prot · FU09145 · 1971-12-31 00:00:00 — För precis fick de en chans att säga sin mening i ettfritt, demokratiskt val. Vi vet utgången av det valet, och vi vet utgången närVästpakistans ledare nonchalerade valet. av rösterna gick tiUAwamiförbundet och Mujibur . Och när president vägrade attsammankalla parlamentet utbröt de oroligheter som förde fram tiU något slagsförhandlingar i Dacca, som i sin tur ledde tiU det västpakistanska miUtäraangreppet på Östpakistan. har vi sett den största mänskliga tragedinefter utvecklas i ett av jordens mest tättbefolkade områden.10 miljoner av Östpakistans 75 har drivits ut ur landet i den störstamassflykten i modern tid. är det krig i Östpakistan. Men det har varit krig därsen . Västpakistanska trupper har bekämpat civilbefolkningenoch Mukti , dödat några hundratusen människor, terroriseratöstbengalerna med metoder som vi knappast kan föreställa oss, tvingat ut 10mUjoner människor ur landet. har ingripit i det kriget för att fåslut på det. Omvärlden har tidigare stått passiv och tigande medan masslaktenfortsatt. har , trots växande bördor frånflyktingarna, visat en förvånansvärd och beundransvärd återhållsamhet. Det ärförst när östbengalerna håUer på att befria sig som försökeringripa. Indiska trupper närmar sig nu Dacca frän flera håll. Någraprovinshuvudstäder har redan intagits. Befolkningen bemöter indierna sombefriare. En del flyktingar börjar återvända. Och uppmanar ständigt devästpakistanska trupperna i Östpakistan att kapitulera för att minskablodsutgjutelsen och hindra att de faller i Mukti-BahJni-geriUans händer. I det ögonbUcket manar aUtså en majoritet i FN:sgeneralförsamUng parterna inte bara tiU eld-upphör utan tiU tillbakadragande avtrupperna till den gamla gränsen meUan och Östpakistan. Vad skuUe det ipraktiken innebära? Ja, om indierna nu vände om och drog sig tiUbaka och lätväst pakistanerna återigen få kontroU över ett antal städer i Östpakistan, såskulle självfallet terrorn fortsätta. i har redan tagitupp den här helt avgörande synpunkten. Västpakistanerna skuUe med aUa medel ochmed ohyggUga grymheter sätta skräck i befolkningen och åter söka bygga upp en militär maktbas. Man skulle flyga in Ang. kriget mellan och Ang. kriget mellan och understödi form av soldater, vapen, drivmedel och ammunition. Och så skulleflyktingströmmen fortsätta, kanske med 40 000 människor per dag som . Ochså skuUe'bördan på bara bh tyngre och ett krig utlösas på nytt längrefram. För den resolutionen har röstat. Den rymmer intenågon garanti för östbengalernas säkerhet och möjUghet att själva i fred formasin egen framtid. Eld-upphör är en sak. Men att indierna nu skulle dra sigtiUbaka, det vore i stället nära nog en garanti för att västpakistanernasterror bredde ut sig igen. Det är den tragiska verkhgheten i Östbengalen ;om den finns inte ett ord i FN-resolutionen. Men för den resolutionen harSverige alltså röstat. Som röstförklaring har vi utrikesminister , han upprepar det delvis . Jag tackar honom uppriktigtför det snabba svaret på min interpeUation, som väcktes . MenKrister bedömning av läget är delvis motsägelsefuU. Utrikesministernsuttalande hade tre avsnitt. I det första talar han om Västpakistans "terror"i Östpakistan. beskriver flyktingarna som "en för Indienouthärdlig börda". har burit den bördan, säger han, på ett sätt som"väckt omvärldens beundran och respekt. Men bördan har i längden bhvit förtung." säger att med flyktingströmmen "ladesgrunden tiU den konflikt" som bUvit öppet krig. Jag kan här instämma på varje punkt. ekonomi hargröpts ur genom det ökande antalet flyktingar. Västpakistan och världen harsett hur enorma kostnader har vältrats över på - bortsett från allaandra påfrestningar. Men hjälpen har varit för Uten. Och när funnit attbördan bUvit "outhärdlig" och "för tung", för att användaherr egna ord, har man därför känt sig tvingad tiU ett miUtärtingripande. Dä kommer vi till den andra delen av utrikesministernsbedömning . "När nu söker med vapnens hjälp radikalt ändrasituationen, är detta djupt beklagUgt. förbjuder användande av våldannat än i självförsvar." Och säger utrikesministern att "inte kan acceptera miUtärt våld, eller våld av vad slag det vara må, irelationer mellan stater annat än i självförsvar eUer som koUektivFN-aktion". Det skulle inte förvåna mig om östbengaler och indierupplevde den andra hnjen i uttalande som stridande mot denförsta. De skulle säga så här: Om en börda är "outhärdUg" och"för tung" och försöker avlasta sig denna börda på det endasätt som tycks återstå, då är det väl ett uttryck för "självförsvar".Om genom att skrämma miljoner flyktingar in på indiskt territoriumskapar en ohållbar situation för kan väl den massflykten anses som ettslags aggression mot inte bara folket i Östbengalen utan också mot . Ochjag måste medge att jag personUgen har stor förståelse för de argumenten. Den tredje delen i uttalandet handlar om Förentanationernas möjhgheter att skapa en poUtisk lösning av konflikten. "Efterett eld-upphör bör FN kunna bidra tiU att skapa sådana förhållanden attflyktingarna kan återvända tiU sina hem." Vad menar egenthgen utrikesministern exakt här? Enförutsättning för att flyktingarna frivilligt skaU återvända är naturligtvisatt Västpakistans maktställning i Östpakistan bryts och att östbengalernasjälva får forma sin framtid. En överväldigande majoritet av östbengalernabegär , av aUt att döma, en fuUständig självständighet, att Bangla Desh bUrverkUghet. Hur skuUe FN kunna se tiU att Bangla Desh bildas efter att indiernadragit sig tillbaka och de västpakistanska trupperna fått gruppera om sig ocherhålla förstärkningar? Vilka maktmedel från FN har tänkt sigskulle tvinga Västpakistan att dra tillbaka sina trupper? Hiu- tror herrWickman att säkerhetsrådet med och giUande skuUe kunna besluta omsådana sanktioner mot Västpakistan? Eller kort sagt: Vad leder utrikesministern tiUförhoppningen att FN nu skulle kunna göra allt det som man -- inte gjort ett dugg för att uppnå trots att aUa settterrorn och aUa borde ha insett att ett ännu större krig närmade sig? I dagsäger att det är "mycket svårt att spekulera över" vadFN skall göra. kände sig tydUgen säkrare på FN:smöjUgheter i ett läge då indierna dragit sig tillbaka. Vad utrikesministern i denna tredje Unje talar om framstårsom en iUusion för indierna och östbengalerna. Därför kommer det troUgen inteatt bli något eld-upphör i kombination med tiUbakadragande förrän östbengalernafått sitt land befriat. De har sett hur omvärlden bara tittat på när man dödatoch hetsat befolkningen i . De imponeras knappast av oklaralöften om att samma omvärld är beredd att ingripa tillöstbengalernas skydd. Min personliga uppfattning är därför, herr talman, attSverige i FN endast bör rösta för en resolution om eld-upphör i Östpakistan omden rymmer en garanti för östbengalernas säkerhet i stäUet för att begäratiUbakadragande tiU den gamla gränsen. Den USA-inspirerade resolution somgeneralförsamUngen utan bindande verkan antog hade ingen sådangaranti. Därför borde såsom t. ex. , och -ha avstått från att rösta på den. Jag upprepar att det är min personligauppfattning. Vad jag nu talar om är aUtså Östpakistan. På den västra fronten ärläget självfaUet ett helt annat. Och den fråga som jag vill ställa tiU ärdärför: Är det utrikesministerns uppfattning att det är rimligt att ge devästpakistanska trupperna en chans att återta de städer och områden som de nuförlorat? Är det förenhgt med fred och frihet att ge dessa förtryckare en nymöjUghet att starta nya terroraktioner mot de så hårt prövade östbengalerna?Det är den avgörande frågan när vi diskuterar FN-resolutionen. Den frågankräver ett svar. Vi avskyr alla krig och tanken att pohtiska konflikterskaU lösas med militära medel. Och kriget mellan Mukti-Bahini-geriUan ochIndien å ena sidan, Västpakistan å den andra är en ny katastrof i ett område avvärlden som ständigt härjats av katastrofer vare sig de utlösts av naturkraftereUer av människors kortsynthet. fördömande av krig sompolitiskt verktyg är ett stort framsteg i mänskUghetens utveckUng. Men om ett krig har tvingats fram, bhvit nära nogofrånkomligt genom en mUitärregims arrogans och bUndhet, är det inte säkert attåtertåg tiU Ang. kriget mellan och Ang. kriget mellan och den gamlagränsen skapar en bättre framtid. Vi skaU bekämpa kriget, det är sant, men viskaU också bekämpa krigets orsaker. Och om vi kan stoppa ett krig några veckorgenom att förtryckarna på nytt kan sätta i gång sin terror mot befolkningen iområdet, vilket i sin tur driver fram ett nytt krig, har vi illa tjänat fredensintressen. Får jag sluta med en förhoppning om de kommande veckornashändelser i Bangla Desh. Få saker skulle mera kompromettera en ny nationsfödelse än om den skedde mot bakgrund av dödande och lynchningar av västpakistanskasoldater som gett upp, eUer av bengaUska samarbetsmän som upplevs somquislingar. Bitterheten hos östbengalerna är sannerligen förståeUg och hatetsitter djupt efter det ohygghga som hänt. Måtte ochledarna i det nya Bangla Desh kunna behärska de känslorna och kraven på hämndoch se till att den rättsuppgörelse som kan följa sker i laghga former. Ingetskulle mer skapa förtroende för en ny demokrati i Bangla Desh än om dess ledareoch befolkning kunde behandla sina forna förtryckare med den behärskning ochrättssäkerhet som förvägrats östbengalerna själva under det här året. I detta anförande instämde herrar , , iAlingsås, och , samt herrar i och (samthga fp). HerrHERMANSSON i (vpk): De Udanden som befoUcningen i Östpakistanundergått är förvisso fruktansvärda. drabbar krigets fasorfolken i både och . Våra begrepp och våra ord är fattiga när detgäller att beskriva vad hundratals miljoner människor nu underkastas. Utgångspunkten när det gäller att ta stäUning tiU deaktueUa händelserna som berör Indien-Pakistan-Bangla Desh måste vara folkensrätt till självbestämmande. Denna nationella självbestämmanderätt måste tolkasså långt som att innebära rätt för de förtryckta folken till fullständigtavskiljande, rätt tiU en självständig statUg existens. 1 denna princip Uggergivetvis att ingen stat har rätt att med våld söka bestämma de inreförhållandena i en annan stat, inte heUer för att säkra rätten tiU avskiljandeför en del av folket i denna stat. De pågående mUitära operationerna på den indiskasubkontinenten har sin bakgrund i olika motsättningar. Det är viktigt att klartskilja på de oUka konflikterna för att kunna ta stäUning på ett riktigt sätt. Befolkningen i eller Östbengalen harunderkastats en fruktansvärd terror från den pakistanska statsapparatens sida.MiUtärmak-ten har använts för massakrer som berövat hundratusentals kanskemiljoner - bengaler Uvet. Tio mUjoner beräknas ha flytt undan terrorn tiUIndien, vilket givetvis orsakat detta land mycket svåra problem. Ytterligaremånga mUjoner är på flykt inom Östpakistans gränser. Syftet med denna terror, med detta folkmord har varit attsöka krossa den östbengaUska befolkningens strävan tiU och kamp för nationelltsjälvbestämmande. FörtryckarpoUtiken har icke lyckats. En väpnad nationeUbefrielserörelse har bildats och starkt utvecklats. Den har proklameratÖstbengalen, Bangla Desh, som en självständig stat. Upproret i Bangla Desh måste betraktas som det endariktiga och möjliga svaret från den östbengaliska befolkningens sida på detförtryck som den pakistanska regimen utövat. Förutsättningen för somstatsbildning har från början angetts vara dess federala karaktär, innebäranderespekt för den östpakistanska delens specieUa ställning och dess likaberättigandei ekonomiskt, poUtiskt och kulturellt hänseende. Denna princip har grovtkränkts av den nuvarande Uksom av tidigare pakistanska regeringar. Vi anser att det östbengaliska folkets nationellafrihetskamp bör stödjas. Ett sådant stöd är från progressiv synpunkt enfuUständigt riktig handling. Stödet till befolkningen i kan varapolitiskt, moraliskt eller militärt. Härvidlag finns många paralleller: stödettiU nationella befrielsefront, till befrielserörelser i ochMo9ambique osv. Stöd från indiskt håll åt Bangla Desh i denna form utgör därförinte i och för sig någon anledning tiU kritik utifrån folkrättsliga synpunktermot . Helt klart är emellertid också att detta inte får medföraett godkännande av den indiska ståndpunkten i aUmänhet gentemot . Härkommer vi in på den andra typen av motsättningar, meUan de härskande klassernai och . Problemet Bangla Desh har blivit ett av de frontavsnittdär den indiska utrikespohtiken verkar. Ät denna utrikespolitik i sin helhetfinns ingen anledning för progressiva krafter eUer för den svenska regeringenatt ge sitt stöd. De härskande klasserna såväl i som i Pakistanutnyttjar chauvinistisk propaganda och krigshandUngar som avledare från deinrikespolitiska problemen och som redskap iden inre poUtiska kampen. Såväl iIndien som i försiggår en alltmera skärpt klasskamp, som förs i hårdaoch brutala former. Mihtären och storfinansen söker utnyttja kriget tiU sinfördel. Stödet till Bangla Desh får alltså inte sammankopplas medett oreserverat stöd tiU den indiska utrikespohtiken och ej heller med ettgodkännande av de mUitära aktionerna från vare sig eUer sida.De flesta aggressioner mot andra länders suveränitet har varit imperialistiskaaktioner av typ , , etc. Man bör inte hysa illusioner omFN:s möjhgheter att motverka sådana aggressioner. Me;n det ligger i folkensintresse att vidmakthålla och slå vakt kring principen om den nationeUasuveränitetens okränkbarhet. Det vore ytterst farligt från denna synpunkt omman med någon som helst motivering godtog kränkningar av ett lands suveränitet.Avståndstagande i poUtiskt och ideologiskt hänseende från en regim och desshandlande kan inte få utgöra skäl att godta ett angrepp mot sagda landsnationeUa suveränitet. Målsättningen måste vara att få till stånd ett omedelbartslut på det krig som förgör människor på den subindiska kontinenten och attsäkra oberoende och nationeU självbestämmanderätt för folket i Bangla Desh. Manmåste få en återgång tiU den fredUga samexistensens principer. På längre siktär den enda lösningen av de motsättningar som lett tiU den militära konfliktenatt folken i de berörda staterna gör upp med imperialism och inhemsk reaktionoch inleder fredUgt samarbete i en sociaUstisk federation. Ang. kriget mellan och 3 Riksdagensprotokoll 1971. HerrWIJKMAN (m): Först vill jag säga att jag finner två saker glädjande iutrikesministerns svar. Det är glädjande att slår fast attförtryckandet av befolkningen i är en grundorsak till det öppnakrig som har utvecklats mellan och . "Därmed ladesgrunden tiU den konflikt som vidgats till öppet krig mellan två avvärldens folkrikaste stater", står det i interpellationssvaret. Det är enförödande tragedi vi har fått bevittna det har både herrHermansson, och berört: ett socialt och ekonomisktförtryck frän regeringen i mot befolkningen iÖstbengalen har följts av ett förtryck med våld.Miljontals flyktingar har kommit tiU , ledaren har fängslats och detförekommer brutala terroraktioner och mord på civilbefolkningen. Vad har hänt utanför området? Ja, egentligen ingentingutom att vädjat om hjälp med att bistå allaflyktingar. Dessa vädjanden har i mycket ringa utsträckning hörsammats av deninternationella opinionen. Dessutom har det gjorts politiska uttalanden av de olikastaterna i världen där dessa på ohka sätt givit antingen den västpakistanskaregeringen eller befolkningen Östpakistan sitt stöd. Men inget av dessauttalanden har kunnat lösa den konflikt som har utvecklats tiU ett öppetkrig. Jag tycker att det är bra att utrikesministern fastslåratt det är den pakistanska regeringens våldsmetoder i Östpakistan som ärorsaken till att öppet krig nu råder. Det är också glädjande att utrikesministern på flerastäUen accepterar och slår fast det östpakistanska folkets rätt tillsjälvbestämmande. Men vad blev konsekvenserna av dessa två, som jag ser det,positiva deklarationer? Jo, ett accepterande från sida avFN-resolutionen om eld-upphör och bortdragande av trupperna. Detta är somtidigare talare, framför allt och , påpekat eninkonse-kvent linje. Det hade såvitt jag förstår varit riktigare att lägga nedsin röst. I det sammanhanget viU jag stäUa en fråga till utrikesministern:Vilka konsultationer och vilka överläggningar hade före FN-omröstningen skettmed exempelvis , som ju lade ned sin röst? Det är väsenthgt att denordiska staterna försöker att koordinera sina åtgärder i sådana här ömtåligafrågor, och det sker också . Detta är alltså en inkonsekvent linje, och det har inteminst visat. Vad skulle hända om eld-upphör och bortdragande avtrupperna blev verklighet? Är det troUgt att våldet mot bengalerna i den östradelen av skulle upphöra? Är det sannolikt att självbestämmanderättskulle ges östbengalerna? SkuUe deras ledare friges och fåmöjligheter att leva och arbeta vidare i spetsen för sitt parti? Mot bakgrund av regeringens undertecknande avFN-resolutionen och deklarationer här måste det såvitt jag förstårför konsekvensens skull finnas en plan eller en skiss i utrikesministerns huvudpå hur ett eld-upphör och bortdragande av trupperna kan kombineras med slut påvåldet mot östbengalerna, självbestämmanderätt och möjlig- het förflyktmgarna att vända tillbaka till sitt land. Annars är ju de önskningar häromsom uttryckts ingenting annat än tomma ord. Jag kan, herr talman, tiUs vidare inte anse annat än attregeringens linje är inkonsekvent. Det finns inget resonemang om dessa problem vad som skulle hända vid ett eld-upphör och ett bortdragande av trupperna iherr svar. Jag är självfaUet medveten om att det är svårare förutrikesministern att göra klara och snabba stäUningstagan-den i den här typenav frågor när öppet krig råder än vad det är för mig, eUer någonannan enskUd pohtiker. Men jag tycker att inkonsekvensen i dessa uttalanden ärså uppenbar att jag inte kan underlåta att ta upp en diskussion. Min fråga bliralltså: Vilken plan finns bakom deklarationerna om slut på våldet motcivilbefolkningen i och kraven på självbestämmanderätt förbefolkningen? Låt mig, herr talman, avslutningsvis ta upp en annan sidaav problemet, den rent humanitära. Ateruppbyggnadsinsatserna efter kriget måstenaturligtvis komma i gång mycket snabbt. Det kunde vara intressant att få vetaav utrikesministern vilken planläggning och beredskap regeringen har. Menkanske ännu mer intressant att få veta är hur regeringen ser på SIDA:s arbete iframtiden. Vi vet naturhgtvis ingenting om hur denna konfhkt kommer attutveckla sig. Men SIDA hade, som vi alla vet, planerat insatser i Östbengalensom skulle sättas in relativt omgående. Vilken uppfattning har regeringenbeträffande dessa insatser beroende på hur konflikten utvecklar sig? Ang. kriget mellan och HerrWlRMARK(fp): Jag viU beröra en enda fråga: det sammanhangsom finns mellan den politiska situation vi nu diskuterar och vårahjälpinsatser. Det gäller den politiska bedömning vi gör och de slutsatser vidrar beträffande möjligheten av ett insättande av hjälpinsatser förflyktingarna. Utrikesministern lämnade i går i ett svar på en enkelfråga beskedet: "KrigstiUståndet meUan och har emellertidskapat oklarhet om FN-hjälpen tUl flyktingarna. Så snart denna oklarhetförsvunnit, kommer regeringen att fatta beslut om nya bidrag för humanitära hjälpinsatseri området." Jag skulle vilja veta exakt vad utrikesministern avser medordet "oklarhet". Kan vi över huvud taget inte ge något stöd så längekriget pågår? Eller gäller detta bara FN-hjälpen? I debatten i går sadeutrikesministern att vår neutralitet inte skuUe vara hindrande. Men är självakrigssituationen hindrande även för hjälpinsatser i i områden som inteär direkt berörda av kriget? SkaU vi vänta med ytterligare sådana insatser tiUskriget är slut? Flyktingarna har sannerhgen inte fått det lättare. DerasUdanden har i stället ökat genom kriget. möjligheter att bistå harheUer inte blivit större snarare tvärtom. Vi vet nu att det finns 10 miljonerflyktingar i . Dessa representerar en mycket stor ekonomisk börda. Om manräknar försiktigt kan man komma fram tUl en siffra på perår, en summa som är betydhgt större än den totala utvecklingshjälp som Indienför närvarande får. Vi vet att den hjälpen Ang. kriget mellan och Om mitt minne inte sviker mig har den minskat medhälften eller rent av mer under de tre fyra och hgger nunågonstans i närheten av . AppeUen om internationell hjälphar inte heller hörsammats i någon betydande grad. är det väl så att FN-programmet har vissa svårigheteratt kanaUsera hjälpen. Jag antar att FN-programmet också influeras av denresolution som generalförsamhngen antagit. Men vi har ju Röda korsets och andrahumanitära hjälporganisationers program. Röda korset är ju tUl för att görainsatser även i krigssituationer. Vi har också möjlighet att pröva bilateralainsatser, förmedlade genom till dessa flyktingskaror. Det har ocksåsagts här i talarstolen att SIDA har varit berett till insatser, vilketutrikesministern också har redovisat. Vid förra interpeUationsde-battenutlovade utrikesministern vidgade insatser. Men väntar man. Innebär regeringens ståndpunkt verkligen att man skallvänta tiUs kriget är över? I så fall kan jag inte säga annat än att jag tyckeratt det är att handha den humanitära hjälpen på ett inhumanitärt sätt. Vi har under den gångna höstenhaft tillfälle att diskutera FN:s verksamhet och FN:s möjligheter att ingripa ioUka situationer. Jag tror också att alla som har följt FN:s verksamhet ochkanske framför allt behandhngen av den östpakistanska frågan i FN hållermed mig, när jag säger att den utvecklingen har visat vilka oerhördasvårigheter som har förelegat att nå en bred anslutning till kravet på enpolitisk lösning. Den och vi har, vilket diskussionen bekräftar, en mycket enig riksdag bakom oss har framhållit denpolitiska lösningens grundläggande karaktär för att få en varaktig lösning avtragedin i Östpakistan. Det råder inte heller någon osäkerhet om den analys vihar gjort av orsakerna till krisen och inte heUer någon tvekan om var detavgörande ansvaret för situationen Ugger. har kritik riktats mot att vistödde den resolution som vann en så oerhört bred majoritet i FN:sgeneralförsamling. Vi har kritiserats, därför att resolutionen inte gav denpoUtiska lösningen en jämbördig prioritering med kravet på krigshandlingarnasomedelbara upphörande. Jag kan i och för sig hålla med om att dennaresolution hksom varje resolution, som vi ansluter oss tiU inte exaktmotsvarar den resolution som vi utifrån våra utgångspunkter och värderingarhelst skulle ha sett. Vi måste ha klart för oss att skaU FN-arbetet varameningsfullt är det, så iänge-våra grundläggande värderingar bhr tillgodosedda,nödvändigt att acceptera även resolutioner som inte helt svarar mot våra krav,men som gör det i tiUräcklig grad för att vi skall kunna ansluta oss tiU democh som fyller det andra villkoret något som jag tycker är väsentligt attunderstryka i en diskussion om vårt uppträdande i FN - nämligen att möjhghetföreligger att nå en så pass bred anslutning att resolutionsröstningen harnågon politisk betydelse. Vi kommer alltså i de fortsatta diskussionerna i FN attfasthålla vid vårt krav på en skärpning av resolutionstexterna när det gällerde politiska elementen. När vi, trots att resolutionen inte svarade mot vårt totalakrav på hur en resolution bör vara avfattad, ändå anslöt oss till den, beroddedet på den fråga som vi ansåg vara helt avgörande, nämligen att slå vakt kringFN-stadgans kategoriska förbud mot användande av militärt våld i umgängetmellan stater, utom givetvis i självförsvar. Det var det som gällde för oss ivår egenskap av liten nation. Detsamma gäller naturligtvis för alla nationer,men jag tror det är särskilt viktigt för en Uten nation att benhårt hålla pådenna princip och att hålla på den undantagslöst. I debatten förekommer detdärvidlag en glidning gled rätt långt ut. Samma tendens förekommerockså i vissa stora tidningar, nämUgen att acceptera vad man skulle kunna kalla"det berättigade kriget".