prot · FU098 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag anser emellertid att man gör det alltför lätt försig när man talar om den i och för sig önskvärda närdemokratin och sedan höjerett anklagande finger mot samhäUet och säger, att samhället har alltför stortinflytande. Konsekvensen bUr att i nästa led säga att vi måste ge mer åtmarknadskrafterna, varigenom dessa kommer att styra aUt tUl det bästa. Och dåökar friheten. Då blirtalet om en fin demokratisering, ett äterfaU i en 5 protokoll 1971. gammalborgerlig ideologi - samma ideologi med vUken de borgerliga en gång angrepsamhällets kamp mot massarbetslösheten och massfattigdomen, samma ideologi medvilken de angrep ATP och ökningen av den offentliga sektorn. Jag tycker att på denna punkt var oerhörtkonservativ. Han hade i sitt anförande ett avsnitt om demokrati, i vilket hanriktade hård kritik både mot samhället och mot socialdemokratin. Fackföreningsrörelsenfick en stor släng av sleven, därför att den inte har kontakt med sinamedlemmar. Han antydde att det var socialdemokratins och fackföreningsrörelsensfel att vilda strejker och liknande förekommer. Men det föresvävade honomtydligen inte att det finns arbetsgivare med i bilden. I om demokratin fanns inget avsnitt när det gällde företagen. Han sadeendast, att det är bra om företagen är lönsamma, eftersom det påverkararbetsmUjön och trivseln i gynnsam riktning. Men man fick å andra sidan ta detlugnt när det gäUer åtgärder för att förbättra trivseln och mUjön om dessaskulle påverka lönsamhete;n det var hans budskap. Enligt hans uppfattningskuUe friheten just bestå i att öka företagens och marknadskrafternas möjligheter med andra ord det enskilda näringslivets makt. Jag ansei att ett sådant synsätt är allvarUgt, därför attdet enUgt min mening ökar oron och osäkerheten . Det görmänniskorna i ännu högre grad tUl lekbollar för anonyma marknadskrafter. Ochmot en sådan grundläggande tankegång kommer det slags reaktioner som vi kan sei en del länder ute i världen, nämligen att somliga säger; Vi klarar oss nog,bara de andra hålls nere. Det är en tankegång i vars yttersta förlängning; jag understryker det jag fruktar den fascistiska polisstaten. Andra blir desperata och säger; Låt oss slå sönder helasystemet, lät oss själva skapa katastrofen. Andra åter försöker gömma sig undani knarkets, drogernas eller sekternas verklighetsflykt. I dess yttersta förlängninglijer sönderfallet och anarkin. Dä fär vi extremismen, polariseringen,söndersplittringen av en nation. Man borde i stället säga; Låt oss i demokratisk ordningförsöka styra marknadskrafterna, sä att de tjänar människorna, låt oss söka nåett större mått av planmässighet och av samverkan på olika nivåer, lät oss gäsamman för att på samverkans och solidaritetens grund lösa våra gemensammaframtidsproblem. Och om man vUl det kan man inte påstå att samhäUet skall hamindre inflytande. Dess inflytande mäste öka, om det över huvud taget skallkunna överleva och lösa våra sociala problem. Låt mig ta nägra exempel och därmed också svara herrHelén. Jag kan börja med frågan om den äldre arbetskraften, som han berörde. VihåUer just på att försöka göra en inventering av den äldre arbetskraftensproblem. Men hur var det 1968? Jo, man sade från borgerligt håU att man skullekunna lösa dessa problem genom att genereUt släppa på den ekonomiska politiken.Då skulle det skapas sysselsättning, och då skulle de äldre också få jobb. Menvi ansåg att det inte skulle gå utan att vi måste använda selektiva metoder ochimikta hjälpen på dem som blev arbetslösa. Vi gjorde det, men det räckte inte. Vad har hänt? Jo, det vet vi . Vi har haft en exceptioneU högkonjunkturmed en exceptioneU arbetskraftsbrist. och paralleUt med detta harsituationen för de äldre på arbetsmarknaden ändå blivit sämre, och allt flerslås ut som handikappade. Vad blir konsekvensen? Inte den som , då han varnade för den alltför mäktiga AMS och församhället. Nej, vi måste ge samhäUet större spelmm på arbetsmarknadens område,införa lagstiftning och sådant som vi just nu häller på att studeramöjligheterna för i syfte att skapa ett verkligt effektivt skydd för denäldre arbetskraften. Vi måste sätta in samhällets resurser för att lösa dessaproblem. Här är inte samhället ett hot, utan det enda stöd som vi kanmobUisera. Låt mig ta regionpolitiken. Jag är anhängare avdecentralisering. Den mest fantastiska åtgärden i sådan riktning ärkommunalskatteutjäm-rungen. I motsvarar den nu I perinvånare, vUket betyder att en famUj i med två barn skuUe fä betala4 mer i kommunalskatt, om inte kommunalskatteutjämningen funnes.Transportstödet, lokaliseringsstödet är också centralt beslutade styrningar sommänniskorna i respektive områden får ha hand om. Men vore det riktigt om visade tUl dem: är ni så decentraUserade, att ni får klara er själva? Nej, debehöver fortfarande solidariteten från resten av landet. Det talas om närdemokrati, men det är inte så enkelt somatt människorna skaU kunna bestämma var och en i sitt område, i sin bygdoch att man inte skall ha en mängd centralbyräkrater. Med sådant resonemangsvär ni er fria från utvecklingen. Erkänn detta dilemma som måste vara ettsamspel mellan en önskvärd utveckling av en närdemokrati, eUer vad man villkalla det, och en större planmässighet på det sociala området. Annars når vialdrig lösningarna. Eller tag den fysiska riksplaneringen. Jag blev rörd närjag hörde läsa delar av mitt tal hos en del år sedan. Det var en dålig innovation att vi satte i gång med enriksplanering; inget av de borgerliga partierna hade krävt det. Jag fick inledamitt tal med att säga att planering var ett fult ord i PHM-kampan-jens spår,men att vi nu skulle genomföra riksplaneringen. Det har sedan tagit längre tidän jag trodde, men planeringen bedrivs med öppenhet, precis som sagt. Vi kan emellertid inte låta aUt arbete avstanna i väntan pä att dennariksplanering förverkligas, utan vi måste fatta olika beslut i konkreta frågor.Vad som för mig har varit viktigt är att besluten skall fattas på ett sådantsätt att de passar in i ett långsiktigt mönster. var ett typiskt fall, dä vi behandlade enkonkret fräga. När vi behandlade den frågan sade vi oss att vi måste se aUa deåterstående älvarna och bedöma dem som en helhet. Först då kunde vi ta stäUningbeträffande . I fråga om sade vi oss att vi inte kundebesluta enbart om . Vi måste skaffa oss en överblick över läget förhela och fatta ett beslut av riksplanekaraktär som täckte helaVästkusten. Det betydde att vi släppte fram en industriaUsering av Lysehalvön.Resten fick bli fritt för frUuftslivets behov. Det var just ett långsUctigtbeslut, där man tog ett bredare grepp. Folkpartietgör det bekvämt för sig. Ett nej tUl är inte Den överväldigande majoriteten bland bohuslänningarna vill juha sysselsättning och expansionsmöjligheter. De vUl inte ha en koncentrationtUl storstäderna. Då säger och det är pä sätt och vis heltförklarligt att vi får strunta i närdemokratin. Här måste ett statUgtplanbeslut avgöra var man får industrialisera eller inte. AU right, då har vifattat ett sådant beslut, vUket innebär att ett område fär industri men inteett annat. Men gör det Utet för bekvämt för sig, typlanering betyder att välja mellan olika alternativ. Trots aUt väsen har jaginte kunnat finna att har tagit ställning tUl Brofjorden.Folkpartiet säger inte ja eller nej utan skyller på att den riksplanering, somman själv aldrig har krävt men som jag startade en gång, ännu inte är klar. Menplaneringen kan inte användas för att smita om hörnet. Man kan aldrig frånsägasig ansvaret ati; fatta beslut. Hela miljöpolitiken innebär att vi måste ha en centralareplanering. Den är änru inte bra, utan vi måste utveckla den. kan viha ett lokalt inflytande, en decentralisering. Det är alltså 1970- och1980-talens dUemma som måste lösas. Detta innebär inte på något sätt ettförhärligande av staten. Det har den demokratiska socialismen aldrig gjort sigskyldig tUt. Det innebär krav på en demokratisering av staten och samhäUet. Detär förenligt med kampen mot en tungrodd byråkrati, där den förekommer, och motrester av en gammal överhetsstat där den förekommer. Det förutsätter en strävanatt decentralisera och öppna nya möjligheter för människorna att påverka politiken.Ställer människorna växande krav pä samhället, fär människorna ocksä ta ettväxande ansvar i decentraliseringens namn. Det är däremot oförenligt med en tankegång, som det dessbättre fanns litet av hos men dess värre mycket av hos ,nämUgen att uppamma en fiendskap mot samhäUet och en motsättning mellan individoch samhälle. Det är en tankegång som aUtför länge har utgjort en kärna i enborgerlig ideologi. Då skaU man veta att alternativet tUl den demokratiskasamhäUeliga vägen är att utlämna människor som offer förmultinationella företag, anonyma marknadskrafter och en s. k. spontan tekniskutveckling. Låt oss ha förtroendet att säga att vi skall gemensamt, planmässigtoch demokratiskt pä alla nivåer styra utvecklingen mot en bättre framtid. Detär den enda väg som enligt min mening kan på stUla en oro, skapaförtroende för demokratin. HerrHEDLUND (c) kort genmäle: Jag har tUl förfogande nuoch överlåter därför tUl att redogöra för utskottsförhandlingarnasärskUt i vad gäUer kommunisterna. Jag tackar för betyget som god bilförare i samhället inte bara i min ägandes bil. Jag tar också fasta på uttalandet beträffande värberedskap och de åtgärder som där skaU vidtagas. När jag nu tar mig friheten nämna några ting därcenterpartiet varit pådrivande gör jag det därför att man har talat så mycketom vad som gjorts från skilda håll att jag tycker att vi också borde få varamed på ett hörn. Vi anser att vi har varit pådrivande när det gällerlokaUseringen, när det gäUer att få ut näringsliv tUl glesbygdernaoch att hejda tUlväxten av storstaden. Vi har varit pådrivande när det gäUermiljöpolitiken, företagsdemokratin, decentraliseringen av bestämmanderättenoch även beträffande kommunalskatteutjämningen. Det är några saker som det finns anledning stryka under,sanningar som mäste bli bekanta för allt fler. En sak är att man inte kan fälöneförhöjningar totalt utöver de realpolitiska möjligheterna utan att det blirprisstegringar. Vi vet alla ocksä att idealet - inga prisstegringar aUs -intekan uppnås, utan en viss prisstegring fär vi finna oss i. Jag tror det finnsskäl att tala om detta. Vidare vet vi att konkurrensen mellan olika grupper gördet svårare för oss att hålla oss sä nära realnivän som vore önskvärt. En annan sak som jag tycker det kan vara anledning attunderstryka är att framgång för näringslivet är framgång för oss alla. Det gemensamma kakan som vi skall dela. Jag vet att finansministern harframhållit detta vid något tUlfäUe i nägon skrift. Reformerna på utbildningens område har syftat tUl ökadjämlikhet. Möjlighet för var och en att få utbildning enligt sina anlag ochintressen var en mälsättning. Det tycks råda en ganska utbredd uppfattning attspråkfärdigheterna är sämre , även när det gäller att hantera detegna modersmålet. Den nya skolan skall som vi vet ge en bättre förmåga atttala, även främmande språk, och det hälsar vi med tUlfredsstäUelse. Men det ärUla om andra delar av språkfärdigheterna försämras. Jag har även i ett tidigaresammanhang påpekat att vi skaU ha samklang mellan utbildning och arbetsmarknad. När det gäUer samförståndslösrungar talade statsministernom att "vi kommer att lägga fram våra förslag". Jag vet inte om hanmenade att samförståndet skuUe bestå i att vi accepterar dem oförändrade. 1 såfaU blir det nog inget samförstånd. Det måste förekomma resonemang om de olikaförslagen antingen innan de läggs fram eller också därefter för att det skaUfinnas någon täckning för orden samförstånd, samarbete och samarbetsvUja. HerrBOHMAN (m) kort genmäle; Efter ett sådant anförande som höUnyss framstår vär replikrätt som ännu mera orimlig. Den begränsning som vi harvar en av anledningarna tUl att jag snubblade pä orden och gjorde mig skyldigtiU en felsägning som borde ha begripit var en felsägning om hantidigare hade deltagit i de ekonomiska debatterna. Vad jag syftade på varnaturligtvis ökningstakten för bruttonationalprodukten och investeringarna. Om vi har en hög absolut nivå på våra investeringar krävsdet att vi ökar investeringstakten snabbare än andra länder. Jag har mångagånger tidigare påvisat att det är betydligt dyrare att underhäUa etttrevåningshus än en mycket Uten käk. Det borde som sagt habegripit. IndustrUandet måste följa med i ökningstakten. Dethar vi inte gjort utan vi har släpat efter i förhåUande tUl andra länder. Dåjag nu och tidigare begärt att tUlräckliga resurser skulle avdelas för attbygga upp den produktiva apparaten frågar ; Vad viU spara på försvaret, polisen? Det är samma fråga som jag alltidfår av finansminister . Herrarna bortser helt från dynamiken i utvecklingen,nämligen att vi genom att bygga upp våra produktiva resurser i tiUräckligt storutsträckning kan producera mera och få mera över i samhäUet. Jag påvisade nyssatt bara en procents större ökning av bruttonationalprodukten skulle ge oss 1,5miljarder mera att dela på. Det är den problematiken som statsministerntydligen aldrig har velat lära sig, och det är den problematiken som varitavgörande för vår kritik emot regeringen på det här området. Jag gjo:fde i avsnittet om demokratin ett försök attbeskriva hur den enskilda människan upplever sin vardag. Jag tror inte attnågon av dem som sitter i den här salen eller på läktaren anser att denbeskrivningen var felaktig. Sä upplever de enskilda människorna sin situation . Och vi bör diskutera hur man skall bära sig åt för att ge dem en känsla avett större medansvar, ett större medinflytande, större möjligheter att påverkasin egen tUlvaro och sin egen miljö. Jag medger, att jag inte talade sä mycket omarbetsgivarnas skyldigheter, men jag pratade , och jag tyckte nog attdet var i längsta laget. Det är klart att jag kunde ha tagit upp ävenarbetsgivarnas skyldigheter. Jag hade kunnat tala om SJ och om problematikenSJ;s sociala ansvar och de marknadsproblem som SJ har att lösa, och mänga,mänga andra sådana frågor. Men jag sköt in mig rätt hårt på arbetsmiljön ochidentifierade mig med finansminister , som i oUka sammanhang harpåvisat jag tycker att han skaU ha beröm för detta att om vi inte harlönsamma företag i vårt land, då klarar vi inte de många olösta problemen ochde brister som finns kvar i det svenska samhäUet. Jag tror att den saken förtjänaratt åter och åter igen upprepas inför de många människor, som inte tänker pä deekonomiska sammanhangen. Det finns tUlräckligt många som skriker och pratar ochbara begär, men ge dem mod pä färden ocksä en bit av realiteterna i tUlvaron.Det trorjag de har nytta av. () kort genmäle; Alla har väl nu klart för sig att sparar de långa svaren tUl replikerna, då han har obegränsad tid ochvi var. Han kommer med mytbUdningen om utskottsförhandlingarnaoch glömmer att redovisa att det var socialdemokraterna som bröt dem utan attundersöka de slutliga kompromissmöjligheterna. Han kommer med en mytbildning om riksplaneringen. Detfinns, , ingen redovisad fysisk riksplan för , ingaremisser, inga alternativ, ingen riksdagsbehandling. När talar omatt man tagit ett riksplanebeslut för , sä sviker han de idéer somhan själv förde fram 1966 och fortfarande braverar med. I fräga om ätgärder för den äldre arbetskraften krävde viår 1968 liksom LO tidsbestämda generella åtgärder och begärde eninventering av arbetsuppgifter för den äldre arbetskraften. Då kunde ni habörjat. Och såkommer mytbildningen om annonsskatten. vara tUlför att stoppa kommersiell TV. Det var verkligen en präktig vurpa. Om det är säman skall förstå huvudsyftet med detta huvudlösa förslag, ring dä SverigesRadio och tala om att det finns riksdagsbeslut. Men ring inte Radioför att stoppa sanna nyheter. Men det allvarligaste är frågan hur det skall bU medbalanseringen av budgeten. Vi hade ett läge där vi sade att vi var vUligaatt i utskotten gemensamt komma överens om finansiering av önskvärdareformförslag. Det kunde ni ironisera över, för då hade ni egen majoritet. Mennu är ni en minoritetsregering och kan därför inte ironisera bort densituationen. Vi är som jag sade i mitt första inlägg beredda att i utskottenförutsättiungslöst resonera om den ekonomiska stabiliseringspolitik som ärnödvändig och rimlig. Vi är beredda att ta det fulla ansvaret för de ätgärdersom är nödvändiga. SkaU jag fatta statsministerns uttalande så att ni inteinser att i den nya situationen sådana allvarliga och förutsättningslösaresonemang skulle kunna föras i utskotten? I så faU är det djupt beklagligt,. Jag är ledsen om jag i min förra replik genom brådskan lätlitet gnäUig det är verkligen inte min natur. Jag vädjar tUl statsministernatt när han nu har obegränsad tid låt vara att TV-kamerorna slutar arbeta omnågra minuter ändå begagna detta tUlfälle att tala om att ni menar allvar medden kompromissvUja som Ni talade om i slutet av Ert långa inlägg. Då kan denhär allmänpolitiska debatten åtminstone har fört oss ett steg vidare i svenskpolitik. Under två tredjedelar av sitt irUägg nu vartyvärr lika gnällig som gången före. Det är faktiskt inte i någotslags konspiration utan av rimlig hänsyn tUl kammarens tid som jag har lagt uppmina svar på det här sättet. Tanken att vi skuUe föreslå annonsskatt för att hindrareklam-TV är helt gripen ur luften. Jag sade bara att om annonsskatt är såfarUg för tidningarna, hur farlig måste då inte en kommersiell TV vara? Det vardetta enkla konstaterande jag gjorde. De som vill ha kommersiell TV har genommotståndet mot annonsskatten slagit undan benen under sig själva för framtiden. När det gäUer riksplanen var det faktiskt så att vifattade ett beslut av riksplanekaraktär, där vi tog hänsyn tUl hela Västkusten.En total riksplan finns inte, men vi var tvungna att ta ett beslut, och då fickvi täcka in hela behov. 1 det här läget måste man ta stäUning ochinte vänta. Jag tycker gjorde det enkelt för sig. Man skuUe sUppagå tUl bohuslänningarna och säga; Nej, ni skall inte ha något raffinaderi iLysekil, utan får förtvina! Det slipper man säga. Man säger i stäUet;Vi kan inte ta ett beslut , utan fär vänta pä en plan. På samma sätt slipperman gå tUl , som kämpar för sina intressen, och säga: Vi skall släppafram ett raffinaderi. Man slipper alla obehagligheter genom att säga: Vi skallvänta. Det kan aldrig vara god planering. Planering är att väljameUan olika alternativ. TUl herrBohman vUl jag säga att det inte är så uselt med en ekonomi som har utvecklats per är -mycket snabbare än . har ökningenvarit och . ProcentueUa ökningar är svåra att nå, då somnu, därför att vi ligger så högt och har sådan begränsad arbetskraft. Men tittapå produktivitetsutvecklingen hos de enskUda människorna i svensk industri! Denär inte dålig. Vad min kritik gällde var följande! När taladeom företagssidan, fanns lönsamheten med som gräns för möjligheternatUl förbättring. Men när han talade om samhället, fanns inte detta resonemangmed alls. Det var bara en hård kritik mot en kall stat. Det fanns ingetförsonande hos detta samhälle. Det anser jag vara en total brist pä balans. Det är ickeen verklighetsbeskrivning av det svenska samhället. Så några ord om samförståndet. Visst lägger vi fram våraförslag vi kan inte göra annat. Det är möjligt att man har resonerat päförhand, och man får fortsätta att resonera i efterhand. Men vi måste utgåifrån vår politik. När de andra tagit ställning frän sina utgångspunkter, dåfår vi se om det finns nägon möjlighet att föra oss samman. Det är sä man mästebedriva samförståndspolitik. blev mot slutet väldigt magistral och lämnadedet gnäUiga skedet, och det var bra. Vi har ju ett särskilt utskott,finansutskottet, som skall behandla hela den ekonomiska politiken. Där har manmöjlighet att öppet diskutera om stabiliseringspolitiken och ställa förslag.Jag har sagt att vi aldrig kan vara så bundna av prestige att vi säger oss, attinga andra förslag än våra egna är värda att övervägas. Vi fär se på förslagenförst. InnehåUet är avgörande. Men det jag har varnat för är en tävlan iö\'erbud, ty då förstör vi mycket mer än vi kan gagna något enskUt parti. Detfär dä erfarenheten visa. Och det som gäUer finansutskottet måste irimlighetens namn gälla alla andra utskott. Vi kommer ju tUl slut fram tUl det, att de aUmännatalesätten inte leder längre än tiU en viss punkt, när man talar omsamförstånd. I nästa skede blir sakinnehäUet det avgörande. Dä blir frägan omman kan bedriva en resultatpolitik, som brukar säga, eller inte. TUl sist, herr talman, bestrider jag inte alls att GunnarHedlund är en utomordentligt skicklig bUförare i politiken. Det var menat somett beröm. Ha:n är inte aUtid helt trafiksäker, men det är den andra sidan avbUden. Herr förste vice talmannen anmälde,att anhåUit att tUl protokollei; fä antecknat, att han inte ägderätttUl ytterligare replik. HerrHERMANSSON i (vpk); Om man har släppt in ett parti i SverigesrUcsdag, bör det också ges normala möjUgheter att arbeta här, sade var ju vänligt att släppa in oss - jag skaU inte gå vidare in på den saken- men skulle nog dra slutsatser av sin ståndpunkt också när detgäUer debattordningen. har fyra partier lagt beslag på hela den tid, undervUken direkt radio- och TV-utsändning pågår från remissdebatten. Planeringen är perfekt: Nytt hus, samma gamla innehåU. Två huvudlinjer står aUtmer emot varandra ipolitiken. Anhängarna av den ena anser att samhällsbygget i huvudsak är färdigtoch att det inte behövs några stora sociala reformer, ännu mindre någongrundläggande förändring. De problem som finns och uppstår skaU lösas genomutveckling av det kapitalistiska samhället. Den andra linjens anhängare hävdardäremot att nuvarande ägare- och maktförhåUanden omöjliggör en lösning avtidens brännande problem. Det krävs en grundläggande förändring av samhället.Produktion och samhäUsliv i övrigt mäste bygga pä nya principer, påsocialistiska grundvalar. Företrädarna för den första linjen har utvecklat sinasynpunkter långtidsutredning, i årets finansplan och Industriförbundetsskrivelser. De är anhängare av svensk anslutning tUl EEC och av den nuvaranderegionpolitiken, som skapar en allt starkare obalans mellan oUka delar avlandet. Anhängarna av den andra linjen säger nej tUl svenskEEC-anslutning och kräver en helt ny regionpoUtik, som åt varje län skapar fuUeffektiv sysselsättning utan avfolkning. De betraktar långtidsutredningen ochdess omsättning i årets finansplan som uttryck för borgerUga, kapitalistiskavärderingar och förkastar dem som grundval för arbetarrörelsens politik. Motsättningarna meUan dessa bägge huvudlinjer i politikenär inte nya. De återspeglar klassmotsättningarna i det kapitaUstiska samhäUetoch är Uka gamla som detta. De formulerades t. ex. av Axel i enartikel skriven . Han sammanfattade den första linjen på följande sätt:"privataffär, banker, arbetsmarknad, pengar, ränta, jordegendom osv., medandra ord; bibehållande av det kapitalistiska samhällets produktions- ochdistributionssystem". Den andra linjens program var enligt :"politisk och yrkesmässig organisation av arbetarklassen, kamp understräng disciplin mot kapitalet, utbredning av ekonomiska kunskaper blandmassan, parlamentarisk verksamhet av kritisk och agitatorisk art, reformarbeteefter vissa bestämda metoder, varigenom en social revolution förberedes ochunderlättas". Det första programmet benämnde Axel liberalism och det omfattades av borgarklassen det andra socialdemokrati, och för dettastod arbetarrörelsen. Svensk socialdemokrati har alltså inte aUtid följt delinjer som tidigare under denna debatt utvecklat. De ledande inomdagens socialdemokrati har övertagit det liberala programmet. Den debatt som förs meUan den socialdemokratiskaregeringen och de borgerliga partierna gäller därför det har också framgåttav dagens debatt - inte samhällets grunder. Den gäUer enbart olika synpunkterpä förvaltningen och skötseln av det kapitaUstiska samhället. Därigenomutnyttjas inte den stora kraft som den socialdemokratiska rörelsen besitter ochden massanslutning som partiet har i arbetarklassens intresse.