prot · FU0973 · 1971-12-31 00:00:00 — Man bör, herr talman, nog tala med litet mindre bokstäverom de bedömningar av ekonomi som regeringen gjorde ochom de avståndstaganden som regeringen då gjorde i fråga om mitt partisprognoser beträffande den ekonomiska utvecklingen vid . Jag vill bara konstatera att de uttalandensom gjordes innebar att vi efter valet skulle få en radlo/TV-licens under dennavalperiod på . Det var vad man sade från moderata samlingspartietssida. ligger förslaget på , alltså mindre än hälften. Enligt dekalkyler som har gjorts innan de kostandsbesparande effekterna har uppnåttskommer vi ändå att vid utgången av treårsperioden ha en betydande fondreserv.Där ligger skUlnaden meUan moderata samlingspartiet och de övriga partierna. () kort genmäle; 1 våra uttalanden isamband med valet pekade vi på utveckUngstendenser för tiden framöver som omverksamheten hade fuUföljts enligt dessa skulle ha lett tUl just de avgiftskonsekvensersom statsrådet bestred. Vi får väl se, statsrådet , vem somfår rätt! Kostnaderna för verksamhethar stigit kraftigt, och det finns faktiskt inte, , någonanledning att hoppaseller tro att en fortsatt utveckling i denna riktning kan hejdas i någon merabetydande grad. Kostnaderna för verksamheten bestrids så gott somuteslutande av mottagaravgifter. Det är knappast möjligt att i längden lösafinansieringsproblemen med avgifter redan nu ifrågasätts, t. ex. i fleramotioner som behandlas i det nu aktuella betänkandet, om det inte är för dyrtför vissa grupper. I en skrivelse till regering och riksdag anhåller tredje distrikt om "beaktande av det svåra läge som uppkommerför pensionärer och vårdbehövande, om den ifrågasatta höjningen avmottagaravgiften tiU genomföres utan undantag. Åldingar medfolkpension, sjukpensionerade och handikappade med inga eller blygsammainkomster vid sidan av den statliga pensionen, får i många faU svårt att kommaut med denna kraftiga höjning." De mera långsiktiga finansieringsfrågorna är inte lösta.Kungl. Maj;t har föreslagit att man löser det akuta behovet avinkomstförstärknmg framåt genom att höja den allmännamottagaravgiften . Utskottet har inte sett någonannan möjlighet och har alltså godtagit denna höjning. Man kan bara uttrycka enförhoppning att den föreslagna höjningen verkligen skall säkerställa SverigesRadios finansiering t. o. m. /75. De beräkningar som bedömningengrundar sig på är ganska ofullständigt redovisade och kan på flera punkterifrågasättas. understryker utskottet kraftigt, att företagethar ett ansvar för att arbetet bedrivs så ändamålsenligt som möjligt, vilketbl. a. innebär att man hos företagets anställda på alla avdelningar inskärperkravet på kostnadsansvar. Påpekandet är utan tvivel befogat, och utskottet hemställeratt ger Kungl. till känna vad som här anförts. Avgiftshöjningen ger en kort respittid - det är i varjefaU moderata samlingspartiets uppfattning under vUken tid de långsiktigafinansieringsproblemen måste angripas. Utskottet har funnit anledning attsärskUt påpeka att planerings- och finansieringsfrågorna inte kan uppskjutassärskUt . När reklamutredningens betänkande kommer, börproblemen kring rundradioverksamhetens finansiering och målsättningen förverksamheten tas upp till ingående debatt. Att dessa viktiga problem sedanskulle kunna lösas utan en utredning med parlamentarisk sammansättningförefaller mig helt otänkbart. Utskottet har resonerat sig fram tUl en enig skrivningbeträffande den kortsiktiga och långsiktiga finansieringen. Att detta har varitmöjligt hänför sig tUl det faktum att diskussionen har begränsats tUl dagenssituation. Egentligen är skrivningen ett enda slående exempel på vilkasvårigheter man möter, om man låser sig vid monopoltanken. Över huvud taget ärdebatten kring så viktiga media som radio och TV anmärkningsvärt låst ochhämmande för en utveckUng som kunde vara till gagn för den fria åsiktsbUdningenoch därmed för en levande demokrati. Man skjuter de mtressanta och svåra problemen framför sig.Så intar man t. ex. på sina håll en obönhörlig inställning tiU frågan om reklami etermedia en inställning som alltid har förefaUit mig egendomlig redan avden anledningen att reklam ju tUlåts i andra media och som har blivit den 29 aprU 1971 än meregendomlig sedan finansieringsproblemen blivit aUtmer påträngande. Någotalternativ tUl en finansiering med reklam i disciplinerade former, givetvis anges inte; ännu så länge är väl de enda alternativen skyhöga mottagaravgiftereUer en finansiering över skatt alternativ som tydligen inte bedöms som såtiUtalande att de kan framföras öppet. Ett tredje alternativ är naturligtvis att hållaverksamheten nere, vUket inte torde ha många anhängare. I det sammanhanget kandet vara värt att påpeka att ambitionsgraden redan har måst sänkas. År 1966angav statsrådet på grundval av radioutredningens arbete 100 sändningstimmarper vecka som mål för TV 1974/75. I årets statsverksproposition angerstatsrådet målsättningen samma budgetår pervecka. VUken utveckling kan man då vänta på massmediasidan? Ja,det är naturligtvis en Ulusion att tro att man kan stoppa strukturrationaliseringeninom pressen, en utveckUng mot ensamtidningar och tidningsdöd. Ett presstöd ien eller annan form kan bara fördröja den utvecklingen. Orsakerna är attkostnaderna för personal, för papper och för distribution är oavbrutetstigande. Konkurrens på lika viUkor har visat att radion är ettbilligt medium såväl när det gäller investeringar som när det gäller drift ochatt den väl hävdar sig. Också TV har visat sig konkurrenskraftig. Om man vill förhindra en monopolsituation beträffandenyheter och information, bör radionätet gradvis byggas ut, i första hand därkonkurrenssituationen är svag. Nätet av radio- och kan och skallfylla också en lokal funktion och tiUsammans med tidningarna erbjuda valfriheti fråga om lokal information och debatt. Mångfalden i informationsutbudet kanbevaras och utvecklas. Vill vi verkligen avstå från en sådan utveckling? Ingen hävdar att vi skall ha en helt fri etableringsrätt.En obegränsad frihet i etern är naturUgtvis otänkbar. Men en liberalareetableringsrätt, styrd av en samhällelig kontroll, skulle möjUggöra ochpåskynda en sådan nödvändig och önskvärd utveckling. Vid sådana propåer harofta, också från vanligtvis välunderrättat håll, hävdats att utrymmet i eternär begränsat. Det är en myt; om stationerna ges en begränsad räckvidd är ettstort antal sådana lokala stationer möjliga. Man kan anföra exempel på dettafrån och även från andra länder. I en miljonstad i av ungefär storlekfinns kanske tre, fyra lokaltidningar, ett tjugotal radiostationer och flerakonkurrerande . I en mindre stad finns det kanske bara en tidning,men den kompletteras av flera radiostationer. Det kan väl inte vara så, att detsvenska eterutrymmet är av en särskild beskaffenhet? I monopolsituationen är en sådan utbyggnad otänkbar, bl.a. av rent finansieUa skäl. Där konkurrensen sätts ur spel, uppstår så gott somundantagslöst ett bristfälligt kostnadsmedvetande, och sällan har väl det varitså uppenbart som i fallet . Utskottet har i sanning skäl för sinkraftiga kritik. I monopolsituationen kommer man in i svårigheter som betingasav ekonomiska orsaker; av besparingsskäl, relevanta eller inte, kan vi inte hamånga fristående kanaler i s. k. "stimulerande tävlan". Den aktuella diskussionen om nyhetsförmed- Ungen i TVhar övertygande bevisat det. Kravet på bättre hushållning har i aUtför hög gradkoncentrerats på nyhetssidan, och debatten har kommit att gäUa mera hur manskaffar nyheterna än vilka nyheter, vilket urval man använt sig av. Avkostnadsskäl överväger man inom företaget att avskaffa de bådanyhetsredaktionerna i TV I och och den gemensamma nyhetsredaktionen ochskapa en enda central nyhetsredaktion. Det utomordentligt anmärkningsvärda äratt dessa överväganden innebär att man i så fall avser att sätta sig överriksdagens beslut , som grundar sig på en principiell syn pånyhetsförmedlingen i TV. I propositionen då sammanfattades denna syn avdåvarande kommunikationsminister på följande sätt: "En långt gåendespridning av nyhetsurval, analyser och kommentarer är ur opinionsbUdningens synpunktönskvärd." beslut innebar en försöksverksamhet medgemensam redaktion för korta bulletiner och två självständiga redaktioner förkommentarer, analyser, reportage och egna nyheter. De moderata var då skeptiskamot försöket, och också var tveksam om försöket skuUe varalyckosamt. Vi har inte fått veta hur försöket slog ut; försöksverksamheten haraldrig ägt rum. Företaget har saboterat riksdagsbeslutet, och den gemensammaredaktionen för korta bulletiner har självpåtaget börjat göra reportage ochanalyser och rekryterat foUc i häpnadsväckande omfattning. Något ingripandefrån det ansvariga statsrådet för att hävda företagets skyldighet att följariksdagens beslut har mte gjorts. Skälet för det är mig obekant. Utbildningsministern har inte heller, såvitt jag vet,meddelat företaget att planerna på en centraUsering av nyhetsförmedlingen intekan godtas. Man kan misstänka att också han skakats avfinansieringsproblematiken därhän, att han inte längre urskiljer deprincipiella aspekterna. Man har i pressdebatten kring denna fråga talat öm riskenför någonting som kunde kallas centrala nyhetsverket. Monopolsystemet med däriinbyggda finansieringsproblem kan driva fram flera åtgärder som riktar sig motfri opinionsbildning; en stor del av etermedias verksamhet är avinformationskaraktär. Vi löper kanske risk att drivas mot ett centraltinformationsverk också. Som jag har uppfattat debatten kring press och etermediaär enigheten total kring kravet på en fri opinionsbUdning. Senast harfinansministern i propositionen om presstöd framhållit att syftet med presstödär "att så långt möjligt bibehåUa en aUsidig nyhetsförmedling och opinionsbildning. "På ett annat ställe i propositionen påpekar att starka motiv förpresstöd föreligger, eftersom det finns risker "för att nyhetsförmedlingoch åsiktsbildning monopoliseras och att den därmed hotar demokratinsfunktionsduglighet". Vore det inte att vi övergav den häpnaförvirringen inför sådana teknikens under som radio och TV och hade sammaprincipiella syn på alla massmedia? Moderata samUngspartiet har i motion 39 föreslagit att enparlamentarisk utredning skall tiUsättas med uppgift att klarlägga hur en ökadfrihet och konkurrens i etermedia skaU åstadkommas. Utskottet har avstyrktförslaget och därvid hänvisat tUl myten om det begränsade utrymmet i etern.Utskottet resonerar vidare kring objektivitet, sakUghet, yttrandefri- het ochgarantier mot obehöriga påtryckningar. Det är självfallet möjligt att förena enökad frihet i etern med alla dessa värden, och det är just hur det skall skesom måste utredas. I motionen framförs ingen färdig lösning utan man anser attfrågan om vilken kombination av olika åtgärder som är att föredra inte kan avgörasutan en omfattande och allsidig utredning, som på en gång kan behandlamålsättningen, den väntade utveckUngen, som givetvis bör styras i önskvärdriktning, och finansieringsfrågorna. Låsta positioner är alltid skadliga och ofta farUga. Detär dessutom, utan att vi mestadels vågar se det i ögonen, bråttom. Det gälleratt tidigt inse vart utvecklingen är på väg, vilka faror som hotar, så att mani det tröga maskineri som ett demokratiskt samhällsskick är hinner med attstyra utvecklingen i rätta banor. Att vara sent ute medför ofta oönskadeekonomiska konsekvenser; det kan i många fall också hota demokratiska ochhumanistiska värden. Av det skälet är det svårt att förstå att utskottetavvisar en väg att äntligen angripa de svåra problem som vi ändå kommer attkonfronteras med. Moderata samlingspartiet har fört fram kravetpå ökad frihet i etern. Bakgrunden har i första hand varit principiell. Likaväl som vi vUl ha en oberoende och rikt varierad press, vill vi ha ökad frihetoch konkurrens i etermedia; lika Utet som vi kan acceptera en endacentraldirigerad tidning för hela landet, lika Utet kan vi accepteraetermonopolet. Den hittillsvarande utvecklingen har visat att det inte bara ärav ideologiska skäl man kan framföra den åsikten; det har visat sig varapraktisk politik också. Jag yrkarmed detta, herr talman, bifall tUl reservationen. I detta anförande instämde herrar NUsson i Agnas ochWennerfors (båda m). HerrWIKSTRÖM (fp): Låt mig till den kortfattade debatten mellanutbildningsministern och om kostnadsutveckUngen bara knyta denreflexionen att man inte rimligen kan isolera finansieringsfrågorna och därmedkostnadsutvecklingen från frågan om vilket programutbud man skaU ha. Detta harherr Wirmark, och jag illustrerat i en motion, där vi som exempelnämner utlandsprogrammen i . Det kan konstateras att man inomSveriges Radio har gjort den avvägningen att utlandsprogrammen i reaUteten skuritsned och att de ytterligare kommer attdrabbas av en kraftig nedskärning. Det har lett till att de svenskamissionärsprogrammen helt har lagts ned, likaså specialprogrammen tillFN-svenskarna på . Produktionen av utrikespoUtiska översikter i samarbetemed utrikespolitiska institutet har upphört, och den specieUa programverksamhetenför svenska sjömän har beskurits. I och för sig kan man naturUgtvis pressa kostnaderna, mendet måste sättas i relation tiU de krav man har på programutbudet. Därförskulle jag vilja säga att hela finansieringsfrågan bara är en sida av ettväsentligt större problem, nämligen vUken typ av organisation vi vUl ha förradio-och TV-verksamheten i vårt land. Då tänker jag inte i första hand på frågan ommonopol eller flera företag utan på en annan sida av problemet, nämligen vilkeninriktning och uppläggning programverksamheten skall ha. 1 en folkpartireservation, som jag vUl yrka bifaU till,föreslår vi en parlamentarisk utredning, inte om finansieringen, utan omSveriges Radios programverksamhet och organisation. Vilka är skälen till att vivUl ha en sådan utredning? Ja, de är många. Låt mig nämna några punkter.Utbyggnadsplanen av 1966 lider av stora brister. Systemet med två TV-kanalersom konkurrerar med varandra har redan visat sig ha Inbyggda svagheter. Detråder en påtagUg brist på samordning av programverksamheten. Man konkurrerar medsamma nyheter, man konkurrerar med samma programtyper på samma tider, och detfinns över huvud taget en bristande differentiering i programinriktningen. Mankan undra varför i ett monopolföretag tittarsiffrorna tillmäts så avgörandebetydelse. Det är ju ett aUbekant faktum att producenterna glupar i sigtittarsiffrorna för de olika kanalerna och ofta låter detta vara det avgörandeför programmens uppläggning. Är det rimligt i ett system av monopolkaraktär?Skulle inte andra kriterier än tittarsiffrornas storlek vara avgörande? Ett annat väsentligt skäl är att nästa stora TV-revolutionsedan länge står för dörren. Jag tänker på kassetterna som kommer att befriatittarna från tvånget att se samma program som alla andra . Jagtänker kanske framför allt på kabelöverföringen som gör det möjligt att väljakanal även från andra länder mycket enklare och bUligare än med det nuvarandesystemet. Dessa två tekniska förändringar möjliggör en verkligdecentralisering av TV:s programutbud genom att de undanröjer det främstamotivet tiU det nuvarande systemet med ett eller några få riksgUtlgaTV-program. Jag viU gärna säga att jag har stark sympati för denmotion som står som första namn på. Utskottet förbigår den istort sett, och det är klart att man kan skjuta denna problematik framför sig.Men förr eller senare måste statsmakterna ta ställning tUl vUken syn man har pådenna punkt. Skall opinionsbUdningen och programutbudet väsentU-gen ligga i denstora kolossen på eller skall vi fortsätta en decentralisering avprogramutbudet? Det är faktiskt tänkbart att har synpunkter på denfrågan. Det finns ett tredje skäl för en sådan utredning och detär vilket jag ofta har påtalat att det saknas ett forum för en sakUg ochansvarig debatt om programsättning och programplanering. Som bekant ärriksdagen inte platsen för diskussioner av den typen. Vi vet också attradionämnden bara granskar program i efterhand. styrelse förnaturligtvis en fortlöpande diskussion, men det är ett slutet organ utan någonsom helst insyn från allmänheten. I årsbok skrev den nye radiochefen:"Vad jag allvarligt skulle önska är en vidgning och fördjupning av denseriösa debatten kring programfrågorna." Även producenterna har efterlysten sådan debatt och ibland t. o. m. tagit initiativ tUl informella samtal medoUka grupper. skulle jag gärna vilja fråga statsrådet: att en seriös debatt om programverksamhet ärangelägen? det, varskall i så fall den debatten föras, om det är en dialog man eftersträvar -alltså ett samtal där inte bara lyssnar utan tvingas redovisasina urvalsprinciper och argumentera för sin program-policy? En tredje naturlig fråga efter det jag sagt är; det obehövligt att de stora organisationsfrågor som jag här bara harantytt blir föremål för utredning? Hen OLSSONi SundsvaU (c): I kulturutskottets betänkande nr 8 som vi nudiskuterar behandlas bl. a. motion nr 68 av min partikamrat mig angående differentiering av . Bakgrunden tUl motionen är dels den istatsverkspropositionen förordade höjningen av den allmänna mottagaravgiftenför TV från 45 tUl per kvartal , dels detfaktum att aUtjämt vissa delar av vårt land inte täcks av ;s sändningar. Det främsta motivet för avgiftshöjningen synes ipropositionen vara önskemålet om utökad sändningstid i . Av denna orsakfinner vi motionärer det vara synnerligen orättvist att alla oberoende av omvederbörande har någon möjlighet att se TV 2-programmen eller ej skalldrabbas av en avgiftshöjning på . Även departementschefensynes ha haft denna orättvisa i tankarna när han i propositionen skrev att detskulle "vara tekniskt svårt att differentiera avgiftsuttaget" och atthan av dessa skäl inte var beredd att förorda någonavgiftsdifferentiering. I vår motion föreslog vi att från höjningen skulleundantagas personer boende inom område, som vid höjningens ikraftträdande ejhar fullgoda mottagningsförhåUanden för . Utskottet, som endast ägnat några få rader åt vår motion,erinrar om att tidigare avvisat liknande förslag och konstaterar, attett genomförande av våra krav skulle vara förenade med avsevärda praktiskasvårigheter samt att mottagningsförhållandena kan variera mellan platser, somligger nära varandra. Av dessa anledningar avstyrker utskottet motionen. Vi är väl alla överens om att samhället vid utformning avskatter och avgifter måste sträva efter att största möjliga rättvisa uppnåsmellan olika medborgare. Om vi utgår från denna grundprincip bör vårt förslagbeaktas även om vissa tekniska svårigheter kan påvisas. Enligt televerketsuppgifter, som refereras i statsverkspropositionen, kommer vid innevarandebudgetårs utgång, alltså , TV 2-stationerna att täcka områdenav landet, där av befolkningen bor. Vi kan aUtså konstatera attdrygt 400 000 personer bor i områden som inte täcks av . Enligtpropositionen och med instämmande av utskottet skall alltså dessa 400 000människor vara med och betala en höjd TV-avgift, för att alla vi som bor inomde övriga delarna av landet skall få förmånen av förlängd sändningstid i ,medan de själva åtminstone under det kommande budgetåret ej kommer att få någonglädje av . De som ej kan se det andra TV-programmet bor i huvudsakinom glesbygdema, där det även i övrigt är en svagare samhällsservice, där det är storaavstånd, där det är hög medelålder och där det är låg medelinkomst, varförvarje avgiftshöjning är speciellt kännbar. Vi ser det som en uppenbar orättvisaatt höja avgiften för alla dessa människor. Låt oss först bygga ut TV 2-nätetför hela landet innan alla skall drabbas av den högre avgiften. Utan att på något sätt värdera de båda TV-kanalernasprogram är det ju självklart att de som ej kan se går miste om mångavärdefulla inslag, ja t. o. m. program som direkt tar uppglesbygdsbefolkningens särskilda problem. program ,som ju behandlade sysselsättningssvårigheterna för människor i glesbygden iallmänhet och i södra i synnerhet, kunde ej ses inom det område där demänniskor bor, vilkas problem man genom programmet så klart belyste. , som en mycket stor del av vårt folk hade detstörsta intresse för, sändes delvis i , till sorg för aUa som därigenomgick miste om några av direktsändningarna. Dessa två program utgör endastexempel på situationen för dem som inte har tUlfälle att se . Självklart kan dessa förhållanden endast avhjälpas genomatt utbyggs att omfatta praktiskt taget hela landet, men tiU dess helalandet kan se båda programmen är det skäligt med avgiftsdifferentiering. AtttUl TV betala för program, som man inte kan se vore - för att jämföra med ettannat massmedium ungefär som att tvingas betala prenumerationsavgift för entidning utan att få någon tidning, åtminstone för den period avgiften avser. Det kan anföras att den tidigare TV-avgiften ej tagithänsyn till vilka kanaler vederbörande har kunnat se. Men för att ett orättvistsystem och en felaktig avvägning gäUt tidigare, skall vi ju inte för framtidenvara bundna av dessa brister, utan desto viktigare är att snabbt få en rättelsetill stånd. Den av oss förordade avgiftsdifferentieringen skulle intemedföra att avgifterna blir proportionella mot sändningstiden i de bådaTV-kanalerna men medför ändå större rättvisa än nuvarande system och är lämpligatt nu genomföra i samband med avgiftshöjningen. De tekniska svårigheter, som både departementschefen ochutskottet hänvisar till, bör inte få vara avgörande. Vi har redan nu högreavgift för dem som har färgmottagare. I det fallet har inte de tekniska hindrenvarit för stora. Eftersom har så exakta uppgifter på viUca områdensom , alltså vid budgetårets ingång, inte kommer att täckas av TV2-nätet att man kan ange att där bor av landets befolkning, tordedet inte vara några oöverstigliga hinder att draga upp gränser mellan områdenutbyggda för och övriga områden. bör sedan vid varje budgetårsbörjan den nu förordade höjningen få tiUämpas inom de områden som fram tillnämnda tidpunkt blivit utbyggda för . Det har av utskottet även anförts att orter som liggervarandra nära kan ha mycket olika mottagningsförhåUanden. Ja, det uppges t. o.m. men inte av utskottet att delar av inte kan se . Mendetta, herr talman, får inte hindra den av oss motionärer föreslagna reformen,utan sådana lokala brister i sändningssystemet bör i stället avhjälpas så snartsom möjligt. 4 protokoll 1971. Med hänvisning till det anförda och trotsutskottets avslagsyrkande viU jag med hänsyn tiU den rättvisefråga framförallt för glesbygden som vi här har att ta stäUning till och med hänsyn tillatt avgiftshöjningen genomförs främst för att öka sändningstiden i yrkaatt i anledning av motionen 68 som sin mening ger Kungl. Maj;t tiUkänna att från den förordade höjningen av aUmänna mottagaravgiften för TV börundantagas de delar av landet, där TV 2-nätet ej kommer att vara utbyggt den 1juli 1971. Idetta anförande instämde i (c). HerrMATTSSON i Lane-Herrestad (c); Helt naturligt tUldrar sig radio- ochTV-frågorna ett stort intresse hos det svenska folket. Radioapparater finns väli de aUra flesta hem och nära nog detsamma gäller TV-apparater. Medborgarnavill ha en programverksamhet av god klass i oUka hänseenden, och de önskarmöjligheter att välja. 1 ljudradion har vi möjligheter att välja mellan treprogram och i TV meUan två. Alla är inte nöjda med programmen. En del ärmissnöjda, men ingen förnekar att det också sänds många goda och värdefullaprogram. Det är dyrt att driva företaget . Detta harpåpekats i ett antal motioner, och i statsverkspropositionen hardepartementschefen framhålUt angelägenheten av att kostnadsbesparanderationaliseringar vidtas. Detta har också kraftigt understrukits av utskottet.Vi har framhåUit att det redan inledda rationaUseringsarbetet inom företagetmåste bedrivas snabbt, energiskt och målmedvetet. Vi har emellertid inte gjortnågot uttalande om enskilda program, utan vad vi har uttalat oss om är, somsagt, att det skall iakttagas sparsamhet och att rationaliseringsarbete skallbedrivas.