prot · FU0935 · 1971-12-31 00:00:00 — Att som skett i årets avtalsrörelse stridsålgärder vidtas underpågående förhandlingar, under kommissions medverkan, är en nyhet som stridermot spelreglerna. Att man säger nej tiU en kommissions hemställan om attavbryta stridsåtgärderna i avvaktan pä kommissionens medlingsarbele ärförvånansvärt. En inställning av detta slag kan i längden leda tiU attarbetsmarknadsparterna inte får behåUa den frihet och suveränitet som de har . Ingen part har mig veteriigt sagt nej tUl en sädan hemställan,och det inlräffade är ocksä förvånansvärt, dä del hell slrider mot gäUandespelregler, som vederbörande i olika sammanhang så flitigt hänvisar lill. Om statsmakterna i en sådan situation, i syfte atteliminera stridsätgär-dernas verkningar mot tredje man och mot samhället i desshelhet, skulle tvingas vidta åtgärder för att återföra de nejsägande parternatiU ordningen, så förefaUer det vara ett tUlvägagängssätl som är värt altmycket noga överväga. a. att konfUkten var poUtiskt styrd.Jag skulle vUja uttrycka saken sä, att även om del enUgt min uppfattning inteär någon politisk styrning råder det inget tvivel om att det är ett mycketstarkt poUtiskt inslag i konflikten sä tUl vida att man i den pågåendeavtalsrörelsen försöker eUminera verkningarna av åtgärder som vidtagits avriksdagen. Det kallar jag ett politiskt moment i avtalsrörelsen som också tUlhörnyheterna för året. Vidare sade att han var tveksam huruvida 1965ärs beslut skulle ha fattats, om man haft en tanke pä vad som händer. Ochdet Ugger väl mycket i det, i varje fall med hänsyn tUl den form som beslutetfick. Jag antager att när uppgörelsen en gång är klar över hela fältet och mansålunda har årets stridshandlingar bakom sig, så finns det starka skäl för attmycket noga och förutsättningslöst ompröva 1965 ärs beslut. Inte så alt denstrejkrätt som då infördes skulle slopas men jag tror det är anledning attmot bakgrund av lärdomarna från denna konfUkt se tUl att såväl tredje man somsamhäUet bUr garderade mot åtgärder av del slag som vi upplever. Det varsäkerligen ingen som deltog i behandUng och beslut som i sin vUdastefantasi kunde tänka sig någonting Uknande. Lät mig, herr talman, efter detta gå över tillfinansutskottets föreUggande betänkande. Utgångspunkterna för den ekonomiska poUtiken är enligt minuppfattning helt klara. Vi har ett intresse av att bygga upp denutlandskonkurrerande industrins produktionskapacitet och förbättra balansen ivår utrikeshandel. Och vad är det då att ta hänsyn tiU? För del första kan vi vänta oss en dämpad konjunktur, meni Ukhet med vad som varit förhällandet bUrkonjunkturbUden spUttrad med avseende pä de oUka branscherna. Denna splittringfär helt naturUgt regionala effekter. För del andra råder ännu viss osäkerhet om hur stark deninträffade konjunklurdämpningen blir, och detta ställer slora krav på den ekonomiskapoUtiken det gäUer såväl dess innehåll som dess skötsel. Dels krävs en välplaneradkonjunkturberedskap för att man snabbt skall kunna sätta in riktiga åtgärder iden aktuella situationen, dels krävs stark återhåUsamhet med genereUaekonomiska åtgärder med hänsyn tUl betalningsbalansen och den känsUgavalutareserven. Dessulom krävs att tyngdpunkten i konjunkturpolitiken läggs påselektiva ekonomiska ätgärder, så att vi fär just den styrning av de ekonomiskaoch poUtiska insatserna som är nödvändig. Detta är ofrånkomUgt för att vi dels skaU kunna klara arbetsmarknadsproblemen, särskUt denregionala sysselsättningen, dels stimulera den utlandskonkurrerandeindustrins invesieringar. Vad är det då som de borgerUga har anfört gentemot dennaskissartat angivna bakgrund? Jo, man tävlar inbördes om att lägga fram förslaglUl åtgärder, som innebär generella ekonomiska lättnader, aUtså de åtgärder sommycket ingående har redovisats i dagens debatl lidigare. Vad belräffar den mera kortsiktiga konjunkturpoliliken ochde åtgärder som nu har att ta slällning tiU vUl jag understrykainnebörden av utskottets uttalande om konjunkturberedskapen. Denna beredskapberor helt naturligt på osäkerheten om konjunkturdämpningen under innevarandeår, dess varaktighet och effekter på branscher och regioner. Jag vUl ocksä starkt betona att den prioritering vi nu görav industrins investeringar vUken prioritering vi är helt enseom och som innebär att utrymme skapas för dessa investeringar inte ärovUlkorUg. Om den nämligen inte leder till önskad investeringsutveckling blirvi givetvis tvingade att överge den s. k. morotspoUtiken. Vi måste ställamycket starka krav på motprestationer från näringsUvets sida. Om det skapadeutrymmei inte utnyttjas för industrUnvesteringar, sä måste det disponeras förandra angelägna uppgifter, och sådana finns det gott om. Vi kan självfaUet inleacceptera ett minskat resursutnyttjande och ökade sysselsättningsproblem päarbetsmarknaden. Eller, för att knyta an till resonemang tidigarei dag, som han kallade för det bondska språket: Om inte hästen viU dricka ochman inte kan tvinga honom till del, sä bör andra törstande få komma lillvattnet. Och sädana finns det en uppsjö av. Reservanterna i finansutskottet hävdar visserUgen attåtgärderna för att stimulera industrins investeringar vidtagits , mendet stämmer inte med deras egen argumentation i motionen 562 i vad gällerränte- och kreditpolitiken samt valutareserven. I själva verket beroddekapacitetsproblemen 1970 på att industrin underlät att ta tUlfället ochutrymmet i akt att investera , då den ekonomiskapoUtiken beredde goda sådana möjUgheter. Det dröjer som bekant innaninvesteringarna får full kapacitetseffekt. Detta har också långtidsutredningenbekräftat. Reservanternas klagan över den förda kreditpoUtiken ochden förment dåliga självfinansieringen kan däremot till väsentUg del återföraspå företagens kortsiktiga tänkande när det gäller investeringsplanering. oUkhetersom varit rådande i fräga om företagenssjälvfinansieringsmöjligheter beror sålunda på den splittradevinstutveck-Ungen, som i sin tur har ett visst samband med huruvida företagenvarit förutseende nog att investera under lågkonjunkturen 19661968. Reservanternatror lydligen alt investeringsvUjan även skall sjunka medkonjunkluren, trots alt industrin ligger med fyllda orderböcker. Man kan inte sitta pä två stolar såsomreservanterna försöker göra genom att förorda bäde långsiktiga generella lättnaderför företagen och en avvaktande stramhet med ränte- och kreditpolitiken.Invänder reservanterna mot detta att lättnaderna balanseras av en stramarefinanspoUtik, då motsäger de sig själva; dels kräver konjunklurbered-skapen enavvaktande och stram hållning i finanspoUtiken lika väl som i ränte- ochkreditpoUtiken, dels vet vi inte hur stram budgeten blir näravtalsrörelsen en gång är över. Det innebär att regering och riksdag noga måstefölja den ekonomiska ulvecklingen och stå beredda med starkare selektivastyrmedel, om de av beslutade åtgärderna skuUe visa sig inte fåavsedd effekt pä sysselsättning och industrieU utbyggnad. Jag tror att vi framöver kommer att habehov av en utbyggd konjunklurberedskap parallellt med att de långsiktigaaspekterna fär ökad tyngd i den ekonomiska politiken. Jag anser nämUgen alt enframgångsrik konjunkturpoUtik är starkt beroende av en aktiv och ingripandestrukturekonomisk poUtik eUer, om man så vUl, näringspolitik. EnUgt min meningmåste dels finanspoUtiken harmoniera med penning- och kreditpoUtiken, delsarbetsmarknadspolitiken reformeras. Jag skaU inte alltför mycket gå in på dettamen vill avslutningsvis säga ett par ord om de åtgärder som kan vara nödvändigaatt vidta. bör byggas ut med branschråd. Detfinns då möjlighet att få ett bättre beslutsunderlag för erforderligautredningar och för den långsiktiga ekonomiska poUtiken, Detta är visserligenfrågor som vi återkommer tUl i samband med behandlingen av kompletteringspropositionen,men de utgör även en central del i dagens finansdebatt. Jag har velat nämnadetta och återkommer sålunda tUl dessa frågor vid behandlingen avkompletteringspropositionen. TUl sist vUl jag säga att jag, i motsats tUlutskottsminoriteten, anser att det är nödvändigt att behålla ett fast grepp omden ekonomiska UtveckUngen, Reservanternas recept, som innebär att man förordarde ekonomiska krafternas fria spel, leder inte fram tUl målet för den ekonomiskapoUtiken; fuU sysselsättning, fortsatt hög tillväxttakt, jämnareinkomstfördelning och bättre regional balans. Det är mot bakgranden av här anfördasynpunkter som jag ber att få yrka bifall tUl utskottets hemställan. HerrBURENSTAM () kort genmäle: I polemik mot , som inte ärnärvarande i kammaren, sade i att han inte i sinvUdaste fantasi hade kunnat tänka sig någonting Uknande de stridsåtgärder somnu har vidtagits på arbetsmarknaden. En anmärkningsvärd sak som hänt .r attregeringen föresatt sig att en betydande grupp i samhället 5 protokoU 1971. trotsekonomisk tUlväxt skaU ha sänkta inkomster. Jag föreställer mig att många somvar med om att fatta beslutet inte i sin vildaste fantasi hade den idén. Sedan sade att nu har vi ekonomiskaresurser och skaU det investeras; företagen bör sätta i gång. Jag vet intehur man resonerar inom företagen, men jag föreställer mig att man också därtycker att det är bra med en jämn investeringsutveckling. Men det måste, somherr Sträng mycket kraftigt underströk i ett anförande , löna sig attinvestera; annars gör man inga investeringar vare sig man är en kooperativ, enenskUd eller nägon annan företagare. Det är, , en uppgift för den ekonomiskapoUtiken att se tiU alt det bUr lönande att investera. Anledningen tiU att vihar en ekonomisk politik här i landet är att vi skaU kunna uriämna sådana härsvängningar. Man kan bara inte luta sig tUlbaka och säga, att nu är detlågkonjunktur och skall det investeras även om det inte är lockande. Det ärockså därför som föreslagit det 10-procentiga avdraget förinvesteringskostnader. Det behöver bU mer lockande att investera, och det ärregeringens och de ekonomisk-poUtiska instansernas uppgift att se tUl att detmed hjälp av de oUka ekonomisk-poUtiska instrumenten blir en uppgång. Att det 1967 inte blev precis så som hen anseratt det borde ha bUvil, kan bero på att det då drevs mycket aggressivaresonemang om att kapitalskatterna borde höjas; många blev oroliga för att detegentUgen inte skulle löna sig att göra någonting. Att dessa resonemang varmycket aggressiva bevisas av att hen Sträng inle vågade följa sinegen utrednings majoritet. Det kan möjUgen förklara vad som hände 1967. gjorde vidare vissa uttalanden som skulleha krävt ett tydUgare språk; Om inte morotsprincipen fungerade så skulle man även om det, , egentligen inte sträckts fram nägra morötter överge delta system. Vad menar egentligen med det? SkaU detvidtas långtgående sociaUseringar för att staten själv direkt skall kunnabestämma vUka investeringar som skall göras? EUer om man vUl frångå linjen medökade investeringar, hur skaU det då bU med vår bytesbalans, ?Fordras del inte investeringar inom industrin? i (s) kort genmäle: Herr talman! I den del av mitt anförande,som gällde den aktuella strejksituationen och förhållandena på arbetsmarknaden,kommenterade jag inte innehäUet i parternas yrkande på annat sätt än att jagsade, att ett poUtiskt moment förekommer i den mån man syftar till att eUmineraverkningarna av vad som beslutats av . Sedan har varje part frihet attställa de krav man vUl. Min huvudinvändning gällde formerna för förhandlingarnaoch det sätt på vUket man har gätt till väga. frågade vad jag menade medmorotsprincipen och om det inte är avsikten att det skulle löna sig förföretagen att investera. Självfallet skall det löna sig att investera. Det harheller inte varit avsikten att sociaUseringsåtgärder skaU diskuteras, omföretagen inte Jag var inne på betydligt enklare ting, nämligen att ettföretag skall ge besked om alt det inte har för avsikt att utnyttjainvesteringsmöjUgheterna. Man kan då använda resurserna på andra områden, därdel finns behov och intresse för att utnyttja dem. Jag tycker att det är en rimlig begäran mot bakgrund avvad som hände 1967 och 1968, dä vi hade exakt samma prioriteringssituation, mendä en slor del av de berörda företagen inle utnyttjade investeringsmöjligheterna.Arbetslöshet uppstod därför att investeringsmöjligheterna inte utnyttjades ochdärför att man på de områden där de skulle ha kunnat utnyttjas med hänsyn tilldenna prioritering inte kunde få det kapital som behövdes. () kort genmäle; i säger att maninom industrin skall ge besked om man inte tänker utnyttja de investeringsmöjlighetersom anser finns. Om man inte tänker utnyttja dessa möjligheterskall resurserna användas pä andra områden. Ja, det låter bra, men det finns en hållhake. ju att det "ultimativa" kravet är att återställa jämvikten ibytesbalansen. Då undrar jag, , hur det går med den om man inteutnyttjar dessa resurser just för industrUnvesteringar? Får man det besked somherr vUl ha och det sedan skulle visa sig inte vara tUlräckUgtlångtgående, dvs. att man inte skulle fä göra sä stora investeringar som manönskade, tycker' jag att den riktiga slutsatsen, om vi skall kunna klarasvårigheten att sälja tiU utlandet Uka mycket som vi köper därifrån, vore attvi genom att frisläppa investeringsfonderna eUer andra åtgärder gör det mera lockandeför dem som skall bygga ut industrin att verkUgen genomföra en sådan utbyggnad. i (s) kort genmäle: Herrtalman! Innebär detta, , att man skall vidta åtgärder föratt ålägga företag att utnyttja den förmånsrätt de har fått beträffandeinvesteringar, så har jag inte gätt så längt. Jag har varil blygsam nog altsäga, alt om ell förelag inte viU bygga, även om det skulle få konsekvenser förbytesbalansen, är det rimUgt att man pä andra sektorer där man är fuUt bereddatt utnyttja kapitalet fär den möjligheten. Det är en blygsam begäran attnäringsUvets representanter ger besked om de tänker utnyttjainvesteringsmöjligheterna eller har för avsikt att inte ta pengarna i anspråk. Herr tredje vice talmannen anmälde att anhålUt att tUl protokoUet få antecknat att han inte ägde rätt tUlytterligare repUk. () kort genmäle: har kort före middagspausenriktat en direkt fråga tUl mig som jag helt nyUgen blev underrättad om. Jagfinner hans fräga principiellt intressant och skall gärna försöka att svara påden. Den gäUde hur jag ser på vägran att införa en annons frän med vissa uppgifter om partiets instäUning till denaktuella . Bakgrunden tUl hans fräga är att jag har väckt en motionvari jag diskuterar behovet av något slags regler för s. k. åsiktsannonsering,nämUgen i de fall där ansvarige utgivaren för en tidning vägrar all införaannonser som uttrycker åsikter som utgivaren själv ogUlar. 1 motionen har jag utvecklat att detta problem blirsärskUt tUlspetsat på orter och i områden där en tidning erövrat en faktiskmonopolställning och på så sätt kan undertrycka den fria debatten i hög grad. har ju ingalunda en sådan monopolställning päStockholms tidningsmarknad. Frågan är alltså inte fullt relevant. LikafulltförefaUer det mig utifrån de informationer jag har inhämtat och medreservation för att dessa informationer kan vara ofuUsländiga som omAftonbladets ansvarige utgivare i detta specieUa fall gjort en felbedömning.Jag kan gott förstå att känt sig besvärat av sittställningstagande i konfUktens inledning och haft behov av att i efterhandkomma med offentUga förklaringar och tUlrättalägganden. vägran attinföra denna annons finner jag så mycket mer förvänande som tidningen pä sininsändaravdelning bmkar ge generöst utrymme ät kommunistisk gratispropaganda. i (vpk) kort genmäle: Det var ett mycketintressant svar som i gav. Det blir väl tUlfäUe attdiskutera denna fräga när motionen skall behandlas. Jag vUl nu bara säga tillherr i anledning av den senare delen av hans anförande, där han talar omatt vi inom vpk skulle ha känt oss besvärade av att komma i efterhand, att viinte gjorde det, eftersom händelsen inträffade efler det attkonfUkten hade brutit ut. HerrNORDSTRANDH (m); I utskottsmajoritetens uttalande ifinansutskottets betänkande finns några tankar och påståenden med bakomliggandesländpunktstaganden och värderingar som inte kan fä stå oemotsagda. Minoritetens reservation har visserUgen hyfsat avsnittetdels genom strykning, dels genom omformulering och därigenom tagit avstånd frånde underUggande insinuationerna, men jag kan ändå inte underlåta att peka påvad där stär och hur detta kan och säkerligen ocksä avses skola läsas. Deciterade orden får tUlika bUda utgångspunkten för nägra mera aUmännakommentarer också tUl i uppfattning omspelreglerna vid en konfUkt. Det heter: "Vissa löntagargrupper utgår vidformulerandet av sina lönekrav från 'lön efter skatt' och ser främst tUl sinaprivala konsumtionsmöjligheter men känner mindre ansvar för den gemensammakonsumtionen. EnUgt utskottets mening skärper företeelser av detta slagytterUgare kraven på finanspolitiken i dagens ." Vad är det för "vissa löntagargrupper" som avsesoch som här skall brännmärkas? Det är visserligen så, för att börja med detförsta påståendet, att en löntagarorganisation i den direkta offentUga argumen- lalionenför sina löneökningsframslällningar resonerat om lön efter skatt för att fåfram vilken ringa reallöneförbättring det rör sig om. Men detta offentUgaredovisande, som väl får sägas präglas av öppen hederUghet, är en sak. En annansak är det interna resonemang som föregår det offentliga formulerandet avlönekrav. Säg mig den löntagarorganisation som då det gäller att lägga eller tabud inte arbetar med eller tar hänsyn tUl begreppel lön efter skatt. Begreppeloch realiteten lön efter skatt man må lycka iUa om det eUer ej har kommitmed den nuvarande högskattepoUtiken, och det stannar så länge högskattepoUtikenexisterar. Det kommer vi aldrig ifrän hur mycket mänga än försöker blunda ellerslå dövörat tUl. För övrigt förs det resonemanget ocksä i andra länder änSverige, Alla resonerar likadant oavsett vilken löntagarorganisationde tUlhör, oavsett vUket löneläge de ligger i och oavsett om de rabriceras medde missvisande beteckningarna arbetare eller tjänstemän. Skulle verkligenledningen och förhandlarna för nägon löntagarorganisation vara okunniga omdetta sakernas tillstånd eUer om de känner tUl det vid beräkningarna av sinalönekrav strunta i den räkneoperation som de vet att varje medlem iorganisationen själv ideUgen gör? Så Ula fungerar inte sambandet ochkommunikationen mellan medlemmar och ledning, även om sambandet kanvara svagt. Bedrövligt är det andra påståendet i utskottsmajoritetensskrivning, nämligen det alt vissa löntagargrupper främst ser tUl sina privatakonsumtionsmöjUgheter men här kommer höjdpunkten känner mindre ansvar förden gemensamma konsumtionen. Utskottets talesman uttryckte sinförvåning över och sitt beklagande av att utskottsmajoriteten tagit bort dennapassus ur sitt uttalande. Det är enligt milt förmenande tvärtom hedersamt gjort sä. VUka grupper omfatias av den här karakteristiken avseddatt stäUa vissa medborgare vid något slags skampåle? Vem är det som anklagasför så uppenbart bristande samhäUssolidaritet? Av textsammanhanget att dömatycks utskottet avse samma grupper som formulerar sina lönekrav utgående fränbegreppet lön efter skatt. Räknar man med lön efter skatt känner man alltså del bUr den logiska slutsatsen av vad där står mindre ansvar för dengemensamma konsumtionen. Och vUka är de där löntagargrupperna, som inte detminsta ser till sin privata konsumtion utan endast är uppfyUda av ansvar förden gemensamma konsumtionen, hur myckel den senare än stiger och den förraminskar? Nej, herr talman, hela resonemanget är inte bara insinuantutan desslikes falskt. Det har inte någon förankring i den verklighet som vilever i. Det borde inte ha varit med i ett seriöst resonemang omfinanspolitiken, eftersom det inte tjänar något annat syfte än att varaunderlag för misstänkUggörande av och agitation mot medborgargrupper i dettaland som man drar sig för att klart utpeka men som man dock av oUka skäl gärnavUl komma åt. Man kan inte värja sig för misstanken att regeringen också genomsina talesmän i finansutskottet Uksom söker en polarisering av samhäUsdebattengenom att spela ut vissa grapper mot varandra i syfte att undangömma det faktumatt det är regeringen och regeringspoUtiken - såväl på den ekonomiska som påskattepolitikens områden som åstadkommit den inflammation på löneanspråkens område som vi nu liderunder. VUl man läsa utskottsmajoritelens uttalande välvUUgt, kanman möjligen finna det vara en illavarslande antydan till löntagarorganisationernaom hur de kommer att bU behandlade i avtalsrörelsen. Det heter ju i utskottetsfortsatta skrivning att företeelser av detta slag ytterUgare skärper kraven påfinanspolitiken i dagens , TUl det skall sägas att avtalsrörelserna traditionelltvarit arbetsmarknadsorganisationernas egen angelägenhet, vilkelfinansministern också säger i årets finansplan; och han menade det säkerUgendå. i den aktueUa svåra konfUklsituationen håller han detantecknas med tUlfredsstäUelse fast vid denna ståndpunkt, sägande att ettpoUtiskt ingripande endast får vara en sista utväg och att erfarenheterna avdagens läge inte utan vidare fär tas till intäkt för en begränsning av denvärdefuUa fria förhandUngsrätten för offentliganstäUda. Jag kan däremot inte dela i Stockholmuppfattning om spelreglernas funktion i pågående konflikt, Uka Utet som hansanklagelser mot den ena parten. Man kan förhandla och har också gjort detlidigare under fortsatta stridsåtgärder. Det är i och för sig inget förkastUgti det. Denna förmån att som part ha medbestämmanderätt ilönesättningen, som de offentliganstäUda har , måste självfallet -det vUl jag gärna understryka förenas med samhällsansvar. Jag vet för min delingen löntagarorganisation som inte känner sig ha ett ansvar för samhället. ulan ansvarskänsla för samhället skulle för övrigl inte kunnaexistera. Åter och åter igen får löntagarnasföreträdare jag är själv en sådan höra orden om ansvar för samhälletupprepas. Detsamma sägs i finansplanen, men så tUlägger finansministern:"1971 kommer att bU ett är då intresseorganisationerna som de växt fram ivår fria demokrali släUs på hårda prov. De bör kunna klara det pä eget ansvaroch i överensstämmelse med vad folkhushållet ger ramen för." Ja, de anställdas organisationer bär sannerligen ansvar idessa dagar och del gäUer aUa utan undantag. Ansvaret gäUer samhället, men detfår å andra sidan inte förglömmas alt ansvaret ocksä gäller organisationernasmedlemmar. Det är en aspekt som inte alltid kommer med i bilden. Svårigheten äratt tUl fullo identifiera ansvaret för medlemmarnas intressen med detsamhällsansvar som egentligen tUl sitt innehåll, tyvärr övervägande, bestäms avfinansministern och regeringen och som reproduceras av finansutskottetsmajoritet. Det torde vara obestridligt att statens och kommunernas tjänstemänunder klart har legat efter i löneutvecklingen - jag talaraUtså om utveckUngen i relation tUl andra gmpper. Dessa tjänstemän tUlhör inteden del av arbetsmarknaden, t, ex. exportindustrin, som finansplanen villprioritera. Den aktueUa stabiliseringspoUtiken skaU uppenbarUgen iicke ringa omfattning föras på de offentliga riänstemännens bekostnad.Konflikten, herr talman, uppstår när de i samhäUets tjänst anställda medmaktspråk skall tvingas foga sig under ett samhällsansvar som de icke uppfattarpå exakt samma sätt som regeringen. Man viU fråga: Med vad rätt kan nägon karakteriseradem, som inte delar regeringens bedömningar av i vUket lönelägesamhällsansvaret börjar och slutar, såsom seende främst tUl sina privata ochmindre tUl gemensamma konsumtionsmöjligheter? Svarel är mycket enkelt ochentydigt; med ingen rätt. Dessutom blir effeklerna negativa. Helt onödigaförtroendeklyftor skapas och risken för förödande motsättningar endast ökar påett allvarUgt och iögonfaUande sätt. HenSVENSSON i (vpk); Finansplanen har betecknats som "enutpräglat kapita-Ustisk budget". Man kan uttrycka det ännu tydligare. Detär en klasskampsbudget. En klasskampsbudget, som signalerar kamp mot den storalöntagarmajoritetens intressen och kamp för kapitalägarna, spekulanterna ochpenningutlånarna.