prot · FU0967 · 1971-12-31 00:00:00 — Härtill kommer att skyddad sysselsättning iform av beredskapsarbete anordnas för 200300 personer ur denna grupp. Jag vUli detta sammanhang betona betydelsen av att det vid de psykiatriska sjukhusenanordnas en väl differentierad arbetsterapi som förberedelse för efterföljandearbetsvårdsåtgärder inom arbetsmarknadsverkets ram. Jag ber att få tacka inrikesministern försvaret på min fråga. har man arbetat för en långtgåendeintegrering av den psykiatriska vården med den somatiska, och det är säkert istort sett riktigt. Det sker ju också i fråga om resocialisering och eftervårdgenom att patienterna under psykiatrisk vård får anlita landstingensarbets-träningsverkstäder och skyddade verkstäder med blandat klientel. Förmånga patienter går det mycket bra, vUket statsrådet understryker i svaret. Menför åtskilliga är organisationen i sin nuvarande vanliga utformning bortsettfrån de undantag som finns inte avpassad och lämpad för de särskilda behovsom en del patienter under psykiatrisk vård har. Det gäller bl. a. en stor delav alkohol- och toxikomanklientelet liksom många asteniska och schizofrenapatienter. Allvarliga bekymmer för de här förhållandena, somframförts av en framstående specialist på området med lång och stor erfarenhet,är bakgrunden tUl min enkla fråga. Dessa patienter skulle alltså behöva hasärskUda skyddade verkstäder eller avdelningar, anpassade för derasförutsättningar. Sådana finns på vissa håll, men det är såvitt jag kan förståännu i mycket liten omfattning. Så länge patienterna arbetar på arbetsträningsverkstäderär det kanske som regel inga stora problem, bortsett från att det tar så långtid innan de kan få komma dit enligt uppgift som jag har fått tar det iallmänhet meUan fyra och och ibland . Men detstora problemet uppkommer när de sedan skall överföras tUl den skyddadeverkstaden; det blir vanligen återigen en läng väntetid, på en eller fleramånader, och det är naturligtvis i sig självt inte bra för derasresocialisering med den väntetiden. Ianslutning tUl arbetsträningsverkstaden finns det inackorderingsmöj- ligheter,men när vederbörande kommer tUl den skyddade verkstaden får de i princip självasvara för bostaden, och det är också ett mycket stort problem. Det skyddadearbetet är i regel alltför svårt för dessa patientkategorier. De klarar t. ex.inte arbete efter löpandebandsprinci-pen, allmänt stressande arbete eUer arbetei åttatimmarspass, som är det vanliga. Arbetsgivama är i regel ganska negativtinställda tUl kortare pass. Jag tror alltså att det finns anledning att ibetydligt större omfattning än nu sker inrätta särskUda avdelningar för dessa patientkategorier,och det är det som jag vUle att statsrådet skulle medverka tUl. Det rådernämligen ett visst motstånd mot att inrätta sådana avdelningar. Om skyddade verkstäder för patienter under psykiatriskvård Jag har en annan erfarenhet i det fallet. Jaghar haft tUlfälle att besöka 25-30 skyddade verkstäder på olika håll ilandetoch ett betydande antal arbetsplatser för arkivarbetare, och jag har funnit attpå många håll har man ordnat dessa frågor på ett alldeles förträffligt sätt.Redan då patienterna vistas på sjukhus beredes de i vissa fall möjligheter attkomma i kontakt med den skyddade verkstaden, man har ordnat med dagligabussturer och försöker att successivt vänja patienterna vid en miljö utanförsjukhuset. Resultaten har också varit goda, och vederbörande har efter handsjälva kunnat flytta tUl egen bostad och i vissa fall påverkstaden kunnat gå ut på den öppna arbetsmarknaden. Jag har alltså inte samma intryck som , att detskulle finnas något motstånd mot att ta med psykiskt störda eller att inrättasärskUda avdelningar. Tvärtom har jag sett flera exempel på vUja att försökaordna verksamheten så att man kan få med så många grupper handikappade sommöjligt. Att det gäller en grupp för vilken svårigheterna har varit och ärganska betydande har således inte hindrat att man tagit itu med uppgiften medstort intresse. Jag vill understryka att jag anser detta vara mycketbetydelsefullt och riktigt. Jag tackar för den mycket positivainställning som statsrådet har tUl dessa frågor och förstår att man kan haolika erfarenheter från olika delar av landet. Också jag har personligaerfarenheter i detta fall, och de säger att det ofta är mycket svårt för dettaklientel att inpassas i den reguljära organisationen. Såvitt jag förstår är detbara på mycket få platser som man har särskUda avdelningar för dettaklientel. På de orter där sådana avdelningar finns ordnar sig förhållandenasäkerligen ganska väl, men i övrigt kommer väldigt många i kläm. De passar intein i den normala organisation som vi har . Jag hoppas emeUertid att vi skaU få en förbättring tUlstånd och att de goda erfarenheter man enligt statsrådet har på många hållskall bli efterföljansvärda exempel på orter där det inte för närvarandefungerar så bra som det borde göra. Överläggningen var härmed slutad. Tordagen den 22 aprU 1971 Ang. remissbehandlingen av regionalpolitiska handlingsprogramf länsprogram 1970) § 7 Ang. remissbehandlingen av regionalpolitiska handlingsprogram(länsprogram 1970) Herr inrikesministern ordet för att besvara () i kammarens protokoll för den 16aprU intagna fråga, nr 195, och anförde: har frågat mig om jag är bereddmedverka tUl en breddning av antalet remissinstanser beträffande Länsprogram1970, så att lokala och regionala politiska, fackliga och näringslivsorganisationerfår möjlighet att yttra sig. Remisstiden för Länsprogram 1970 går i flertalet län utunder maj månad. Om det skall bli möjligt att för riksdagenredovisa ett handlingsprogram för hela riket, är det inte möjligt att förlängaremissförfarandet, vilket en utökning av antalet remissinstanser skulleinnebära. Jag vill emellertid erinra om att de organisationer herrGlimnér nämner i flertalet fall har varit inkopplade på något sätt iprogramarbetet. De fackliga organisationerna och näringslivets organisationerfinns företrädda i planeringsråden, som har deltagit i utformningen avlänsprogram men. De politiska partierna har genom sin representation i dekommunala organen en naturlig plattform för att hävda sina synpunkter pålänsprogrammen i samband med kommunernas remissbehandling. Efterremissbehandlingen kommer det slutliga länsprogrammet att behandlas i den nyalekmannastyrelsen i vilken erfarenheter från bl. a. verksamhet,näringsliv och arbetsmarknad blir representerad. HerrGLIMNÉR (c): Jag ber att fåtacka statsrådet för svaret på min fråga. Jag beklagar att statsrådet inte anser en utvidgning avremisserna vara möjlig. Enligt anvisningarna från departementet tiUplaneringsräden skulle ju remissen gå ut tUl samarbetsnämnderna, tUlkommuner som inte berörs av sammanläggning och tUl landstingensförvaltningsutskott. Jag har den uppfattningen att det har vuxit fram enopinion med önskemål om att fä avge yttrande. Vi har i planeringsrådet iÖstergötland frän partidistrikt, från facklig och ekonomisk föreningsrörelseliksom från näringslivets organisationer fått framställningar om att få inkommamed yttrande. Jag vill säga statsrådet att vi inom vårt planeringsräd är enseom önskvärdheten av att vidga debatten omkring planeringsfrågorna. Det kan intevara önskvärt att dessa frågor endast blir experternas och beslutsfattarnasangelägenheter. För vår del är vi beredda att utöver anvisningarnasremissinstanser låta partiernas distriktsorganisationer, arbetsmarknads-ochnäringslivsorganisationer, hyresgäströrelsen, m. fl. framlägga sina synpunkterpå det preliminära förslaget. Jag skulle, herr talman, vUja ställa frågan tillstatsrådet, om inte statsrådet ändå vUl sanktionera ett sådant remissförfarandeutöver de anvisningar som har givits frän departementet. Statsrådet sade att remisstiden i flertalet län går utunder maj månad. Det är möjligt att det är så. Men för del gårremisstiden ut , och därför anser vi att en bredare remiss skaUkunna medhinnas. Men om det nu är så att man anser att remisstiden är förkort, så skulle jag också vilja ställa den frågan tUl statsrådet, om intestatsrådet kan tänka sig en förlängning av remisstiden utöver den förlängningsom har skett i och med arbetsmarknadskonflikten. Jag beklagar att de organisationer som herrGlimnér talar om inte har förstått att utnyttja de möjligheter somförelegat. I det parti som jag företräder och i de organisationer jag harkontakt med har det i åtskUliga län förekommit mycketlivliga diskussioner kring de här frågorna ute i lokala organisationer, där manhar redovisat önskemål och åsikter i dessa frågor. Jag beklagar att mantydligen inte i de organisationer som talar om på samma sätt harutnyttjat den möjligheten. Det är alltid lätt att föreslå att man skall förlängaremisstiden och dra ut på det hela. Det skulle jag gärna göra, om det inte voreså, att uttalat sig för ett snabbt programarbete och menat att manutan dröjsmål bör få ett förslag tUl en regional riksplan. kan gåtUlbaka i riksdagstrycket och själv konstatera att man från många håU uttalatatt man inte är tUl freds med att det måste dröja till 1972 innan planenfastställs. Jag kan därför inte ställa i utsikt att det kan bli möjligheter tUlen förlängning av remisstiden. Men alla som har synpunkter har ju möjligheter attkontakta sina representanter i de nya länsstyrelserna och anmäla sinasynpunkter. Det är ju inte fråga om formella regler. Det finns inte någonanledning att tro att man inte kan få lekmannarepresentanterna att vid detslutliga ställningstagandet beakta de vettiga synpunkter som kommer in. Det finns således inte, menar jag, anledning att fördröjadetta viktiga arbete genom att nu utmäta för remissförfarandet. Om ersättning från sjukkassa för livsviktiga näringspreparatför barn HerrGLIMNÉR (c): Det sista öppnar ju ändå en dörr på glänt och ger kanskelänsstyrelserna möjlighet att inhämta synpunkter från organisationerna. EnUgtden erfarenhet jag har från mitt län har också organisationer som står herrstatsrådet nära behov av att inkomma med yttranden. Överläggningen var härmed slutad. § 8 Om ersättning från sjukkassa för livsviktiganäringspreparat för barn Herr socialministern erhöllordet för att besvara i (c) i kammarens protokoll förden 15 aprU intagna fråga, nr 192, och anförde: i har frågat om jag ärberedd att överväga att i fråga om ersättning från sjukförsäkringen jämställavissa livsviktiga näringspreparat för barn med läkemedel. Enligt förordningen angående kostnadsfria eller prisnedsatta läke- den 22 aprU 1971 Om ersättning från sjukkassa för livsviktiga näringspreparatför barn medeltUlhandahåUs vid sjukdom under vissa förutsättningar läkemedel kostnadsfritteUer tUl nedsatt pris. Vad som avses med läkemedel anges iläkemedelsförordningen. Standardiserade läkemedel som är avsedda atttUUiandahållas i tUlverkarens originalförpackning får i regel inte försäljasutan att vara registrerade som farmaceutiska specialiteter. För vissa sällsyntasjukdomar, bl. a. en del ämnesomsättningssjukdomar som drabbar barn, finns intenågon passande farmaceutisk specialitet. I sådana fall kan medstöd av 13 § tUlämpningskungörelsen tUl läkemedelsförordningen medgelicensförsäljning av preparat som inte är registrerat. Medgivanden ges efternoggrann prövning i varie enskUt fall. Preparat som försäljs efter licens äratt anse som läkemedel och omfattas då av läkemedelsrabatteringen. Flera sådanamedgivanden har lämnats för speciella näringspreparat tUl barn. Under detta ochföregående år har samtliga framställningar om sådan licensförsäljning utom enbifaUits. Av vad jag sagt framgår att de av preparaten redan nu i stor utsträckning ersätts genomsjukförsäkringen. i (c): Jag ber att få tacka socialministern försvaret. Jag tror att det här svaret är klargörande i långa stycken. Min fråga,humvida statsrådet vUl överväga ytterligare åtgärder för att jämställanäringspreparat med medicin, är väl inte direkt besvarad. Men jag tycker migändå kunna tolka svaret så att statsrådet ställer sig välvUlig till ytterligareöverväganden. För mig var det överraskande att bara i ett fall sådanahär framstäUningar inte hade tUlmötesgåtts. Det förefaller kanske som om dettainte är hela sanningen. Tydligen har man i vissa fall inte gjortframställningar tUl utan vänt sig tiU andra organ, som kanskeinte handlagt ärendena på det sätt som de borde ha gjort och haft möjlighet attgöra. Jag tror att det är angeläget att vi på detta områdeförsöker få klara principer. Såvitt jag kan förstå har vi tydligen att se framemot en utveckling där vetenskapen på både det medicinska och näringsfysiologiskaområdet kommer att ge ökade möjligheter tUl en adekvat vård i olika sammanhang.Jag tror att man i många, fall kan åstadkomma en ytterst värdefull profylax. Ombarn i spädbarnsåldern som är i behov av komplettering av kosten inte får dessaolika näringspreparat, kan det i vissa faU vara livshotande eller medföra attbarnen blir kroniskt sjuka och måste in tas för mycket långvarig vård. Vi har ett aktuellt fall, som jag tror att statsrådetkänner tUl genom pressen och som väl är den direkta anledningen tUl min fråga.Jag hoppas att det aktueUa fallet, därest det nu skulle föras fram tiUsocialstyrelsen, får en sådan behandling som statsrådet har givit en antydan omatt man tUlämpar vid handläggning av dessa frågor. Både för den enskUde och församhäUet är det viktigt med enhetliga bedömningsgrunder när det gäller dessating. Jag tackarän en gång statsrådet för svaret. Jag kan nämna att under 1970och hittUls har godkänt 14 näringspreparat för licensförsäljnuig. Då skaUman komma Uiåg att de 14 preparaten kan ha gällt exempelvis många barn.Framställning om licensförsäljning det vill jag påpeka - görs via apotekensom bifogar skriftlig motivering från vederbörande läkare. Gränsdragningenbeträffande preparat som kan betraktas såsom läkemedel kan emellertid oftavara svår att göra. Frågan härom utreds inom . Med anledning av i Kvänuminlägg beträffande, efter vad jag förstod, ett speciellt aktuellt preparat villjag framhålla att det inte finns något hinder för en framställning om att fålicensfrågan upptagen tUl förnyad behandling av , därest -detkänner jag inte tUl ett avslag skulle ha förekommit. Ang. permissionerna inom fångvården i (c): Jag är ytterst tacksam mot statsrådet, inteminst för hans senaste inlägg. Den som har tagit del av detta ärendeshandläggning har kanske fått en känsla av att det har förelegat oklarhet idenna fråga. Men efter statsrådets senaste inlägg bör det inte föreligga någonsom helst tveksamhet. Det har kanske förvånat mig litet att detta preparat inteskulle vara att hänföra tUl de preparat som statsrådet här nämnde. Det är jufråga om en förändring av äggvitans sammansättning. Vi vet att vi här, omspädbarnen får den lämpliga dieten, kanske har en bättre möjlighet att klara avde mycket besvärande allergier som de lider av. Överläggningen var härmed slutad. §9 Ang. permissionerna inom fångvården Herr justitieministern erhöll ordet för att besvaraherr ' (m) i kammarens protokoU för den 14 aprU intagna fråga, nr 189,och anförde: har frågat mig om jag anseratt nuvarande praxis beträffande permissioner inom fångvården är tillfredsställandemed tanke på de internationeUt uppmärksammade rymningar av tUl långvarigtfrihetsstraff dömda som har förekommit . Permissionerna utgör ett värdefullt instmment ibehandlingsarbetet inom kriminalvården. Genom permissionerna bereds de intagnatUlfälle att upprätthålla de sociala kontakter, främst med famUj och näraanhöriga, som i de flesta faU är en förutsättning för deras rehabilitering.Permissionerna motverkar därför de skadliga följderna av anstaltsvistelsen ochär ett viktigt inslag i förberedelserna för frigivningen. Några särbestämmelser med avseende på utlännings möjlighetatt få permission från fångvårdsanstalt finns inte vare sig i behandlingslageneller i anvisningar som har utfärdats av . Men för allapermissioner gäller enligt behandlingslagen som en grundläggande Ang. permissionerna inom fångvärden förutsättningatt fara för missbruk ej får anses föreligga. Vid bedömningen härav tas enligtpraxis hänsyn tUl en rad olika faktorer såsom brottets art, skötsamheten påanstalt, eventuell tidigare visad rymningsbenägenhet, uppehållsort ochförhållanden i övrigt under permissionen, m. m. När det gäller utlännings permission bedöms regelmässigtfaran för missbruk mot bakgrunden av ytterligare ett antal omständigheter, t.ex. brottets samband med internationellt organiserad kriminalitet, verkan avbeslut om förvisning, anknytning tUl personer, bosatta i , eller tUl svenskaförhållanden i övrigt. Dessa särskilda kontroller innebär att frågor ompermission av utländsk medborgare särskUt medborgare utanför de nordiskaländerna bedöms mer restriktivt än när det gäller permission av annanintagen. Även med tUlämpning av den praxis som jag här harredovisat bevUjas ett inte obetydligt antal permissioner åt utlänningar. Drygten tiondel av de personer som tas in i svensk fångvårdsanstalt ärutländska medborgare. beviljades på fångvärdsanstalterna totalt 14281 permissioner. Prövningen av permissionsärenden innebär ofta en svår ochömtålig avvägning mellan olika synpunkter och intressen. Misstag frånanstaltsmyndigheternas sida lär därvid inte kunna helt undgås. Men ingentingtyder på att utländska medborgare i någon större omfattning för närvarandeskuUe undandra sig straffverkställigheten genom att under permission lämnalandet. Jag är inte beredd att medverka tUl att bestämmelser införs om någonsärbehandling av utländska medborgare bland de anstaltsintagna utöver densärskUda bedömningen av rymningsriskerna som redan nu sker. HerrHERNELIUS (m). Jag tackar justitieministern för det innehållsrika svaretoch konstaterar att han i detta först och främst slår fast att permissionernautgör ett värdefullt instrument i behandlingsarbetet inom kriminalvården. Idetta kan jag odelat instämma. Han fortsätter med att redogöra för de särskilda reglersom gäller vid permission och konstaterar därvidlag att misstag frånanstaltsmyndigheternas sida inte kan helt undgås. Det skulle jag vilja kaUaett understatement. Vidare avslutar han sitt tal med att slå fast att han ickeär beredd att medverka till bestämmelser om särbehandling av utländska medborgarebland de anstaltsintagna, utöver den särskilda bedömning av rymningsriskernasom redan nu sker. ' är det så att det inte har begärts någon särbehandlingav utländska medborgare i detta sammanhang. Det finns ingenting i min frågasformulering som tyder på att jag skulle ha eftersträvat något sådant. Vad somdäremot har föranlett frågan är en praxis som ibland förefaller mig mycketunderlig. Om man får tro uppgifter i pressen skulle t. ex. en ledareför en internationeU liga, som efter mödosamt och långvarigt utredningsarbetetUl sist greps av polisen, ha dömts till straff i oktober månadett år. Sedan skuUe han ha beviljats permission därpå och då skullehan också ha avvikit. Hans tre kumpaner, som var intagna på öppen anstalt,rymde - enligt samma uppgift - . Om detta underrättadesinte - fortfarande enligt min källa, men dess uppgifterkanske är felaktiga. I varje fall har det sagts att fickkännedom om rymningarna först via polisorganisationen i ett sydeuropeisktland. Jag tycker inte att en sådan praxis är tUlfredsstäUande.Detta är inte det enda fallet, utan det finns även andra exempel. Till desiffror som justitieministern nämnde kan jag lägga att efterlysta frånfångvårdsanstalt i aprU 1971 var icke mindre än 130 svenskar och 50utlänningar. Det rörde sig alltså om personer som hade rymt eller avvikit. är justitieministern nöjd med läget. Han är nog ensamom den belåtenheten. Jag tycker att en skärpt praxis behövs ett ökatbeaktande av rymningsriskerna vid sidan av den sedvanliga humanitära prövningensom självfallet skall kvarstå och fullföljas. Men jag tycker attjustitieministerns belåtenhet är betecknande för den slapphet med vilkenkriminalvården bedrivs i detta land. Ang. permissionerna inom fångvården Det var ju bra att delar minuppfattning om betydelsen av beviljandet av permissioner. Därmed står det likaklart för som det gör för mig att det här gäUer svåraavvägningar, där man inte hundraprocentigt kan tänka sig ett permissionssystemsom inte missbrukas. Men jag tror att går litet för långt närhan säger att jag är nöjd. har ställt frågan i anledning av entidningsartikel om ett rymningsfaU, som berörde flera personer, som samarbetadei en liga. Jag har naturligtvis tagit del av fakta kring dessa rymningar. 1 tvåfall rörde det sig om rymningar i samband med permission men i två faU var detfråga om rymningar från öppen anstalt - det är ju ganska lätt att rymma från ensådan. När man studerar fallen kan man inte säga annat än attvederbörande anstaltsledning har handlat i enlighet med den praxis somtUlämpas. Det inträffade får hänföras tUl de faU då misslyckanden sker. Jag vill rätta tUl en uppgift, somfanns i den tidningsartikel vUken tydligen åberopar och som harstor betydelse i det här sammanhanget. Det är den uppgift som lät litetsensationell. Först genom meddelande från skulle den svenskarikspolisstyrelsen ha fått upplysning om att rymningar hade ägt rum Så äringalunda fallet.Samma dag som rymningarna skedde anmäldes de rutinmässigt tUlvederbörande polismyndighet. HerrHERNELIUS (m): Det var glädjande att det i detta faU fanns någonkommunikation mellan och . Jag är gladöver att den korrekta uppgiften nu kommit fram på den punkten. Men jag är också glad över att justitieministern nu inteviUe beteckna sig som riktigt nöjd med läget. Han gjorde en reservation på denpunkten, och det var inte för . När en ledare för en internationell ligapå detta Anslag tiU bostadsbyggande, m. m sättavviker, sedan han efter kort fängelsestraff fått permission, har det omdömesom visats intet varit så gott eller välgmndat. När därtUl hans kumpaner finnspå öppen anstalt, är det inte att förvåna sig över att dessa också begagnartUlfället att ge sig i väg så fort de kan. Jag skulle vilja fråga justitieministern om hur han troratt man känner sig inom polisen, när man efter mångårigt utredningsarbete ochstor möda äntligen får fast en person och denne bara försvinnerfrån sitt straff? Hur nedslående måste inte ett sådant resultat vara påpolisens arbetsmoral! 1 sådana sammanhang finns väl faktiskt skäl att noggrantbeakta rymningsrisken. Jag skulle också vUja fråga justitieministern, som idagarna aviserat straffskärpningar med anledning av de ytterst beklagligahändelser som inträffat i , om han tror att effekten av enstraffskärpning blir så betydelsefull, när möjligheter tiU permission efterrelativt uppenbarligen alltjämt finns och därmed också möjlighet attundandra sig straffet. Jag vUl inte att det skall framstå som ompermission beviljats mer eller mindre urskillningslöst, vilketväl inte heller har menat. Jag vUl nämna att när man tar del avde här aktuella fallen kan man se att permissioner beviljats successivt. 1vissa fall har vederbörande t. o. m. fått starta med permission under bevakning. Den situation som förelåg när personerna i fråga rymde varatt de tidigare hade haft permissioner som de hade skött. Då kan man förstå atten anstaltsledning inte har så lätt att vägra permission när det kommer framskäl som är godtagbara. Det har i något fall varit så att en hustru tiUvederbörande har rest tiU , och i en sådan situation är det fullt ienlighet med praxis att permission bevUjas. Sedan kan jag mycket väl tänka mig att polisen finnerrymningarna irriterande, eftersom de orsakar polisen mycket besvär. Men jagtror nog att den förståelse som själv har givit uttryck för, enförståelse för hur viktiga permissionerna är, även finns hos polisen. Överläggningen var härmed slutad. På förslag av herr förste vicetalmannen beslöts att besvarandet av återstående på dagens föredragningslistaupptagna frågor skulle uppskjutas tUl ett senare sammanträde. § 10 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningennr 110. § 11 Anslag tUl bostadsbyggande, m. m. nr 11 i anledning av motioner angående samhällets markpolitik m. m., nr 12 ianledning av Kungl. Maj:ts i statsverkspropositionen gjorda