prot · FU09118 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag kan dessutom säga att de insatser som har medbostadspolitiken och med stödet till folkpensionärerna att göra också ärriktade åtgärder med en relativt mindre påverkan på importen än vad degenerella insatserna föranleder. Jag troj- inte på atl motförslagen om en generellköpkraftsstimulans iir den riktiga åtgärden. Jag gör det inte. avde skäl Jag anförde. Det finns en enkel tumregel i detta sammanhang. Mankan tvista om procentsatsen, men i stort sett är det enighet om att dengenerella stimulansen "spiller över" av sina verkningar ien ökad import. har naturligtvis - och det är Jag beredd att ha en vissförståelse för - kravet på denna stimulans av den privata konsumtionen härlettsig ur de alldeles speciella förhållanden som har rått under innevarande år.Dessa kan understrykas och preciseras på följande sätt. En allmän internationell konjunkturdämpning harsammanfallit med det ur efterfrågesynpunkt helt onormala , dåall ekonomisk aktivitet i värt land stannade av på grund av situationen på densvenska arbetsmarknaden. präglades den allmännadebatten av den dramatik som den olösta avtalsrörelsen förde med sig. I vissaavseenden ledde den till öppna konflikter, och där så icke var fallet taladesdet i den dagliga pressen och i de ideligt upprepade nyheterna i massmedia omatl man nu förmodligen kunde förvänta sig en storkon-flikt. "Skall vi fåen generalstrejk?"' var väl den rubrik som ständigt hängde i luften undermånad efter månad av denna allvarliga förhandlingssituation. En sådan situation inbjuder inte till en speciell satsningpå framtiden. Den var störande i den normala affärsmässiga hanteringen, intebara mellan producenten och konsumenten utan naturligtvis också i produktionensolika led. Man skulle kunna uttrycka det på det sättet att sumhållet höll andani väntan på om det skulle bh arbetsfred eller storkonflikt, och vår press ochvåra övriga massmedia skötte om att detta andningsslopp varade månad eftermånad. Man startade följaktligen mycket tidigt med detta, och uppgörelsenträtfades först efter . kan man fråga vad vi skall göra åt detta. Ja, det finnsinte så mycket alt göra. Jag skulle vilja uttrycka det så att det är det pris iform av slagnation i ekonomisk utveckling vi får betala för att ha en friavtalsrörelse oeh för att arbetsmarknadens parter skall kunna träffa sina avtal utanriksdagens ingripande. Helt gick det Ju inte , men vi vill väl ändå levavidare i den tanken att det skall gå bättre i fortsättningen. En intressant iakttagelse varnaturligtvis den kraftiga stegringen av hushållssparandet. Man arbetade efter1970 års löner, man köpte varorna priser, som var högrepå gnmd av den generella momshöjningen , och man sparade mer änvad man gjort under något halvår tidigare . De svenskahushållens procentuella andel i vår totala sparkvot fördubblades , då förutsättningarna för sparandet var sämre än eljest. Ja, det är en alldeles naturlig reflexion, enmänsklig reflexion. Om man tror - och det hade man Ju anledning att göra pågrund av den dramatik .som omgärdade hela lönerörelsen - att det blir en allmanstorstrejk, då vill man inte precis göra den investering som familjen i annatfull skulle göra. Man avstod från att byta bUen, man avstod från att köpahushållsmaskinen, man avstod från att rusta upp i garderoben. Man ville se hurdet här skulle gä först, och man sparade pengarna. Inlåningsökningen isparbankerna och på affärsbankernas sparräkningar verifierar vad Jag här säger.Den var i alla avseenden så överraskande stark och i sig ganska oförklarlig, omdet nu Inte var rädslan för vad som skulle komma som gjorde att var och en sågom sitt hus på ett särskilt sätt. Rimligtvis bör vi nu se mot ett annat mönster med avseendepå hushållens sparbenägenhet, och det finns också andra skäl som talar för attden privata efterfrågan bör återgå i normala former. Vi har arbetsfredgaranterad . Lönehöjningarna enligt de träffadeavtalen kommer att utlösas under vart och ett av dessa år, och de grupper förvilka den privata konsumtionen är sämst tillfredställd kommer alt få denrelativt sett högsta lönehöjningen. Det är Ju resultatet av lönerörelsen på denoffentliga sidan och i viss utsträckning också naturligtvis på den privatasidan. 1 skatteåterbäring lösgörs drygt 3,2 miljarder ochdärutöver , dvs. , 700 miljoner av det sparandesom skett i det s, k. Strängaspelet. Ävenså faller en del av retroaktivitetsbetalningarnaut . Det rör sig om åtskUUga hundratal mihoner. Man kan adderadem, och det är ingen tvekan om att både kommer attinnebära kraftiga likviditetstillskott till de svenska familjerna. Dessutom bördet Ju rimligtvis bli den lönehöjning för vilken avtalen har fixerat grunderna. har jag naturligtvis därmed inte sagt att varje kronaav det här går till konsumtion, och Jag är faktiskt beredd att säga attpersonligen hoppas Jag atl man sparar en del. Vårt problem på litet längre siktär och förblir bristen på sparande, och Jag delar i långa styckenSparbanksföreningens direktörs reflexlon, när han vid årets Sparbanksveckafrågade om någon vill göra gällande att man bör stinuUera en konjunktur genom attuppmana enskilda människor att bete sig oförnuftigt. Den som vUl bli tagen päallvar kan Inte uppmana folk att spara ena halvåret och slösa det andrahalvåret. gick faktiskt litet längre än dhektör . Omjag skulle dra slutsatser av inlägg här så menar han att manskall både spara och slösa på samma gång. Det var rätt mycket av sparvänhghet i hans Inlägg, som han ställde sig bakomförslaget om en allmän konjunkturstlmulans till alla människor. Min reflexion blir följaktligen att en del av vad som hårlösgörs kommer art sparas men att tillräckligt stora belopp går ut som aktuellköpkraft enligt det normala beteendemönstret, så att efterfrågan den vägen blirtillräckligt stimulerad. Naturligtvis kommer den höjdakommunalskatten oeh den kvarskatt som väntar atlta ifrån människorna en del av deras inkomster, men dessa skattepengar låses Juicke in i någon kassakista, vare sig på det statliga eller det kommunalaplanet. De kommer -dtt använd-as 'd styvern för att finansiera deoffentliga utgifterna. Men de kommer inte att räcka för detta utan måstekompletteras med en upplåning som också via stat och kommun går ut som aktivköpkraft i samhället. Man skulle kunna sammanfatta på det sättet att denköpkraft som initieras via den offentliga aktiviteten och finansieras överskatterna resulterar i en större garanti för bestående värden I form avInvesteringar och anläggningar, medan den köpkraft som oppositionen villinitiera i form av ett allmänt påslag på den privata konsumtionen i storutsträckning blir ökad import och ökad frekvens i semesterresorna utomlands,dvs. Ingenting som har med sysselsättning att göra men som får sinakonsekvenser för den valutasituation som vi sannerligen inte har kommit ur. Jag är, herr talman, beredd på Invändningen attfinansministern glömt bort A och O i den konjunkturpohtiska filosofi somlanserades och som sedermera varit vägledande för den ekonomiskadebatten i långa stycken oeh spelat en stor roll här . Man har citeratWigforss, man har citerat , man har citerat båda dessa förnämliga män Ideras egenskap av lärjungar till engelsmannen . Jag har funderat rätt mycket på det. Det är Ju Inte vidalla tillfäUen som Jag blir överens med men här är jag överensmed honom i långa stycken. Pä samma sätt som man inte kan läsa och se bortfrån historieutveckiingen kan man inte svära på Keynes och se bort frånutvecklingen. Vi lever i ett annat samhälle, i en annan ekonomi än på1920- och 1930-talen under förkrigstidens kriser med en arbetslöshet som imedeltal under de värsta åren låg mellan och under de bästaåren strax före världskriget hade pressats ner tUl 10procent. Då hade vi en klar underkonsumtion i vårt land, då hade vi avsaknad avköpkraft. AK:s nödhjälpslön gav sannerligen ingenting över för någon nämnvärdkonsumtion. Jag är t. o. m. själv vittnesglll på den punkten! Det är litet annorlunda . De 30 000 människor som viger beredskapsarbete har lön enligt avtal, enligt anläggaravlalet ochgängse marknadsbestämmelser. Jag kan inom parentes säga att Jag har fått mottaen del kritik från privatföretagare som sagt att dessa löner är så höga att mani den fria marknaden har svårighet att konkurrera orn arbetskraften. Jag skallInte utveckla den saken närmare. Den får vara värd vad den är. Men jag har möttdet argumentet från håll som är av ganska officiell natur. Jag har med detta bara velat ha sagt att de 25 000-30 000människor som kommer att gå i de statliga och kommunala beredskapsarbetenasåledes inte kommer att representera något bortfall av köpkraft och konsumtion.Deras köpkraft är precis hka stor som om de skulle vara anstålidai något privat företag eller någon annan aktivitet. Vi redovisar nu i den senaste arbetslöshetsrapporten ioktober arbetslösa bland de fackligt organiserade. Det gäUer alltsåde arbetslöshetsförsäkrade, av vilka LO:s och TCO:s medlemmar om Jag minns rättär hundraprocentigt anslutna till kassorna och SACO-isterna till ungefär 80procent. En arbetslöshet på bland dem är mer än i tjol, då den lågpå för motsvarande månad. Men när man i denallmänna debatten vårdslöst slänger kring sig - naturligtvis med. Jag vågarsäga tyvärr, politiska avsikter - att nu är vi tillbaka i 1920- och 1930-talensdepression och arbetslöshet så är det alldeles orimligt. Om Jag tar med skolungdomarna - som till skillnad motförr är uppmanade att när de lämnar skolan anmäla sig påarbetsförmedhngarna - och dessutom tar med de gifta kvinnorna, som på grund avett riktigare skattesystem har fått ett väsentligt större Intresse av att haett förtjänstarbete, är siffran arbetslösa enligt oktoberrapporten.Men detta innebår i sak att de av svenska folket - man kanvälja vilken siffra man vill - sorn ändå har arbete har det till hyfsade löner,även den del som går i beredskapsarbete. Och även om de är på omskolning har deersättningar som hyggligt uppehåUer deras köpkraft. Är de med iarbetslöshetskassan har de normala förtjänstlägen. Jag kan gä tillbaka tUl mitt eget förbund, Lantarbetareförbundet.Jag har tittat efter vad Jag betalat i avgifter till lantarbetarnasarbetslöshetskassa naturligtvis är Jag placerad 1 samma klass som denfullgode lantarbetaren. Det visade sig då att jag om jag blev arbetslös skullekunna göra anspråk på per dag i skattefritt arbetslöshetsunderstöd.Jag .skuUe tro att ersättningarna ligger däromkring , mellan 50 oeh 60kronor skattefritt i de flesta kassorna. Om arbetslösheten inte blir av längrevaraktighet - och dess bättre blir den inte det; vår aktivaarbetsmarknadspolitik har bl. a. fört med sig att även om arbetsförmedhngarnafår ta emot många sökande kan de placera många efter relativt kort sysslolöshet- innebär ersättningarna frän kassan detsamma som en beskattad dagsinkomst somligger mellan 100 oeh . Vi kommer således fram till att man även bland dem som harersättning från arbetslöshetskassan uppehälles en köpkraft som inte nämnvärtskUJer sig från köpkraften hos dem som är i det reguljära arbetet. Det här betyder således att det inte går att sätta inKeynes' mönster i dagsbilden. Där hade man först och främst en arbetslöshet somvar så oändligt mycket större än den vi har , där var de arbetslösalämnade åt sig själva oeh där saknade människor köpkraft oeh efterfrågan. Man skall kanske Inte tala så mycket om sina gamla minnen,för den moderna generationen tycker inte att det hör till saken. Oeh dessbättre har vi Ju blivit mycket klokare . Jag lyckades ändå för egen delgenom att få ett s. k. nödhjälpsarbete klara den värsta tiden under krisen på1920-talet. Pä 1930-talel hade Jag blivit funktionär i Luntarbetareför-bundet,oeh följaktligen var det ingen risk för att Jag skulle bli arbetslös så somorganisationsförhållandena såg ut på landsbygden . Men åtskilligaav mina arbetskamrater på 1920-lalet fick efterträda en blev 1923, 1924 oeh luffare. hade Ingetannat att göra än att ge sig ut på drift oeh tigga ihop en smörgås här och var,når det inte fanns något arbete, ingen arbetslöshetsförsäkring, ingetberedskapsarbete - det var t, o, m, snålt med de gamla AK-arbeteiia. Dä fannsdet heller ingen köpkraft. Då hade man en total underkonsumtion och det varrätt oeh riktigt att säga: måste vi ösa ut pengar rent generellt bara föratt sätta fart på efterfrågan. Situationen är en annan . Man får hantera deekonomiska instrumenten utifrån det läge som man har att möta , och det ärhelt annorlunda än vad det var på 1920-och 1930-talen. Jag har reagerat emot den här underliggande tanken - detmåste vara en underliggande tanke, även om man inte så där utan vidare hardeklarerat den i dagens debatt - att nu skulle vår valutareserv oeh vårexportkrafr vara så goda att vi kan kosta på oss en typ av generellastlmulansei, med det genomslag det får på Importsidan, utan att därmed riskeranågonting för framtiden. Ty där är vi inte så långt uppe på torra land som endel tror som för den här argumentationen. Att vi lyckades vända 1970 årsunderskott tUl ett kraftigt överskott har Ju sin förklaring i den rekylverkansom konsumtionen av våra överstora lager Innebar. Vi har under det här året1971 kunnat hålla exporten uppe och öka den i förhållande till fjolåretssamtidigt som Importen volymmässigt reducerats . Det är en föhd avde abnorma förhållanden som jag nämnde och avkonsumtionen av våra överstora lager, som naturligtvis också har tagit ner vårtimportbehov. Så blir inte förhåUandet i fortsättningen. VI får vara myckettillfredsställda, om vi kan hålla Jämn balans I våra utlandsaffärer undernästkommande år. I den prognos som nu har presteratredovisar man visserligen officiellt ett litet överskott på ett par hundramUjoner, men det är före det paket av stimulans som regeringen har lagt framinför . Efter detta meddelar att man har atträkna med ett underskott i bytesaffärerna med omvärlden . Jag kan inte underlåta att göra ytterligare en reflexion;som herr talmannen kan observera har Jag försökt att hålla mig litet grand vidsidan om de reguljära debattfrågorna . Resultatet av årets lönerörelseblev, sett ur kostnadssynpunkt, relativt påkostande för företag och näringsliv.Inom förelagen uppskattar man som det här har anförts frän talarstolen -resultatet tUl en löne- och kostnadsstegring på under de tre åren1971, 1972 oeh 1973. Det har bl. a. medfört att en del klena förelag inför dethär perspektivet lagt ner sin verksamhet oeh därmed bidragit tillarbetslöshetssiffrornas ökning. A andra sidan ställs här arbetskraftsresursertill förfogande för de progressiva företagen, som orkar med sltl åtagande ochändå kan expandera, och dess bättre har vi sådana. Även i denna dag, när det ärarbetslöshetens elände som präglar praktiskt taget varje inlägg från oppositionen,är det av de svenska företagen som saknar en del yrkesutbUdadarbetskraft och inte har möjhgheter att skaffa sig den. I självaverket är det Ingenting annat som pågår än vad som har pågått under desenaste åren när man nu ser omstruktureringen frän de dåhga förelagen till debättre - jag är beredd att säga: i en accentuerad takt. Jag tror att den ärtillfällig och naturligtvis en följd av det något bastanta intryck avlönehöjning för hela treårsperioden som uppgörelsen onekligen har gett. Vår politik måste således enligt min mening vara denselektiva arbetsmarknadspolitiken med omskolningen, med yrkesutbildningen, medhjälpen till omställning - allt detta som man något föraktfullt talar om ochsäger att det betyder att vi driver folk från deras naturliga boplats oehtvingar dem att ställa om yrkesmässigt och bostadsmässlgt. Hur skulle nationen se ut om man skulle dra för långaväxlar på inställningen att vad Jag en gång har lärt mig, det måste Jagståndigt fortsätta med? Själv har Jag under min brokiga bana förutompolitikerns arbete provat fem olika yrken, och jag får nog säga att det var enganska intressant utbildningstid. Man kan inte, om man vill ha en drift framåt isamhället, säga att vad jag en gång har lärt mig det har Jag lärt mig, var Jagen gång sitter där sitter Jag, Det är min bestämda övertygelse att de som talarför den inställningen inte är beredda atl ta de ekonomiska konsekvenserna avsitt eget tal. Trots en energisk lokaliseringspolitik är rörligheten påarbetsmarknaden någonting som vi får leva med, om vi Inte skall slå av påtakten i välståndsstegringen och kraven på högre standard. Då och då förs den tankegången fram I den allmännadebatten - litet grand av den har hörts här ; oeh det är inte ovanligt kan följa den framför allt bland våra utbildade ungdomar att det Ju ändåinte är levnadsstandarden, inte lönen, inte arbetstiden och dess maximeringsom är del väsentliga I tillvaron. Det finns så mycket annat som är värt attsatsa på oeh som kanske vid en avvägning skulle innebära att man skulle slå avpå de här hårda ekonomiska tongångarna oeh ge mer åt det andra - skall vi sägamer själsodlande och trlvselbetonade. Någonstans träffar vi alltid en kompromiss mellan de härbåda synpunkterna. Men, ärade kammarledamöter, vill vi inte ändå - handen påhjärtat - utnyttja varje möjlighet alt förbättra våra löner? Är det någon somhar upplevt de fackhga organisationernas beteendemönster utan att finna attdetta har varit det absolut vägledande? Fråga representanter förfackförenlngsfolket vad som är det viktigaste för dem när de sätter sig på sinavtalskonferens! Det är att få mera I plånboken och I portmonnän. Vill vi som riksdagsmän slå av på reformarbetet, som vinaturligtvis får göra ifall vi accepterar en ekonomi där vi inte tar ut detmaximala av våra möjligheter och resurser för att vi i stället vill rädda andravärden? Jag tror att även här med handen pä hjärtat är det få som reser sigupp och säger: "All right, vi skall slå av på våra ambitioner ireformarbetet." Vi är för många som tycker att det är för mycket kvar avdet som skall göras för att vi skuUe våga avge en sådan deklaration. Eftersom jag var inne på löneuppgörelsen vill Jag säga attför min egen del tror Jag nog att vårens löneuppgörelse ligger nära det tak somvi orkar med. Men Jag anser inte att vi har brutit igenom det taket, då vårlöneutveckling, jämförd med utveckUngen i våra konkurrentländer, Inte i någotavseende framstår som farofylld och oroväckande. De svenska företagen har integenom den senaste uppgörelsen kommit i sämre konkurrensläge I förhåUande tUlomvärlden än vad som har gällt , Det är emellertid på denna punkt som den allmänna debattenhar en benägenhet att gå ur spår. Jag menar alt man inte på samma gång kan göragällande att lönehöjningarna har blivit så stora att samhället inte tål dem oehJämsides med del ställa yrkande om alt köpkraften skall ytterligare stimulerasrent generellt via olika former av skattesänkningar. Man kan möjligen säga attlönepåslagen var för låga, och därför måste samhållet fylla på. Säger man det,år det logik i argumenten oeh i debatten, men det argumentet har Ju hittillssaknats i den allmänna diskussionen. Jag vill också i detta sammanhang kommentera det framfördakravet på en partiell sänkning av arbetsgivaravgiften litet mera frånanalytiska utgångspunkter. Vi skulle med detta lätta företagens bekymmer hardet sagts tidigare här. Men har man på företagarsidan tagit på sig enkostnadseffekt på , så kan rimligtvis inte en befrielsefrån arbetsgivaravgiften framöver vara avgörande. Vi har Ju 2-procentig arbetsgivaravgift. Suspenderar vi den betyderdet I procent. Och I procent sett mot bakgrunden av den lO-procentiga kostnadsslegringföretagen tar på sig - första året t. o. m. litet mera är ingentingsom avgör om de klarar sig eller inte. Däremot betyder pengarna åtskilligt iden finansiella hushållningen; det är den andra sidan av det hela. Jag har också - det är möjligt att jag misstar mig - svårtför att tro att är så där nämnvärt tilltalad avatt först skriva under ett avtal och sedan ha politiska skickebud som går tillregeringen och säger: får finansministern vara snäll och betala avlönehöjningen, därför att vi tog på oss mer än vad vi orkade med, -Arbetsgivaravgiftens genomfördes och var ett käntfaktum när man skrev under avtalen , och Jag tyckeratt rent allmänt brukarman pä den fackliga kanten stå för sina uppgörelser och inte komma i efterhandoch säga: Det här får de politiska instanserna på något sån rätta till. Jag har dessutom den uppfattningen - och det har jag sagtmånga gånger tidigare att de svenska företagen är ganska väl behandlade frånstatsmakternas sida. Även med inräkning av ATP-avgift oeh arbetsgivaravgiftbidrar de svenska företagen med en relativt mindre del av skattebördan änvad de gjorde , och de enskilda personerna eller, som det heterpä skattespråk, de fysiska personerna har relativt större skattedel attbära. I det paket med konjunkturstimulans som regeringen harlagt på bord ligger det ytterligare preferenser tillföretagsamheten, och Jag är beredd på att någon säger: Var det nödvändigt, närfinansministern stär oeh talar om att företagen är ganska väl behandlade? Ja,det var nödvändigt om vi vill göra någonting som är inriktat på att snabba päinvesteringarna, hivesleringsavdraget för maskiner och utrustning, som nuförlängs , blir . Vi har vidare lagringsstödet och enstörre garanti för den långa upplåningen. Allt detta är Ju klara inslag i enmedveten tanke, nämligen att det är specifikt Investeringslusten som vi villstimulera. Jag är medveten om att man ofta säger: Här har regeringentänkt för litet på de små företagen. Det problemet har Ju figurerat i debattenhäri dag. Jag har funderat åtskilligt över detta och Jag tror inte att man kansätta stora och små företag emot varandra. Man har använt såsom ett exempel på de stora företagsom skulle bli väl behandlade till skillnad mot många småföretag. Jag villminnas att har 580 underleverantörer på ohka håll i södra och mellerstaSverige och även uppe i . De stora företagens goda år är goda år för desmå företagen. Är det så att de stora företagen hanterar de små företagen litetilla, när det är svåra år för de stora företagen, är väl detta mera så att sägaen angelägenhet inom företagarkretsen, och det är besvärligt för en regeringatt gå in oeh råda bot mot detta. Man kan egentligen Inte göra någonting annat försmåföretagen än att försöka se om deras möjligheter att finansiera sig, om desjälva är av den uppfattningen att de vill expandera. Oeh det har vi gjortgenom det klara påslaget till de speciella institut som har att lämna långa låntill småföretagsamheten, dvs. Industrikredit och Företagskredit. VI harförklarat att vi är beredda att styra krediterna så att dessa institut kan ståsmåföretagen till tjänst med långa lån. Rörelsekredlter oeh andra krediterskall Ju tas via affårsbankssystemet, oeh det finns inga hinder för företagenatt få dem , om det gäller sådana företag som man vill slå vakt om ochsorn har figurerat i dagens debatt - alltså företag som har duktiga ledare medframtiden för sig eller, om jag så säger, med niarskalkstaven I ränseln. Om detär fråga om sådana företag, så finns det tillräckligt intresse hos bankerna föratt hjälpa dem, och bankerna har Inga restriktioner I det avseendet. Avslutningsvis vill jag säga, att om man ger sig In på attliberalisera genom en allmän eftergift när det gäller arbetsgivaravgiften, sähar man därmed inga absoluta garantier för att vi får fler investeringar. Detmåste även oppositionens talesmän erkänna. Det kan lika väl bara resultera i enökning av företagens likviditet - som dock i och för sig kan vara bra på längresikt. Nej, vUl man I dagens läge öka investeringsaktiviteten - och det är detvi vill - så ger den allmänna återbetalningen av I arbetsgivaravgiftinga garantier härför. Konjunktursvängningarnas logik Innebär, oeh det skall Integlömmas bort, att vi efter en nedgång har att emotse en uppgång. Och om intedet internationella mönstret skall brytas, vilket det inte finns någonanledning atl tro, bör antagandet om en uppgång nu vara mera sannolikt änantagandet om en fortsatt nedgång.