prot · FU09120 · 1971-12-31 00:00:00 — na har ju tappert försökt föra näringshvets talan, men Jagifrågasätter ändock om näringslivet - främst då storindustrin - hittiUs varitså tUlfredsstäUd med den s, k. hjälpen. Jag stöder mig bl. a. på förseptember . Där finns exempelvis en artikel rubricerad; "Behöverföretagen pohtiska ombudsmän?" Jag citerar ur den artikeln: "Detfordras en större medvetenhet hos företagaren om det samhälle vi lever I, Deträcker Inte att man känner till sin egen och konkurrenternas marknad.Företagaren måste försöka prognosticera den förväntadesamhäUsutveckllngen på olika områden och försöka anpassa sitt beteendedärefter. Det kan bli nödvändigt för företagen att ha någon form av politiskombudsman, som suger upp nya tankegångar och tendenser ute i samhäUet ochvidarebefordrar dessa tUl företagsledningen." "Det fordras en större medvetenhet hos företagaren omdet samhälle vi lever i", sägs det bl. a, i den artikeln. Det håUer jaghelt med artikelförfattaren om. Just därför är det också så nödvändigt att ävenstorindustrins och näringshvets organisationers företrädare får en störremedvetenhet om det samhälle de lever i. Att delta i debatter, i diskussionernai utskotten samt i konkreta stäUnlngstaganden från samhällssynpunkt skuUe ocksåvara hälsosamt för herrar Iveroth och . är, vUl jag påstå.Ingen dåhg medborgarskola. Jag har hört att tUlfäUlgtvls skaU ha varitI något av utskotten. Det tror jag har varit hälsosamt; jag hoppas att hanskall komma dit igen, om han inte kan komma hit på någon annan väg. Då det är självklart att jag utgår från att vårt partiicke är det som skall förse riksdagsrepresentationen med denna nödvändigakomplettering, vädjar jag faktiskt tUl den borgerliga oppositionen att tala mednäringshvets toppar när tiden för kandidatnomineringarna tUl valkommer. Jag förutsätter då naturligtvis att gemensamma borgerliga värderingarfinns hos näringshv och opposition. Från arbetarrörelsens sida har vi ju fråndemokratisk-soclahstlska värderingar gjort dyhka nomineringar när exempelvisfackföreningsrörelsens ledande män nominerats och invalts i den svenskariksdagen. Det vi alltså redan gjort för att I den svenska fåfullödig representation av parterna, som det brukar heta på den svenskaarbetsmarknaden, det återstår för borgerhgheten att göra. Mycket skuUe också ur demokratiska och rationellasynpunkter vara vunnet därmed. Både med näringslivet ochoppositionens eventuella motkonferens hade då varit onödiga: berördakonferensrepresentanter hade ju då funnits i , aUtså där de rätteligenborde höra hemma. hör jag invändas att dessa strängt upptagnamänniskor icke har tid att sitta i . Men tiden tycks dock räcka mycketbra tUl för näringspolitiska utspel utanför detta hus på ohka platser i landet SAF-dagar, symposier, kurser och konferenser avlöser varandra. Finns degemensamma värderingar jag har talat om Inom näringsUvet, borde dennaturUga motparten tih socialdemokrati och svensk arbetarrörelse kunnaåstadkommas på det parlamentariska planet. Den svenska väharkåren har faktisktockså rätt att fordra sådant klarläggande om var skihelinjerna går i svensk politik. Det kan inte vara lättför menige man att orientera sig fram I en pohtisk myrstack, där hberahsm harbhvit socialliberalism, där gamla har blivit moderat och där 1914års bondeförbund har bhvit center. (vpk): Den utveckhng som har lett tiU den situationvi har, med ökande arbetslöshet och andra krisuttryck, har under många årvarit speciellt märkbar I Norrlandslänen. Skadeverkningarna av denna utvecklingär mycket kännbara för enskUda människors ekonomiska trygghet och för derasUvsmihö. Men de drabbar också hela områden. Många kommuner I norr befinner sigredan i dag I det läget, att eventuella nyetableringar av industrier kanomintetgöras på grund av att arbetskraften inte längre finns kvar. Människornahar fått betala ett högt pris för den s. k. strukturrationaliseringen, förkapitalisternas val av lokaliseringsorter - vUket styrs av deras profitbegär -och för den slentrian och de aUmänna fördomar som funnhs och uppenbarligenfortfarande finns gentemot . Befolkningssiffrorna Ulustrerar den oroande utveckhng somägt rum. För att inte få med alltför mycket siffror skaU jag ta enbartnorrbottniska uppgifter. Utflyttningen därifrån har under de senaste fem årenomfattat ca 22 000 personer. Därvid har grupperna i arbetsför ålder åderlåtitsstarkast, och åldersfördelningen i länet har tUl följd av detta förändratskatastrofaU snabbt. Från att ha varit ett län med en i jämförelse med detö-vriga landet låg genomsnittsålder hade 1970 över 16 procentpensionärer mot tidigare. är den dominerande,medan skiktet visar sjunkande siffror. Mot den här bakgrunden ter sig den i Länsplan 67skisserade nettoförändringen av antalet arbetstUlfäUen under perloden 1980 särskUt mörk. Inlandskommunerna, som redan nu kämpar med storasvårigheter, kommer enhgt denna prognos att förlora bortåt I 000arbetstillfällen. kommunisterna har under hela den tid somlokaliseringsdebatten förts hävdat att det behövs en helt ny regionalpolitikoch i de sammanhangen ställt förslag som, om de genomförts, skuUe ha inneburitett helt annat utgångsläge i fråga om arbetstiUfäUen I det dagsläge som nupräglas av en svär arbetslöshet I hela landet, VI har Inte nöjt oss med deknappa lokaUseringsåtgärder som vidtagits utan krävt enförändring av hela det regionalpoUtiska betraktelsesättet. Även tUl årets riksdag har vi väckt motioner med krav påatt avfolkningspoUtiken skall upphöra, att en aUmän investeringsstyrning skallgenomföras och att andra faktorer än profiten skall sättas som vägledande förett aktivt regionalpohtiskt handlande. Men tydligen finns det en viss rädsla för begreppetstyrning även på andra håll än hos . Att man på den kantenInte vill vela av någon styrning av utveckUngen är kanske begripligt. Men detär svårare att förstå varför statsmakterna drar sig för att använda destyrningsmedel Man har ju Inte visat samma motvUja när det gäUt att medekonomiska och andra insatser styra utflyttningen från Norrlandslänen, Finansministern ville visserligen bara ge rätt när de I går diskuterade denna fråga. Men ett faktum är ändå attregeringens rörlighetsstimulerande åtgärder varit väldigt ensidiga. Det gårfaktiskt att vara rörlig söder ifrån norr ut också, och det måste kunna gäUaäven planerna för IndustrUokaUserlngar. Våra konkreta förslag för att varaktigtlösa Norrlandslänens och I synnerhet sysselsättningsproblem harbaserats på huvudkravet att utveckla och bredda dessa läns IndustrieUa bas. Finansministerns tal I går orn att det inte går attanlägga statliga industrier överaUt är helt onödigt, Inga seriösa företrädareför den norrländska opinionen har sagt något sådant. Men en verkstadsindustribaserad på produktionen vid och och med verksamhetenförlagd till och inlandskommunerna är sannerhgen ingentingutopiskt. Lika rimligt är kravet om ett mer differentierat näringsUv Imalmfälten. Dessa kommuner är nu helt beroende av konjunkturerna påmalmmarknaden, och förhåUandet med en enda dominerande industri har också förtmed sig ett ständigt växande problem med sysselsättning för kvinnorna. Detta ärfrågor som jag i tidigare riksdagssammanhang haft anledning att beröra, och detfinns också tiUfäUen då de här sakerna kommer upp. Den nu aktuella situationen visar en entydig bUd för helalandet, nämligen att det är kvinnorna som hårdast drabbas av svårigheterna påarbetsmarknaden. Jag har svårt att föreställa mig en tydligare bekräftelse påuppfattningen att kvinnorna aUtjämt betraktas som en reservarbetskraft. Närjag säger det avser jag den aUmänna synen på kvinnornas ställning. Intekvinnornas egen syn. Vad den beträffar delar jag helt fröken att kvinnorna inte längre accepterar att fungera som regulator Ikonjunktursvängningarna. För bara talades flitigt om att det ärviktigt att få ut kvinnorna på arbetsmarknaden. drevkampanjer i det syftet. När nu ett ökat antal kvinnor efter ohka former avutbUdning anmäler sig på arbetsförmedlingarna, visas inte någon större vUja attta ansvar för de förespeglingar som gjorts om arbete. Ännu mindre Intressevisas naturligtvis de kvinnor som först nu är beredda att skaffa sigmöjligheter att ta arbete. i ansåg att dennasituation är någonting man måste räkna med. Jag kan inte riktigt acceptera det,utan jag menar att det är ett absolut krav att arbetslösa kvinnor betraktas hkasom arbetslösa män. Det är möjligt att vi djupast sett är överens om detta, fruErUcsson och jag, men jag vUl inte att vi ens skaU nöja oss med attdetta likaberättigande nog kommer . Förutom krav om starkare påtryckningar på företagen attäven anställa kvinnor behövs större satsningar på utbUdningssidan. Men det fårinte ske med den cyniska undermeningen att man på så sätt skall håUa kvinnornaborta från de arbetstiUfäUen som finns. Givetvis skall siktet vara Inställt påatt det skaU finnas arbete efter utbUdnlngstlden, Det måste gåatt undvika fall hknande det som beskrevs i tisdagens nummer avNorrskensflamman där en img kvinna lojalt föht rekommendationer om ohka kursermen ändå inte getts möjlighet att genom eget arbete försörja sig och sina barn.Denna kvinna är bara ett exempel. Det finns oändligt många fler, och alla dessavisar att förvärvsarbete har en stor betydelse för individens aUmännaUvstillfredsstäUelse - ett ämne som enUgt en artikel i är föremål för forskning, Alla människor oavsett kön eller ålder skaU ha rätt tillarbete. På den punkten är Jag helt ense med och jag förordar inteheUer speciella uppgifter för kvinnUga arbetssökande. Att det kan behövasspeciella åtgärder I det nu aktuella läget tycker Jag de av arbetskraftsundersöknhigarna visar. Jag skaU inte upprepa de siffrorhon i det sammanhanget anförde. Inriktningen måste vara att alla människor skaU ha rätttill ett varaktigt och menlngsfuUt arbete, I den aktueUa situationen finns detändå anledning att också uppmärksamma beredskapsarbetena och dessa arbetenskaraktär, och det har också gjorts i ohka Inlägg I denna debatt. Det bör varamöjhgt att på detta område täcka ett bredare register än vad som varitfallet. Kanske kunde man den vägen t, o, m, få en omsvängning tUl stånd i synenpå "kvlnnhgt" respektive "manligt" arbete. Unga pojkar somi beredskapsarbete kommer in låt oss säga på barntUlsynssektorn kanske stannardär, Ukaväl som nya beredskapsarbeten på t. ex. mUjövårdssidan kan leda Inkvinnor i nya yrkesbanor. I debatten kring de problem som rör kvinnorna ocharbetsmarknaden talas ofta om att kvinnor helst väher tradltloneUt kvinnhgayrken. Så länge arbetsmarknaden ser ut som den gör är detta kanske inte heltoförklarhgt. Lönestruktur och andra förhållanden gör att det oftast är kvinnorsom placeras på t, ex, vårdområdet. Då är det Inte bara kvinnornas"val" det är fråga om. Någon har sagt att det tydligen finns tvåbetingelser som gör att en uppgift räknas tUl "kvinnoarbete": attarbetet Inte skall vara mekaniserat eller också inte betalt. EnUgt för har chefen förSKF-Malcus I föhande att säga: "Om jag skaU besätta ennyckelposition I företaget så är det farhgt att sätta en kvinna på den platsen.Kvinnorna tar hand om sina barn. Då adderas sannohkheten att de själva skah bhsjuka tiU sannoUkheten att deras barn skaU bh sjuka. Men kalla Inte min instäUningför diskriminering, för jag tycker om kvinnor - fast bara en i taget," Om ett yttrande som detta vore en enstaka företeelse voredet kanske inte mycket att fästa sig vid. Men talet om kvinnornas högrefrånvarofrekvens är tyvärr inycket utbrett. Ett antal arbetsledare bland en del positiva omdömen om kvinnornas noggrannhet också sagt attdessa stannar hemma ibland för att städa före storhelger och att de har svårtatt gå skiftgång. Alt det görs onyanserade uttalanden på börjar jubli något av en tradhion, uppmärksammades just tal om frånvarofrekvensen.Även männen fick visserligen där en släng av sleven, men också här framställdesde kvinnliga anstäUda generellt som oftast sjuka. har juundersökningar på män och kvinnor med Ukartade Jobb visat att det inte finns några skUlnader beträffandesjukfrekvens eUer att dessa är obetydliga. Men här Uksom ofta annarsgeneraliseras det grovt. Att sedan problem med barntillsynen ofta måste lösasså att det är mamman som stannar hemma hos ett sjukt barn kan ju inte kvinnornasom grupp på arbetsmarknaden lastas för. Här är det en uppgift för samhälletatt bättre lösa den delen av markservicen för barnfamUjerna. Debatten I könsroUsfrågorna präglas numera Ihög grad av låglöneproblematlken. EnUgt låglöneutredningen tiänar avde heltidsarbetande kvinnorna medan motsvarande siffraför männen är . Också det förhåUandet talar för ett ökat kvinnligtengagemang i arbetslivet för att de där gemensamt med männen skall arbeta förbättre förhåUanden och väsenthga förbättringar på det ekonomiska området. Detär därför en form av missriktad ridderhghet när det t. o. m, på fackhgt håUtalas om att skona kvinnorna från den dåliga arbetsmihön i vissa industrier,Arbetsmihön måste göras möjlig att vistas I för aUa människor, inte bara förmän. i (s) kort genmäle: hade denuppfattningen att jag skuUe ha accepterat att kvinnorna gick arbetslösa. Vadjag sade var att vi även får räkna med att kvinnornasitter Utet lösare än männen i förvärvsarbetet och att de därför får enkänsligare ställning i tider då det bhr ont om arbete. Men jag sade också attdetta betyder inte att en arbetslöshet nu kommer att minska kvinnornas inträdepå arbetsmarknaden. Jag hade då förut talat om att kvinnorna sitter lösaredärför att de har en grundare utbUdning och de har kortare erfarenhet. Detbetyder inte att jag accepterar detta utan att vi får se fram emot det ifortsättningen därför att de är relativt nya I många avseenden. FrökenPEHRSSON (c); Låt nilg först kommentera ett par uttalandentidigare i kammaren . antydde i sitt anförande att centernI samband med uppgörelsen med och om åtgärder för attöka sysselsättningen skuUe ha frånträtt sitt krav på höjda barnbidrag. Så är juInte alls fallet. I det gemensamma uttalandet har tvärtom sagts Ifrån attfrågan om höjda barnbidrag måste behandlas tUlsammans med regeringens förslagom höjda bostadstillägg tUl barnfamiljerna. Fröken berörde syn påbarntUlsynsfrågorna, Låt mig säga: Vid behandlingen av de framlagdapropositionerna och motionerna kommer att redovisa sin syn på de härtillsynsfrågorna. Det har här i kammaren både I går och talats mycketom att skapa trygghet för människorna I vårt samhälle. Vi har aUanledning att känna oro inför utveckhngen på arbetsmarknaden. Den ökadearbetslösheten gör att många känner otrygghet och fruktan . Densvaga utveckUngen av den privata konsumtionen har slagit hårt på varuhandelnmen också indirekt på sådana Industribranscher som TEKO- och möbelindustrin och andra Industrier med huvudsaklig Bland annat detta gör att man kan räkna med ytterligareminskning av antalet anstäUda under den närmaste framtiden. Arbetslösheten drabbar kvinnorna särskilt hårt. Mer än hälftenav antalet arbetslösa, nämligen 64 000, är kvinnor. Kvinnorna, som inte för sålänge sedan uppmanades att gå ut I förvärvsUvet, blir ofta först friställda.Vad kan då göras för att förbättra förhållandena? Jag ser det som den allraviktigaste uppgiften att det förs en sådan pohtik att inte ytterhgarefriställningar behöver göras. Stöd och stimulans tUl företagen. Inte minst de småföretagen, är en väg. har I sin motion vid höstriksdagens början pekatpå lämpliga åtgärder som är ägnade att öka och bibehålla sysselsättningen.Dessutom måste arbetsmarknadspohtiska åtgärder sättas In, Med kvinnornas Intågpå arbetsmarknaden följer också kravet på ökad utbUdning och omskolning förkvinnUg arbetskraft. Enligt tUlgängliga siffror är antalet kvinnor IarbetsmarknadsutbUdnlng både i och i landet som helhet färre ioktober 1971 än , Det finner Jag i aUra högsta gradanmärkningsvärt. Här behövs det ökade resurser till AMS, VI tUlstyrker detanslag som AMS har begärt och godkänner den motivering som har framförts vidäskandet, VI menar också att det är nödvändigt med bättre tillgångpå beredskapsarbete för kvinnor. Det behövs skärpt uppmärksamhet och störrefantasi och uppslagsrikedom vid planerandet av beredskapsarbete. Jag har denuppfattningen att ett samarbete med kommunala och regionala organ måste tUl,bl, a, för att de beredskapsåtgärder som sätts In skaU bh produktionsfrämjandeinte bara tlUfäUigt utan även på , Alla har rätt tlU arbete. Det har framhållits gång efterannan frän denna talarstol, och det vill jag vUllgt Instämma I, Vill vi ökatryggheten till arbete och sysselsättning för människorna i samhäUet, måste viockså få en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, som ingår i socialförsäkringssystemetoch omfattar aUa, Vi har 3,8 niHjoner förvärvsarbetande I landet. Avdessa är endast 2,1 mUjoner med I någon arbetslöshetskassa, 1,7 mUjoner stårutanför. diskuterades frågan om allmän obUgatorisk arbetslöshetsförsäkring.År 1934 biföll kravet att en sådan försäkring skulle komma tillstånd, men den skuUe vara frivUUg, har förändringar vidtagits ettflertal gånger. Från centerhåll har vid upprepade tUlfällen framhålhtsangelägenheten av en aUmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Det har bl,a, förts fram I en reservatlon, som fogade vid ett betänkandevUket framlades 1963 av arbetslöshetsförsäkrlngsutrednlng. Det harockså I motioner förts fram från centerhåU men har tillbakavisatsav majoriteten. Man har pekat på utredningar, bl, a, KSA-utrednlngen, men Inteheller denna har ansett sig kunna föreslå en obUgatorisk arbetslöshetsförsäkring,vUket verkligen måste beklagas, I senaste numret av finns ett intressantuttalande av chefen för , där han säger atl KSA-utredningensförslag är ett steg I rätt riktning men att utvecklingen går mot en Det sägs vidare iartikeln att om man skulle ha gjort en ny försäkring , hade den med allsäkerhet blivit obligatorisk. Jag tycker att det här är beaktansvärt, och Jag tror migkunna förutspå att det Inte behöver dröja aUtför länge Innan ännu fler sluter upptUlsammans med I det här kravet. Jag anser att en aUmän obligatoriskarbetslöshetsförsäkring, som Ingår I socialförsäkringssystemet, är en form avgrundtrygghet som vi måste sträva efter att ge landets medborgare. () kort genmäle: Det var ju Intressant att höra att dengemensamma borgerliga deklarationen innebär att man också skah pröva det bidragom som har föreslagit. Begär inte att vi som stårutanför skall veta vad ni lyckas bU överens om Inbördes, men detta skalltydligen rent av vara ett alternativ tlU regeringens bidrag tillbarnfamiljerna. Sedan var det ju också bra att få veta att centerntydligen redan har indoktrinerat så mycket att man kan bh överensom att gUla en arbetsmarknadsutbUdnlng, Fröken beklagade alt det Intevar tillräckligt många kvinnor i arbetsmarknadsutbUdningen , och det ärväl då också en gemensam InstäUning från , och centernatt det bör bU en förbättring därvidlag. Men har man misstrott dennaform av åtgärder mot arbetslösheten. Det blir spännande att höra vUket Inflytandecentern tydligen får på den gemensamma politiken. Fröken () kort genmäle: Med anledning av vUl jagupprepa vad sade i går i den här debatten; "VI har ocksåsagt ifrån att våra krav liksom oppositionens motionskrav I övrigt bordebehandlas tUlsammans med propositionen. Dit hör bl, a, kravet på en höjning avbarnbidragen. Om regeringen har aviserat vissa familjepolitiska åtgärder oehbarnbidragen är en del av famUjepolltiken så kan man rimhgtvis inte dettabetraktar jag som en självklarhet - behandla barnbidragen eUer en månad senare behandla andra inslag i famUjepolltiken," Jag vill med tiUfredsstäUelse notera fruErikssons omsorg och Intresse för familjedaghemmen. Det gläder oss från centernoerhört att höra socialdemokraternas InstäUning I den frågan. () kort genmäle: Om fröken hadevarit med längre här, så skulle fröken veta alt jag kanske var den förstaI som över huvud laget talade för familjedaghem. FruLUNDBLAD (s): Redan i finansplanen förutsademan att den privata konsumtionen i skulle ökaI Man sade redan då att det för vissa perioder kanske t, o.m. skulle bU en minskning I den privata konsumtionen. 1 den revideradefinansplanen beräknades att det skulle bU en minskning I den ökningen avden privata konsumtionen som vi tidigare varit vana vid. I den rapport som förnågra dagar sedan kom från och som framlagts öppet ochofficieUt bekräftas att dessa förutsägelser var riktiga. Trots att man fått enökning I lönesummorna har hushåUens förbrukning minskat och en i och för sigrätt önskad ökning av hushållssparandet har påbörjats . Det angesockså I rapporten att de s, k, disponibla Inkomsterna för familjerna ökats medca , bl, a, beroende på skattereformen och påhöjning av barnbidragen. Det är mycket viktigt att fastslå detta mot bakgrundenav att den borgerliga oppositionen ständigt vill kritisera 1970 årsskattereform. Trots aUt visar det sig att denna inneburit i stort för hushållenatt de minskat sina inbetalningar tUl stat och kommun med . Men denekonomiska politiken liksom aUa pohtiska beslut över huvud taget bör inteenbart förlita sig på uträkning och prognoser i stora drag, utan de pohtiskabesluten bör helst vara förankrade så nära människornas sociala verkhghet sommöjligt. Då får vi tänka på att alla hushåU Inte har samma inkomstoch samma utgiftsbehov. I verkhgheten är det utrymme av pengar, som ohkabarnfamUjer har att konsumera, mycket ohka, det beror på famihens inkomst ochpå antalet barn. Trots att Inkomstöverföringarna till barnfamiherna fick etträtt gott skutt uppåt i samband med att man införde bostadstUläggen 1969 ärskUlnaden i barnfamiljernas ekonomiska standard fortfarande mycket stor. TrotsaUt tal om marglnalskatteffekter på som oppositionen ju sågärna vUl uppehålla sig vid finns det fortfarande stora skiUnader i den ekonomiskastandarden meUan olika inkomstgrupper. har kommit tiU den allmännakonklusionen att ju mindre inkomst man har, ju sämre kost har man i famUjen, jusämre bostad har man, ju sämre hälsa och ju sämre utbUdning, Detta har I allrahögsta grad giltighet för barnfamUjerna. Det har visat sig vid uträkningen avbarnfamihernas disponibla inkomster - även med hänsynstagande till den nyaskattereformen och de inkomstöverföringar som sker i samband med den att förbarnens del varierar det belopp man har till barnens konsumtion mycket mellanolika familjer. Dessa uträkningar ingår i det bakgrundsmaterial som liggerunder den PM från famUjepoUtiska kommittén som refererats i propositionen somnu föreligger. Vid dessa genomgångar av barnfamihernas disponiblaInkomster får man bl, a, föhande resultat; 1 famUjer där endast en avföräldrarna arbetar och har Inkomst blh det disponibla beloppet per barn I enfamih med en årsinkomst om endast hälften av vad en famih med inkomst kan kosta på sina barn. Det bUr nämUgen 3 000 per barn I enenbarnsfamUj med inkomst och per barn i famih med52 inkomst. Ser vi på familjer med flera barn finner vi sammatendens, I en trebarnsfamih med Inkomst har man under sammavillkor, dvs, man räknar ett barn som enhalv vuxen, endast och per barn att förbruka, medan man trebarnsfamUj som har I inkomst får ca attanvända på vart och ett av sina barn. Tendensen är densamma i andrafamihetyper, t. ex, ensamstående med barn: ju lägre inkomst desto mindre beloppper barn trots inkomstöverföringar. Rent räknemässigt kan det verka självklart, men jag tyckerinte det bör vara det för en pohtiker med önskan att skapa Jämlikhet, rättvisaoch trygghet för famUjer med barn. När man är I ett läge där man vill stärkafamUjernas konsumtionsförmåga, måste man beakta de reella förhållandena hosfamiljerna. Enligt rapporten från konjunkturinstUutet har famihernas konsumtionav Uvsmedel minskat mellan och 1971, För barnfamiherna kandet inte vara en önskvärd utveckling, speciellt Inte för famiher med mycketlåga inkomster som ofta har fått håUa matinköpen nere på grundav att de har begränsade resurser. Den föreliggande propositionen om stöd tih barnfamihernamåste därför hälsas med mycket stor tUlfredsstäUelse; den överför medel viabostadstilläggen, främst tUl farrUljer med låga inkomster och många barn.