prot · FU0912 · 1971-12-31 00:00:00 — Jo, som regel en mycket lågräntabUitet om en sådan nu över huvud taget har funnits och en inkomst somklart understiger vad som kan anses som jämlik. Man har svårt att klara räntaoch amortering, och konkurser inom jordbruket händer ofta . Det finns helt naturligt inom jordbruket liksom inom andranäringsgrenar folk som lyckas bättre och folk som lyckas sämre. Vissaomständigheter har exempelvis gjort att man har fått tag i en bUlig fastighet,och man har kanske även lyckats komma över bUliga pengar av anhöriga, och ävende personliga kvalifikationerna kan naturUgtvis ha ett visst avgörande. Men detkan utan överdrift påstås, att lönsamheten generellt har varit dålig. Det ärklart som dagen att med dessa ekonomiska resultat tar sig unga människor mer änen funderare, innan de satsar på jordbruk. De gör jämförelser med kamrater iandra yrken, och då blir valet ofta tUl jordbrukets nackdel. ärjordbrakarens yrke i mångt och mycket tjusigt, och det finns i det dagligaarbetet många ljusa inslag. Av denna anledning kommer väl människor även ifortsättningen att ägna sig åt denna näring, även om utkomstmöjligheterna tersig mindre uppmuntrande. Men det går inte att leva på solsken och frisk luft,och det gär inte att leva enbart pä idealitet. Vi ser en snedvridning iproduktframstäUningen inom jordbruket. Den animaliska produktionen viker tUlförmän för den vegetabiliska. Det talas om mjölkbrist. En förskjutning tiU denvegetabiliska sidan kommer att skapa problem för jordbruket och landet. Här kanuppkomma överskottsproblem. Mjölkproduktionen är en arbetssam ochkostnadskrävande produktion, varför många jordbrukare lämnar denna gren. Jag är glad att förre jordbruksministern, nuvarandeinrikesministern, är närvarande här i kammaren. Vi som var med i riksdagenunder åren 1966 och1967 minns väl hur dåvarande jordbruksministern med åthävor framförde som sin synpunkt att produktionen mäste skäras ner och att många enheter och lantbrukare måste rationaliseras bort. Han talade om höga smörberg. Ja, bekymren var stora för dåvarande jordbmksministern. Han bytte ganska fort departement, om det nu berodde på problemen som tornade upp sig för honom eller på att han förstod att han hade hoppat i galen tunna. Jag tror att om man 1967 merahade slagit in på linjen att stödja det rrundre jordbruket, hade man inte haft den hotande mjölkbristen. Jag vUl faktiskt påstå att herr statsrådet spred en omotiverad pessimism hos den svenska jordbruksungdomen under dessa år. Men låt oss försöka glömma detta och låt oss sprida vär optimism i stället! Det finns nämligen anledning därtUl, om vi i fortsättningen driver en positiv jordbrukspolitik. Kostnaderna inom jordbruket mäste hällas på en rimlignivå. Vad kommer den nya livsmedelslagen att innebära för kostnader förjordbruket? Regeringen har aviserat en ny lag med anledning avUvsmedelsstadgekommitténs betänkande. Vi är alla överens om att vi skaU ha engod livsmedelshygien. Avsikten är att det på det centrala planet och pålänsplanet skall bildas organ som svarar för kontrollen av Uvsmedlen. Om jag ärriktigt underrättad, kommer det att inrättas ett helt nytt statligt verk med engeneraldirektör i toppen. kommer att fä ett organ med 12-15tjänster, som skaU svara för Uvsmedelshygienen pä det lokala planet. Som jag sade , fär vi inte göra avkall pä kravet omlivsmedelshygien, men det skall inte vara nägon okynneskontroU. Vi har idagarna importerat smör; vi har sökt över hela för att få tag i ettsmör, som något sä när häller sådan kvalitet som vi är vana vid. Det visade sigdå att var det land som kunde tUlfredsstäUa våra behov av en god vara.Just detta att vi sökte ger väl också besked om att vi har en godUvsmedelshygien. Den kan bli bättre, men jag är betänksam inför förslaget attbygga upp ett helt nytt statligt verk för detta ändamål. Vi har pålänsplanet länsveterinärer och länshälsovärdskonsulenter. Vidare har vihälsovårdsnämnderna, som kunde byggas ut och få bättre resurser för att klaradessa nya uppgifter. Detta är mina personliga åsikter. När propositionenkommer, får vi se vad den innebär. Jag vet emeUertid att det i remissyttrandenaöver kommitténs förslag har framkommit opposition. TUl sist kommer jag med min käpphäst sedan ett par årtUlbaka, nämligen att vi skaU försöka åstadkomma ett system som kan ge ordnadledighet för jordbrukare. Dagens hotande bristsituation pä mjölkområdet är inteenbart ekonomiskt betingad. I allt större utsträckning söker sig människor tUlarbeten som ger hygglig semester och fritid. De yrken som inte kan följa medutvecklingen på detta område kan bedömas stå sig sämre i konkurrensen omarbetskraft. För unga människor som står inför valet av yrke mäste det varamindre lockande att ägna sig åt ett yrke som ger ringa möjligheter tUl semesteroch fritid. Mjölkproduktionen är den gren av animaUeproduktionen, som man ärstarkast bunden tUl tidsmässigt. Djurskötseln kräver en daglig insats frånjordbrukarens sida. Det talas ibland om jordbruket som en fri och självständignäring. I realiteten är denna frihet högst Ulusorisk. För stora grupper av vårt folk är lagfäst semester enrealitet. Vi noterar med tUlfredsstäUelse att ökningen av vårt lands samladeresurser har givit en levnadsstandard som även kan ta sig uttryck på dettasätt. Men vi får inte glömma bort att det finns minoriteter som ännu har långtdit. För jordbrakarkåren skulle det vara en framgång, om man kom sä längt, attett avlösningssystem kunde tUlämpas vid sjukdom eller när något oförutsettinträffar. Jag har faktiskt under den session, som harbörjat, bland mina riksdagskamrater tyckt mig märka en mer positiv instäUningän tidigare tUl ett sådant avlösningssystem. Det bådar gott för framtiden, ochjag hoppas att vi kan komma något närmare en lösning av detta problem. HerrNILSSON i (c); SamhäUet måste vara individens vän. SamhäUetär värt gemensamma instrument för att skapa bättre förhåUanden. Hur skall ettbra samhälle fungera och vara utformat för att ge utrymme för olika meningar,ge trygghet och gemenskap för individen och ge individen möjlighet tUlsjälvförverkligande under samhälleligt ansvar och solidaritet? Det är frågorsom vi politiker aUtid självkritiskt måste ställa oss. Har utveckling, som lett tUl sädanmaterieU standardstegring och koncentration i vårt land, varit lycklig? Harproduktionsresultaten fördelats på rätt sätt? AUt fler människor inte minstunga människor reagerar mot koncentrations- ochcentraliseringstendenserna i industrisamhället. I koncentrationsregionernafinner vi de dyra samhällskostnaderna, svåra sociala problem med starktstigande sociala kostnader som följd, en nedgången och svåråtkomlig, iblandobefintlig fritidsmiljö och den på människan förslitande stressen. Despegelvända problemen har blivit aUtmer accentuerade i glesbygderna. I bådamiljötyperna kan vi snart närma oss akuta situationer. Det är risk för atttakten i denna utveckling kommer att accelerera . Varför låterdå den styrande statsmakten denna utveckling fortsätta? Förmodligen upplever inte regeringspartiet dennautveckling som särskUt negativ eUer i varje faU inte som en fara för framtiden.Stockholms regionplan är t. ex. anpassad så att området i fråga skall kunna taemot av landets folkökning år. Endast har iStockholm reserverat sig mot detta. En begränsning av storstädernas tUlväxtskuUe enligt vår mening medverka tUl att avhjälpa många av deras miljöproblemsamtidigt som det övriga landet fick en bättre chans att lösa sina problem.Utan att starkt begränsa storstädernas tUlväxt är det inte möjligt att få tUlstånd en rimlig balans i vårt land. Det är därför nödvändigt att vi får tUlstånd en riksomfattande regional planering med befolkningsramar för varjesärskUt område innefattande underlag för ett självbärande näringsliv, envarierande miljö med valmöjligheter tUl rimliga kostnader och på överkomligaavstånd och med en miljö där människor i olika åldrar kan finna både ro, vUaoch förströelse liksom också utlopp för skapande energi och kulturupplevelser. Det talas vackert om nödvändigheten av att skapa balans isamhäUet genom sysselsättningsskapande ätgärder i sysselsättningssvagaregioner. Det räcker inte. Jag tror det förblir vackert tal, ett sätt attupprätthäUa en välvUUg attityd, medan utvecklingen fortsätter som förut. Vimåste i vårt land sätta upp näringspolitiska, sociala och ekonomiska mål föroUka regioner och följa upp dem med energiska åtgärder. Dessa målsättningar måste underordnas människansbiologiska förutsättningar och krav pä rimlig valfrihet tUl arbete och miljö.För närvarande pågår, upprättande av s. k. KELP-program i primärkommunerna.Regionala länsprogram arbetas fram i länsstyrelserna. De skall ligga tUl gmndför en riksplanering, som enligt statsverkspropositionen skaU föreläggas 1972ärs riksdag. Med den teknik som hittUls använts är risken utomordentligt storför att resultatet av detta arbete leder tUl ytterligarekoncentration i värt samhälle. I progressiva orter accelererar de optimistiskaförhoppningarna hos kommunalmännen, och det tar sig uttryck i Uka optimistiskaplaner. I de regressiva orterna får man den omvända bUden. Prognoser upphöjsofta tiU riktlinjer och planer, som styr utvecklingen via vårsamhällsbyråkrati. Det blir en samhällets anpassning i efterhand. Varför söker sig då näringslivet tUl en viss ort? Ja,givetvis har de s. k. naturliga fömtsättningarna en given betydelse, men intesällan sker det därför att man har en progressiv samhällsplanering ochsamhällsutveckling. Och varför det? Jo, därför att just denna omständighet fårstörre och större betydelse för företagens möjligheter att utvecklas.Kommunalmän och myndigheter måste tUlgodose näringslivets behov man uppleverdet så och klara samhällsplaneringen för de tUlström-mande människorna. Detena är en följd av det andra, utan att det behöver vara en avsikt eller enmälsättning med vad som görs. I regressiva orter får man den motsatta instäUningen frånnäringsUvet, kommunalmän och myndigheter, med en därmed påskyndadtUlbaka-gäende trend. Det är denna cirkelgång som måste påverkas av ensamhällspolitisk målsättning. Samma mekanism ligger också bakom svängningarna ikonjunkturerna. Dem försöker vi påverka genom pä förhand planerade åtgärder ochmålsättningar. Någon plan eller målsättning för hur tillvaron kan byggasbättre för människor, med överbUck över regioner och över hela vårt land ochmed övergripande samhäUsekonomisk och miljömässig värdering, har vi inte. KELPoch länsplanerna är i sig själva inga sådana målsättningsplaner. Enligtcenterns mening måste en övergripande samhällsmålsättning bli 1970-talets storapolitiska fräga. Om centraliseringspoUtik fortsätter,leder detta enligt vär mening till förslitna och förslummade miljöer med alltstörre andel stressade och sjuka människor. Sjukvårdskostnaderna stiger på etthissnande sätt, det vet vi alla som är landstingsmän. Vi fär inte fortsättadenna lät-gå-politik. Vi i tror att en planerad decentraliseringspolitikger helt andra chanser för många mänruskor att välja önskade mUjöer. Även desom föredrar storstadstUlvaron och de kommer att bli tUlräckligt många fårutrymme och chans att skapa miljövänliga städer och rekreationsområden där. En politik i denna riktning tror vi också förutsätter ettdecentraUserat beslutsfattande i samhället. Länsparlamenten landstingen börtUlerkännas utvidgade befogenheter och bör vara huvudmän för den regionalaplaneringen, såväl fysiskt och ekonomiskt som socialt. Det är bl. a. på dennapunkt som de decentraUstiska och centralistiska idéerna kolUderar ochförmodligen kommer att kolUdera . ÅtskUliga av de statligabesluten i de centrala verken och nämnderna kan utan tvivel decentraliseras tiUregionerna och tiU kommunerna. Det räcker inte bara att flytta ut några fåstatliga verk från med bibehåUna centralistiska funktioner. Det är enav de många nödvändiga åtgärderna. En decentraliseringspolitik är särskilt angelägen i vårtid, när så mänga och starka krafter verkar för koncentration ochcentralisering. tekniskautveckUngen leder tUl större företag och sammanslagningar av mindre sådana.Detta kan vara nödvändiga förutsättningar för att klara konkurrensen, inteminst konkurrensen med utlandet, samt för att vidmakthåUa en tryggsysselsättning och öka produktiviteten. Detta har av många politiker uppfattatssom en naturlag, som samhäUet och människan mäste anpassa sig tUl, och därmedkoncentreras produktionsenheterna tUl redan upphettade expansionsregioner.Exempel härpå kan vara den frän i synnerhet socialistiskt håU mångomsjungnaflyttningen av människor tUl expansionsorternas företag utan kostnader förföretagarna. Dessa borde själva fä betala flyttningen av arbetare tUl regionersom tidigare är ytterst ansträngda. Det torde knappast råda delade meningar om att socialismensom politisk idé är centralistisk. Jag tvivlar inte på att socialdemokraterna vUl arbeta för jämlikhet och trygghet i ett centraliserat samhälle. Enligtvår mening gär jämlikhet, trygghet och centralisering inte Uiop. arbetarför jämlikhet och trygghet i ett decentraliserat samhäUe. I ett sådant samhälletror vi att målsättningarna om jämlikhet, trygghet och valfrihet skaU kunnatUlgodoses. Vi tror att en decentraliseringspolitik kan rädda många människori det framtida av allt att döma ännu mera teknokratiska samhället. Inte baraför teknikens skuU utan framför allt för människans krävs en långtgåendesamhällsplanering. Denna samhällsplanering mäste dä ha en klar mälsättning, somvi viU skapa fram i de regionala målsättningsplanerna med ramuppgifter förnödvändiga och önskvärda befolkningstal. De regionala målsättningsplanerna börsamordnas i en riksplan. För att nå de uppställda målen erfordras en rad instmment.Ännu har vi inte målsättningen klar för de olika regionerna och för landet isin helhet. Detta gör det inte möjligt att använda de medel, som behövs för attnå målen. Ändå har vi inte tid att vänta och avvakta den pågående utvecklingenmed de medel som regeringen tUl slut gått med på. Vårt parti kommer liksomtidigare år att återkomma med en rad förslag som syftar tUl ett meradecentraliserat samhälle. Lät mig i detta sammanhang aktuaUsera en fräga.Finansministern föreslär i är investeringsavdrag för maskininvesteringar iindustrin generellt över hela landet. Det borde enligt min mening övervägas attdifferentiera detta avdrag sä att en maskininvestering inom allmännastödområdet erhåUer i avdrag och inom inre stödområdet iavdrag. Dessutom borde investeringsfonderna genereUt släppas fria inomstödområdet. TUlsammans med lokaliseringsstödet och vissa andra åtgärder somkommer att föresläs från vår sida, exempelvis en utjämnad telefontaxa, bordedet ge en omedelbar effekt. Det är helt nödvändigt att man får tUl ståndåtgärder som ger omedelbara effekter. I annat fall, och det har vi sagttidigare från vårt håU, kommer samhällsbildningen att raseras inom flera orteri värt land än vad vi trott. Så någraord om s. k. Norrlandsfrågor. Finansministern sade under valrörelsen att politiker harrätt att bli trodda på sitt ord. Jag instämmer med honom att det borde vara så.Efter fallet Stekenjokk är det sannerligen många människor i varje fall i mitthemlän som börjat ,tvivla på politikers ord. statsminister uppnå, när han med SAP;s partistyrelseoch ledande socialdemokrater i länet var i Stekenjokk och lät fotografera signär han högg med en stenyxa i urberget? Naturligtvis vUle han inge människor iVUhelmina och även i övriga intrycket av att nu skaU något hända iStekenjokk och även i övriga . socialdemokrater skrev isin valtidning, att nu var man förvissad om gruvbrytningen i Stekenjokk. De,Uksom övriga innevånare i länet, levde säkert i god tro. Men, som VästerbottensFolkblad (s) skrev, det var luftlöften. anser att inga löftenhar bratits. Förhoppningar har svikits. I regeringens kommuniké om Stekenjokkutlovades ersättningsindustrier. Det utlovades även i regeringskommunikén omVindelälvens bevarande. Jag citerar ur denna kommuniké: "Åtgärder kommeratt vidtagas för ökad sysselsättning i Vindelälvsområdel." iStockholm utlovade samma sak i ett föredrag i . Den 28 mars1968, alltså tvä är före Vindelälvsbeslutet, svarade dåvarande inrikesministernRune på en fråga från i Agnas följande; "Strävandenaatt lokalisera nya och utbygga redan befintliga företag inom områdetfortsätter. Det är inte möjligt för mig att redogöra för de enskUda projekt somvi arbetar med." därefter, när regeringen presenteradebeslutet att inte bygga ut , hade regeringen inte ett enda projektatt presentera. Det framgick av inrikesminister frågesvar tUl migliksom av den verklighet, som vi upplevt därefter. Ännu har regeringen intepresenterat något som kan anses vara ersättning för förlorade arbetstUlfäUen,vUket utlovades i den kommuniké som jag har åberopat. Statsminister sade i en radiointervju i lokalradionvid Stekenjokkbesöket andra socialdemokrater har sagt det efter honom - attregeringen inte kommer att bry sig om uttalande om attstadigvarande lokalisering bör tUlföras området, om inte byggs ut.Såväl i Stekenjokk som i har projekterade statliga företag lagtsner på gmnd av regeringsbeslut. Jag frågade i anledning därav industriminister under en interpeUationsdebatt vUken den principiella skiUnadeni statens ansvar var meUan att vidta särskilda åtgärder för sysselsättningen iStekenjokk och i . svarade att det var ingen skUlnadalls. Vad skall folk tro om detta prat hit och dit? Regeringens och dess förespråkares agerande går gäng pågång ut på att man har projekt under arbete men att man inte kan tala om vad degäUer och vUka de är. Viljan är god, säger de, Uta på det! Och det har vi fåtthöra . Det är inte underligt om folk börjar fråga sig om man kan fortsättaatt Uta på det ena positiva regeringsuttalandet efter det andra, när den enaförhoppningen låt oss kaUa det så efter den andra sviks. Från dennatalarstol vädjade i går min länskoUega enträget om att ätgärderskulle vidtas. Det var mycket intressant och upplyftande att höra det. Regeringens handlande har enUgt min uppfattning skadatrespekten för det politiska arbetet. Folk känner sig lurade. Regeringeninklusive finansministern och statsministern inte att förglömma har ettstort ansvar härför. Efter aUt som har hänt har befolkningen i länanledning att ta de mänga fagra löftena med en nypa salt. Det ännu inteinfriade löftet i riksdagsuttalandet angående utbyggnad och faUetStekenjokk är de mest kända exemplen. CivUförsvarsstyrelsen och var eniga omatt det var lämpligt att förlägga civilförsvarsutbildning tiU en centralverkstadsskola i som enligt planerna sä småningom skall upphöra. Frånsocialdemokratiskt håll i vårt län sades det under valrörelsen att det skuUebli så. Mot myndigheters och andra remissinstansers rekommendation förladesskolan av regeringen tiU annat län. diskuterades förläggningen av ett försvarsförbandtUl det inre . Någon ort i inland ansågs tUl en början hastora chanser. Förbandet förlades tUl , som också harstort behov av det har ju Stekenjokk, sades det från många häU. Under valrörelsen utlovades 500 nya arbetstUlfällen tUlSkellefteå i telefabrikation. Denna televerkstad, som startades för några årsedan, har ännu bara ungefär 200 anställda det har talats om I 000 anstäUda.Ökningen har inte gått i den takt som förutsattes. Ett fängelse är planerat att byggas i . Jag vet attdet finns krafter som arbetar för att det inte skaU förläggas dit; många gruvarsig för att regeringen kanske kommer att ingripa även i det fallet, och då vetman inte hur det gär. Att regeringen har förhindrat lokalisering avarbetstUlfällen tUl anser jag ådagalagt - jagvUl därmed inte säga att regeringen inte i andra fall har medverkat tiU attlokaliseringar kommit tUl stånd. ÅtskiUigt kan göras. beslutade ihöstas enhälligt att uppvakta regeringen om ätgärder. över partiernatycker jag mig kunna skönja i vårt län. hör tUl delar av värt land som haft denstörsta andelen människor sysselsatta i jord- och skogsbruk. Värt län kan intebevara en ordnad samhällsbildning inom stora områden utan kraftfulla insatserfrån det allmänna. Arbetslösheten är förhåUandevis mycket stor hos oss ijämförelse med de flesta andra län i landet. Verkningarna av förändringarna inom jord- och skogsbruketblir särskUt kännbara just i ett län som på grund av dessstraktur. HittUls har dessa näringars betydelse för samhäUsbUdningen på etttragiskt sätt underskattats. Av den anledningen har många kommuner i vårt länbeslutat att införa kommunala jordbruksstöd. Den positiva effekten av dessastöd har inte uteblivit. I har man igångsatt ett s. k. Växa mera-programför skogsbruket. En sådan satsning skulle ge mänga fler arbetstUlfällen pä dennorrländska landsbygden än vad lokaliseringspolitiken måhända någonsin kangöra. Sekundärverkan kommer i förädlingsledet, i massa-, i pappers-och isågindustrin. Såväl som har engagerat sig för dettaprogram, som lämnats tUl regeringen. Tyvärr synes regeringen ha lagt det pä istUls vidare. Den enighet över partigränserna i s. k. Norrlandsfrågorsom vi inom vårt län tror jag har fått i kommuner och landsting hoppas jagkommer att följas upp här i den nya . HerrHAGNELL(s): Det går inte fort att bygga upp en samhällelignäringspolitik. Det är en politik som om den skall ge resultat måste bedrivasunder åtskUUga år i form av förberedelser. I den män vi står inför svårighetersom vi inte kan klara är det ett tecken på att de förberedelser, som hadebort vara gjorda som är gångna icke är gjorda. Det finns två sätt att driva politik. Det ena är att vätafingret och känna efter var de flesta människorna står i sin opinion. Därkan man lägga sig, då har man människorna med sig. Men det finns en annan linjesom är Uka demokratisk och som i själen är mera demokratisk. Det är att förstförsöka inse varthän utvecklingen obönhörligt är pä väg och att sedan i god tidförbereda den utveckUngen, kanske innan de flesta har insett att det ärnödvändigt att man gör de förberedelserna. Ja, men är det inte odemokratiskt att vara ute i förväginnan man har aUa människor med sig? Det är inte odemokratiskt, det ärnödvändigt om vi i demokratiska former sedan skaU kunna lösa problemen när dekommer mllande. De som sitter i ansvarig ställning politiker av olika slag,som man kan fordra mera av bör kunna se längre in än vad vanligamänniskor, som inte är speciaUserade pä det område där vi arbetar, har förmågaatt göra. Och inte bara se in rent passivt utan också försökaåstadkomma de förberedelser som är fordringar för att problemen skaU kunnalösas när de sedan finns framför oss. Vi har kunnat glädja oss åt fullsysselsättning och förbättrade reaUöner, men efterkrigstidens gynnsammaförhållanden kommer inte att råda för framtiden. Det finns ingen garanti i vadsom har varit att det skaU bli likadant för framtiden. Det som har givit ossden fulla sysselsättningen och som har utvecklat våra reallöner är det harjag sagt förut i våra råvaror och på våra råvarorbaserade industrier. Men de näringsgrenarna duger tyvärr inte längre tUl att geoss full sysselsättning. Rationaliseringen på gmnd av ny teknik går fram mycketsnabbt i de näringsgrenar som har sysselsatt en stor del av svenska folket.Inom dessa basnäringar behövs bara hälften eUer en fjärdedel av det folk som vihade där under efterkrigstidens första skede. För större delen betyder det:Tack och adjö, ni behövs inte ! Då måste vi utveckla färdigvamindustrier inte när avskedandena sker, ty då är det försent.Förberedelserna för de nya sysselsättningarna skaU ha varit gjorda ,, innan det ännu varit nödvändigt eller betraktats somaktueU politik att göra någonting. InternationaUseringen inom världens näringsliv ökar. Mananvänder ny transportteknik, de internationella kommersiella kontakterna ökar.Företagen växer inom olika länder, går utanför sina egna gränser, och vi får enspeciell typ de multinationella företagen, som redan nämnts här i debatten.Allt detta leder tiU förändringar. När vär sysselsättning sjunker iråvarabaserade industrier och vi behöver bygga upp färdigvamindustrier, stårvi inför problemet att färdigvamindustrierna med fördel kan förläggas i andraländer än vårt land.