prot · FU09120 · 1971-12-31 00:00:00 — Det finns en annan omständighet som gör atl kvinnorna Iännu högre grad än vad vi ser I rapporterna från arbetslöshetskassorna ocharbetsförmedlingarna har bUvit arbetslösa. Jag tror alt det t, o, m, finns endold arbetslöshet Inte bara av den art som vi har talat om, nämligenbland gifta kvinnor I hemmen, utan oekså bland sådana som har varit ute iförvärvsarbete men mist sin anstäUning, Detta sammanhänger dels med att deinte registreras i kassorna om de är nya, dels med att de i många fall haftdeltidsarbete och lätt hamnar bland dem som mister sitt jobb. De är kansketveksamma Inför att ta ett annat jobb och anmäler sig inte påarbetsförmedlingarna. Siffrorna för de arbetslösa kvinnorna är därför iverkhgheten väl så höga som dem vi får se. Det är en hel del branscher t. ex, kontorsarbete, därarbetslöshetssiffrorna - detta gäller - Inte representerar äldrekvinnor utan unga flickor som är arbetslösa just därför att kontorsbranschenär en av de branscher där man har avskedat folk och väntar ett mindre behov avarbetskraft. Deltidsanställda finns i oUka serviceyrken. Handelnutnyttjar deltidsanställda I mycket stor utsträckning. Varuhusen har haftanställningsstopp , och det drabbar ju kvinnorna eftersom deär den stora gruppen anstäUda I denna verksamhet. Inom hoteU- och restaurangbranschen finns också enarbetslöshet som ger sig tiU känna bl. a. genom att man får kortare arbetstid.Många kvinnor arbetar t, ex. på deltid men skuUe I själva verket vUja haheltid. Där är det alltså en arbetslöshet som inte fullt kommer tUl uttryck ide officiella rapporterna. På ett annat område, där kommunerna är arbetsgivare, harman fått en arbetslöshet som inte bara har den effekten att kvinnor blivitfristäUda just nu utan som också kan få en betänklig effekt på utveckhngen avvår sociala standard. Det har visat sig rapporterna är Inte fullständiga, jaghar fått dem från och sett dem i pressmeddelanden vid ohkatillfällen att när det är ont om pengar I kommunerna, när nian är rädd föratt höja skatten och vUl hålla den nere, då minskar man hemhjälp för gamla,hemsamaritverksamheten, man håller tillbaka ungdomsverksamheten, skolmåhldernafryser man ned, färdservice tUl handikappade och över huvud taget service tillhandikappade gamla och sjuka samt barn sättes på sparlåga. Ingen utveckUngsker, utan det bUr ofta I stället en direkt minskning av verksamheten. Det allvarligaste på detta område är enligt minuppfattning det som sker i fråga om barntillsynen. Det händer att man heltstoppar famlljedaghemsverksamheten; det finns Inga pengar. Man håller tiUbakany verksamhet med daghem. 1 somras påpekade statsrådet i ett föredragatt det finns ett mothåll när det gäller att utveckla barntillsynsverksamhetenpå det sätt som vi har räknat med i våra riksdagsbeslut, VI anser att behovetav daghemsverksamhet nu inte är fyllt och att det bör öka. Enligt planeringen skaUdet finnas ca 40 000 platser tlU 1975, Om detta mål skaU kunna nås, måste denverksamhet som förekommer dels uppehållas, dels utvecklas sä som vi harräknat med. Jag menar att det är en aUvarUg företeelse om enkonjunktursvacka som den nuvarande skall få bryta utveckUngen på ett så viktigtområde, TradltloneUt bekämpas arbetslöshet främst genombyggverksamhet, eftersom byggandet är en nyckelverksamhet som för med sigarbete på många andra områden. Men om man betraktar hela folkhushållet bådeden kommunala verksamheten och den statliga - som en enhet, så är det Inte säkert att byggnadsproduktionen av kyrkor, bensinstationer, väg- stumpar,hus tUl lodjuren på osv, är det som borde prioriteras framför socialverksamhet, vilken bl, a, innebär omsorg om barn, gamla och sjuka. Det kanhända att det är dåhg hushåUning att frysa ner socialvården. Om omsorgen ombarn, om omsorgen om sjuka människor krymps ner, om vi -vrider klockan tUlbakanär det gäller den sociala verksamheten, så sätter detta spår. Tänder som Intelagas , blir sämre om en del år, barn som inte får fostran och omsorg , bhr betydligt besvärligare att ha att göra med om en del år, närkonjunkturerna kanske är bättre. Jag menar att denna sociala verksamhet borde vara ett"prioriterat bygge" under alla förhållanden, VI på socialdemokratiskt håll har kört fram den fråganunder vår rådslagsverksainhet. Jag var själv med i en grupp som formulerademyckel bestämda önskemål om att bl. a, famlljedaghemsverksamheten skulle få ettstöd på något sätt I de konjunkturpohtiska åtgärderna, att man skulle överhuvud taget se tUl att den verksamhet på det sociala området som strypsstimuleras från statligt håU, Från det socialdemokratiska kvinnoförbundets sida har viframfört att vi anser att inte bara byggande av daghem utan även driften avdaghem bör ingå i de omsorger som kan inrymmas i en sådan här konjunkturstlmulerandebudget, som läggs . Därför är vi så mycket gladare att detta också haruppmärksammats och fått gehör hos regeringen. Vi är mycket nöjda med attdaghemmens drift bidrag höjs från till per plats ochatt bidraget tUl fritidshemmen höjs från I 500 tUl , VI är ocksånöjda med att man har ökat lånemöjllgheterna för kommunerna, när det gäUer attbygga daghem. Det är egentligen något nytt detta, att ta sådana hänsynvid ett bekämpande av arbetslösheten. Och när vi ser på vad de borgerhga kommermed finner vi, att där saknas Ju helt tanken på barnfamiljerna, men allra mestfrämmande är de borgerliga naturligtvis för att man när det är ontom Jobb skulle stimulera daghemsbyggen. Jag undrar om inte det hgger en tankebakom, att när så många tanter blir arbetslösa, så kan de väl sköta sina ungarsjälva, även om detta inte direkt uttalats. sade I TV att de tre borgerligapartierna har en gemensam borgerhg Ideologi, Och jag tror nästan alt det är så,åtminstone när det gäher daghemsverksamhet. När jag I går hörde htetkänslosamma utläggningar, fick jag föreställningen, att man häller nog ganskaväl Ihop på den borgerliga kanten och anser att då det stramar åt är icke denkollektiva barntillsynen någonting som bör komina i första hand. Det är andratongångar man då slår an. Det har talats mycket om de nyfattiga. Det är precis somett nytt slags pauvres honteux, det är folk som lever på en standard som deInte har råd att betala, som har en Inkomst som Inte räcker till för att betalade bostäder sorn de måste använda sig av, och det är barnfamiljer. Jag förståratt famUjepolltlska kommittén kan tycka att del är Utet abrupt att redan nufatta beslut om den stora ökningen av de kommunala bostadstilläggen. Men jagtycker det är riktigt att säga ifrån , att vi kommer att stödjabarnfamiljerna - just de barnfamiljer som utan eget förvållande hamnat I svårigheter.De jobbar och de har sökt bUUgare bostäder, men de tvingas till större utgifterän de klarar. BostadstUlägget är ett utomordentligt väl inriktat stöd som detnu föreslås från regeringshåU. Det går ut på att höja de statligabostadstUläggen tillfäUlgt men ökamöjligheterna för famiherna att kunna betala sin hyra själva, givetvis medbostadstillägg. Då behöver de inte räknas In I gruppen socialfall. Det kan visserligensägas att det Inte är någon skam att uppbära socialhjälp, men det är ändåmycket påfrestande för en familj att göra det. Och det är speciellt påfrestandeför barnen I en sådan famUj, Så är det fortfarande, och för människor I minålder är det kanske hårdare än för andra, därför att vi förr kändesocialhjälpen som en kraftig märkning. Jag tycker aUtså att det är utomordentliga reformer som nuföreslås i de avlämnade propositionerna 140 och 156. De är inriktade på just debarnfamiher som har det sämst ställt. Vi skall Inte diskutera hela familjepoUtiken . Detblir väl tillfälle att göra det när familjepolitiska kommittén lägger fram sinaförslag. Själv anser jag dock att det har rått ett barnflentllgtklimat i samhället. VI behöver en genomgripande reformverksamhet när detexempelvis gäller den kollektiva omsorgen. Jag tänker då Inte bara påfamiljedaghem och daghem av annat slag utan på hela den verksamhet som går utpå att stödja mor och barn, t, ex, barnavårdscentralerna och hälsovården förbarn och mödrar. Jag kan omtala att det I finns en speciellkommunal kvinnokommitté, som nyUgen tUl kommunstyrelsen har Ingivit en hemställansom berör de problem jag här har tagit upp. Man vill ha en större bredd på deåtgärder som företas för att dämpa kvinnoarbetslösheten. Man pekar vidare på enrad av de verksamheter som kommunen själv bedriver och som i mycket hög gradsköts av kvinnor. Dessa verksamheter har kommit i strykklass närskattediskussionerna ute i kommunerna har varit sä hårda. Man pekar också påden sociala servicen och barnavården och menar att rädslan för skatten Inte fårorsaka allvarliga skador på den sociala standarden. De 500 miljoner Iberedskapspengar som har gått tUl kommunerna kan användas också för verksamhetav detta slag; därmed kan man minska den kvinnliga arbetslösheten och görabestående insatser för den sociala standarden. De framlagda höslproposilionerna 140 och 156 ärutomordentligt användbara bidrag när det gäller att bekämpa den kvinnligaarbetslösheten. De ger också ett gott stöd till barnfamUjer och till sådanafamUjer över huvud taget som har en relativt låg standard. Jag tycker att manhär har varit fördomsfri och atl man har brutit en ny väg genom att prioriterafrågorna om barntillsynen. Jag hoppas verkligen alt kommunerna använder sig avförstärkningarna av beredskapsanslagen. Del ligger I tiden att angripaarbetslösheten även när det gäUer kvinnor. Det ligger också i tiden atlbetrakta den sociala verksamheten I kommunerna som ett område där staten harsitt ansvar. Det är inte aUtid Jag är så tiUfredsstäUd medregerlngsförslagen som . Man har brutit gammal slentrian i bekämpandet avarbetslösheten, och det vill jag tacka för. 2 protokoU 1971. HerrMÖLLER I (fp) kort genmäle: Det är bara på en punkt Jag vUl bemöta vadfru i sade. Hon påstod att de icke-soclallstiska partiernainte är så intresserade av daghem och dyUkt, I synnerhet Inte när det stramaråt I konjunktiuen. Jag vUl definitivt ta avstånd från det uttalandet. Vårtpositiva i.atresse I för de här frågorna är väl belagt under mångaår I under både debatter och i utskottsutlåtanden. Och så som vipressade på - som man minns - innan nisocialdemokrater vände I frågan om famlljedag-hemsplatserna och gick med på ettkraftigt stöd för dem. Vid sidan av daghemmen betyder de famihedaghemsplatsersom nu finns värdefulla möjligheter för ett oerhört stort antal kvinnor attkomma ut på arbetsmarknaden. Däremot kan Jag instämma I vad sade när honså vältahgt beskrev föhderna för kvinnorna av det svåra konjunkturläge vi harhamnat i. Och vems pohtik som tiU stor del bär skulden för den dåUgakonjunkturen, det vet vi aUa. () kort genmäle: Jag diskuterar den krisbudget som vihar uppe tUl behandhng . Där har barnfamUjerna Intresserat på det.sättet att man föreslår en höjning av barnbidraget med . FrånfolkpartihiiU har man väckt en motion - jag tror det är herrar ochRomanus som gjort det - om en tUlfälUg höjning av barnbidraget. Men bakom detstår ju inte den där gemensamma deklarationen, som man nu gör så stort nummerav från aUa de borgerliga partiernas sida. Inte heller är motionen frånfolkpartihåll om en ökning av barnbidraget ens någon partiinotion. Därförtrodde jag Inte, att den kan ha så stora utsikter att få ett aUmänt stöd. () kort genmäle: Den eniga kommuniké som lämnades I förrgårfrån de tre Icke-soelalistiska partierna, talar ett tydligt klarspråk om vårviha och beredviUighet att skjuta på för att göra kraftfulla insatser för bl,a, barnfamiljerna, oeh detta gäller även I frågan om barntillsynen. i (s) kort genmäle: "Talar sltltydliga språk och skjuta på", säger , Jag diskuterar nu dereeUa förslag som ligger på bord. Den där vihan att skjuta på harinte tagit sig uttryck i motionerna och inte heller på något annat sätt, t, ex,I en kraftig anslutning tiU det förslag som framlagts från regeringshåU för attförbättra de sämst ställda barnfamiljernas förhållanden. HenANNERAS (fp): Jag avser att i mitt anförande något beröraden mindre företagsamheten och även en del lokaUseringspolitiska frågor. De mindre oeh medelstora företagens betydelse Inom handel,hantverk. Industri oeh servicenäringar understryks ofta och detta med rätta. Av landetscirka 27 000 egentliga industriföretag har 25 000 mindre än 50 anställda, vUkelutgör av det totala antalet företag, och dessa företag svarar för av den totala mdustrlsysselsättningen. Denna del är ungefär hkastor som storföretagens. När det så gäUer handel och servicenäringar är de mindreoch medelstora företagens andel ännu större ur sysselsättningssynpunkt. Detta visar klart att dessa företag utgör en väsenthg delav det svenska näringshvet och svarar för en betydande del av sysselsättningeni samhället. Utvecklingen Inom näringshvet går mot en aUtmer påtagligspeciahse-rlng, och detta innebär att stora enheter kominer att speciahsera sigpå mycket kapitalkrävande uppgifter. Men för att näringshvet skah fungeraeffektivt fordras en komplettering med mindre enheter, och vissa sektorer avvårt näringshv lämpar sig särskUt väl för de mindre företagen. En annan viktig funktion är underleverantörsverksamheten.Den stora fackkunskap och tekniska utrustning som dessa företag har jämtefördelen att kunna producera lönsamma små serier gör att funktionen somunderleverantör är väl lämpad för denna företagsstruktur. Sammantaget kan väl sägas att de mindre och medelstoraföretagen utgör en så betydande del av det svenska näringshvet och svarar fören så betydande del av sysselsättningen och produktionen att deras problemfordrar större uppmärksamhet vid utformandet av näringspolitiken. Närlngshvsdebatten har väl I allför stor omfattningsysslat med storföretagen, och man glömmer lätt bort de viktiga mindre ochmedelstora företagen. Det är angeläget att samhäUet uppmärksammar även dessaföretag då företagens utveckhng är en väsentlig trygghetsfråga. Man kan dåfråga sig om tUlräckhga hänsyn har tagits tUl den mindre företagssamheten ochkonstatera att detta inte aUtld varit fallet, även om en del speciella åtgärderhar vidtagits Inom vissa områden. Dessa åtgärder hänför sig tUl vissa lånemöjllghetervia företagarföreningar, kreditgarantier m. m. Men tillräckhg hänsyn har,enhgt min uppfattning, inte tagits tUl den företagsamheten när det gäller attvidta åtgärder som inverkar positivt pä dessa företags kapitalförsörjning ochkreditförhållanden. De höga utlåningsränlor som gäUt harmotverkat företagens utveckling. De mindre företagen har Inte hellerstorföretagens möjhgheter att gä ut på obhgatlonsmarknaden för att skaffakapital tUl Investeringar, Investeringsfonderna är en annan betydande förmån somtillkommer I stort sett endast storföretagen. Nuvarande bestämmelser om återlånfrån AP-fonderna diskriminerar de mindre företagen. Då allmänna tjänstepensioneringenInfördes fastlades också principen om att företagens avgifter tillpensioneringen skuUe få utnyttias I form av återlån. Med de regler som gällerför återlånerätten ter sig denna ganska fiktiv för många mindre företag,beroende på atl erlagda avgifterna inte är tillräckligt storaför att lån skall kunna erhållas, AP-fonderna är av stor betydelse förnäringslivets kapitalförsörjning, men den mindre företagsamheten har fåttrelativt liten andel av fondernas utlånlngsresurser, både I förhåUande tUl deavgifter som de betalar tUl fonderna och även I förhållande till dessa företags produktiva insatser. åstadkommaen ändring av bestämmelserna om återlån från AP-fonderna som syftar till enutvidgning av återlånerätten för att underlätta kapltal-försörjrungen för demindre företagen. Vad kan då göras för att stimulera denna viktiga del avvårt näringsliv? Åtgärder behövs för att stimulera företagssparandet. Det krävsnya vägar för att slus-.sa AP-medel till de mindre företagen, ochföretagarföreningarnas kreditgivnlng bör byggas ut väsentligt. Vidare bör ensatsning på exportfrämjande verksamhet ske. Det är företagens lönsamhet som måste förbättras för attvi skaU kunna åstadkomma en konjunktursvängning. Företagens dåliga lönsamhetberor Inte enbart på höga löner i förhållande till konkurrentländernas utanframför allt på de bördor som staten lastat på näringsUvet, VUl regeringenförbättra företagens lönsamhet och därmed också sysselsättningsmöjligheternabör den minska de statliga pålagorna på företagsamheten och skapa generellalättnader som förhindrar den obalans som råder inom näringshvet.Men det är oekså synnerUgen angeläget att åstadkomma en bestående tro påframtiden hos svensk företagsamhet. Det räcker Inte med att några ledandestorföretagare till förtroliga samtal med regeringen i en trivsammiljö. Nej, det är också alla små och medelstora företagares förtroende sombehövs. Lokaliseringspolitiken kan väl närmast betraktas såsom ettkomplement tlU arbetsmarknadspoUtiken. Medan arbetsmarknadspolitiken strävarefter utjämning av sysselsättningen genom en rad olika rörelsestimule-randeåtgärder, är det lokaUserlngspolitikens uppgift att skapa ökad sysselsättninggenom att stödja företagslokahseringar tUl områden med arbetslöshet. Debatten om näringspolitiken har under en lång följd av årkretsat kring frågan om och I så fall på vad sätt man från samhällets sida böringripa för att styra lokaUseringen av företag och bebyggelse. Enligt deriktlinjer för lokaliseringspolitiken som antogs av riksdag är dennapolitiks mål att främja en sådan lokaUsering av näringslivet attlandets tUlgångar av kapital och arbetskraft bhr fullt utnyttjade, att det stigande välståndet fördelas på ett sådant sättatt människorna i olika delar av landet erbjuds en tillfredsställande socialoch kulturell service, att strukturomvandlingen och den ekonomiska expansionensker i sådana former och i sådan takt att de enskUda individernas trygghetvärnas samt att riketsförsvar underlättas. En målsättning formulerad i så allmänna ordalag angervisserligen själva vUjeinrlktningen för lokahseringspohtlken, men den lämnarInte någon vägledning för det praktiska handlandet, oeh detta gör atl man Intefår något klart begrepp om vad regionalpolitiken kan komma att betyda för olikadelar av vårt land. Utvecklingen har väl också visat att de rikthnjer och åtgärdersom riksdag beslutade Inte I tillräcklig utsträckning har förmåttminska de svårigheter som strukturförändringarna I vårt näringsliv harinneburit för stora delar av vårt land. Åtgärderna har haft karaktär avförsöksverksamhet och har väl inte alltid resultatmässigt svarat Uiot de behovsom förelegat och som fortfarande förehgger. Vad som saknats har varit enmålsättning för hur vi skall styra lokaUseringspolitiken och kunna bedömaeffekten av politiken sådan den bhvit utformad. Det behövs en målsättning föratt länen och kommunerna skall kunna göra sin planering och likaså för att detprivata och det statliga näringslivet skall kunna lokahsera sig tUl vissaorter, där man vet vUket befolkningsunderlag man kan räkna med när det gällerbåde konsumenter och arbetskraft. är det ju allom bekant att regeringen avser att utformaen fastare regionalpolitik när Länsprogram 1970 föreUgger, men beslut ommålsättning kan väl knappast fattas förrän , och vid dentidpunkten har regionalpolitUcen bedrivits på försök . Jag nämndeInledningsvis att åtgärderna har haft karaktär av försöksverksamhet, 1 detta sammanhang är det för mig ofrånkomligt att någotberöra också den dämpning av storstadsregionerna som eftersträvas av statsmakternagenom beslutet om lokahseringssamråd samt riksdagsbeslut om denregionalpohtiska målsättningen, där såsom främsta mål för regionalpolitikenangavs att den skuUe dämpa tUlväxttakten i storstadsregionerna och avlänka dentUl andra delar av landet. Allmän enighet råder om nödvändigheten civ en regionalutjämning och en bättre balans I fråga om sysselsättningen. Men jag vågar påståatt storstadsregionernas specieUa problem när del gäller lokaliseringspoUtikenhar kommit i skymundan. Det är enligt min mening inte helt lyckligt att hållatUlbaka utveckhngen i de mest expansiva delarna av landet. Sedan är välstatsmakternas skäl för att håUa tUlbaka utveckling inte giltigaför exempelvis den region där jag hör hemma, nämligen . Vi harett helt annorlunda beskaffat näringshv, och framför aUt är arbetsmarknadeninte överhettad utom i fråga om verkstadsindustrin - där föreligger densUuationen, men I övrigt är det en betydande obalans och brist påarbetstillfällen för kvinnor, Lokallserlngssamråden bör vara en möjlighet att avlänkaföretagsamhet till andra delar av landet. Jag delar den uppfattningen att endämpning av tillväxttakten i storstadsregionerna inte är enbart av ondo;tvärtom. Den ger möjligheter till en bättre planering, framför allt avbostadsområdena, där planeringen har lämnat en hel del övrigt att önska. Eneftersläpning av den kommunala servicen har blivit en föhd av den för hastigtplanerade byggverksamheten, och detta iir mycket olyckhgt. Men vad sker när det gäller tUlväxttakten? 1 specielltGöteborgsregionen, vågar jag påstå, skaU resultatet av åtgärderna knappastbetecknas som en dämpning utan snarare som en strypnlng. Lägel är Ju sådant attväl Inarbetade och även väl lönsamma företag flyttar från regionen på grund avden förda lokahseringspohtlken. Jag kan inte Inse att det kan vara en framsyntlokahseringspohtlk att medverka till att flytta ut etablerade företag.Undersökningar har visat att industrin I storstadsregionerna har enproduktivitet som markant överstiger riksgenomsnUtet, Man kan väl därför, somexempelvis långtidsutredningen gjort, tänka sig att en omlokahsering exempelvisvia sämre utnyttiande av stordriftens fördelar verkar så dämpande på den totalatillväxttakten i landet att kostnaderna för utflyttningarna blir oacceptabelthöga. Avväsenthg betydelse är givetvis i vUken tcikt och med vilken styrka enbegränsning av storstadsregionernas tillväxt genomförs. Jag är av denuppfattningen att redan befintlig företagsamhet skall ges möjlighet att utvecklasoch att eventueU nyetablering skah bli föremål för överläggning om lokaUseringutanför storstadsregionerna. Jag ser det som mycket olyckligt, om man skulleskapa ett motsatsförhållande mellan storstadsregionerna och övriga delar avlandet. Jag tycker mig skönja att tendenser tUl detta linns på vissa håU, VIlöser enhgt min mening inte Norrlandsproblematiken ellerVärmlandsproblematiken eUer Dalslandsproblematiken genom att strypautvecklingen i exempelvis , Nej, det behövs en helt annanlokahseringspohtlk för att klara dessa mycket väsenthga frågor. HenLORENTZON (vpk): I en Interpellation tlU handelsministern har jag stäUtnågra frågor om den närmaste tidens prisutveckling i vårt land. Utan attföregripa den debatt som möjligen kan komma I anslutning tUl InterpeUationenvUl Jag i denna remissdebatt stäUa några frågor I förgrunden som har med såvälpriser som konsumtionsskatter och varukvahteter att skaffa. Produktionen under kapitahsmen är lnrU Självklart pressar de stora bolagen även de mindreföretagen och underleverantörerna på ohka sätt för att minska kostnaderna påhalvfabrikat och delproduktion. Pressen på arbetslöner och uppdrivenarbetstakt har dock varit det väsentligaste. Men kapitalisterna, de stora bolagen, kan aldrig kamma hemvinsten förrän varan som producerats är såld och då tUl högsta möjliga pris.Tidigare under kapitalismens samhällsystem rådde en viss konkurrens där olikaföretag inom samma bransch konkurrerade med varandra både då det gälldeprodukternas priser och kvaUtet. Den av framför allt borgarna I olikasammanhang framhåUna konkurrensen som effektivt medel att hålla priserna nereexisterar Inte längre. Denna konkurrens fanns förr, men I nuvarandeutvecklingsskede av kapitalismen har den försvunnit. Dagens kapitalism ärannorlunda än den som rådde exempelvis före . Vi har destora bolagen som dominerar de kapitalistiska länderna. Dessa har Inbördesupprättat monopol eller karteller. överens omprissättningen och även om kvaUtetsförsämrlngen av varorna.