för entid framöver, om kammaren skulle bifalla reservationen. Jag tror emellertid attdet från rättssäkerhetssynpunkt är önskvärt med en sådan övergångsbestämmelse. HenERNULF (fp): Jag skall nämna ett par exempel där det enligt min meningborde finnas reservationens rätt och möjhghet till prövning vidregeringsrätten, trots att det inte förehgger något prejudikatsfaU. Kammarrätten skall ju enhgt den nya lagen döma bl a. i målom administrativa frihetsberövanden, t. ex. det fallet att en ungdom omhändertasför samhäUsvård och berövas sin frihet för vård på anstalt. Vi kan ta det faUetatt underrätten anser att omhändertagande av barnet inte bör ske utan attbarnet bör få stanna hos sina föräldrar tUls -vidare för vård i frihet.Kammarrätten anser däremot att barnet skall berövas friheten. Så fuUföljerbarnet eller dess föräldrar med en ansökan till regeringsrätten att få talanprövad där. Regeringsrätten konstaterar i det angivna fallet att det Inte ärfråga om ett prejudikatsfaU men säger sig ändå vid studium av handhngama attdet är sannolikt att en prövning, om den finge ske, skulle leda tUl att frihetsberövandetupphävs. Jag tycker att det skulle vara otiUfredsställande urrättssäkerhetssynpunkt att regeringsrättens prövningsavdelningmåste säga: Visst skuUe vi ha ändrat beslutet och avstått frånfrihetsberövandet, om vi hade kunnat pröva frågan i sak, men eftersom barnetinte är ett prejudikatsfall så får det stanna på den institution där detbefinner sig. Motsvarande exempel kan gälla inom nykterhetsvården. Ävendär tycker jag att det är otiUfredsstäUande om regeringsrätten skulle säga en ansökan om prövningstillstånd att kammarrättens beslut omfrihetsberövande nog skulle ändras, om saken fick prövas. Men mannen ellerkvinnan i fråga är inget prejudikat, alltså kan regeringsrätten inte göranågonting åt saken. Om det enUgt regeringsrättens bedömning finns synnerUgaskäl att ta upp målet så tycker jag att man i enlighet med reservantemasförslag också borde ha rätt att göra det, i de undantagsfall som det kan bU talom. Jag skuUe vilja ta ett tredje exempel. Om en domstol i etthemskillnads- eller äktenskapssklUnadsmål bestämmer vilken av föräldrarna somskaU ha vårdnaden om barnet det är ju den vanhga situationen så kanöverförandet av barnet från den ena av föräldrama till den andra I de falldetta behövs vara mycket vanskligt och vara skadhgt för barnets psykiska hälsa.Omständigheter kan också ha Inträffat efter domstolens beslut som gör att ettsådant överförande helt enkelt Inte bör ske. 1 första hand är det som har att beslutahärom. Andra Instans är kammanätten, ,\nta att säger att förbarnets skull får ett överförande Inte ske . Kammarrätten finner emellertidhinder inte föreligga. Så kommer en ansökan om fuUföljdstillstånd tiU regeringsrätten,som säger att bamet inte borde flyttas över i det läge som föreUgger, meneftersom barnet inte är ett prejudikatsfall så finns Ingenting att göra åtsaken. Regeringsrätten får inte lov att pröva ärendet trots att den anser attdet finns mycket starka skäl för att göra det. Jag tror att många människor har svårt att förstå att denhär handläggningen av deras ärenden inte får ta sikte på parternas intresseutan enbart på frågan om det gäUer prejudikatsfaU eller inte. Jag tycker att den mycket försiktigauppmjukning, den mycket begränsade möjlighet som reservationen lämnar atttiUgodose sådana här rättstrygghetsbehov för enskilda människor borde kunnabeslutas av . Jag yrkar alltså bifall till reservationen. Allmänna förvaltningsdomstolar, m. in. HenPETTERSSON i (s): Jag finner det angeläget att på nytt framhållavad som händer beträffande underrättsorganisationen. Vi kommer där att få enmycket stark förstärkning, både kvahtativt och kvantitativt, genom inrättandetav länsrätter och skatterätter samt genom förstärkningen av kammanättema. Om vinu vidgar möjhghetema att få mål prövade i regeringsrätten - med den ghdningsom reservationen innebär kan samma situation uppstå som i högsta domstolen,där över halva tiden åtgår för skickliga jurister att sitta och pröva omtillstånd skaU ges att föra ett mål tiU högsta domstolen. Jag tror att det är riktigt att följa den tankegång somligger bakom förslaget om denna genomgripande förvaltningsreform, nämhgen attse tiU att regeringsrätten kan fungera som framför allt en prejudikatsdomstol. A llmänna förvaltningsdomstolar, in. Här kan jag tiUägga vad utskottet sagt, nämUgen att enligtutskottets mening ger de föreslagna bestämmelserna regeringsrätten möjUghet attbevilja prövningstillstånd förutom i prejudikatsfall vid alla sådanaundantagssituationer, där det skulle framstå som stötande för den aUmännarättskänslan om överprövning inte kunde ske. De mål som hen konstruerade det är lätt att göradet -innebär ett underkännande av de domare som sitter i länsrätt och kammarrätt.Det kan dock hända att de målen om det, som säger, skulle varastötande för rättskänslan om de inte kom till prövning i högsta instans skullekunna bU prövade i regeringsrätten. Jag tror man får se tiden an något innan man ändrar på dettaförslag. Vi kan få samma bekymmer som vi haft beträffande regeringsrätten Imånga år med anledning av den stora ärendeanhopningen. Hen (): Jag är i viss mån förekommen av herrPettersson i . Jag tänkte på precis samma sak. Vi måste komma ihåg att viskall få en länsrätt där lekmannarepresentanter skaU diskutera fallet medjuristerna och döma. Och så skaU vi få en kammarrätt där vi ställer höga kravpå juristerna. De skaU, som sade, ha hovrättskompetens. Det har vimenat. Sedan är det klart, som herrPettersson sade, att man kan konstruera faU med en massa "om" i. Meninte utgår väl vi ifrån att underrätterna och deras dömande avdelningar skall varavillfarna i fråga om samma lag som dock skall tillämpas också I sista instansom vi behåller möjligheterna för regeringsrättens prövning. Denna konstruktionkan man enligt min mening göra hur som helst, men det imponerar inte, även omdet är en domare som säger det. HenERNULF (fp): Jag har ingen önskan att imponera med min vädjan om hänsyntUl den enskildes rättstrygghet. Men till i vill jag sägaatt en möjUghet tiU fullföljd naturligtvis inte är ett underkännande av delägre instansernas kompetens. I så faU skulle vi ju genom den -vidsträckta rätttUl fullföljd som vi har underkänna det stora fiertalet av våra domare både ide allmänna domstolarna och i förvaltningsdomstolarna, och det är självfalletvarken utskottets eller reservanternas mening. I de tre fall som jag nämnde kan jag inte se att detföreUgger fuUföljdsrätt tUl regeringsrätten enligt majoritetens förslag. Fårjag därför fråga i om han inte tycker det är stötande förrättskänslan att regeringsrätten inte kan pröva frågan därför att den inte ärprejudicerande, trots att den säger sig att "hade vi fått pröva fråganskuUe vi ha ändrat tUl förmån för den enskilde". Den situationen är förmig stötande. Anser möjligen i stället att de fall somjag har nämnt går in under vad utskottet anger som möjlighet till fullföljdskulle det vara mycket intressant det skulle vara en tolkning som jag intetror på men den skulle visa attmajoriteten och reservanterna har samma avsikt fastän de har uttryckt sig ohka. HenHERNELIUS (m); För det första måste viss prövning göras även enhgt Kungl. Maj;tsförslag, eftersom man skall pröva om grovt förbiseende eller grovt misstagförekommit i de fall som förs tUl regeringsrätten. Fördet andra får man väl inte i denna kammare ha den förestäUningen och detbekymrade mig att höra vad sade här att en besvärsrätt innebären tro på att underinstanser som avgjort ett ärende är villfama. Jag kanförsäkra att även högsta domstolen och regeringsrätten kan görafel; det kan varje domstol göra. Det är ju därför man har en besvärsinstans, enfuUföljdsanordning det är för att trygga den enskilde medborgaren mot att felbegås. Härkommer det alldeles särskilda fallet att man låter en domstol bli högstainstans för ett visst antal ärenden en domstol som aldrig sysslat med sådanafrågor och inom vilken rekrytering och utbildning inte har legat på dessaärenden utan på helt andra fält. Det är den stora, principieUa nyheten. Det ärdärför som jämförelsen med och det aktade justitieutskottetsförslag för sedan faller. Det finns ingen paraUelhtet, det ärskillnaden. Hovrätterna är vana att syssla med aUa de mål för vUka de nu bUrslutinstans; kammarrätten är inte van att syssla med sådana mål annat än i endel fall. SedanviU jag bara göra en Uten reflexion som jag tyvän glömde i mitt första inlägg;jag missbrukar replikrätten genom att framföra den , men den skall bU mycketkort. Jag beklagar att vi behandlar detta viktiga lagförslag vid detta senaskede av . Det har tyvärr påverkat behandlingen både i utskottet ochnaturUgtvis i , eftersom vi alla arbetar I tidsnöd. Allmännaförvaltningsdomstolar, m m. Hen Emulf ställde en fråga till mig; han vUle att jag skulle svara påom de tre fall som han muntligen redogjorde för skulle kunna leda tiUprövningstUlstånd. Arbetar på det sättet när han som domare har attavgöra ett ärende tycker jag att han arbetar htet lättvindigt. Så lättvindigviU jag inte vara. HenERNULF (fp); Eftersom jag tyckte att hen i första uttalande om atthan inte viUe att rättskänslan skulle stötas var något oklart hade det varit avIntresse att få reda på om de fall som jag tog upp var stötande för hansrättskänsla eUer Inte. Det hade naturhgtvis varit ännu bättre om utskottet hadefunderat över sådana här fall, som ju är mycket lättfunna. Överläggningenvar härmed slutad. Ändring i tuUtaxeringsförordningen, m. m. Propositioner gavs på bifall tiU dels utskottetshemstäUan, dels utskottets hemstäUan med den ändring däri som föreslagits ireservationen av hen i Luttra m, fl,, och förklarades den fönapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan hen begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som viU att kammaren bifaller konstitutionsutskottetshemställan i betänkandetnr 36 röstar ja, den det ejviU röstar nej. Vinner nejhar kammaren bifalht utskottets hemställan med den ändring däri somföreslagits i reservationen av i Luttra m. fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Då rösträkning verkstäUdes votering med omröstningsapparat. Denna omröstninggav föhande resultat: § 9 Föredrogs skatteutskottets betänkande nr 35 Ianledning av Kungl. Maj:ts propositioner med förslag tiU lag med anledning avinrättande av skatterätter, m. m. och tiU förordning om ändring istämpelskatteförordningen (1964:308). Utskottets hemställan bifölls. § 10 Ändring i tuUtaxeringsförordningen, m. m. Föredrogs skatteutskottets betänkande nr 41 i anledning avKungl. Maj;ts proposition med förslag till ändring i tulltaxerlngsförordningen(1960:391), m. m. jämte motioner. I proposition 1971:93 hade Kungl. Maj;t under åberopandeav statsrådsprotokollet över finansärenden för föreslagitriksdagen att dels antaga vid propositionen fogat förslag tiU förordningom ändring i tuUtaxeringsförordningen (1960:391), dels antaga rekommendationen av rådet församarbete på tuUområdet rörande ändring av nomenklaturen för klassificering avvaror i tuUtariffema. 1 propositionen hade föreslagits att tuUpreferenser i formav tuUfrihet skulle införas för import av halvfabrikat och färdigvaror frånutvecklings-ländema. Vidare hade föreslagits att en rekommendation den 9 juni1970 av rådet för samarbete på tullområdet rörande ändring av nomenklaturen förklassificering av varor i tulltarifferna godtogs för svensk del. dels de ianledning av propositionen väckta motionerna 1971:1452 av iSkegrie m. 1971:1458 av henar i och Hovhammar, vari hemstäUts att beslutade 1. att de i motionen närmare angivna glasvaroma skulleundantas från preferensbehandhngen, 2. att de preferensberättigade länderna skulle begränsas på sätt i motionen anges och 3. att omfattningen av tullpreferenserna skulle komma tiU klart uttryck ituUtaxeringsförordningen,