prot · FU09138 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag förstår över huvud taget inte att någon medlätt hjärta skuhe kunna ställa sig UU förfogande för en sådan uppgift, för manåtar sig ju egentUgen att pejla djupet hos en medmänniska på ett sätt som ingenkan. Vägrarna underkastas nästan en andhg tortyr. Man skah berätta om skolgångoch intressen. Man skah beskriva sin levnadsstig och låt vara att man kanskeInte har varit med om så mycket när man är , men inte vih man väl gärnalämna ut allt det personUga till en sådan här nämnd eller undersökare. Man skaUtala om släktingar och deras inställning tiU värnpUkten m. m. Man skall redogöraför religiös organisationstillhörighet, för övergrepp av ohka slag och tala omhur man skulle handla om hustru och barn utsattes för våldshandhngar osv. Jagställer mig frågan: Kan det vara rimligt att samhället, när unga människor tasut till tvångstjänstgöring i det mlUtära, gör en sådan Ingående analys avvederbörandes person, familj och omgivning? Jag tycker att den personhgaintegriteten då ställs ut till aUmänt beskådande, och det skulle jag personUgenaldrig kunna finna mig 1. Men man kräver att ungdomarna skaU klara det. Resultatet av denna undersökning skaU sedan Ugga tillgrund för bedömningen av fallet. Men hur skall en ung religiös människa kunnamotivera och redogöra för alla de tankar och funderingar som hgger bakom hansreligiösa övertygelse? Hur skall en ungdom på 18 eller kunna förklara,att bakom hans ställningstagande Ugger de och de politiska motiven, att hansInställning till dödandet av människor sammanfaller med vad som gäller Inomcivilrätten och med den uppfattning som råder bland människor ute i det dagligahvet, att dödandet strider mot den åsikt han har och att han därför Inte kanvara med om att utbilda sig för att bära vapen och att döda? När man I detta sammanhang talar om brott, för vilketstraff kan utdömas, så är det ett uttryck för en primitiv rättsuppfattning, ochdet märkhgaste är att om någon vägrar att handla mot sin egen uppfattning idetta fall kan han straffas för det. Och det är givet att även föräldrarna fårvidkännas ekonomiska och andra påfrestningar som en föhd härav. Jag hoppasverkhgen att denna särlagstiftning försvinner fortast möjhgt och att demänniskor det här rör sig om sedan behandlas på ett mer humant sätt. Vistraffas ju annars inte för att vi har ohka uppfattningar. Vi får varahögermän, socialdemokrater, folkpartister, centerpartister eller kommunister.Det är helt rimhgt att vi i det faUet får ha den Men när det gäUer mlUtärtjänsten får man Inte ha någon uppfattning; vivet vad som fordras om man över huvud taget skall bU respekterad. människorna i stor utsträckning saknadeutbildning och kunnighet var det väl förståeligt att man kunde ha sådanatänkesätt, men ju längre utbildningen fortskrider här I landet, desto merkommer ungdomen att reagera mot detta förfarande. När dagens ungdom i sinkänshgaste perlod får uppleva föhderna av mlhtarlsm och krig är det bara heltnaturhgt att de unga reagerar. Jag hoppas innerligt att den nämnd vi här talar om skallvisa större förståelse för det rent mänskUga och att man frångår de nuvarandeförhörsmetoderna, som är helt orimhga. Jag tror Inte heller att vi skah ha en övervakare ellerutredare som tränger In I den kanske ömtåhgaste delen av en människas tanke-och känsloliv. Om man har ett mlhtärt synsätt så borde man Inte få syssla medde här tingen. Jag tycker verkhgen att det vore att hela denna frågaomprövades. När nämnden behandlar ett sådant här ärende kan nämndensledamöter komma till oUka uppfattningar, och reservationer kan förehgga. Manborde då Icke kunna utdöma straff eher föreläggande. Då nämndens ledamötersjälva har ohka uppfattningar borde nämnden godta de motiv som hgger bakomönskan att shppa undan militärtjänst. Det är också en ekonomisk fråga. Sverigehar kanhända de svåraste fienderna Inom landet. Man har alla de mlUtärarättigheterna när det råder krig, men i fred ställs vi utanför dem. Vi har t,ex, ingen möjhghet att beträda den mark som enskilda har rätt att bruka på ettvisst sätt och avstänga huvuddelen av människoma från. Även i det sammanhangetborde man då tänka på hur denna lagstiftning verkar och utöver det rentmänskUga se tUl de konsekvenser som samhällsutveckUngen genom en koncentratlonav makten har medfört för medborgama. Jag hoppas innerligt att Kungl, Maj;t ochandra myndigheter skall pröva denna fråga och anlägga mera moderna och humanabetraktelsesätt. Om så bhr förhällandet har motionen ändå kunnat sätta i gången undersökning och kanske också en tankemässig prövning i oUka instanser. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. FruÅSBRINK (s): De synpunkter harframfört delar jag helt, I motion nr 700 har jag och några medmotionärer föreslagitatt man skulle företa åtminstone den ändringen att ansökan om vapenfri tjänstinte skall behandlas av en enda utredningsman. Det är, som ocksåframhålUt, en ytterst känsUg sak att utreda en sökandes karaktär och innerstamotiv. Vad denne kan begära är att hans ansökan bUr föremål för en granskningsom präglas av största möjliga objektivitet. Det kan knappast, ens med aldrigså god vilja från en utredningsmans sida, anses tiUfredsstäUande att det ståren person mot en person i ett sådant här ärende. Utskottet hänvisar tUl att densökande alltid skaU få yttra sig. Även om det är den aUmänna regeln det finnsdock, vilket En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. många ivårt land kan intyga, tyvän alltför många undantag från den regeln kan manInvända: Vems ord väger tyngst, utredningsmannens eUer den sökandes? Vi kanaldrig komma ifrån att subjektiva faktorer spelar In, kanske en personUgtupplevd antipati mot en viss människotyp. Detta borde balanseras av attutredningen företas av tre personer, så att man får en utslagsröst. Hur tolkas för övrigt en helt uppriktig skildring - herrLundberg erinrade här om att den sökande måste redovisa sitt Uv in i detah? Densom har med ungdomar att göra får uppleva groteska exempel på attett pojkstreck kan skildras som om det vore fråga om krimlnaUtet, En ungdom harI ögonbUckets yra t, ex, hällt blåfärg I en fontän. Det betraktas naturUgtvissom förargelseväckande beteendet våra dagar då studentupptågen med rätta bedömspå samma sätt som aUa andra Uknande företeelser I samhället. Men när man sedanläser rapporten finner man, att detta framställs som om det vore fråga om renkrimlnaUtet, Då bUr man ängsUg, Hur tolkas den uppriktighet med vilken enungdom skildrar sitt hv? Uppfattas den som ett tecken på förhärdelse eUer någotliknande? Man kan inte undgå att göra den reflexionen när man läser dessarapporter. Dessutom tiUställs den sökande Inte alltidutredningsmannens yttrande. hänvisar i sitt betänkande tilldenna rättighet. Men det står också på s, 2: "Dessa åtgärder behöver dockinte vidtagas om de uppenbarhgen saknar betydelse," Vem avgör det? 1 varjefall inte den sökande! När en ungdom i samvetsnöd inte åberopar direkt rehgiösaskäl utan aUmänt humanitära skäl han är rädd för att ta de stora orden omrehglös övertygelse I sin mun - bedöms det som ythgare skäl. Det borde vi i vårtid komma ifrån! Då en person vid inkaUelse lämnar in en förnyad ansökan omvapenfri tjänst han vägrar aUtså inte att göra vapenfri tjänst utan bara attbära vapen - får han ett avslag, utan att han bhvit kallad tiU något samtal,med motiveringen: Ingenting nytt har i ärendet framkommit. Det måste anses varaytterst otillfredsställande. Man måste ha känslan av - det kräver ettdemokratiskt samhälle - att han får göra sig hörd på nytt. Han kan ha mognat isin övertygelse och kan framlägga nya skäl som kanske skulle anses som meratungt vägande. Mot ett enhälhgt utskott är Inte mycket attgöra - det vet vi här i och jag ställer därför Inget yrkande. Menjag uttalar den övertygelsen att dessa frågor för växande skaror av ungdomar ivårt land är av sådan betydelse att opinionen och allmänheten Inom en snarframtid kommer att framtvinga ändringar i nu rådande ordning. HenJOHANSSON i Skärstad (c): föna året hade vi enganska lång debatt om den fråga som behandlas. Med anledning härav och då deföregående talarna här har sagt det som också jag hade tänkt att säga, skah jagfatta mig ganska kort. De ungdomar som söker vapenfri tjänst reagerar mot flerasaker, bl, a, sättet på vilket utredaren har behandlat dem, de många avslagentrots att man kanmotivera en djup samvetsnöd samt den långa väntan på besked. Jag träffadehäromdagen en ynghng, som var och som var mycket bekymrad över att haninte fått det slutliga beskedet. Han hade ju sina studier och förberedelser förhvet att tänka på. Jag satt med i andra lagutskottet, när vi behandlade och tiUstyrkteförslaget till den nya vapenfrilagen. När vi alltså övergav den gamla lagen varvi i utskottet överens om att de korsförhör som hade tillämpats skulleförsvinna. Då man nu läser utredningsprotokollen, finner man att korsförhörenhar bhvit ännu svårare. Det har blandats In mer än bibhska frågor isammanhanget. Jag har studerat flera sådana där protokoU, och i några faU harjag fått ett intryck av att man snarare söker efter falska bevekelsegrunder änsyftar till en objektiv undersökning av sökandens allvarliga personUgaövertygelse, 1 ett annat fall förbiser man att en viss poUtiskinställning kan vara förenlig med en uppriktig övertygelse om det orätta i attbruka vapen. Där har vakenhet och samhällsintresse bedömts som negativsamhällskritik. Man har också talat om att vederbörande "inte har tänktfärdigt". Hur mycket kan man för övrigt begära av en 19-årlngs förmåga attredovisa och argumentera beträffande sin uppfattning i en sådan svår fråga?Borde inte utredningsmannen mera ha tagit hänsyn tiU den sökandes kanskeintuitiva övertygelse än bristfälUga redovisning av svåra teologiska spörsmåleller samhäUsproblem, Sedan förekommer flera fall, där man har konstateratsamvetsnöd men inte funnit den tillräckhgt djup. Det är svårt att mäta en sådansak som samvetsnöd. När vi förut hade denna fråga uppe, svarade försvarsministernpå en InterpeUation som jag framställt. Han sade då det som är citerat iutskottets betänkande, "I formuleringen allvarhg personhg övertygelsehgger ett uttryck för att det väsenthga är övertygelsen I sig själv. På vilketsätt den värnphktige har nått fram tiU denna övertygelse spelar en underordnadroU," Jag tycker att utredarna och de som söker vapenfri tjänst skuhe hadetta försvarsministerns uttalande i åtanke när man diskuterar frågorna. Jag anser det angeläget att den hårdnande attitydengentemot vapenfri tjänst omprövas, så att inställningen kommer attöverensstämma med lagstiftarnas intentioner. Det är en ganska utbredduppfattning även hos dem som skrev denna lag, tror jag att den av utredarnaInte har tiUämpats så som det var tänkt. Dessa unga människor, som stöder sig på sin övertygelse,får ändå avslag, och de har inget att välja på utan måste gå i fängelse. Dåstår den stora frågan kvar, Lagen ger möjUghet tiU vapenfri tjänst åt den somhar samvetsnöd, men man får avslag på sin ansökan, och så måste man gå ifängelse. Vad bUr nästa steg? Jag villebara ha framfört detta. Jag har inget yrkande. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. HenLINDKVIST (s): Av och tUl har innebörden av riksdagsbeslutet1966 angående vapenfrilagen diskuterats och krav på en utvidgning av lagenstiUämpnlng har rests. Begreppet djup samvetsnöd har ansetts vara enkonstruktion, omöjUg att tillämpa, och hård och frän kritik har riktats En översyn av vapenfrilagens till-lämpningm. , som det Utet tillspetsat heter, godtycke. Men det har 1aUmänhet varit de stora svepande Unjernas kritik, och denna har accelererat närnämndens sammanstäUnlngar över behandlade och avgjorda ärenden visat enväxande avslagsprocent. har mera konkreta krav framförts på enomrevidering av lagbestämmelserna, så att en ökad andel av de sökande kanerhålla vapenfritjänst. Såsom framgår av motionen 95 och det ytterligareförtydUgandet av i dagens debatt kräver desocialdemokratiska ledamöterna från bl, a, en översyn avvapenfrinämndens praktiska handläggning av inkomna ärenden. Jag tycker attdenna motion har fångat upp ett av de teman som återkommer i den mera kritiskadebatten, nämUgen att vapenfrinämnden skuUe sakna såväl insikt i som kapacitetför ärendehandläggningen och att detta i sig Innebär nackdelar av rättsUgkaraktär för den enskilde sökanden. Jag har, herr talman, föht verksamheten i nämnden aUtsedanden tUlkom den , och jag påstår att debatten är oerhörtöverdriven. har ingen annan ambition än att ge varje sökande enkorrekt behandhng och se till att besluten står i överensstämmelse med 1966års vapenfrilag. Att nämnden skulle ha något som helst Intresse av att hanteraärendena på annat sätt är fuUständigt gripet ur luften. Det är möjUgt attvapenfrinämnden har haft en för hög ambitionsgrad. Man skah då erinra sig attuppgiften är svår. Det finns inga exakta gränser på detta område; motiveringarav de mest skilda slag flyter ihop och den sökandes slutsatser är inte alltidförståeliga eller lätta att ge den rätta lösningen på. Det bUr precis somutskottet har formulerat det, en helhetsbedömning av ärendet som nämnden haratt pröva, i vilken bedömning det måste ingå en godtagbar dokumentation av densökandes djupa samvetsnöd. Just svårigheten av ärendehanteringen Innebär självfalletrisk för missbedömningar. Där förUtar vi oss pä att vederbörande överklagarnämndens beslut hos Kungl, Maj:t, som vid skilda tlUfäUen givit de klaganderätt gentemot nämnden, I enstaka faU har det inträffat att nämnden medverkattill rättelse av ärenden som varit föremål för prövning i högsta instans. Det ger mig anledning att säga tih herr Icke kan göra något annat av sin uppgift än att få besluten attstå i överensstämmelse med den gällande lagen om vapenfri tjänst. Det är våruppgift. Ändras lagen, görs den mera Uberal eller vidgas, skall ocksåbedömningarna rättas efter lagstiftningen. anser att den personUga integritetenåsidosätts Inte bara för den sökande utan också för hans famihemedlemmar ochatt detta är fullständigt orimhgt. Det är möjhgt, - jag bestriderinte detta - att i enstaka utredningar kan ha förekommit händelser som inteborde ha inträffat, men kom ihåg att vapenfrinämnden har byggt upp sin praxisunder några korta år. Det är klart att aUt som då skett vid ärendehanteringenkanske Inte varit fuUständigt korrekt. Den beskrivning ger av utredningarna delvis med instämmande av är emellertid irrelevant av det skäletatt utredningsmännen numera arbetar från helt andra utgångspunkter med ledning avde erfarenheter som man gjort . Jag tror dessutom att det ärett misstag att framställa de ungdomar som söker vapenfri tjänst som om dessainte hade väl reda på sig i sina önskemål därvidlag. De har väl reda på sig.Det är vanUgen en eUt av mycket duktiga ungdomar, som hör av sig tillvapenfrinämnden. De har också möjhgheter att få sina önskemål förmedlade tillvapenfrinämnden som ledning för dess beslut. Det är klart att det finns andra osäkerhetsfaktorer vidbedömningen av vapenfri tiänst. har inte bara antalet ansökningarökat kraftigt utan också antalet återkaUade ansökningar och avskrivningar.Under november månad då nämnden avgjorde 192 ansökningar återkallade 20personer sina ansökningar, medan summan 33 utgör både återkallade ansökningaroch avskrivna ärenden. För november månad bhr denna procentsats 16. Om vi görsamma jämförelse under årets tre första kvartal, bhr avskrivningsprocenten nära23, Var femte som söker vapenfri tjänst antingen återkallar sin ansökan ellerfår den av andra skäl avskriven. Vi bör uppmärksamma att det är en hög siffra, och det ärdessutom en siffra som är ett uttryck för den osäkerhet och den många gångerogenomtänkta mening som ungdomarna haft om lagens krav om vapenfri tiänst, Ävdenna siffra kan man ahtså utläsa den osäkerhet och kanske än mer oklarhet somför flera sökandes del råder i deras kontakt med vapenfrinämnden. Vad som ändå skaU noteras är de ökade resurser som nämndennumera har i sitt arbete. Dessa resurser har betytt en personeU och administrativförstärkning av kanshet och en vidgad rekrytering av utredare, är självfaUetInom nämnden helt medvetna om vilken central betydelse för ärendehanteringentillgången på kvaUflcerade utredare har. Inom nämnden har utarbetats ettprogram med ett ökat antal sammanträden och en breddad rekrytering av utredareför att komma tih rätta med balansen. Denna är som bekant långt Ifråntillfredsställande, JO har också besökt nämnden och dess kansh vid någratiUfällen och även berört denna fråga i sin berättelse. Nämnden har ju intebara att klara av nya ansökningar det rör sig om drygt 3 000 - utanockså att avgöra icke avslutade ansökningsärenden. På denna punktförmodar jag att det inte föreligger några motsättningar. Det är helt självklartatt den som söker vapenfri tjänst har rätt att kräva och också skaU erhålla ensnabbare handläggning av sin ansökan, I motionen 692 har i Skärstad m, fl,framfört I huvudsak samma krav som förekommer I motionen 95, harju etablerat sig som en trogen kritiker av vapenfrinämndensarbete från den utgångspunkten att sökande med religiös anknytning skall haråkat aUdeles särskilt illa ut vid nämndens ärendehantering. Det är ungefärsamma språk som förs ifrån de Icke-reUglösa grupperna. Dessa invändningar kräver en Uten förklaring, nämligen denatt vapenfrilagen är en ren undantagslag från den aUmänna värnpUktslagenstvingande regler. Ätt vara reUgiös är inte ett tiUräckUgt skäl för att erhållavapenfri tjänst, såvida inte vederbörande tillhör Jehovas vittnen. De flestareligiöst verksamma ungdomarna gör sin värnphkt. Jag menar därför att En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. allasökande skall behandlas efter samma bedömningsgrunder, Alla skah bedömas Ukainför lagen och vid lagens praktiska tiUämprung, Visst kan man plocka fram enskildheter i ohka ärenden ochmena att nämnden har förfarit felaktigt. har relaterat ett faU. Jagfick av hennes redogörelse den uppfattningen att en sökande, som i ungdomhg yrahade hällt bläck I en vattenfontän, skuUe ha fått detta inregistrerat till sinnackdel vid bedömningen av rätt tiU vapenfri tiänst. Så är, , ickeförhållandet. VI ser Inom nämnden Inte UU enskildheter utan tUl helheten vidärendebedömningen. Jag kan försäkra att i de fall, som dras upp i debatten häroch som förekommer i debatten utanför , är det inte enskildheterna somspelar någon avgörande roll vid bedömningen, utan det är helheten i densökandes argumentation och hans sätt att lägga fram och få förmedlade sinasynpunkter. Jag har därmed sagt att svårigheterna vid nämndensgranskning i och för sig kan ge utrymme för högst oavsikthga missbedömningar.Men nämnden kan inte fatta sina avgöranden enbart på grundval av en sökandesmedlemskap i en religiös församling. Det kan därför ha sitt intresse att påpekaatt när nämnden kritiseras från andra intresseriktningar så heter det attnämnden i sitt arbete favoriserar just den religiöst verksamma ungdomen. Vad beträffar motionen om två medborgarvittnen, som blandandra har väckt, så bör hon och hennes medmotionärer vara nöjda meddet förhållandet att den sökande numera får ta del av utredarens rapport. Hanhar därvid möjhgheter att göra sina invändningar och han får UU yttermera vissoi ett senare skede direkt tlU nämnden inkomma med sina synpunkter. menade att det inte var tUhäckhgt, att I såfaU två uppfattningar står emot varandra. Hon uttrycker det så: Vems åsiktkommer att ha det största inflytandet? Jag vet inte om jag lyckats övertyga fruÅsbrink, men nämnden har att väga in i precis hka hög grad de invändningar somgörs från den sökande som de som kommer från utredaren. Därför har vi ansettatt just tiUkomsten av möjUgheten för den sökande att göra sin röst hörd är avmycket stort värde för att ärendenas handläggning skaU bU så konekt sommöjligt. För övrigt, herr talman, tycker jag att den dialog somförs om vapenfrinämnden och om vapenfrilagen är nyttig. Den är i växande gradsakhg och seriös och av mycket stort aUmänintresse, () kort genmäle; När man talar om högsta objektivitet då detgäller människornas oUka uppfattningar i etiska ting så viU jag bara konstateraatt det finns ingen som kan säga vad det är. talar om djup samvetsnöd. Vem kan avgöra ensådan fråga? har utsatts för kritik. Anledningenhärtill är att vapenfrinämndens uppgift är orimhg. Den har gett sig i kast medatt söka finna det väsenthga hos en människa och ge utslag efter en sådanbedömning. Jag ärgivetvis på det klara med att tiUämpningen av lagen bUr det väsentUgaty människorna är så oUka, Därför är det orimligt att kanske en enda personskall göra personundersökningar beträffande låt oss säga 100 eller 200människor och schablonmässigt pröva hur den eher den ungdomenreagerar. säger att det skaU vara en godtagbardokumentation för avslag på en ansökan om vapenfri tjänst och om man inteaccepterar det kan man överklaga hos Kungl, Maj:t, Men detta löser ju intesjälva huvudfrågan. Det innebär bara en tidsutdräkt som blir ytterhgaretyngande för den sökande ingenting annat. talas det om att ungdomen har väl reda på sig. Ja, detär tack vare utbUdning, poUtisk och annan skolning som ungdomarna i dagreagerar när de är övertygade om att den prövning de bestås i viss mån ärmycket underhg. Att många återkaUar sin ansökan om vapenfri tjänst förtanken tlU den gamla satsen; I som här Inträden, låten hoppet fara! Man kaningenting göra. Jag menar att man, oavsett om vederbörandesställningstagande är grundat på reUgiösa, poUtiska eller andra skäl - det måvara en anhängare av Jehovas vittnen eller någon annan bör visa respekt föroch ta hänsyn tUl vederbörandes inställning. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. () kort genmäle: säger att den sökande intebedöms efter enskildheter utan efter helheten. Men det är ju utredningsmannenssätt att skildra enskUdheter som ger helhetsbilden. Om man har bara en endautredningsman förehgger uppenbarhgen risk för att också helhetsintrycketförskjuts. Ingen sätter 1 fråga attvapenfrinämnden inte skuhe handskas med den största omsorg med sina ärenden,men jag skuUe på det förberedande stadiet vUja få tiU stånd en förbättradgranskning. Tre par ögon ser ändock mer än ett par, och under sådanaförhållanden skulle man kunna eliminera eventuella personUga dissonanser iuppfattningen genom flera utredningsmän som befinner sig pä oUka våglängder.Jag tycker att framställning belägger värdet av att redan i denförsta utredningen låta tre personer avge ett omdöme. HerrJOHANSSON 1 Skärstad (c) kort genmäle; påstår att jag på ett aUdelessärskilt sätt givit mig in i denna fråga. Jag skaU bara lämna den upplysningenatt jag har gjort min värnphkt. Jag har emellertid denuppfattningen att det är riktigt att föra fram synpunkter från vähare vidbehandhngen av frågor som berör dessa, om de ber oss att göra det. Om herrLindkvist har en annan uppfattning, får han gärna stå för den, och han börockså tala om det för sina vähare. Jag tycker vidare att det är skada att försvarsministerninte är närvarande vid detta tiUfälle, Jag tror att han har en något annanuppfattning om vad som förekommit i dessa sammanhang. När försvarsministernsvarade på interpeUationen den tog ju hen straxvid och förde hela interpellationsdebatten. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. rn. jämförde försvarsministernssvar med de synpunkter som framförde fann man att det förelågstor distans däremeUan, Jag skulle vUja beskriva läget så att vapenfrinämndensbeslut i stort sett föher utredningsmännens rekommendationer. Dettaprövningsförfarande kan i viss mån Uknas vid en domstol med en åklagare menutan försvarsadvokat. Resultatet av nuvarande tiUämpning av vapenfrilagen bUrantingen att våra fängelser börjar fyllas av ungdom en eUt, som herrLindkvist sade eller att de unga tvingas att deltaga i ett militärt systemsom., strider mot deras samvete, förnuft och religiösa eller moraliskauppfattning. Det förhållandet att så många ungdomar återkaUar sinansökan är vidare en oerhört allvarhg företeelse.