prot · FU0968 · 1971-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes tUl en början av fru andre vicetalmannen. § 1 Anslag till bostadsbyggande, m. m. Fortsattes överläggningen angående civilutskottetsbetänkanden nr 11, 12 och 13. HerrWENNERFORS (m): Svensk byggnadsindustri har en omsättning på i runt tal 25miljarder kronor. Den sysselsätter mellan 250 000 och 300 000 människor. TUldetta kommer den stora del av svensk industri som är sysselsatt indirekt medbyggnadsverksamhet. Det är lättförståeligt att man måste vara specieUtobservant på näringsgrenens utveckling, och det finns heller inte någon annandel av svenskt näringsliv som varit föremål för så långt gående regleringar somjust byggnadsindustrin och den svenska byggnadsverksamheten. Men trots detta tycks man då och då glömma bort vembyggnadsindustrin är tUl för. Vi bygger i vårt land ca 100 000lägenheter. Tar man särskUt stor hänsyn tUl de önskemål som den enskUdebostadskonsumenten kan ha? Bostadsbyggandet skaU framstäUa så bra bostäder sommöjligt till lägsta möjliga kostnad. Men vad är en bra bostad? Vad är ettrimligt pris? Genom den hårda styrningen av näringsgrenen har vi fått ettinvecklat system av öppna och dolda subventioner som gör att det är synnerligensvårt att säga om en hyresgäst betalar den faktiska kostnaden för sin bostadeller inte. I den konsumentpolitiska debatten kräver vi varudeklarationer på devaror som vi tänker köpa, och det görs noggranna och ingåendeprisundersökningar. Men för bostadskonsumenten är det sämre, och så länge dennuvarande situationen med en utpräglad underskottsmarknad består kommer det attvara möjligt att dölja de verkliga kostnaderna. Det finns nu orter där man har byggt i kappbostadsbristen. Där är det möjligt att erhålla en bostad,under förutsättning att man är beredd att betala det pris som begärs. Någon frimarknad i den bemärkelsen att tUlgång och efterfrågan skuUe avgöra priset finnsinte ens i de här överskottsområdena. En anledning tUl detta är bl. a. den monopolställning somde kommunala och aUmännyttiga bostadsföretagen börjar inta. Man börstimulera konkurrensen mellan olika byggföretag men också mellan olikabyggherrar. Det skuUe vara intressant att av representanterna för detsocialdemokratiska partiet få svar på frågan: SkaU det i det framtida svenskasamhället få finnas utrymme för ett privatägt och privatförvaltat Anslag till bostadsbyggande, m m. fastighetsbestånd?Jag kan väl inte räkna med att få något svar på frågan; den är ju Utet stor ochlitet långsiktig, och dessutom har man på känn att en socialisering i smygbrukar under vissa perioder inte tåla öppen debatt. Men jag hoppas att denutredning, som har att ta ställning tiU frågan om det framtidabostadsbyggandet, verkligen beaktar den fara som ligger i en aUtför kraftigfavorisering av den ena byggherrekategorin. Det nuvarandelånefinansieringssystemet med sina skilda låneramar liksom också införandet avparitetslånen medför onekligen sådana nackdelar för de privata byggherrarna har anledning fråga sig om det över huvud taget blir möjligtmed de enskUda fastighetsförvaltningsbolagen. Vet vi vad den enskilde bostadskonsumenten egentligen vUlha beträffande antal rum, bostadsyta, standard, hushållsteknisk utrustningosv.? Den frågan har ställts tidigare i debatten , och den haraktualiserats i flera motioner, bl. a. motion nr 1169, som några avoss övriga i den moderata partigruppen också har undertecknat. Men jag skallInte uppehåUa mig mer vid detta, även om jag gärna skulle vUja göra det därföratt jag anser att det är en mycket viktig frågestäUning. Fm Mogård kommer självatt i ett inlägg mera utveckla denna fråga. Jag vUl ändå bara påpeka att härstår , och moderata samlingspartiet enigt kring enreservation, nämligen nr 6 av hert Grebäck m. fl. Årets statsverksproposition innehåUer en passus om att detär önskvärt att stimulera byggandet av mindre enfamiljshus. Denna passus måsteman givetvis hälsa med tUlfredsstäUelse. Egnahemmen är en boendeform som av deflesta betraktas som mer tUltalande än boende i flerfamiljshus. Vi påminde - jag ber om ursäkt, ,att jag nu går tUlbaka tiU en tidigare debatt - både i vår partimotion och idebatten om hur såg på detta, och jag skall be att få citera:"Småhuset har emellertid bostadstekniska kvaliteter som tydligt skUjer detfrån flerfamiljshuset. En av dessa kvaliteter och kanske den viktigaste är denmre bostadens direkta och enkla kontakt med ett markrum. Om markrummet får enriktig orientering och utformning så kan det fungera som en utvidgning avbostaden . Där kan funktioner som trädgårdsskötsel ochannat hobbyarbete, lek och barnpassning under enkla former, vila och samvaroäga rum. Bostaden ger större variation i vila, arbete och rörelse. En sådanegenskap torde vara speciellt värdefull i de mindre bostäderna." Vad ett statligt verk uttalar brukar regeringspartiet intevifta bort utan vidare. I förra årets bostadspolitiska debatt bemöttestatsrådet indirekt lovsång tUl egnahemmet. Hangjorde det genom att tala om mitt inlägf- som en lovsång tUl egnahemmet, men detblev ju då indirekt ett tal om lovsång från sida; vi sjöngliksom samma sång, och jag. Statsrådet sjöng iStäUet sin egen lovsång om höghusområden och flerfamiljshus. Egnahemsområdenarepresenterade inte alltid någon speciellt gynnsam mUjö, sade inrikesministern.Han hänvisade också till en undersökning i , som visade att miljön vartorftig för barnen. Jag harinte lyckats hitta den undersökning som han då talade om. Dessutomfrågar man sig: Hur kommer det sig att den danske bostadskonsumenten inte baraföredrar småhusbebyggelse utan också ser tUl att det byggs mest småhus iDanmark? Andelen småhus i av den totala produktionen är ,den är t. o. m. så hög som . I vårt land är andelen något under 30procent. Denna expertmyndighet, , förordar alltsåsmåhus. och flera andra socialdemokrater talar för den andratypen av bebyggelse. påminde visserligen i debatten om attregeringen föreslog ett antal förändringar i vUlkoren för småhus så att deskulle bli tUlgängligare för en större del av svenska folket. Menhuvudintrycket under det gångna årets debatt har varit att regeringspartietssyn på en ökad andel småhus är negativ. Så hittar man den här formuleringen i åretsstatsverksproposition om att småhusbyggandet skaU stimuleras. Först blir man juglad - men förmodar man att inrikesministerns politiska vUja intestår på särskilt principieU grund, därför att några verkligt genomgripandeåtgärder i just stimulanssyfte inte har vidtagits eller föreslagits. Då skuUe man vilja få veta i en sådan här debatt: Var stårni egentligen i denna fråga? Är det taktiskt detta, att få in en sådan härliten formulering om att vi skall stimulera småhusbyggandet men sedan intevidta några praktiska åtgärder? Hur skall man tolka färdriktningen för1970-talet och för 1980-talet? Innebär uttalandet i statsverkspropositionen omatt vi skall stimulera småhusbyggandet, att vi skall hålla oss kvar alldelesunder eller att vi möjligen skall sega oss med 1eller ? Eller menar ni verkligen att vi skall komma i närheten avfifty-fifty, d. v. s. småhus? I såväl som HoUand,och är andelen . I är den t. o. m. så högsom . Och inte är väl vi svenskar så annorlunda? Det har ju också imånga sammanhang visat sig att önskemålen är just att vi skaU bygga flerasmåhus. Detta är en högst intressant fråga för många, mångamänniskor, och därför vore det väldigt bra om vi kunde få ett besked om vad erpolitiska vilja är för 1970-talet i det här avseendet. Är målsättningen 50procent? Av reservationen 4 vid civUutskottets betänkande nr 12framgår att halva kommer att uttala sig för en annan fördelningmellan flerfamiljshus, höghus, å ena sidan och småhus å den andra. Här går detalltså en klar skUjelinje meUan oppositionen och regeringssidan . Jag skall naturligtvis inte beröra allt i detstora bostadspaketet - vi som talar för moderata samlingspartiet i den härdebatten tänker försöka komplettera varandra. Jag skall egentligen bara peka påytterligare en reservation som vi vUl fästa stort avseende vid, och det ärreservationen 3 vid civUutskottets betänkande nr 12, där vi tUlsammans medcenterpartiet framhåller att orter, som inte statistiskt betraktas somexpansiva, inte får glömmas bort i den regionala fördelningen. Även på dessa orterkrävs förnyelse och standardförbättring i bostadsbeståndet. Med detta ber jag att fä yrka bifall tUl de reservationer,där fröken och mitt namn finns med. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag tiU bostadsbyggande, m m Men jag skulle, fru talman, tUl sist vilja rikta enaUdeles särskUd vädjan tUl . Jag tycker vi skaU sluta upp medtjatet om att den bostadspolitiska debatten är sig lik tUl år. Vaddetta tjat innebär för det egna partiet spelar ju mindre roll för mig, men detkan ändå trots allt bli ett litet problem. Vad som berör mig mera är att dettainte stimulerar vare sig lyssnarna eller dem som deltar i den bostadspolitiskadebatten. Jag tycker att vi i stället har skäl att medverka till ett ökatintresse och ett ökat engagemang just i bostadsdebatten. Ett sätt, , att blåsa nytt liv i denbostadspolitiska debatten vore ju att ni omprövade er bostadspolitik. Och ettannat sätt vore att omsätta en del av de kloka förslag som vi har fört fram,! HertTORWALD (c): Vi är några centerpartister som i motionen 33har framfört en rad förslag tUl åtgärder för att stimulera upprustningen aväldre bostäder, i syfte att få bukt med det rivningsraseri som grasserar. Ivissa avseenden kan vi vara tillfredsställda med att utskottet på två ställenpå s. 31 i sitt betänkande utgår från att saneringsutredningen skaU beaktanågra av de förslag vi framför i motionen. Detta var egentligen det primärasyftet med motionen. I reservationen 18 har utskottets centerpartister ställtsig bakom vårt krav att nya låginkomstgrupper skall ha möjligheter att få delav bostadsförbättringslånen för småhus, vUket de nu inte har. Detta är något urjämlikhetssynpunkt mycket angeläget. Jag tänker därför inte ta kammarens tid ianspråk för att kommentera de motionskrav som på det sättet har tUlgodosettsgenom skrivningen i utskottets betänkande respektive i reservationen 18, utanjag skaU i stället koncentrera mig på att anföra några synpunkter på de avsnitti vår motion där utskottet har ställt sig mera kallsinnigt. Utskottet synes mena att nuvarande vUlkor för upprustningav äldre bostäder är i stort sett tUlfredsstäUande, något som jag med all kraftvUl bestrida. Denna min uppfattning anser jag också bestyrkas av den omfattningsom rivningarna har. Jag tror att det hos allmänheten är envanlig uppfattning att man i onödan river mängder av hus, som för rimligakostnader skulle kunna rustas upp och göra tjänst som goda bostäder under långtid . Vad är då anledningen tUl att så många fastigheter rivs i stäUet föratt repareras? Ja, vissa vänstergrupper hävdar att rivningsraseriet helt berorpå att fastighetsägarna bara tänker på sin profit, och det kanske är riktigt.Men då måste det ju vara så att kapitalet ger bättre avkastning om det satsas iett nytt hus, än om man använder det för att rusta upp ett gammalt. Om man å andra sidan anser att det från samhällsekonomisksynpunkt borde vara vettigt att reparera gamla hus i stäUet för att riva dem,så måste man naturligtvis vidta åtgärder för att göra det mera lönsamt attrenovera. Vi måste då pä ett eller annat sätt förbättra vUlkoren förupprustning, så att de kommer i paritet med vad som gäUer för nybyggnad. Att nåen utjämning genom att försämra de ekonomiska vUlkoren för nybyggnation trorjag inte är politiskt möjligt. Låt mig för att belysa vUjan att rusta upp äldrefastigheter återge några uppgifter som jag har fått från riksdagensupplysningstjänst. På den uppställning som jag här visar på TV-skärmen ser vinederst tUl höger uppgifter om hur man har utnyttjat möjligheterna att erhållaförbättringslån. Ganska många utnyttjar som synes den låneformen, som ärsynnerligen förmånlig men som är förbehåUen pensionärer och vissa andra smågrupper medborgare. Med hjälp av dessa låneformer har man kunnatmsta upp 12 500 13 500 lägenheter , något som måste betecknas som ettgott resultat av denna satsning. När det däremot gäUer de betydligt mindregynnsamma ombyggnadslånen, alltså de lån som normalt står tUl förfogande förbostadsmarknaden i övrigt, är utvecklingen en helt annan. /68reparerades bara 3 188 lägenheter, men trots detta sjönk antalet följande årtill 2 257, för att , 1969/70, inte uppgå tUl mer än 1875 förbättrade lägenheter. För dem som har en negativ inställning tiUrivningsraseriet måste dessa siffror te sig minst sagt alarmerande ochunderstryker de krav på förbättrade viUkor för upprustning av äldre bostäder,som vi ställer i vår motion. har man genomsnittligt rivit drygt10 000 lägenheter . Men finns det då något behov av ökade insatser när detgäUer upprustning av äldre bostäder? Låt mig lämna några sifferuppgifter,hämtade ur bostadsundersökning. Vid denna undersökning grupperade manbostäderna i sju klasser, där klass 1 betecknade nybyggda, helt modernabostäder och klass 7 utgjordes av gamla, helt omoderna bostäder. Klass 3 är s.k. halvmoderna bostäder, dvs. lägenheter utrustade med vatten, avlopp, wc ochcentralvärme. 1 de fyra sämsta klasserna, dvs. klasserna 47, fanns det 1965cirka 660 000 bostäder. Av dem var närmare 400 000 småhus. Det dåliga stödettiU upprustning av äldre småhus har medfört att många småhusägare numera inte har möjlighet att finansiera en modernisering av sinahus. Detta är synnerligen olyckligt, inte minst om man beaktar att många av demskulle ha kunnat förbUliga en upprustning genom egna arbetsinsatser, om de barahade kunnat skaffa fram det erforderliga kapitalet. Den möjligheten torde inteförefinnas om de måste vänta med moderniseringen tUls de blir pensionärer. Nuhar endast de relativt välbärgade småhusägarna kunnat förbättra sinafastigheter, dvs. de som har kunnat låna pengar på annat vis, och faktum är attde på detta sätt också kunnat få ganska hyggliga boendekostnader. Men en sådansituation kan inte godtas ur jämlikhetssynpunkt. Reservation 18 vUl rätta tUldetta missförhållande. I storstäderna , och fanns 1965cirka 87 000 lägenheter i klasserna 4-7, dvs. de som är sämre än halvmoderna,och av dem låg 80 000 i flerfamiljshus. Det otUlräckliga stödet för upprustningav lägenheter i flerfamiljshus har lett tiU att många i och för sig hyggliga,äldre hyresfastigheter fått förfalla och rivits eller betraktas somrivningsmogna av såväl ägare som kommunala myndigheter. Mot denna bakgrund harkommunerna alltför ofta tUlgripit det s. k. totalsane-ringsalternativet, dvs.man har rivit samtliga fastigheter inom ett visst område i staden, och sedanhar man upprättat en ny stadsplan och Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. uppförtnya toppmoderna fastigheter i området. Dess värre har kostnaderna blivitskyhöga, och detsamma gäller hyrorna, något som i sin tur lett tiU ensynnerligen olycklig bostadssegregation i de sanerade områdena. Därtill kommeratt man vid denna saneringsmetod även tvingas riva ganska hyggliga hus, som"ligger i vägen" för realiserandet av den nya stadsplanen. Dettainnebär en förstöring av realvärden som är ganska betydande, något som manmåste ta hänsyn till i investeringskalkylen och vid hyresberäkningarna. De tidigare invånarna i de på detta sätt saneradestadsdelarna tvingas flytta därifrån och de har i regel Uiga som helstekonomiska möjligheter att flytta tUlbaka när saneringen är avslutad. Det harlett tUl betydande sociala problem i de aktueUa städerna, somkostnaderna för kommunala bostadstUlägg och dylikt har sprungit i höjden på ettoroväckande sätt, utan att detta på något sätt uppfattats som positivt av demänniskor som drabbats av förändringarna. Flertalet av dem har i stället efterfrågats. k. halvmoderna lägenheter i sina gamla stadsdelar, men sådana är det mycketont om på grund av den politik som förts från samhällets sida. Mot denna bakgmnd anser jag det synnerligen angeläget attstatens stöd för upprustning och ombyggnad av lägenheter i flerfamiljshus fåren sådan utformning att inte minst tUlgången på halvmoderna lägenheter ökas!Minst hälften av nyssnämnda 80 000 lägenheter i storstadsområdena tUlhörandeklasserna 47 torde tUl förhållandevis rimliga kostnader kunna upprustas respektiveombyggas tiU halvmodern standard. Men för att nå detta mål måste de statligalånebestämmelserna uppenbarligen justeras så att de bättre motsvarar behov ochmålsättning. Att så inte är fallet framgår klart av den tabellsom nu syns på bildskärmen och som visar att renoveringstakten i stället föratt öka, så som vi önskar, har avmattats. Vid genomförandet av upprustningar och ombyggnader är detviktigt att de StatUga vUlkoren och bestämmelserna i avseende på utförandet utformasså, att man inte framtvingar dyrbara och mindre nödvändiga ändringar ibostäderna. Jag kan som exempel nämna att de lånebeviljande myndigheterna iregel kräver att gamla kakelugnar skall rivas ut i samband med upprustning ochombyggnad. Dessa kakelugnar som ofta är mycket vackra inslag i lägenheternakostar det 3 per lägenhet att riva ut. Det är en kostnad somabsolut Inte står i rimlig proportion tUl de ökade utrymmen man eventuelltvinner. I andra fall krävs med stöd av stelbent tUlämpning av bostadsnormer förnybyggnad m. m. ändringar av planlösning etc. på ett sätt som innebär dyrbaraingrepp i bärande konstruktioner. De lånebeviljande myndigheterna bör i ställeteftersträva och godta lösningar som ger optimalt förbättrad boendestandard fördet insatta kapitalet. Med här antydd målsättning bör man för en visskapitalinsats kunna förbättra bostadsförhållandena för 4 - 5 gånger så mångamänniskor, om satsning sker på upprustning av äldre bostäder, i jämförelse medvad som blir faUet vid en nybyggnation. Detta är inte minst angeläget medhänsyn tUl de knappa investeringsresurser som har att tiUgå. En annanoch inte mindre värdefull effekt av en ökad inriktning på att rusta uppäldre bostäder är att man på detta sätt skuUe skapa lämpliga arbetsuppgifterför äldre, yrkesskickliga byggnadsarbetare som får det allt svårare att hängamed i ackordshetsen på nybyggena. Jag avser inte att yrka bifall tUl min motion,utan vUl bara uttrycka den förhoppningen att vad jag här anfört måtte beaktasnär saneringsutredningen nu är i färd med att utarbeta sitt huvudbetänkande. Hert (): Jag yrkar bifaU tUl reservationen 3 ibetänkandet nr 11. Jag gör detta med den motiveringen att det borde vara ensjälvklar sak att kommunerna tUlhandahåUer både tomter med tomträtt och tomtermed full äganderätt tUl medborgarna i kommunerna. För en del kommuner är inte det självklart. Somliga vägraratt sälja tomter och utbjuder endast mark med tomträtt. Av rikets sju störstastäder är det bara som försäljer tomter till enskUda människor. Dettastrider mot medborgarnas intressen och kan inte tjäna något annat syfte än attutgöra en pusselbit i den socialistiska markpolitiken. riksdag har inte fattat något beslut omsocialisering av marken i det här landet och bör i konsekvens med detta klartsäga ifrån att kommunerna inte skall handla som om ett sådan beslut förelåg. Jag yrkar också bifall tUl reservationen 11 iutskottets betänkande nr 12 - den gäller avveckling av paritetslånen. Här villjag ställa två frågor tUl statsrådet . Har statsrådet för det första med utgångspunkt i 1968 årsbeslut uppdragit några närmare riktlinjer beträffande återbetalningsplikten förden skuldränta som uppstår genom paritetslånen? För det andra: Det här berörhyresgäster, bostadsrättsinnehavare och egnahemsägare. Om dessa grupper skaUgöras indirekt betalningsansvariga, är statsrådet då beredd att medverka tUlatt exempelvis hyresgäster som bor i hus med paritetslån blir informerade omatt den hyra som tas ut inte utgör full betalning av hyran utan att manför som går tar på sig en skuld som förr eller senare förfaller tUlbetalning? Jag är ganska övertygad om att de flesta hyresgäster det här gäUerär ovetande om att trots den höga hyra som tas ut en del av boendekostnadenändå är obetald. Jag ber också om att få yrka bifaU tUl reservationen 23 a som gäUer de tUl kommunala markförvärvslån. Kommunerna har , alltså under sexår, köpt mark för i mnt tal . Jag viU understryka vad herrGrebäck, civilutskottets ordförande, har sagt, nämligen attkommunerna i regel är välförsedda med mark, i en del faU bebyggelse. Vad som är angeläget är inte att kommunerna köper mermark och binder mer pengar utan i stället säljer mark, där planerna ärfastlagda, och lösgör kapital. Om inte annat talar den skenande utvecklingen avkommunalskatterna för detta. Kommunernas verksamhet får inte bli självändamål,och som jag har sagt får kommunerna inte bli verkstäUande organ för enmarksocialisering vi aldrig beslutat. ,fm talman, kan jag inte underlåta att konstatera att den Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. bostadspolitiksom tiUbaka förts i det här landet inte bygger på någontingannat än lösa spekulationer och antaganden. Vi vet inte vad de bostadssökande vUl ha. Människor förhindras tUl följd av statliga ingripanden ochregleringar att genom sin efterfrågan styra utvecklingen och tala om hurbostaden skaU vara utrustad, vad den får kosta och hur miljön kring bostadenskall utformas. Detta har lett tUl att i en del orter bostäder inte finns annatän på svarta börsen. I andra orter står ett stort antal nya lägenheter tomma,därför att människor med vanliga inkomster inte har råd att bo i dem. Sådant blir resultatet när man för en ideologiskt betingadbostadspolitik för att åstadkomma en socialistisk inriktning. Det är ett högtpris hyresgäster och bostadssökande får betala för detta experiment. har talat om slentrian. Jag minns inteexakt vilket uttryck han använde. Men han påpekade att frågeställningarna i dagär desamma som de har varit tUlbaka. Argumenten är också desamma somhar använts i denna debatt tUlbaka. kunde ha tUlagt: Menproblemen är fortfarande olösta. Om vi någonsin kommer ur denna situation, kommer den härepoken av svensk bostadspolitik att framstå som ett varnande exempel på vartlångt driven statUg dirigering kan leda. Jag ber att få yrka bifall tUl reservationen 3i betänkandet nr 11 och reservationerna 11 och 23 a i betänkandet nr 12. Man kan väl säga att den debatt som förtsunder eftermiddagen och kvällen främst har kännetecknats av att moderatasamlingspartiet - flera talare har varit uppe här gärna skulle önska att vitog upp en diskussion om de mera djupliggande problemen, frågan omkonkurrensen, frågan om företagsformerna, frågan om samhällets och den enskUdesansvar osv. Det vore kanske frestande att göra det. Jag skall dock härinskränka mig tUl några reflexioner i detta sammanhang. Innan jag går in på detta, vUl jag erinra om att i rakmotsats tUl vad den senaste talaren säger har vi i detta land verkligenplanerat och planerat väl när det gäller bostadsbyggandet. Vi har ett uppställtprogram med ett klart syfte vart vi vill komma när det gällerbostadsproduktionen. 1964 fastlade vi programmet om att på de närmaste tio årenproducera 1 miljon nya lägenheter. när det har gått , finner vi att vihar 611 000 lägenheter färdigställda, alltså i genomsnitt 102 000 lägenheter omåret. Detta kan vi jämföra med den produktion vi hade , dåproduktionen i genomsnitt var 83 000 lägenheter' . Vi har alltså höjtproduktionsnivån med . Man kanverkligen säga att det har tagits krafttag för att komma tUl rätta medbostadsbristen. Det är egentligen inte så underligt att den debatt som förekomunder 1960-talets första år, då regeringen anklagades för att den inte tog' itumed dessa frågor, nu har upphört. Vi nådde rekordsiffran 110 000färdigställda lägenheter. Jag skall skjuta in att speciella omständigheter -bl. a. brådskan att färdigställa lägenheterna inför årsskiftet, den kommandehöjningen av mervärdeskatten kan ha medverkat tiU att färdigstäl- landetforcerades starkare än man hade anledning att räkna med från början. Dessa siffror ger alltså uttryck för att vi har lyckatsmer än väl uppfylla den antalsmässiga målsättningen i fråga om produktionen.