prot · FU0999 · 1971-12-31 00:00:00 — Mot förslaget att en vara som inte avhämtats inom tremånader skall tillfaUa säljaren utan vederlag föreligger det en reservation,där det sägs att det strider mot allmänt rättsmedvetande att en köpare somhäver ett Ingånget avtal skall göra sig en vinst genom att bU ägare tUl detavbestäUda godset enbart därigenom att säljaren inte hämtatdetsamma. Jag vUl göra en kort kommentar tUl detta. Det Ugger faktiskt också i köparens intresse atttidsfristen inte blir aUtför lång, eftersom köparen är skyldig att vårda godsetunder tidsfristen. Det måste, som fröken i sade, varabesvärligt och betungande om han skall ta ansvar för godset under en längretid. som gäUer i hittegodslagen, bedömer vi som rimUgtur både säljarens och köparens synpunkt. En förutsättning för rätten att frånträda avtalet är attköparen håller godset tillgängligt för säljaren. Det innebär att köparen skallgöra det möjligt för säljaren att avhämta godset. Utskottet har föreslagit förbättringari det utkast till formulär tUl undenättelse som bifogats propositionen, därdet bl. a. föreskrivs att köparen skall se tUl att säljaren kan avhämta godset. Utskottet har också sagt att man i klarhetens intresse böri detta formulär ta med en sådan formulering att det framgår klart attunderlåtenhet av köparen i nämnda hänseende medför att han förlorar rätten attavbeställa varan. Vidare har utskottet sagt att avbeställnlngs-sedeln börutformas så, att köparen har att ange tider som är lämpliga för godsetavhämtande. Denna lagstiftning är helt ny. Man kan medge att det ärsvårt att helt bedöma effekterna av lagstiftningen. Det är därför angeläget,har vi centerpartUedamöter ansett, att man gör en efterhandsgranskning.Utskottet har också uttalat sig för att sådan granskning av lagens verkningarskaU företas. Jag anser att det utgör en viss garanti för den händelse lagenskuUe få negativa verkningar. Med dessa ord vUl jag yrka bifaU tiU hemställan iutskottets betänkande. Lag om hemförsäljning m. m. Det förslag nu diskuterar om en s.k. ångervecka för konsumenter som köper varor ofta kapitalvaror i sambandmed besök i hemmet är, såsom bl. a. i påpekat, ett led iett stort arbete på att förnya vår lagstiftning om avtal och köp och förstärkakonsumenternas ställning i den rättsliga miljön, Lagen om otiUbörUgmarknadsföring som antogs förta året och lagen om OtUlbörUga avtalsviUkor somriksdagen antagit är två produkter som redan är avklarade och som ingår idetta lagstiftningsarbete. På programmet står närmast efter det här enkonsumentköpslag som jag tror vi skall kunna lägga förslag om tUl riksdagenredan nästa år, har att behandla ett förslag om begränsning avinkassokostnader som också hör hemma i detta sammanhang. Det är alltså väldigtmånga ting som är uppe här. Låt migbara konstatera apropå detta förslag om ångervecka att det Lag om hemförsäljning m. m. för mig ärutomordentUgt tacknämligt att höra att det råder en så allmän enighet ombehovet att införa för hemförsäljningsfall och en del andrafall. Flertalet av de yrkanden som har framställts i motioner och reservationergår ut på att vidga och förstärka lagstiftningen. De yrkandena bottnaruppenbart i en iver att snabbt komma ännu längre än vad regeringen vågat sigpå. För de ivriga skulle jag då bara kort vilja framhåUa två synpunkter. Den första synpunkten är att när vi skapat detta skydd medångervecka, som bygger på ett skriftligt förfarande, avbestäUningssedel osv. ärdet en speciell teknik som är avsedd för hemförsäljningsfallen och även passari en del andra fall, men det är en teknik som inte utan vidare kan generahserasoch utsträckas över hela fältet av konsumentköp. Den synpunkten gör sig gäUandebl. a. när man diskuterar möjligheterna att plocka in telefonförsäljning underden här lagen, I någon mån gör den sig gällande också när man diskuterar fråganom att även kontantköpen borde vara med. Den andra synpunkten som jag skuUe vilja framhåUa för dereformivriga är att om vi lugnar oss en Uten smula så får vi taställning tiU en rad av de viktiga tankar som ventilerats här. Det bliranledning till det i anslutning till en bUvande konsumentköplag. Då kan vidiskutera bl. a. frågan om man skaU införa ett system med obUgatoriskt öppetköp generellt över en mycket stor del av marknaden. Det är egentUgen bara en reservation och ett yrkande somgått i den negativa och kritiska riktningen, och det är reservationen III vidpunkten C i utskottets betänkande. Den gäller skyldigheten för säljaren attåterta godset inom en viss begränsad tid, om köparen använt sig av rätten attbacka ur avtalet. Om säljaren inte fullgör den skyldigheten tUlfaller enligtförslaget godset köparen. Tidsfristen är satt tUl . , ochi någon mån , tar till brösttoner när de talar om att lagförslagethär är olustigt och innebär ett avsteg frän viktiga rättsprinciper. Denlösning som antyds i reservationen som ett alternativ är att man skulle införabestämmelser i analogi med lagen om rätten för hantverkare attsälja gods som ej avhämtats. Låt mig bara säga att jag tror att och herrLevin gjorde klokt i att tänka om pä denna speciella punkt. Menar ni aUvar meder anslutning till denna lagstiftning skaU ni inte införa regler som försvagarlagen och kan göra konsumenterna mycket betänksamma mot att utnyttja derättigheter som lagen viU ge dem. Det system som ni hänvisar tUl lagom hantverkares rätt att sälja gods är fuUkomUgt oanvändbart för vanUgt folk.Man kan Inte rätt gärna begära av en konsument som inköpt ett bokverk, endiskmaskin, en TV-apparat eller vad det kan vara och som upptäckt att han gjorten dåUg affär och utnyttjar sin avbestäUningsrätt, att han skaU anUta offentUgauktion för att göra sig av med varan. Det är att lägga bördor påkonsumenterna, som bara kan ge upphov till trassel och tvister av oUka slag ochytterst kan försvaga lagstiftningen som sådan. Inte minst med hänsyn tUl att det råder så stor enighetbland oss alla om huvuddragen i förslaget om ångervecka kan jag, herr talman.Inskränka mig tUl dessa kortfattade synpunkter. Det är egentUgen bara på den sistapunkten om återtaganderätten som jag har en klart principiellt awikande instäUningtill reservanterna och känt ett behov av att säga ifrån. Jag har inte mycket att säga i anledning avstatsrådet anförande. Jag delar hans mening att det i och för sig är enbra lagstiftning, som nog ändå kan komma att vålla en del trassel i vissa fall. Statsrådet sade inte mycket om varför inte även kontantköpskulle omfattas av lagstiftningen. Jag vänder mig främst mot iStockholm, som talade mot att kontantköp skuUe vara med. Jag ställde två konkretafrågor, som jag inte har fått svar på; jag tror det vore bra om vi över huvudtaget kunde försöka konkretisera debatterna i mera. Den ena fråganvar om inte de psykologiska förutsättningarna är exakt Uka om köparen betalaren del av beloppet eUer hela beloppet och om inte just de syften somlagstiftningen viU tUlgodose är för handen även i det faU då hela köpeskUUngenerlagts. Den andra frågan var vem som har den största anledningen att ångrasig: den som betalt mera eller den som betalat mindre. Jag tycker det är heltbefängt att inte kontantköp skall ingå i det här. Vidare sade att jag hade sagt att man togskyddet ifrån den som bäst behövde det. Jag anförde som exempel att äldremakar, som köper någonting som är relativt värdelöst och av sina sparadeslantar betalat kontant, fråntas det skydd som andra har. sade attde inte har något skydd . Men jag ställer dem naturUgtvis i relation tillandra som omfattas av den här lagstiftningen. De får alltså inte det skydd, somlagstiftningen skall tiUhandahålla andra konsumenter. , som också talade mot reservationen II, sadeatt det var nödvändigt att avgränsa t. ex. Uvsmedel. Det har vi gjort. Vi harsatt en värdegräns på ; vid köp från vambuss torde beloppet i regelunderstiga . Dessutom reglerar detta sig automatiskt, eftersomUvsmedel som regel konsumeras ganska snabbt. Om inte varan kan återställas, ärhela historien ur världen. Då löper ju avtalet. invändning på denpunkten är aUtså inte särskilt övertygande. Vidare sade att om en affär är avslutad skaUman låta den vara det. Det är en litet äventyrUg princip. Då skulle vi alltsåinte hälla så hårt på att även avtal i princip skaU följas, om vi nu gårutanför just det område som den här lagstiftningen avser. Dessutom börjar man -som också statsrådet var Inne på mer och mer att tillämpa principen med öppetköp, vilket är bra. Det finns faktiskt varuhus, som redan tillämpar denprincipen. Jag tycker alltså inte att den invändningen var mycket värd heUer. ansåg, att lagstiftningsförslaget andasmisstänksamhet mot säljaren. Jag viU säga att det inte är helt oberättigat. Jagsysslar i min dagliga gäming med ting, som angränsar till detta. Jag skullekunna berätta de kusligaste historier om säljarmetoder vid dörren, men tidenmedger det inte och det hör kanske inte hit. Det finns naturligtvis mångahederUga försäljare, men det finns tyvän en stor del som inte är det och somhar mycket klandervärda affärsmetoder. Lag om hemförsäljning m. m. Nr 99 Vems intressen är herrar och ute för att främja FormeUt ser det ut som om de vUle främja köparens rreaagenaen intressen, men så är det nog ändåinte. Det är bra att lagstiftning är enkel, niaj Förfarandet medoffentlig auktion är förfärligt tUlkrånglat - även när det Lagomhemför- gäUer hantverkare - och den lagentUlämpas ytterst säUan, har man ju inriktat sig på att iannan lagstiftning söka komma ifrån När det gäUer den exekutiva verksamheten får numera lös egendom säljasunder hand och det är inte vi beslöt att t. o. m. fastegendom i exekutiva sammanhang skall kunna säljas under hand därför attoffentUga auktioner ofta är ren värdeförstöring för aUa utom för den som kanropa in något på en auktion för en ren spottstyver. Reservationen kommersåledes att tillgodose inroparnas intressen och gå ut över övriga parter. Dessutom - och det är väsentligt kan ett sådant faU somåsyftas i reservationen bara uppstå om säljaren struntar i att försöka få tillbakasin vara. Men då har han ju helt och håUet sig själv att skylla. Har han gjortden minsta ansträngning att få tUlbaka varan löper avtalet och därmed ärproblemet med ångervecka ur världen. Jag var fast i samma villfarelse som tydligen sitter kvar i. Därför ställde jag - tUl min skam kan jag erkänna nu ett yrkande i utskottet beträffande sådana fall då en person köper låt osssäga en TV-apparat och ångrar sig inom och sedan håller sigoanträffbar . Då skuUe aUtså TV-apparaten tUlfalla honom heltgratis. Han skuUe t. o, m. få tUlbaka det han hade betalt. Det anser jag varaoriktigt. Jag menar att säljaren då skulle ha rätt att vända sig tUlutmätningsman för att få tillbaka sitt gods på samma sätt som gäller enUgtavbetalningslagen. blev jag av , som är en rättslärd och klokman, bringad tUl förnuft, ty ett sådant faU som jag antydde kan inteuppstå. Tyvärr sitter själv kvar i den villfarelse som han tog migur. Det är mycket märkligt. Ett sådant här faU kan ju aldrig bU aktuellt, herrLevin, Gör säljaren den minsta ansträngning att få tiUbaka sitt gods är sakenur världen. Detta är aUtså att tvista om påvens skägg, vUket har förekommit härtidigare i ett ärende från lagutskottet. Jag viU därför bestämt avstyrka bifaU till dennareservation. Men jag tUlstyrker livUgt bifall till reservationen II, Hen i (fp): tar inte, tycker jag, tillräcklighänsyn tiU att det är fråga om en genomgångslagstiftning, en passage till enlagstiftning som har mer allmän räckvidd. Statsrådet var inne på det och taladeom att han räknar med att kunna lägga fram förslag till enkonsumentköplag. Jag förutsätter då - det antyds också i propositionen - attden lag som vi nu behandlar kommer att samordnas med denna bUvandekonsumentköplag. Om alltså inte får alltsammans i den härprovisoriska lagstiftningen så tycker han att det är mycket stor anledning att göra affär av det. 22 Jag vUl svara på hans fråga om detfinns Ukhet mellan kontantköp och kreditköpi köpsituationens själva karaktär. Javisst finns det det. Det är bara det attvi vet rätt Utet om vad den Ukheten betyder. Vi vet hur det är nu utan enlagstiftning, men vi vet inte vilken effekt en lagstiftning får. Jag tycker att man alltså skaU skaffa sig erfarenheter ochgöra iakttagelser. Det är också därför som utskottet tagit den ståndpunkt somvi har gjort. Jag skuUe vara tacksam att få höra om statsrådet kanbekräfta att hemförsäljningslagen skaU inarbetas i den blivandekonsu-mentköplagen, ty det tycker jag är relevant i denna debatt. Sedan medger jag att det finns en svaghet i reservationenIII, nämUgen i fråga om hur godset skaU säljas om köparen frånträder sitt köpoch säljaren inte avhämtar godset. Jag tycker att äganderätten mte så där lättskaU kunna övergå från säljaren tiU köparen. Det må vara en subjektiv känsla,men det stöter mitt rättsmedvetande. Jag skulle därför utan att anvisa någon lösning viljaframföra önskemålet att Kungl. skaU undersöka frågan om man inte kan finnanågon rättslig metod att lösa problemet att återställa värdet av godset tUlsäljaren i åsyftade situationer. Jag vet att man kan åberopa bestämmelser omäganderättens övergång I vissa faU i hittegodslagen såsom paraUell tUl 5 § iden föreslagna hemförsäljningslagen, men jag har Ukväl Inte kunnat göra annatän stäUa mig på reservanternas ståndpunkt under punkten C I utskottetshemställan. Lag om hemförsäljning m. m. Hen (): Jag får nog säga att det verkar som omstatsrådet inte har läst reservationen III tUlräckUgt noggrant, eftersomhan ägnar så pass mycket kraft åt att hävda att lagen om rätt för hantverkareatt sälja gods som ej avhämtats inte passar här. Också vi reservanter har ju det framgår av texten varit tveksamma på denna punkt. Vi har talat om att mananalogivis skaU kunna tiUämpa lagen, men vi har inte själva varit beredda attbestämt säga att den skaU följas. Man kan väl sammanfatta vårt förslag så attdenna fråga skall utredas av Kungl. Maj:t och att man bör närma sig fråganungefär på det sätt vi angivit. säger grandraljant: Jag undrar i vems ärenden är ute? Han säger det efter attha talat om vilka hiskUga historier han har upplevt när det har gäUtdörrförsäljning. Jag skaU svara att jag inte på något sätt är utei skumma ärenden. Ett ärende som jag möjUgtvis skulle vUja känna mig vara ute iär bevarandet av respekten för äganderätten, och den respekten tycker jag skulle kunna begära också av . Av en sociaUst begär jag deninte, och därför går i det avseendet fri. Vi har olika rättsuppfattningari ett sådant här ärende, och därför skaU jag Inte kritisera hans instäUning.Men jag tror att man bör vara väldigt försiktig på denna punkt. HenLEVIN (fp): frågade mig Uksom hen i vemsIntressen jag är ute. Jag skaU svara klart och tydUgt på det. Jag har I mitt första anförande klart sagt ifrån att jaginstämmer i den föreslagna lagstiftningens huvudsyfte. FöljaktUgen är jag i detstora hela Lag om hemförsäljning m. m. ute iköparens intresse. Däremot tUlåter jag mig, , företräda säljarensintresse i det speciella faU som är aktuellt, dvs, i 5 §, där detförutsattes att äganderätten utan någon reell anledning skall övergå från denena tUl den andra parten, I mitt första inlägg ställde jag en fråga tUl herrstatsrådet. Jag bad att få veta på vilket sätt köparens s. k. frånträdanderättskulle kunna urholkas om gamla, erkända regler i köplagen innebärande en rättför köparen att sälja godset skulle bibehåUas i den lag som vi nu diskuterar. Jag har fått ett svar, och jag tackar för det. Emellertidmåste jag konstatera att svaret på intet sätt bidragit till att skapa klarhet ikärnfrågan. Det är för mig fortfarande höljt i dunkel varför en person, somfrivUUgt ingått ett avtal och som sedan ändrat sig, inte bara sUpper ifrån allaur avtalet emanerande förpUktelser utan dessutom förvärvar äganderätt tUl denvara han inte betalt, enbart därför att säljaren inte avhämtat det som köparenköpt. Jag har såväl i min motion som i mitt första anförandehänvisat till de lagregler angående hantverkares rätt att göra sig betald förej avhämtat gods som återfinns i en lag av . Statsrådet framhåller i propositionen att vårförmögenhetsrätt i stor utsträckning vilar på lagar som tiUkom under dettasekels första årtionden, ett påpekande som i och för sig är korrekt. De är,säger statsrådet, präglade av sin tids UberaUstiska grundsyn på det ekonomiskaUvet. , då vi haft en socialdemokratisk regering i bortåt , ansågstydUgen dessa UberaUstiska principer angående äganderätten fortfarande hagiltighet. MärkUgt nog tycks man så sent som föna året, alltså 1970, ännu harespekterat samma principer i fråga om äganderätten, även om grundsynentydligen delvis förändrats. Förändrats hade den. Ser vi på regeringsförslaget tUl ny jordabalk, 8 kap. 22§, som handlar om den nya arrendelagstiftningen, finner vi att regeringen tänktsig att en jordägare utan lösen skulle bU ägare tiU en avflyttande arrendatorspå gården kvarlämnade tUlhörigheter, om arrendatorn inte inom tre månaderavhämtat desamma. Att denna tanke inte är liberalistisk, om man därmed menarUberal, det är uppenbart. Huruvida den är typiskt sociaUstisk undandrar sigmitt bedömande. VäsentUgare är emeUertid att regeringen ändrade sig ochaccepterade de gamla principerna , sedan lagrådet kommit tUl tals. Lagrådet konstaterade inledningsvis beträffanderegeringsförslaget i denna del att det saknade motsvarighet I gällande rätt ochsade, efter att ha påpekat att det kunde komma att gälla så värdefulla ting somlantbruksmaskiner, möbler eller husgeråd; "EnUgt lagrådets mening kan detInte anses försvarUgt att egendomen i dylika fall med äganderätt skaU tiUfallajordägaren under förutsättning endast att viss förflyter.Arrendatorn bör åtminstone ha fått en anmaning av jordägaren att föra bort sinatUlhörigheter, innan han förlorar äganderätten tUl dem. Lagrådet föreslårdärför att paragrafen kompletteras så, att egendomen tiUfaller jordägaren förstom anendatorn trots anmaning försummat att föra bort sina tUlhörigheter,"Denna lagrådets rekommendation att i lagen införa en bestämmelse om särskildanmaning från jordägarens sida somförutsättning för äganderättens övergång följdes också av regeringen. Nr 99vilket framgår av paragrafens utformning i det förslag som sedan förelades . De principer som aUtså godtogs har nuövergivits. Man kan fråga sig varför. Är det möjligen en eftergift för denallmänna Lag om hemför-propagandan i , som så sent som iår visserligen satjningm. m. i ett helt annat sammanhang uttryckte sinförtjusning över ett visst förslag som gick ut på att man på ett indirekt sättskulle komma åt den privata äganderätten? Nåja, jag vet inte vilka motiv somegentligen ligger bakom socialdemokratins övergivande av gamla erkändaprinciper, som står i överensstämmelse med svenskt rättsmedvetande.Centerpartisterna i utskottet tycks inte ha observerat propositionens angrepppå de regler som alltid har gäUt för svensk lagstiftning i Uknande frågor. Meneftersom jag vet att företrädare brukar slå vakt om företagarnasintressen Uka väl som konsumenternas, så betraktar jag detta som ett olycksfaUi arbetet. Jag vill, herr talman, vidhåUa att lagförslageti den del jag nu uppehålUt mig vid är orimligt och orättvist. Därför vidhållerjag också mitt yrkande om bifaU till reservationen III och förutskickar, tiUden verkan det hava kan, att jag återkommer i detta ärende vid nästa årsriksdag, om utskottsmajoriteten skuUe segra vid den kommande voteringen. talade om ett olycksfaU iarbetet. Jag tror att de senaste minuternas inlägg av hen och herrLevin om SOciaUsm och äganderätt är ett olycksfaU i arbetet. Det är någon rörasom har inställt sig i deras tankegångar. Vad frågan i sak gäller är ju hur manskaU klara ut ett rent praktiskt problem av begränsad betydelse. Problemet är hur man skall förfara när köparen haravbestäUt godset och vill bU av med det. Han har fått varan och har förmodUgenbetalat en viss handpenning. Hur skall man göra för att aweckla köpet? Vi harsagt i vårt förslag att då skaU säljaren betala tiUbaka handpenningen och hämtagodset. Men om det inte sker, som vi föreskriver skaU ske, vem skaU så att sägarisken drabba? På vem skaU vi lägga plikten att vara litet mer aktiv påsäljaren eller på konsumenten? Jag tycker att det är rätt rimligt att lägga på säljarenatt vara litet mer aktiv. Han får på sig. Gör han inga försök atthämta tiUbaka godset efter det avbeställning skett, då fårhan stå sitt kast. Godset tillfaller då köparen utan skyldighet för honom attbetala för det. Detta är ju inte mycket väne än andra hknande praktiska problemsom vi har att lösa i andra sammanhang. Ett exempel: Om någon tappar bort ettföremål och en annan person hittar det måste även här ovissheten om vem somskaU få behålla föremålet lösas inom . Man kan inte hålla på attforska hela Uvet för att få veta vem som ursprungligen kunde vara ägare tUl detborttappade godset. får upphittaren behåUa det. Det är den typ av praktiska problem vi här har löst. Attvåra lösningar har gett upphov tiU en debatt om sociahsm och äganderätt vill jag 25 betecknasom ett olycksfaU i arbetet. Lag om hemförsäljning m. m. Jag vill bara säga till att närdet gäUer kontantförsäljning är omständigheterna andra än vid kreditköp ochavtals ingående. Då vet köparen redan från början exakt hur varan ser ut. Hanfår den i sin hand och är beredd att genast erlägga betalning för den. Även omman vill skydda konsumenterna bör man väl inte frånkänna dem allt förstånd ochaU bedömningsförmåga. Till vill jag säga att det inte är fråga omolycksfall i arbetet från sida. Hela denna lag är tUlkommen föratt ge konsumenterna skydd, det är det väsentUga. Den fråga tar uppär endast en detalj. Och jag vill understryka det jag sagt tidigare att omköparen inte håller godset tiUgängligt för säljaren förfaUer hans rätt attfrånträda avtalet. I utskottet har också medverkat tillförbättringar genom de ändringar som vi föreslagit i formuläret tUlunderrättelse. Jag viU också understryka det som i StockholmframhöU, nämUgen att det här är en övergångslag. Utskottet har dessutom mycketklart uttalat att man när det gäUer en ny lagstiftning inte nu tiU fullo kanbedöma verkningarna utan förordar en efterhandsgranskning. HerrSJÖHOLM (fp); Först några ord tUl , Förhållandenaär inte alls annorlunda utan exakt desamma i det faUet att köparen får varan isin hand. Det lagstiftningen vUl komma åt är den övenumpling som inträffar närdet en vacker dag kommer en försäljare och bjuder ut exempelvis en vackermatta. Den som köper hemma kan inte jämföra kvaUtet och pris som man kan göranär man köper i en affär. Sedan är det så, och det är allvarUgt, jaghar inte sagt det tidigare men det står också i i motion att med den lagstiftning beträffande kontantköp som vi nu sannolikt dess värrekommer att anta kommer säljarna att övergå tiU kontantköp i mycket störreutsträckning. De kommer att slå av på priset vinsten är oftatillräckligt stor ändå och så är affären klar. Då kommer de ifrån helaångerveckan och hela lagstiftningen. Det tror jag är en konsekvens som manborde ha tänkt på i departementet. Det kommer att visa sig i praktiken att detbUr mycket fler kontantköp. Människor kommer att bU bedragna och får inte lovatt ångra sig. Sedan sade i , och det gjorde ocksåfru , att den här lagstiftningen är en passage. Javisst, men det finns jubättre och sämre passager. Varför inte ta den bättre om vi kan välja? Det äringet argument. måste hålla med mig om att de psykologiskaförutsättningarna är desamma och att den som betalat mer och bUvit bedragen välhar större anledning att ångra sig än den som betalat rrundre. Det säger sundaförnuftet. Jag insinuerade inte aUs att hade någraskumma intressen eller att han vUle slå vakt om några sådana, utan jag frågadebara vems intressen som i praktiken blir tillgodosedda. På det svarar jag självatt det blirinroparens vid den offentUga auktionen, därför att han kan inropa Nr 99någonting för en spottstyver, och de som förlorar är de andra parterna. Jag menar att det här med ägardemokrati kan gå tUlöverdrift, Ägardemokratin får inte sträcka sig så långt att man tvingar på folkäganderätt.