prot · FU0967 · 1971-12-31 00:00:00 — Den kan visserligenibland avhjälpas med sammanslagning av lägenheter, men i huvudsak får problemetändå lösas genom produktion av större lägenheter. kunde man år för åravläsa att lägenheterna blev genomsnittligt något större, men i det avseendethar det, som sagt, skett en ändring . ärnaturligtvis utvecklingen väldigt betänklig, och den bör i varje falluppmärksammas. Reservationen 6 om boendemiljön skall jag gå förbi. Denkommer från vårt parti att beröras av . Jag vUl sedan göra några reflexioner om det krav somframstäUts på statlig totalfinansiering av bostadsbyggandet. På den punkten ärutskottet splittrat. Vi på den borgerliga sidan, som har blivitutskottsmajoritet, vUl understryka att finansieringen i och för sig har klaffatunder senare år. Vi finner därför inte någon anledning för utskottet att ensskriva så pass hårt som statsutskottet gjorde om attuppmärksamheten bör vara riktad på behovet av en statlig totalfinansiering. Vihar ansett att ställningstagandet i propositionen är tUlfredsstäUande, och dethar vi velat särskUt poängtera i utskottets skrivning. Två reservationer föreligger, och av dessa skiljer sig densocialdemokratiska i sak inte så förfärligt mycket från vadutskottsmajoriteten uttalat. Den går ju ut på avslag på det direkt ställdakravet, men man vUl i alla fall hålla frågan öppen. Det är klart att det i ochför sig kan verka bestickande, men det skapar ingalunda några ökade resurserför bostadsbyggandet. Jag skulle tro att det snarare kan minska sparandet,alldeles speciellt om man skulle dra in småhusbyggandet i den statliga totalfinansieringen.Men även när det gäUer det kooperativa byggandet kan det vara avett värde att man har en anknytning tiU det vanliga kreditväsendet. Jag trordet kan ha betydelse ur sparandesynpunkt. Jag har tidigare berört räntans betydelse förbostadsproduktionen, och vi har från vårt håll dit anslutit sig- mycket starkt velat understryka att räntenivån under en lång följd av årvarit och är så hög att bostadsfinansieringen ställs införytterligt allvarliga problem. När vi avvecklade de genereUa subventionerna ochersatte dem med paritetslån och räntelån, var det i hopp om att detta skullekunna fungera på ett tUlfredsstäUande sätt. I själva verket gör det inte det,framförallt därför att den allmänna räntenivån ligger långt över den nivå somman fömtsatte när paritetslånen infördes. Detta betyder som vi framhåller i reservationen 12 att omman fortsätter på det sätt som sker, så ökar paritetslånen m d en halvmiljard kronor varje halvår redan omkring . Räntelånenkommer då varje halvår att uppgå tUl ochanslagsbelastningen på lånefonden för bostadsbyggandet skulle vid den tidennärma sig per budgetår och sedan ytterligare stiga. Det är givet att om staten på detta sätt skaffar sigfordringar långt över skorstenarna i fastigheter mnt om i landet, så kommerstatens säkerheter i själva verket att försvinna. Man kommer aldrig att kunnadriva in dessa fordringar, och den finansieUa situationen såväl för detallmänna som för ägarna av fastighetema kommer att bli helt ohåUbar. Vi har här velat mycket starkt understryka behovet av räntesänkningar.Vi tror nämligen inte att den utredning beträffande paritetslånen som är pågång och som är alldeles nödvändig och väntas vara avslutad under innevarandeår kan anvisa några undergörande medel för att man skall komma ifrån dennasituation. Jag skulle knappast tro att det går att återställajämvikten genom hyreshöjningar, genom höjningar av boendekostnaderna, inom enrelativt begränsad tid upp tUl den nivå som skuUe vara erforderlig för att fåbalans i systemet. Jag kommer sedan över på frågan om lånegränserna. Här harutskottsmajoriteten i fråga om det kooperativa byggandet uttalat sig tillförmän för en av m. fl. väckt motion om att det kooperativabyggandet skuUe kunna belånas upp tUl . Vi har från vårt håU menat attden nu gällande 95-procentiga gränsen bör bibehåUas. Även småhus, ägda av demsom bor i huset, skulle kunna belånas tUl samma gräns. Vi utgår ifrån attkollektivt ägande och enskUt ägande skulle kunna jämställas, när det gällermänniskor som bor i fastigheterna. Det verkar vara ett rimligt krav. säger väl intressenterna när det gäller det kooperativabyggandet att de viU ha 98-procentsgränsen för att i viss mån eliminera deöverkostnader som man nu får dras med. Jag vUl påpeka att om det anses att lånetaketligger för lågt bör framstötarna göras i avsikt att lyfta lånetaket och inteatt höja procentgränsen. Principen bör väl ändå vara att en kooperatör välsom en egnahemsägare skaU göra en inte aUtför blygsam insats själv. Om man såatt säga skaU låna tUl allt är man knappast vare sig egnahemsägare ellerkooperatör. Vi har alltså ansett att Anslag tiU bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m belåningenför egnahem skall höjas från tUl , medan för detkooperativa byggandet även i fortsättningen 95-procents-gränsen skulle gäUa.Det senare förutsätter ju även propositionen. När det gäUer bostadslån tUl flerfamiljshus i privat ägohar vi den uppfattningen att man skall kunna höja den nuvarande lånegränsen 85procent tUl . Det är ett gammalt krav från vår sida, som tyvärr intehar vunnit gehör. Det är nog så att en 15-procentig egen insats verkar varaonödigt hög. Vi menar därför att lånegränsen skulle höjas tUl ochden egna insatsen alltså röra sig om . Det har under en lång följd av år funnits förbättringslånatt användas för mindre upprustningar och reparationer av bostäder, från börjanegentligen endast avsedda för småhus men också använda förflerfamiljshus. TUl att börja med hade ju dessa förbättringslån denkonstruktionen att folk i olika åldrar var berättigade att utnyttja dem, men devar prövade med hänsyn tUl inkomst och förmögenhet. sedanbegränsade man möjligheterna att använda förbättringslånen tUl att gälla endastpensionärer eUer folk . Det är inget tvivel om att det fördessa kategorier äldre människor har varit och är mycket värdefuUtmed dessa lån. Jag vUl gärna understryka att de kampanjer, som väl deflesta kommuner har drivit i akt och mening att upprusta lägenheter för äldremänniskor, har varit ytterst betydelsefuUa. Här återstår ännu mycket att göra.I det hänseendet råder det väl inga delade meningar, men vi har ansett att manskuUe kunna återinföra möjligheten även för låginkomsttagare i yngre åldraratt utnyttja förbättringslånen efter ungefär samma system som tUlämpadestidigare. Här föreligger utan tvivel ett rätt betydande behov. Vi har på vårt håU i reservation 20 i anslutning till enmotion också begärt att högsta belopp för räntefritt stående förbättringslånskall höjas från nuvarande 12 000 tUl med hänsyn tUl penningvärdeutvecklingen.Även om det skedde en liten uppskrivning föregående år menar vi attlånebeloppet i åtskilliga fall när det gäUer att upprusta äldre bostäder ärotillräckligt. Det skulle därför vara önskvärt att ha möjlighet att gå någotlängre. I reservation 22, som är en gemensam borgerligreservation, har föreslagits att räntorna på de tidigare beviljade tUläggslånenskulle sättas tUl och på det sättet ge staten ett litet, välkommetinkomsttUlskott. Vi anser att de tidigare förpliktelserna mot vederbörandelåntagare inte bör vara av sådan bindande natur att man inte kan höja räntantUl . Även om vi pläderar för räntesänkning sätter vi inteambitionerna på den punkten högre - i varje fall när det gäUer det närmastebudgetåret - än tUl att komma tiU . Jag skall sluta denna genomgång med att yrkabifall till reservationerna la,3, 4,6, 12, 14a, 15a, I6a, 18, 20, 2 1 och 22,som alla är fogade tUl civUutskottets betänkande nr 12. HerrSTRÖMBERG (fp): något iskuggan av andra samhällsproblem. Vi måste dock konstatera att Nr 67 detfortfarande finns många områden inom bostadssektorn där proble- Xorsdagenden men ärlångt ifrån lösta. Svårigheterhopar sig, och konsumenterna möter nya, mycket påträng- ------- andeoch besvärliga problem. Länge kretsade debatten kring bostadsbris- Anslagtill Nuägnar vi mer intresse åt bostadsmiljön i vidsträckt bemärkelse och bostadsbyggande, åtkostnaderna för bostaden. Fä områden av samhäUet är så utsatta för reglering sombostadsområdet. På få områden har så många politiska löften utställts, såmånga löften brutits, så många förhoppningar upplösts i intet, så mångamänniskor svikits. Efter många års väntan i en lång bostadskö får ungamänniskor en lägenhet med en sådan hyressättning att de inte har råd med hyraneller tvingas tUl utomordentligt drastiska åtgärder för att klara den.Samtidigt händer det att bostadsmiljön är dålig, resorna långa och tidskrävandeoch servicen ej utbyggd. Konsumenterna upplever en socialdemokratisk bostadspolitikdär den ena krisen avlöser den andra. Men en sak kan konsumenterna vara säkrapå: lyckas den socialdemokratiska regeringen hjälpligt bemästra förhållandenapå ett område, börjar det genast bli besvärligheter på ett annat. Först hade vi de fruktansvärt långa köerna, och när mantyckte sig kunna skönja en ljusning där kom nästa problem. Finansministernbörjade använda bostadsbyggandets finansieringsfrågor som ett slags dragspelmed vars hjälp han skulle styra samhällsekonomin. Så protesterade väljarna,och bostadsfinansieringen började fungera. Men nya problem dök upp.Hyreskostnaderna i nyproduktionen steg så kraftigt och så snabbt att mycketstora grupper fick svårt att klara ekonomin. För att hjälpa upp situationenmåste både stat och kommun gå in med bostadsbidrag. HärtUl kommer att det allt hårdare ekonomiska klimatet förkommu-ntrna medför att följ din vesteringarna i samband med bostadsbyggandetblir allt besvärligare. Ofta har kommunalmännen bara två vägar att gå: höja kommunalskatten,som ofta redan är hög, eller acceptera en lägre grad av service eller i bästafall en försenad utbyggnad av servicen i de nya bostadsområdena. Dessa förhållanden på bostadsmarknaden måste vi bortifrån. har år lämnat förslag tUl för att kommatUl rätta med problemen. har talat om ökat bostadsbyggande, meralångsiktig planering, olika åtgärder mot hyresstegringar, större hänsynstagandetill olika miljöfaktorer, en aktivare markpolitik. I några fall har vi haft glädjen att kunna konstatera attregeringen i vissa delar följt våra förslag. Så har t. ex.bostadsbyggandet uppvisat en glädjande ökning,som man i den regionala fördelningen i allt större utsträckning följtvåra intentioner. När jag , herr talman, går in på de olikareservationerna, berör jag ej miljöfrågor, bostadskostnader ochkonkurrensfrågor. kommer i ett senare inlägg att diskutera dessaproblem. Dock tvingasjag, herr talman, att först ta upp vissa principieUa frågor. Anslag till bostadsbyggande, m. m År efterår har anklagat regeringen för bristande planering i fråga ombostadsbyggandet. Vi har anfört att den svaghet eller oförmåga som finns hossocialdemokraterna när det gäller att trygga en lugn och jämn produktion ärhögst olycklig. Det är enligt vår uppfattning nödvändigt med jämn sysselsättning,långsiktig planering i fråga om både mark och byggande, tryggadkreditförsörjning och likvärdiga konkurrens-vUlkor. Härigenom kan en jämnproduktion tryggas, sysselsättningen hållas uppe, möjligheterna att skapa godbostadsmUjö underlättas och, sist men inte minst, kostnaderna håUas nere. Mot bakgmnden av vad jag nu senast sagt vUl jag fästakammarens uppmärksamhet på vissa uppgifter som publiceradeden 20 aprU, dvs. i har redan kortfattatberört de här sakerna. Dessa uppgifter, som avser bostadslägenheter iflerfamiljshus, påbörjade , anger högst egendomliga ochytterst oroande siffror. Enligt den bUd som visas på sjönkigångsättningen i förhåUande tUlmotsvarande tid . I de tre storstäderna var minskningen 38 procentoch i detta trots att vi istörre delen av landet hade ett för byggandet nästan helt idealiskt väder ochtrots att vi har haft en 25-procentig investeringsavgift som kunnat styrabyggandet mot bostäder. Vi är nu tydligen tUlbaka i den situation som varit ettkännetecken för socialdemokratiskt bostadsbyggande - ryckigheten. Är vi inne ien sådan situation att man återigen tänker använda bostadsbyggandet som ettdragspel? De här tonerna måste kUnga Ula för många. Hur låter detför konsumenterna som får dels längre köer, dels dyrare bostäder genom attkontinuiteten i både byggande och planering bryts? Hur låter det för aUa debyggnadsarbetare som går arbetslösa? De är drygt 18 000 siffran har jaghämtat ur Byggnadsarbetaren nr 12 av . Hur skall dessatongångar uppfattas av arbetsmarknaden över huvud? Finns det inte risk för attdet blir negativa följdverkningar på en rad områden, knutna tUlbyggnadsproduktionen? Jag förväntar mig att herr statsrådet, som varit välviUigatt komma in i kammaren, senare i debatten lämnar sin syn på orsakerna tUl denuppkomna situationen och också lämnar en redogörelse för hur han tänker mötadessa förhållanden. Bostadsbristen är fortfarande ett allvarligt socialtproblem. Visserligen är bostadsförmedlingarnas statistik över antaletbostadssökande inte någon absolut säker mätare på den otUlfredsställdaefterfrågan, men siffrorna belyser ändå situationen. Vid årsskiftet 19691970var drygt 463 000 människor registrerade i bostadskön. Av dessa saknade omkring194 000 egen, direkt förhyrd lägenhet. SärskUt besvärligt var det iStorstockholm med cirka 185 000 i bostadskön, varav 103 600 utan egen lägenhet. Bostadsbristen är ett allvarligt socialt problem. Främstunga människor och ensamstående har en besvärlig situation.Vidare får bostadsbristen besvärande konsekvenser för rörligheten på arbetsmarknaden. för i sina petita ett ganska utförligtresonemang om bostadsbyggnadsbehovet och hamnar på ettgenomsnittligt behov av ca 110 000 lägenheter . har bostadsbyggandet minskat något.Folkpartiet anser att en ytterligare minskning inte är tUlrådlig. För år1971/72 föreslår ett garanterat program av ungefär sammastorleksordning som regeringens. Däremot har bostadsbyggnadsplanen högre långsiktig planeringsnivå. Vidare föreslår vi att den särskUda ramen för detprivatfinansierade bostadsbyggandet inordnas i en totalram som tUldelaskommunerna. har också önskat att produktionen av styckebyggdasmåhus inte begränsas i de årliga ramarna för kommunerna. SkUlnaden mellan och regeringens förslag ifråga om den långsiktiga planeringen framgår av den bild som jag nu visar påTV-skärmen. Det är att observera att siffrorna omfattar både statsbelånat ochicke statsbelånat byggande. Dessutom tUlkommer i båda fallen, vUket inte finnsmed på bUden, en konjunkturreserv. Av tabellen framgår att har enbetydligt högre planeringsnivå än regeringen, och det är därskUlnaden ligger. Det nuvarande ramfördelningssystemet innebär att flertaletkommuner får sina ramar mycket sent. De s. k. expansiva kommunerna får sinaramar före igångsättningsåret, under det att övriga kommuner fårsina ramar så sent som hösten före byggaret. har i skrivelsetUl regeringen krävt ett längre tidsperspektiv och har i detfallet samma principiella uppfattning som . rambeskedskulle underlätta kommunernas bostadsplanering och stå i bättre samband medarbetet på att genomföra det kommunala bostadsbyggnadsprogrammet. Samtidigtskulle både byggherrar och entreprenörer få möjligheter att göra en meralångsiktig produktionsplanering. Detta sammantaget skulle ge större möjligheteratt pressa produktions- och boendekostnaderna. Vi ser med oro och en vissförvåning att majoriteten inte vUl tUlvarata denna möjlighet att pressa nedhyrorna i nya lägenheter. har som jag sade tidigare förordat att densärskUda ramen för det privatfinansierade bostadsbyggandet inordnas i entotalram för aUt bostadsbyggande. På det sättet skulle man åstadkomma en administrativförenkling och bättre planering. har föreslagit attfördelningen av det icke statsbelånade bostadsbyggandet skaU överföras frånarbetsmarknadsmyndigheterna till bostadsmyndigheterna, vUket skulle möjliggöraen samordning. När en kommun erhåUit en totalram för bostadsbyggandet ankommerdet på kommunen att turordna de olika projekten. I bUaga 7 tUl långtidsutredningen redovisas en delintressanta siffror över bostadsbyggandets regionala fördelning. Folkpartiethar den principiella uppfattningen att bostadsproduktionen i takt medtiUgängliga mark- och planeringsresurser bör mriktas på områden därbostadsbristen är störst eller eljest besvärande. bör ansträngningargöras för att minska efterfrågetrycket i storstadsområdena genom en aktivlokaUse-ringspolitik. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m, ni anser också att andelen småhus bör öka, så attden är uppe i av den totala bostadsproduktionen. Självklartär detta i första hand en angelägenhet, vilket dock inte hindrar attriksdagen uttalar sig. En ökad produktion av bUliga småhus skulle ökavalfriheten för många konsumenter. Småhus kan nu produceras i ett sådantprisläge att boendekostnaderna inte avsevärt överstiger samma kostnader ihyreshus. har det visat sig möjligt att sänka insatserna. Vid enökning av småhusproduktionen bör större hänsyn tas tUl behovet av bUliga,mindre småhus för hushåll med bara en, två eUer tre personer. Folkpartietföreslår också förbättrade lånemöjligheter vad avser det statliga bostadslånettUl småhus. En gmndförutsättning för en rationell bostadsplanering ochbostadsproduktion är att lämplig mark finns i tiUräcklig omfattning och i rätttid. Ett av de främsta hindren för långsiktiga kommunala markförvärv ärfinansieringssvårigheter. Anslaget till lånefonden för kommunala markförvärvtäcker endast en liten del av behovet. Det är därför angeläget att fonden påsikt tUlförs mera medel. Kommunernas följdinvesteringar i samband medbostadsbyggandet och den bristande samordningen av de statligafinansieringsformerna är ett besvärande problem. Det är angeläget att ett meraintegrerat statligt bidrags- och lånesystem kommer tUl stånd så attbostadsområdena i takt med byggandet förses med bostadskomplement. Det bordeockså vara möjligt att i likhet med bostadslåneramarna tUldela kommunerna entotal årlig finansieringsram för de olika följdinvesteringarna i samband medbostadsbyggandet. Härigenom skulle vi kunna undvika halvfärdiga bostadsområdenmed dålig service och dålig yttre miljö. Självklart är det kommunerna somsjälva skall angelägenhetsgradera dessa investeringar. Frågan om paritetslånesystemet har tagits upp också i år.Genom att räntenivån kommit att ligga avsevärt högre än beräknat har storaproblem uppstått. När den nu sittande utredningen kommer fram med sitt material- och jag förutsätter att utredningen blir färdig får vibättre möjligheter att allsidigt belysa den uppkomna situationen och deeventuella justeringar inom systemets ram som kan bli aktuella. har i sin motion ställt förslag om lånegränseroch höjning av låneunderlaget för olika företagskategorier och särskildabostadsformer. Motivet är dels att vi förordar mera likvärdiga lånevUlkor förolika företagskategorier, dels och främst att vi vUl ha bättre villkor för dekonsumenter, som skall bo i berörda fastigheter. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 b, 4,6, 7 a, 10, 13, 15 b, 19 och 22. Under detta anförande övertog herr tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. FrökenLJUNGBERG (m): började sitt anförande för enstund sedan med att beklaga att bostadsdebatten, inte minst här i ,har kommit så i skuggan, och att så är fallet kan man nog konstatera.Den har kommit i skuggan i förhållande tUl andra frågor av storsamhällsekonomisk betydelse. Jag vUl gärna instämma i . Men jag tolkar kanske inte orsakerna på riktigt samma sätt som herrStrömberg. Det är ju på det sättet att bostadspolitiken har blivit ensträvan att fullända något som är ett socialistiskt system. Det kännetecknas avregleringar, ett fullföljande av regleringssystemet, av centraldirigeringar, enlåsning som gör att vi här är för år får lov att upprepa ungefär samma sak. Harman en annan grunduppfattning om vad bostadspolitiken borde vara, innebär detnaturligtvis att man i detta fall moderata samlingspartiet - ständigt ochjämt kommer att stå i motsatsställning till regeringen just i fråga om debostadspolitiska grundvalarna. Jag har funderat Utet grand - ganska mycket, för resten,-över hur det har kommit att bli så att just detta område avgränsatspå det sätt som har skett, hur vi har kommit att få ett system medkrisregleringar bevarade från efterkrigstiden o. d. fick jag tag i en bok av professor -ekonomen. Han skUdrar där den internationella politiken och samhäUsekonominefter och gör några roliga och innehålls-mättadeformuleringar. Han menar att tiden i industriländerna över huvudtaget i allmänhet bäst karakteriseras av paradoxer. Jag tyckte att detta varintressant, ty jag kunde därmed konstatera att den utveckling vi har här ilandet på det bostadspolitiska området i viss mån inte är så olikartad den i endel andra länder; det skulle då vara en felbedömning att vår situation skullebero på att vi här har ett direkt socialistiskt system. Åter tUlJohan paradoxer: Dessa 30år har karakteriserats av merplanering och större ovisshet, mer omsorg om penningvärdet men mer ihållande inflationmed risk för valutakriser, mer radikalt ingripande socialpolitik och högreprogressiva skatter -men skärpta krav på inkomstutjämning, större maktkoncentration inom regeringarna men ocksåinom storföretagen och arbetstagarorganisationerna. Vi känner igen bilden även för vårt lands del, och jagtror att vi där hittar också vår egen bostadspolitiska situation, som ännu 35år efter krigsslutet domineras av ett regleringssystem. Denna situation kan nog också beskrivas med Åkermanska paradoxer,som jag skulle vUja formulera så här: en snart 30-årig prisreglering och hyreskostnader somupplevs som orimliga av hyresgästerna, en prioriterad bostadsproduktion och en minskandekonkurrens inom produktionsledet, ett bostadslånesystem utan subventioner - och en ökandelåntagarnas skuld tUl staten. När det gäUer den sista paradoxen tänker jag på en av desenaste utväxterna i det här systemet, det s. k. paritetslånesystemet - det somskulle ersätta bostadssubventionerna med ett annat finansieringssystem. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Jag berinom parentes att få gratulera inrikesministern tUl diskontosänk-nmgen ;den gör i alla fall skuldsättningen för paritetslånen litet rimligare ifortsättningen det går litet lättare att hantera den. Man kunde naturligtvis fortsätta med denna beskrivning,men det är ju litet lättvindigt. Jag skall heUre börja mitt lilla anförande , som kommer att handla om civilutskottets betänkande nr 12, med någrapositiva synpunkter. Vi har haft en mycket omfattande bostadsproduktion, enproduktion som givit människorna bättre bostäder. Jag är inte så säker på skall hysa några stora farhågor inför de siffror, som togfram och som skulle tyda på att en minskning av produktionen har inträtt. Detär möjUgt att det helt enkelt kan förekomma en del räknefel i sammanhangetberoende på en del besvärligheter som man haft på den kommunala sidan och somäven statistikerna haft i början av detta år. Det är inte aUdeles omöjligt. MentUlsammantaget har det varit en stor bostadsproduktion och den har kulmineratunder . Vi kan också konstatera att städernas slumkvarter i storutsträckning har kunnat saneras. Hela den allmänna ekonomiska tillväxten hargett människorna möjlighet att ha dubbla bostäder i en utsträckning som manännu inte vågade hoppas på. Resurserna har helt enkelt räckttUl för människorna att bygga ett fritidshus eUer tUl att på något sättomvandla eller reparera hus i glesorterna, där utglesningen annars skulle hamedfört att många bostäder kommit att stå tomma. Detta är UtomordentUgt bra,och det tycker jag nog att man skaU tacksamt erkänna. Men därmed har jag intesagt att den förtjänsten, vare sig helt eller delat, faller just på regeringensbostadspolitik med dess regleringskaraktär. Från moderata samlingspartiets sida har vi år efter årtalat för en marknadsanpassad bostadspolitik.