prot · FU0913 · 1971-12-31 00:00:00 — Det är därför med storförvåning man konstaterar att det i direktiven tUl utredningen förklaras attkommittén inte skaU syssla med frågan om kostnadsfördelningen meUan stat ochkommun. Denna fråga tycks finansministern lägga på is i avvaktan på attlänsberedningens arbete med arbetsfördelningen mellan stat och kommun skaUslutföras. Som ledamot av länsberedningen måste jag tUlstå att jag inte hadeklart för mig att beredningens arbete var av sä brådskande natur. EUer för attuttrycka det utan ironi; Finansministern borde Ukaväl som jag veta attberedningens arbete är upplagt på så läng sikt att det är omöjligt att väntamed att vidtaga en ändring för de alltmer skattetyngda landstingen tiU dessutredningens resultat föreligger. Är det måhända finansministerns egnaskattebekymmer som ligger bakom frångåendet av beslut? På socialhuvudtitelns område är det framför allt tvåavsnitt som kräver uppmärksamhet. Det är de äldres och de handikappadessituation. Vi åldras så olika. Förslitningen, psykiskt och fysiskt, varierarmed olika arbeten. . Åldrandet upplevs individueUt en del ser fram emotpensionsdagen med förväntan och andra med obehag, eUer kanske t. o. m. en vissfasa. I vårt samhälle bortser man gärna frän sanningen i detgamla ordspråket att man är så gammal som man känner sig. Det är ordnat sä atten människa pensioneras vid en viss ålder, och därigenom av mänga betraktas somgammal. Den äldres situation blir på detta sätt konstlad. diskuterades här i frågan ompensionsåldern. En utredning kommer att taga upp de frågor som sammanhängerdärmed. Vi har från sida pläderat för en rörlig pensionsålder ochen mjukare övergång tUl pensionering. Vi vUl ha en pensionsreform som gerindividen verklig möjlighet att själv välja tidpunkten för sin egenpensionering efter det behov som han själv känner och som ingen annan kan geuttryck för. Det individueUa åldrandet och oUka arbetens krav gör att en reformav detta slag måste anses självklar. Vi vill komma bort från den fixering tUlen viss pensionsålder som finns och som är aUtför genereU för att passa aUa.Vi anser att aUa pensionsåldrar inom en viss tidsram vi har sagt 63 - skaU anses som Uka naturliga. måste människor som vUl ha en tidigarepensionering släpa sig fram tUl , medan andra sombåde kan och vUl fortsätta arbetet sedan de uppnått denna ålder abruptavpolletteras den dag de fyUer 67 En viktig grundförutsättning för vår framtida poUtiknär det gäller de äldre är alltså en rörligare pensionsålder. Men vi har ocksåhävdat att en direkt övergång frän yrkesarbete tUl pensionärstUlvaro enligtnuvarande system är alltför tvär. För många människor innebär detta den ena dagen verksam,pensionär en rad svära problem. Kontakten med arbetskamrater,medverkande i fackorganisation etc. bryts tvärt. Den pensionerade förlorarkontakter, aktiviteter och engagemang. Forskningsresultat pekar också på attpensioneringen ofta för med sig ett snabbare åldrande. Den hastiga övergångenfrän ett aktivt yrkesliv tUl en passiv pensionärstUlvaro är ofta direktskadlig. Vi måste därför fä en mjukare övergäng genom att skapa arbetstUlfällensom anpassas för den som viU arbeta pä deltid eller i ett arbete som stäUermindre krav - som en övergångsform. Företag som anstäUer äldre arbetskraft börkunna få statlig stimulans. Stat, kommun och landsting bör föregå med gottexempel genom att i större utsträckning än nu anstäUa äldre och inrättadeltidstjänster. Rent generellt måste det finnas en stark strävan att istörre utsträckning än hittUls anpassa arbetsplatsen tUl individens förutsättningar,åtgärder som inte bara kommer de äldre tiU godo. Vi har i en motion begärt att en statlig utredning skallfå i uppdrag att lämna förslag tUl åtgärder av detta slag som samhället kanvidtaga för att underlätta för de äldre som önskar fortsätta sitt yrkesliv. Menfrågan om de äldre och arbetsmarknaden är så allvarlig att sannolikt andraåtgärder mäste vidtagas om inte en attitydförändring snabbt kommer tUl stånd påarbetsmarknaden. Det är alltför kortsynt att lägga enbart företagsekonomiskasynpunkter på frågan. Om man menar något med talet om jämUkhet får inte ensnabbare takt i inkomstökningen för de fuUt arbetsföra innebära att de intefullt arbetsföra stämplas ut och halkar efter. NäringsUvet måste se tUl att dearbetstUlfäUen som lämpar sig för äldre och handikappade också utnyttjas pädetta sätt. Samhällsekonomiskt och humanitärt är detta riktigt, även om detsnävt företagsekonomiskt skulle ha vissa nackdelar. Vad jag nu sagt gäUer inte bara de äldre, utan det gällerhela låglönegruppen och människor med olika slag av handikapp:utbildnings-mässiga, yrkesmässiga, fysiska och mentala. De äldres bostadsområden måste planeras sä, att de blirbekväma att använda. De måste utformas med tUlgång tiU service av olika slag,något som ju kommer alla i området boende tUl del. Men med den målsättning vihar, att ge möjUghet för de äldre att sä länge som möjligt efter egna önskemålbo kvar i normal bostadsmiljö, är det självklart att planeringen särskUt måsteta hänsyn tUl dessa behov. I strävan efter ett mänskligare samhälle ärdet naturligt att frågan om de äldres aktivitet och trygghet får enförstahandsrang. Vi måste när vi granskar den sociala och kultureUavälfärdspoUtiken se den i relation tUl att människor är oUka och ställerindividueUa krav, har olika attityder och åsikter. Det är för oss omöjligt attbetrakta de äldre som ett koUektiv. Vi måste komma bort frånslentriantänkandet, att de äldre skuUe vara en enda stor homogen grupp. Gör viinte det, riskerar vi att diskussionen om de äldres problem bara kommer att handlaom pensionens höjd och vårdmöjligheterna. Detta är viktiga frågor, menäldreproblematiken innehåUer så mycket mer. Den måste utgå från att de äldre ärindivider, har individueUa problem och önskemål. Det är därför vi verkat för enrörlig pensionsålder, där individen själv får avgöra närhan vUl pensioneras, en successiv nedirappning av yrkesverksamheten för deäldre, där var och en ges möjlighet att efter egen önskan gå över tUlmindre krävande sysselsättning, deltidsarbete etc. Det är därför vi så starkthar velat trycka pä att de äldre måste ges större möjligheter att vara med isamhälleliga aktiviteter efter pensioneringen, dels därför att de självfalletmäste utöva inflytande över sin egen situation men också för att ersätta denmängd av sociala kontakter som avbryts i samband med pensioneringen. Det ärdärför vi vUl ha en utbyggd samhällelig service som ger de gamla möjUgheter attom de sä vill fortsätta att bo kvar i egen lägenhet. En förbättrad service är en förutsättning för att eventueUflyttning till ålderdomshem kan senareläggas. Att planeringen av bostadsområdentar hänsyn tUl dessa servicekrav är självklart. Vi har krävt en förbättradinformation. Det är också en förutsättning för att de äldre skall kunnamedverka i oUka aktiviteter och använda sig av en förbättrad service. Vi hardrivit de här frågorna och vi kommer att fortsätta med det. Det är bra att andrapartier nu har anslutit sig tUl vår inställning. Jag lyssnade bl. a. påstatsminister när han i redogjorde för deslutsatser man hade kommit tiU i den överläggning angående de äldre som höllspå . Det var faktiskt en utomordentligt skicklig sammanfattning av vadsom sägs i folkpartiskriften som kom ut iaugusti 1969. Erfarenheten visar att det är de äldre och handikappadesom drabbas värst av företagsnedläggningar. 1970 presenteradeundersökningar har belyst de allvarliga problem som på dagens arbetsmarknad ärett faktum för äldre och handikappade. Den ena undersökningen är framlagd av drEinar vid landstings arbetsträningsinstitut i Edsberg.Däri visas på de skrämmande framtidsperspektiv som kraven pä dagens arbetskraftger. kan man räkna med att över 800 000 människor av medicinska,sociala eller andra skäl inte klarar av att konkurrera om arbete på den öppnamarknaden. Den andra undersökningen har gjorts av och omfattar byggnadsarbetare iMalmö- och /Kalix-områdena. Undersökningen visar att den uppdrivnaarbetstakten skapar många och i viss utsträckning också svårlösta problem. Deintervjuades hälsa-befanns vara sämre än väntat och ledde tUl att inte mindreän en fjärdedel av faUen rekommenderades fortsatt läkarkontroll. Denna utveckling måste brytas. Statsmakter, kommuner,näringsliv och löntagarorganisationer måste göra en samfäUd attack mot debrister i arbetsmUjön som leder tUl att äldre människor "stampas ut"från arbetsmarknaden. Vi måste förhindra att äldre människor isoleras frånsamhällsarbete och arbetsUv. Det finns också åtskUliga andra frågor, fru talman, somjag skulle vUja ta upp, men jag är väl underkunnig om att tiden rinner fort.Jag skall därförsluta mitt anförande med en liten påminnelse om de handikappade och derassituation. Jag är väl medveten om och tacksam för att åtskUUgt hargjorts för de handikappade under socialminister tid i regeringen. MenåtskUUgt återstår att göra. Jag förmodar att socialministern liksom många avoss riksdagsmän får brev frän olika häll i landet, där man påtalar olika saker,ibland för egen del, ibland på grund av att samhällsintresset kräver det. Jaghar ett sådant brev framför mig och jag skaU läsa upp några rader ur det somavslutning på detta anförande. Brevet kommer frän en äldre handikappad dam sombl. a. skriver; "Det är dyrare att leva för sjuka än för friskapensionärer. De friska kan gä och leva normalt, vara med i livet, de handikappademed endast folkpension blir utestängda. De har ej råd med taxiresor för attuträtta ärenden, handla, besöka vänner, bibliotek, konserter o. d. Man vUl ändåha några intressen kvar om man skall orka leva." En ökad produktivitet gerökade möjUgheter för oss friska som är med i arbetsUvet. Det är emellertid skälatt tänka på dem som inte har den förmånen så att de inte halkar efter utan fårall möjlig hjälp att följa med i utvecklingen. Vi har i en folkpartimotion framställt ett yrkande som vidförsta påseende kan förefaUa ganska egendomligt. Vi yrkar nämligen att dehandikappade som har möjligheter att rusta upp sin permanenta bostad ocksåskall få möjlighet att rusta upp sin sommarstuga om de har någon. Som jag sadekan yrkandet förefalla egendomUgt, men varför skall inteen handikappad ha den möjligheten när vi som är med i yrkeslivet, om vi har ensommarstuga, har möjUghet att använda den som vi vUl och kan. Även dehandikappade borde ges möjlighet tUl en sådan anordning. Idetta anförande instämde herrar () och Henmark (fp). (vpk); I årets statsverksproposition uttryckerfinansministern sina bekymmer över att priserna i tenderade attstiga oroväckande snabbt. Men hade sett utvecklingen med andra ögonän s. k. biandekonomiska ögon, dvs. kapitaUstiska, hade han blivit mindreförvånad. Prisstegringar har bUvit en vanlig företeelse under det stadium avkapitalism som vi nu befinner oss i, då priskonkurrens i stort ersatts avkonkurrens genom s. k. marknadsföring, reklam osv., vUket allt ytterUgare höjerpriserna. Man brukar skylla de höga priserna på vad man kallar de höga lönerna.Detta är falskt. Monopolkapitalisterna höjer sina priser för att fä störstamöjliga profit och före höjningen av lönerna. Arbetarnas lönekrav är derasförsvar mot monopolkapitaUsmen. tUlbaka har vänsterpartietkommunisterna krävt att medvetna ätgärder skulle vidtagas från myndigheternassida för att få stopp på prisstegringarna. Vi har krävt prissänkningar. När nupriserna under förra aret oroväckande snabbt fått hålla pä att stiga , eller som på ett mycket finare sätt uttrycker det ifinansplanen "dä utveckUngen indikerade en påtagUg höjning avmarginalerna och då ytterUgare prishöjningar aviserades" fannregeringen det för gott att före valet införa ett preUminärtprisstopp på ett antal varor. Som vi alla vet följdes detta prisstopp efternågra veckor av ett allmänt prisstopp. Vpk;s krav och den opinion som fanns ute bland löntagarna,vUken vi hjälpt tUl att skapa så gott vi har kunnat, hade alltså lett tUl dettatotala prisstopp, visserligen för sent insatt men dock genomfört. Men, frutalman, blev aUa varor rätt väsentligt dyrare på grund avdet beslut som månad fattades om mervärdeskattenshöjning. Jag vill erinra om att denna höjning genomdrevs i full enighet mellanregeringen och de borgerUga partierna. Jag tror emellertid att samtliga ledamöter här i riksdagennu fått möta den reaktion som denna höjda moms medfört och också fått ta del avde ytterligare bekymmer för den vanliga familjen för att få debet och kreditatt gå ihop. LöntagarfamUjerna är djupt oroade över det prisläge som vi nu har.Främst gäUer det de dagliga inköpen av oundgängliga livsmedel. Finansministern kallar denna momshöjning "den storafördelningsreformen", detta därför att, som han i föregående årsremissdebatt sade; "Finansministern tar inte in några pengar påskattereformen och ger inte ifrån sig nägra pengar." Ja, meningen skulle väl kanske ursprungligen ha varit ensträvan tUl socialdemokratisk bättre jämlikhet via skattepolitiska åtgärder iett blandekonomiskt samhäUe. Men hur har det blivit? Alla indirekta skatter aUtsä också den nuhöjda momsen drabbar hårdast de grupper i samhället som har de lägstainkomsterna. BarnfamUjerna drabbas allra hårdast därför att deras konsumtion ärrelativt störst. Det är inte obekant att kommunisterna underförra året Uksom i en motion krävt att nu när den höjda mervärdeskattenär ett faktum borde den åtminstone avskaffas på livsmedel. Detta skulleinnebära en omedelbar och kännbar sänkning av priserna på den grupp av viktigakonsumtionsvaror som tar en så stor del av en vanlig löntagares budget. DetskuUe också bli en nödvändig lättnad i första hand för låginkomsttagareoch barnfamUjer. påstod i sitt anförande underdenna remissdebatt att han hade bra mycket lättare än att tala tUlmassorna och detta bestrider jag inte aUs men hur skuUe det vara om herrSträng också lyssnade till massorna. Det har visat sig att antalet människor ivårt land som tvingats att söka socialhjälp har ökats mycket snabbt och dettadärför att deras inkomst inte räcker tUl att betala mat och hyra. Detta kostarockså pengar för samhället, och det är därför som vi inte alls tror påpåståendet att den genomförda s. k. stora fördelningsreformen skulle befriafinansministern eller kanske rättare sagt i detta sammanhang det svenskasamhäUet och kommunerna från att ge ifrån sig några pengar. En politik som hartUl följd att aUt fler vanUga löntagare tvingas att söka socialhjälp måste detvara något fel på, särskUt som vi kan konstatera den mycket godavinstutvecklingen för kapitalägarna. Regeringen säger att låginkomsttagare och barnfamiljerinte alls skall få bekymmer med den höjda momsen, därför att de har fåttkompen- Ja, fru talman, det aUmänna barnbidragets höjning från tUl bestrider vi inte alls, men vi bestrider att detta skuUe varanågot slag av kompensationshöjrung. Redan under föregående år påpekade vi medstöd av material från att den höjning avbarnbidraget som genomförs innebär att detta återfår sitt realvärde från dentidpunkt då det infördes . Om jag minns rätt, slog det påfyra kronor tUl fördel så var det med den kompensationen! Det är inte heller obekant för någon här och inte hellerför regeringen att kommunalskatterna oavbrutet stigit och beräknas uppgå tiUi genomsnitt 22:49 för mot 14:63 för bara . Inte blir detnågon lättnad för låginkomsttagarna och barnfamUjerna i de vanUgainkomstlägena. Det är helt orimUgt att koppla bort kommunalskatten, när mandiskuterar skattetrycket för medborgarna, som regeringen och främst en sådan benägenhet att göra. Jag vUl sedan ta upp en fråga som gäUer de höga ochstigande hyrorna. 1 som jag kommer ifrån finns det över 600 outhyrdalägenheter. Visserligen har man satt upp gardiner för en del fönster för attdet inte skaU se alltför Ula ut, men i aUa faU! Dessa lägenheter står intetomma därför att det inte finns några barnfamUjer i som står ibostadskö och som är i skriande behov av lägenhet, utan därför att dessafamUjer trots både statligt och kommunalt bostadstUlägg inte klarar av attbetala hyran. Det går inte att bestrida den utveckling som jag här har gettnågra exempel pä. Vårt parti är givetvis inte motståndare tUl att det bUrlägre direkta statsskatter för de lägre inkomsttagarna och för barnfamiljerna.Men vi är motståndare tUl att de indirekta orättvisa skatterna finns och attdessa höjs. Vi är motståndare tUl den utveckling som driver kommunalskatternai höjden, som ökar taxor och hyror och som sammanlagt gör att de kategorier somfår denna sänkta statliga skatt själva får betala denna och mer därtUl, fast påannat sätt. Regeringen kan ändra på en del av denna felaktigapoUtik. Därför säger vi: Ta bort momsen på alla Uvsmedel! Då skulle denutlovade skattesänkningen för de lägre inkomsttagarna kunna få någorlundaavsedd effekt. Vi är medvetna om att detta vårt förslag kostar ett parmUjarder kronor. Men, fru talman, kommunisterna har inte en gångutan gång på gång visat var dessa pengar skall tas. Vi har alltså fuU täckningför vårt krav om att momsen skaU tas bort på Uvsmedel. De skatteskärpningar som vi har föreslagit och som viddetta laget torde vara väl kända för de flesta är bl. a. skärpning av skattenpå höga inkomster, stora förmögenheter, arv och gåvor, aktievinster, markvinsterosv. Enligt siffror med faktaunderlag som vi lämnat i våra motioner, ger dessaskärpta skatter de mUjarder som behövs. Om man aUtså anser att statskassanbehöver denna summa, står valet mellan att ta ut dem genom skatt på maten ellergenom skatt på kapital- och bolagsvinster. Vi anser att det senare är detriktiga, och det borde faktiskt också en socialdemokratisk regering göra. TUl sist, fru talman, ännu en fråga. Barnstugeverksamhetenhar det talats om åtskUUgt . Det framhålls alltid från regeringshåU när dennafräga diskuteras att vi här haft en kolossal acceleration. Jag bestrider inteatt antalet platser i våra barnstugor har ökat, men om man skaU tala om nägonstor acceleration, får man inte glömma bort det bottenläge som vi befann oss ibara . Det är ju så att om man har talet 10 och ökar dettatUl 20, bUr det en hundraprocentig ökning det går inte att bestrida. Iårets budget ökas driftsanslaget tUl barnstugorna med 53 mUjoner kronor ochuppgår nu tiU 130 mUjoner. Det kan låta bra och bestickande. Men låt oss se hurdet är i verkligheten. fanns det i den I aprU 1970 i åldern 122700 barn tUl heltidsarbetande mödrar. I samma åldrar fanns 92 500 barn tUldeltidsarbetande mödrar - med deltidsarbetande menar jag sådana som arbetadeöver . TUldetta kommer aspekten om alla förskolebarns sociala anpassning, sombarnstugeverksamheten kan medverka tUl. Jag skall inte uppehåUa mig mera viddetta , men jag vill ha det noterat därför att de siffror jag nämndealltså avsåg barn tiU förvärvsarbetande mödrar. Om jag har räknat rätt blir detsåledes 215 200 barn, och den siffran vUl jag ställa i relation tUl att antaletstatsbidragsberättigade platser i daghemmen den I juU 1970 utgjorde 33 800. TUldessa siffror vUl jag också nämna att enligt finansplanen, och erUigtkommunernas egna planer, 25 000 nya platser i dag- och fritidshem kommer attpåbörjas under innevarande och nästa budgetår. Enbart var det 50 000kvinnor som gick ut i förvärvsarbete. Bland dem var det hälften, alltså 25 000,som hade barn i föreskoleåldern. Varje människa som har lärt sig plus och minusi skolan kan alltså mycket lätt räkna ut hur Ula det är ställt med barnstugornai trots den stora och kolossala acceleration som man talar om frånregeringshåll. Idetta sammanhang måste jag påpeka att jag inte vUl anklaga alla kommuner förett dåUgt läge på barnstugefronten. På flera håU bland landets kommuner finnsvUjan men inte de ekonomiska förutsättningarna. En kommunalman kan nämUgeninte höja kommunalskatten hur mycket som helst. Det är alltså pengar det ärfråga om i detta sammanhang. Vänsterpartietkommunisterna anser att det vore rimUgt att åtminstone lönekostnaderna inombarnstugeverksamheten skulle övertas av staten. Dessa utgör mer än 70 procentav de sammanlagda utgifterna och uppskattas enligt vad som meddelats oss frånriksdagens upplysningstjänst tUl omkring 280 mUjoner kronor för . SamhäUetkan inte stå tUl svars för en sådan eftersläpning som finns i fråga ombarnstugeplatser. Här om någonstans måste krafttag göras för en ändring, och demåste göras . De ekonomiska satsningarna pä detta område kommer attge mångfaldig utdelning både ekonomiskt och på annat sätt. Det är dock destatliga myndigheterna som skall bära huvudansvaret för dessa satsningar. Fröken (): Jag vUl ägna åt barntUlsynsfrågorna. Såsom fm Rydingnämnt är dessa frågor ytterst aktueUa. Finansminister gav ut en liten bok . Där skriver han att vi förmodligen ej kanräkna med ökad invandring från andra länder, då de flesta av dessa behöver sinaegna arbetskraftsresurser. I detta läge, skriver finansministern, utgör dehemmavarande kvinnorna en mycket värdefull arbetskraft. Jag tror att dettakonstaterande är helt riktigt. Om vi vill ha ut kvinnorna i förvärvslivet, ärdet emellertid flera krav som måste beaktas. Det måste först och främst finnas tUlgäng tUl lämpligtarbete och vidare ökade möjUgheter tUl deltidsarbete. Det mäste även bli ökademöjUgheter tiU utbildning och fortbUdning. Slutligen är det viktigt attbarntUlsynen ordnas på ett tUlfredsstäUande sätt. Detta är ett ytterstangeläget krav. Det brister oerhört i detta avseende. Jag har hämtat mina siffror i detta sammanhang frånlångtidsutredningens kalkyler för utvecklingen , och de skiljer sigdärför något frän dem som nämnde. Enligt denna utrednings kalkylerhade vi 1970 i vårt land nära 823 000 barn i åldern 06 är. Om man räknar medatt av barnen i denna ålder behöver plats på daghem och det kanvara lågt räknat kommer man fram tUl att det behövs drygt 411 000 platser.Hur mänga platser har vi dä att erbjuda? Ja, enligt senast tUlgängliga siffror,som är daterade den 31/7 1970, finns det 32 626 daghemsplatser och meUan 30 000och 32 000 platser pä famUjedaghem. Dessutom finns det ungefär 80 000 platserpå lekskolor. Men dessa ger tUlsyn endast per dag och då somregel för barn till föräldrar som inte förvärvsarbetar. Med fritidshemmen, som tar hand om barn i skolåldern, ärdet ännu sämre bestäUt. EnUgt den tidigare nämnda utredningen fanns det 1970958 000 barn i åldern . Om man räknar med att i dennaåldersgrupp behöver tiUsyn, kommer vi ändå fram tUl att 240 000 ungdomar skullevara i behov av tillsyn och sysselsättning under icke skoltid. Hur har det dåplanerats, och vad har vårt samhälle att ge dessa ungdomar? Jo, vi hade 6 411platser pä fritidshem . Ungefär 240 000 platser behövdes, 6 400erbjöds i allra högsta grad skrämmande siffror! Det är med dessa siffror som bakgrund som man verkligenmåste fråga sig om statsmakterna kan slå sig tiU ro med att tala om att 25 000nya platser beräknas bU påbörjade innevarande och nästa budgetår, dettasamtidigt som man vill fortfara att begränsa statsbidragen tUl familjedaghemenUgt gällande kvot- och balansregel. Från vUl vi med skärpaframhålla att så länge denna stora brist på tUlsynsplatser består, så längemasta aUa till buds stående medel utnyttjas för att öka platsantalet förbarntUlsynen. I detta allvarUga läge borde det stå klart för envar att detmäste lättas på de spärrar kvot- och balansregler som fortfarande gäUer.Varför kan man inte helt enkelt ta bort både kvotregeln och balansregeln? Detär praktiska åtgärder som borde vara självklara i en krissituation. Nog borde alla vara eniga om att famUjedaghem är ettutmärkt komplement tUl tUlsyn i barnstugor. FamUjedaghem har ju möjlighet attta emot barnen på tider då institutionerna normalt inte har öppet, t. ex. i defaU då föräldrarna skiftarbetar. FamUjedaghem kan också ge en lugnare miljö än institutionerna och en mer personligomvårdnad. Jag vUl gärna citera familjedaghemsutredningen, somlämnade sitt betänkande 1967. Utredningen framhåUer; "Familjedaghem är enbarntUlsynsform, som för många barn kan var att föredraga framför denkollektiva vården. Ett exempel är det infektionskänsliga barnet. Det finns också barn som ej tål den koUektiva samvaron medandra.