prot · FU0914 · 1971-12-31 00:00:00 — Inom har en arbetsgrupp sysslat med dessafrågor och presenterat sina synpunkter i en skrift med titeln . Utgångspunkten för detta arbete har varit denuppfattningen att det allmänna stat, landsting och kommun har det ytterstaansvaret för att aUa medborgare oavsett ekonomiska och sociala villkor ochbostadsort har rätt tUl berikande upplevelser och aktiviteter pä Det innebär dock inte, att det aUmänna skall uppträda som producenteller ansvarig utgivare av kultur pä alla områden. Inom vissa sektorer är dettadock helt nödvändigt och naturligt. Det har för oss varit angeläget att betonadet fria bildningsarbetets stora betydelse. Det aUmännas engagemang måste bliav varierande art, beroende på det totala kulturutbudets omfattning ochstruktur, Pä kulturlivets område mäste vidare mer än kanske på någotannat den enskUda människans inneboende initiativförmåga och skapande kraftkomma till sin rätt. Stimulans och uppmuntran tUl nya initiativ frän enskUdaoch grupper av samverkande står i bättre samklang med kulturlivets vUlkor äncentral byråkratiskt organisationstänkande. Hänförelse och entusiasm,spontaneitet och uppfinningsförmåga är tUlgångar, som bör stödjas utan attdärför tUl varje pris kanaliseras i kulturbyråkratins former, Konventionalismoch konformism hotar aUtför ofta den institutionaliserade kulturen. Det är inte möjligt att här fördjupa sig i de mängaproblem som behandlats av arbetsgruppen. Vi har påtalat vikten av balans ochmångsidighet i kulturutbudet. Vi har betonat angelägenheten av att samhälletskulturpolitik präglas av vidsynthet, tolerans och öppenhet och att mänga rösterfär göra sig hörda. Vi har med kraft fördömt alla tendenser tUlvärdemonopolisering och allt beskäftigt moraliserande och mästrande av andra.De senaste årens kulturliv har i alltför hög grad dominerats av mUitantavänsterreaktionära grupper. Kulturarbetarnas ekonomiska svårigheter har noterats medoro. Det är ett samhällets självklara intresse, att de kan verka understimulerande och meningsfuUa former och känna en rimlig trygghet i ekonomisktavseende. Vi har framlagt en rad konkreta förslag tUl förbättringar. Men vi harocksä betonat vikten av att samhällets spelregler iakttas, att givna löfteninfrias och träffade avtal hålles samt att enskUda människors personligaintegritet respekteras, UtbUdnings- och kulturfrågorna har, fru talman, placeratssist pä den länga listan av ämnen i enkammarriksdagens första remissdebatt. Jagär inte precis överraskad över det, och jag skall inte heller protestera. Jagvill emellertid sluta med att citera några rader ur inledningsavsnittet"Vad skaU vi med kulturen tUl?" Det heter därbl. "Omden tekniska och ekonomiska utvecklingen går mot allt större enheteroch aUt mer likartade produktionsprocesser dä är det destoviktigare att den andra sidan av människolivet betonas minst lika mycket. Densidan där människan är sig själv, har ett ansikte, och kan tala med andra. Urden grunden spirar aUt personligt ansvar, all mening med livet. Utan kultur iden meningen - kan ingen av oss leva." HerrSVENSSON i (s): Trossamfundens relationer tUl vårt samhälle ärju under utredning beredning om stat och kyrka ochhar varit föremål för utredning under åtskUliga år. Från början hade man tänktsig en expertutredning, som skulle dra upp riktlinjer, lägga fram fakta ochange alternativ tUl lösningar. Sedan skulle en parlamentarisk beredning ellerkommission tUlsättas, som på skuUe ta preliminärpoUtisk ställning tUl de oUka alternativen. Det angavs i diskussionen härom attdessa uppgifter kanske skulle kunna på något . Tyvärr haruppdraget tydligen visat sig vara svårare än beräknat, och ytterligareutredningar hotar nu att fördröja frågans lösning. Jag hade själv hoppats under detta år skulle ha kunnat fä ta del av den parlamentariskaberedningens syn pä de framtida relationerna mellan stat och kyrka. Så ser detemellertid inte ut att bli, och jag viU, fru talman, vid detta tUlfäUe beklagadet. Det är naturligtvis ganska svårt att säga huropinionsläget i statkyrka-frågan är. Vi har inga färskaopinionsundersökningar härom, och våra personliga bedömningar blir i storutsträckning baserade på i vilket sammanhang vi själva rör oss. Inget parti hartagit ställning i sakfrågan. VUl man söka efter de poUtiska opinionernasställning, får man vända sig tUl delorganisationerna, dvs. kvinnoorganisationerna,ungdomsorganisationerna och en organisation som . Jag skallinte försöka redovisa dessa åsikter här. De finns samlade tUlsammans med andrai 1970:2, och den som är intresserad kan naturligtvisgä dit. Sä långt jag kan finna, ser det emellertid ut som om de flesta av depoUtiska opinionsyttringarna i remissuttalandena är för en sådan förändring attsvenska kyrkan blir en fri organisation gentemot stat och kommun. En sak somman tydligen är ense om är att trossamfunden skall behandlas Ukvärdigt. Mananvänder inte ordet lika utan Ukvärdigt, och det tror jag är en ganska viktigdistinktion. Det betyder att inget samfund skaU ställas före och inte heUerefter något annat trossamfund. Det är, såvitt jag kan förstå, en viktigkonsekvens av religionsfrihetsprincipen. En annan syn, som jag finner ganska naturlig, är attbetrakta trossamfunden, sociologiskt sett, som en del av våra folkrörelser.Detta kanske inte stämmer med teologiska betraktelsesätt, men jag lämnar detdärhän i det här sammanhanget. Frågan är ju för oss hur vi skaU se påtrossamfunden från samhällets synpunkt. Det måste ju vara den riktigasteutgångspunkten för en poUtisk bedömning. Svensk frikyrklighet har av tradition starkt betonat sittoberoende av staten och av samhället. Den svenska frikyrkligheten växte fram iett motsatsförhållande tiU den etablerade kyrkan och tUl det statiska samhällesom rådde . har det givetvis skett storaförändringar. Det ekumeniska klimatet har blivit betydligt bättre. GränsUnjengär inte längre mellan de fria kristna samfunden och , utan dengår tvärs igenom trossamfunden själva. Hela fältet är aUtsä upprivet i det häravseendet. Jag nämnde, fru talman, oberoendet av staten, och dettaoberoende är givetvis ytterst värdefullt, men jag tror att traditionen i dethär stycket har lett - jag skulle nästan vilja säga förlett de fria kristnasamfunden tUl en isolering i den moderna välfärdsstaten som är olycklig. Jagsyftar på en politisk isolering i vidaste bemärkelse. Det är egentUgen enmärklig utveckling som har skett från en rörelse som började med en enkelkärlekslära bland fattiga fiskare. Såvitt jag kan förstå, är det dennaisolering som gär igen när det gäller frågan hur samhällets relationer tUlsamfunden skall ordnas. Vihar i ett tiotal år diskuterat avdragsrätt, investeringsavgift,arvs- och gåvobeskattning, arbetsgivaravgift osv., och senast harannonsskatten kommit upp. Huvudlinjen för frikyrkornas talesmän har aUtid i dethär avseendet varit undantag från gängse och genereUa regler. Här i riksdagenhar den åsikten haft sina ivriga talesmän framför allt inom . I sinargumentation har de gått ut ganska hårt; arbetsgivaravgiften bUr straffskatt,Sträng sträcker ner sin stora näve i kollektboxen och tar en del av det sommänniskor har offrat, och vi som tUlhör socialdemokratin sviker våra samfundnär vi går på en annan linje. Menlåt oss se bort från dessa poUtiska differenser och ägna .oss åt sakfrågan,nämligen relationerna som bör upprättas med samhället. Vi vUl å ena sidan hafria och starka organisationer, och ingen kan vara intresserad avåsiktsdirigering som man ibland kan tro av debatten. Ä andra sidan lever ingenisolerat för sig själv, inte heller samfunden, det kommer alltid att finnasbehov av relationer i en eUer annan form. Att det måste utgå ganskabetydande ekonomiska bidrag tUl t, ex, om den skUjs från statenär väl ganska tydligt. Det måste alltså upprättas ett relationsförhållande äveni ett sådant läge. Förfrikyrkornas del har vi från sida vid ett par tUlfällen försöktkomma med förslag till provisoriska lösningar det kan ju inte vara tal omnågot annat i avvaktan på den samlande lösning som vi har att vänta närutredningsarbetet är färdigt och regering och riksdag tagit ställning. 1962hade vi en motion om statligt stöd tUl frikyrkolokaler, vi räknade iutredningen med att det skuUe innebära kanske bortåt 10 mUjoner kronor om åreti statUgt stöd. ÅtskUliga mUjoner har gått förlorade,huvudsakUgen beroende på den stäUning som frikyrkorådet den gången intog. Förraåret återkom vi med ett förslag om direkta bidrag, och i det remissförfarandesom då skedde var instäUningen betydligt mera positiv. När vi återkommer idenna fråga har vi det remissyttrandet att faUa tUlbaka på i rätt stor utsträckning.Vi har alltså att hoppas på en positiv lösning av den frågan, även urfrikyrkornas synpunkt; Vadsom sagts här gäller i åtskUUga fall också invandrarkyrkorna, även om derassituation är mycket annorlunda. Generellt sett är deras ekonomiska situation svårareän något annat samfunds. Deras medlemmar tUlhör ofta låglöneyrken. De har inteen tradition av frivUligt givande som finns inom frikyrkorna, och de utgör överhuvud taget en mera isolerad företeelse i vårt samhälle. Det måste man givetvisbeklaga, men förhållandet är så. Vi skulle kunna säga att dessa samfundsuppgift är desto viktigare, inte minst för att ge invandrarna en religiösservice. Vad det betyder för trivsel och gemensamhetskänsla kan inteöverskattas. Defria organisationernas arbete i vårt samhälle är oskattbart för oss. Dessaorganisationer inrymmer stora fonder av ideaUtet och kulturella värden, och jagtror att samhället skulle bli ganska fattigt utan dessa värden. iLane-Herrestad har just varit inne på den saken i sitt anförande, och jag troratt vi alla kan vara överens om, att om inte dessa aktiviteter funnes isamhället skulle det bli som jag sade ganska fattigt. Det finns naturligtvis risk att vitappar bort dessa värden i all vår strävan efter ekonomisk balans ochlevnadsstandardens ökning. Dessa saker är viktiga, men de får inte dominera såstarkt att vi glömmer bort värden som bär människan och som ger henne meningmed livet. Ty vad är egentligen det ekonomiska framåtskridandets mål? De bättreekonomiska vUlkoren skall utlösa krafter och har utlöst krafter som var bundnaså länge träldomens ok tyngde människornas axlar. Den demokratiska socialismensmål var också att göra människan fri och självständig hon skulle kunnaförverkliga sig själv. Vår uppgift i mäste nu vara att ge de ideella jag inbegriper då ocksä de kristna organisationerna bättre arbetsmöjligheter.Vi mäste försöka finna vägar till lösningar. Jag vUl, fru talman, sluta med att uttala en förhoppningom lycka och välgång för den motion som vi har väckt om ett anslag på 3,5miljoner kronor till stöd åt de fria kristna samfunden och invandrarkyrkorna. HerrWIKSTRÖM (fp): Jag vUl börja med nägra korta kommentarer tUlvad min värderade vän i sade. Jag hade svårt att känna igen den bild som han tecknade avde svenska frikyrkorna när han sade att de hade utmärkts av isolering ivälfärdsstaten. Man har ju beskyllt svensk frikyrklighet för mycket, men jagvet mig inte ha hört det uttrycket tidigare. Men i Kungälvanvände det väl för att fä en viss bakgrund tUl de förslag som han förde fram. Jag vUl gärna knyta an tUl vad slutade medoch säga att också jag önskar framgång åt den motion som iär har väckt. Ungefär samma motion väcktes , men då lyckades man inte fåde egna partivännerna med på förslagen. En kompakt socialdemokratisk majoritetgick emot motionen, medan oppositionspartierna pä något undantag när stöddeden. tycks man ha förankrat sin motion bättre. Förutom en rad namn frånBroderskapsrörelsen har man ocksä ett antal tunga namn frän socialdemokratinmed pä motionen, och det tyder väl pä att förslaget har fått sanktion frånregeringen. Dä är det självfallet angeläget att de politiska partierna i utskottetförsöker komma överens om det stöd tUl de fria trossamfunden som vi ifolkpartiet ser som en angelägen sak. Vi har från sida ocksämotionerat om anslag tUl invandrarkyrkorna, precis som vi gjorde , och viräknar med att få gehör även från regeringspartiet för våra krav. Jag avsåg, fru talman, närmast att göra ett inlägg omvanmakt - den vanmakt som mänga känner i ett samhälle som mer och mer dominerasav massmedierna, särskUt radio och TV. Den som har följt massmediedebatten kaninte undgå att lägga märke tUl förskjutningar i problemställningarna. Frågorsom bottnar i moraUska och etiska värderingar har vunnit ökad aktualitet. DetgäUer själva informationsflödet och värderingarna bakom nyhetsurvalet. Detgäller också i mera vidsträckt mening programpoUcy och inriktningen av enskUdaprogram eller programserier. Detta bottnar väl i en ökad medvetenhet om massmediernasbetydelse för samhäUet som helhet och för individens värderingar. Vart viU vikomma med samhällets satsning pä radio och TV? SomUga menar att dessa mediermäste användas för att avslöja och på ett avgörande sätt bryta in i en lugnsamhällsutveckling. Andra hävdar att massmedierna redan gör tUlräckligt mycketför att störa normsystem och värdemönster, som växt fram i folkrörelser ochmiljöer som man själv varit med om att forma. sade man att radio och TV inte skulle prägla - baraspegla vet man att det inte är riktigt sä enkelt. Vad är det då man letar efter? SannoUkt efter ettbalanssystem, som inte kan fungera som en väg med millimeterrättvisa åt alla men som i varje faU kan medge en möjlighet tiU dialog och tankeutbyte, tUl denfeed-back-effekt som är sä viktig i aU massmedieproduktion. Normalt fårmassmedierna detta gensvar genom andra massmedier. Pressens uppgift är därföroerhört viktig för kontrollen av etermedierna. Men tyvärr begränsar sig densvenska pressen i aUtför stor utsträckning tUl att haussa upp vissa programeller vissa TV-personligheter i stället för att kritiskt belysa programurvaloch söka stimulera aUmänheten tUl ökad medvetenhet om de problem som ärförknippade med etermedierna. Visst finns radionämnden, men den har ju enbart tUluppgift att diskutera programmen i efterhand och har inga möjligheter attuttala sig om den framtida programsättningen. styrelse ärtyvärr ett slutet organ utan insyn från allmänheten. Inte ens protokollen äroffentliga. Men så mycket vet vi som att under det senaste äiet har styrelsenför markerat ett allt livligare intresse förmassmedieproblematiken genom t. ex. regelbundet återkommande programdebatter. Ändå finns det ett påtagligt behov av en vidare och meraöppen programdiskussion. Man söker ett forum, där en debatt kan föras i vilkenSveriges Radio inte bara är en mottagande part utan ocksä tvingas attargumentera för sin programsättning. Den nye radiochefen efterlyser själv dettai en artikel i årsbok, där han skriver: "Vad jag aUvarligtskulle önska är en vidgning och fördjupning av den seriösa debatten kringprogramfrägorna." Låt mig säga att det är inte alltid den seriösa debattenkring och TV som väcker den största uppmärksamheten och det ärinte heller alltid som själv i första hand speglar den seriösadebatten om radiofrågorna. Från sida har vi föreslagit inrättandet avett programråd. Vi knyter därvid an tUl radioutredningens förslag om ett forumför ett ansvarigt och sakligt samtal meUan ä ena sidan , dessstyrelse, direktion och producenter och å andra sidan allmänheten, som då skuUekunna företrädas genom ett urval människor som representerar de fackligaorganisationerna, ungdomsrörelserna, kyrkorna, de andra stora folkrörelserna, pressen,skolorna, universiteten osv. Över huvud taget skulle ett sådant programrådfungera som ett Miniatyrsverige i radio- och TV-frågor. SjälvfaUet skulle detinte vara ett beslutande organ. Men i ett sådant forum skulle man utan formeUahämningar ha möjlighet attdiskutera programsättningen och framföra önskemål för framtiden. Ochsjälvfallet skuUe ett sådant programråd sammanträda i närvaro av pressen, såatt diskussionerna verkligen nådde allmänheten. Som bekant kan vi här iriksdagen inte diskutera programsättning, men man kan undra omdet är alldeles orimligt att svenska folket har åtminstone ett forum, där detkan uttala sig om denna. har både ordföranden och andra ledamöter av stäUt sig positiva tUl förslaget om ett sådant programråd. Förmin del är jag övertygad om att det måste komma om inte annat såav det skälet att man i längden inte kan förvägra allmänheten möjligheten tUlen ansvarig och faktainriktad dialog där tvingas att ge argumentför den poUtik som tUlämpas. Ett programråd skuUe dessutom avsevärt reduceramånga människors känsla av vanmakt inför det gigantiska . Här kundetdet kanske vara lämpligt att fråga UtbUdningsministern, om han anser att det nufinns något forum för en ansvarig och öppen debatt om Radiosprogramverksamhet. En annan väg att få fler människor in i en dialog med destora medierna en väg som gör dessa något mindre skräckinjagande är att gåvia undervisningsväsendet. Man kan med glädje hälsa att de nya läroplanerna iskolan genomgående ägnar massmedierna aUt större uppmärksamhet. Det är viktigtdärför att detta ger möjUgheter för den nya generationen att bättre hanteramassmedierna: som kritiker, som medvetna lyssnare och tittare, sombidragsgivare och medverkande i programmen. I skolan har denna undervisning lagts in i svenskämnet,och det är säkert riktigt. Men det måste understrykas att detta ämne nu harfått så många uppgifter att det hotar att sprängas, om det inte kan ges någotvidare ramar. Det gäUer både skolschema och läramtbUdning. Utbildningen ställer också krav på att det finnsundervisningsmateriel tillgänglig. bereder detta stora svårigheter fördem som planerar de nya utbildningsmomenten. Kostnaderna förillustrationsmaterial och apparatur är inte avskräckande om man mäter med detmått som tUlämpas i den tekniska eller naturvetenskapliga undervisningen. Menför humanister är det fråga om belopp, som ter sig oöverkomUga.Det mäste vara en uppgift för politikerna att hävda att denna undervisning och forskning som hör dit - måste tUlmätas ett annat värde. Det rör sig omförhåUandet mellan teknik och människa, ett eftersatt område i vårt samhäUe mennågot som inte minst ungdomen är lyhörd för. I årets statsverksproposition finner man att regeringen änen gång lämnar yrkande om ett mindre belopp för service åtlärare och forskare utan åtgärd. Bakom beloppet - av radionstotalt 450 mUjoner kronor - ligger den viktiga funktionen att få en man, ettrum och några uppspelningsaggregat, som sedan forskare och lärare kan vända sigtiU för att dra fram material tUl belysning av just de frågor som ter sigså angelägna i massmediesamhället. Nog borde och statsmakternakunna komma överens om hur denna uppgift skall finansieras. Det kan inte vararimligt att oenighet om finansieringsvägarna förhindrar en åtgärd som är såbetydelsefull för motionerade jag tUlsammans med om ettkraftigt stöd till massmedieforskning, främst inom den humanistiska sektorn.Radioutredningens förslag tUl forskningsstrategi på den punkten har ännu intebeaktats av regeringen, som haft på sig att ta ställning tUldetta ytterst viktiga avsnitt. Regeringen begärde själv en utredning på dennapunkt, men den har inte på något sätt tagit ställning tUl forskningsplaneringeni fräga om massmedia. Slutsatsen kan bara bU att regeringen är ointresserad avmassmedieforskning. Det kan därför vara angeläget att fråga utbUdningsministernom han avser att ta några initiativ för att stimulera massmedieforskningen ivårt land. En sida av vanmakten, problemet att etermediernas världverkar så topptung, sä olympisk och så fjärmad från gemene mans inflytande,kommer man tUl rätta med främst om man beslutsamt verkar för en decentraliseradverksamhet. Där är närmast TRU aktuellt. Det företaget har redan kritiseratsför en aUtmer utbredd centralbyräkratisk inriktning. När det gällerlokaliseringen av framtida verksamhet pä utbUdningsom-rådet inom etermediernaframstår det som angeläget, att det nya företaget läggs på en annan ort än dendär har sin alltmer svällande centralproduktion. Det är ett välkänt faktum, att etermedierna gärna skapardet man kan kalla en huvudstadsspiral, som ur många synpunkter är olycklig.Allt intressant här i landet händer faktiskt inte i och det kan juen stockholmare få lov att säga! Redan ett nytt stort centrum företermedieproduktion utanför kan skapa en bättre närhet till alla demsom berörs. Cirkeln behöver brytas, nya producentgrupper skapas, större utrymmeges för värderingar som inte är influerade bara av en trång sektor avinteUigentian i huvudstaden. Därför är också frägan om lokaliseringviktig, Alla initiativ tiU lokalradio bör uppmuntras, smä lätta enheter som påsamma sätt som lokaltidningarna kan skapa en närgemenskap och inte minstprogrammässigt utmana tUl variation och mångsidighet. Man harsagt att i ryms det bara en opinion i taget; man skulle vUja säga attnär det gäller är det definitivt så att det är bara en opinion itaget som är "inne". När tvåkanalsystemet skall utvärderas, bör mankanske vara medveten om att vägen inte är stängd för en återgång till tanken påtvå företag. avvaktas med intresse. För min del har jag redantidigare hävdat, att det viktigaste i etern är programkonkurrens, inte reklamensom finansieringsmetod. begärde en parlamentarisk utredningom verksamhet, dess organisation och finansiering i framtiden.Vi avser att upprepa detta krav. Skälen är många. Utbyggnadsplanen från1966 Uder av stora brister. Systemet med två TV-kanaler som konkurrerar medvarandra har visat sig ha stora svagheter. Finansieringsfrågorna är på siktinte lösta. Redan nu står nästa för dörren: delskassetterna som kommer att befria tittarna från tvånget att se samma programsom alla andra , dels kabelöverföringen som gör det möjligt attvälja kanal även från andra länder mycket enklare och bUUgare än med det Dessa båda tekniska förändringar ger kraftigt ökade chanser åt enverklig decentralisering av TV-utbudet genom att de undanröjer det främstamotivet för det nuvarande systemet med ett eUer några få riksgUtiga TV-program,Men om de kommer att kunna användas i denna riktning beror självfallet påpolitiska beslut. Också detta är ett starkt skäl för en utredning av det slagvi kräver. skaU jag inte fråga utbildningsministern om han avseratt tUlsätta en sådan utredning, ty det är en så viktig fråga att jag tror attkammarens aUa ledamöter har anledning att noga överväga den, I den nya kulturmUjö som massmedierna skapat är detviktigt att intresset för ett aktivt och kritiskt studium av programutbudetstimuleras. En liberal kulturpolitik räknar med möjligheten att i en öppen,vidsynt och upplyst debattatmosfär kunna nå balans i den fortlöpandediskussionen om värden och värderingar. Men de politiska slutsatserna måstedras i ett annat forum. En parlamentarisk utredning behövs liksom en mera öppendebatt poUtikerna emellan om etermediernas roll i dagens samhälle. Vanmaktenkan besegras av kunskap, kritik, meddelaktighet och en omfattandedecentralisering av opinionsbUdningen i etermedierna. i (s) kort genmäle; Det var mänga turer i fråga om vår motionförra året både i utskottet och i kamrarna. Tvä ledamöter av andra kammarentalade mycket skarpt mot detta sätt att hjälpa de fria kristna samfunden detvar herrar i och . I utskottet fanns också enfolkpartist som heter i , och han var för ett avslag.Invandrarkyrkorna aktualiserades först vid behandlingen i plenum från borgerligthäll. Jag har velat säga detta för att ge en mera nyanserad bUdav den behandling som förekom. Det var mänga turer i denna fråga. Det är väl heUer inte alldeles ovanligt att en gruppsocialdemokrater väcker en motion och fär stöd från borgerligt håll men intefrån sina egna. Man behöver inte studera riksdagsprotokollen sä värst mycketför att finna exempel på den situationen - den är ganska vanlig. I sakfrågan viU jag säga att om vi löser problemet i århar ju ingen tid gått förlorad, och då tror jag att vi vunnit ganska mycketäven med det som gjordes . Jag talade om isoleringen ivälfärdsstaten. Med detta menade jag att det är på det sättet i våra samfund fär jag uttrycka mig rakt på sak att de borgerliga värderingarna dominerar såoerhört starkt.