prot · FU099 · 1971-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes tUl en början av herr tredje vice talmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt (forts.) HerrANTONSSON (c); Statsminister hade vänligheten attapostrofera mig i det avsnitt av hans anförande som berörde EEC-frågan. JagskaU i slutet av mitt anförande återkomma tUl det. Statsministern gav migepitetet Aposteln . I och för sig har jag ingenting emot det epitetet,men jag viU göra den reservationen, som jag hoppas kammarens närvarandeledamöter förstår, att jag kanske inte viU bli lärjunge i första hand tUlMäster . Inledningsvis skulle jag vUja göra några reflektionerkring det tema som rör demokratins vitalisering och möjUghetema för demokratininte minst på det regionala planet - på länsplanet i första hand. Enkammarreformen föregicks av en mycket Uvlig debatt ommöjUghetema att stärka och vitalisera vår demokrati. Någon större framgång idenna riktning på det regionala och kommunala planet kan man dess värre intenotera. Den partiella reform som vi antog, länsstyrelsereformen, en reform somrör länsstyrelseförvaltningen, föregicks av ett mycket omfattandeutredningsarbete. Detta utredningsarbete gäUde för det första frägan om nylänsindelning, för det andra organisationsformerna för den regionalaförvaltningens administration och för det tredje uppgiftsfördelningen mellanden centrala samhäUsmakten och de regionala organen i länet. Jag vUl, herr talman, från början ha sagt att jag helatiden varit mycket kritisk tUl uppläggningen av detta utredningsarbete. Jaganser att man angripit frågestäUningarna i fel kronologisk ordning. Man börjademed länsindelningen, där länsutredningen föreslog att länens antal skulleminskas från 24 tUl 15. Man hade emellertid inte något reellt underlag för attnunska länens antal helt enkelt därför att man inte visste vUka uppgifter somskulle handläggas av de olika länsorganen. Därefter har länsförvaltningsutredningen arbetat. Dessgrundtanke kan väl sägas vara att den översiktUga samhällsplaneringen, somhandhas av olika länsorgan, skaU samordnas och ledas av . Den tredje tunga utredningen har varitlänsdemokratiutredningen. Denna utrednings grundtanke är, som de flesta vet,att landstingen skaU utvecklas tUl länsparlament och att den verksamhet somdrivs av landstingen skall omfatta ett större antal områden än för närvarande.Den kommunala självstyrelsen skuUe med andra ord genom landstingen handha denviktiga samhäUsplaneringen på det regionala planet. Jag kan inte hjälpa att jag funnit - och dethar jag sagt i den ganUa att uppläggningen avutrednings- arbetet kiing dessa mycket stora och väsentligafrågekomplex har varit synnerUgen valhänt. ErUigt min mening hade det varitnaturligt att man först StäUt sig frågan; Hur skall vi ha det meduppgiftsfördelningen meUan staten och de regionala organen; vUka uppgifterskall handläggas på riksnivå och vilka skaU handläggas på regional nivå? Förstsedan man klarlagt detta anser jag att man på allvar kan börja fundera över hurden administraitiva apparat bör se ut spm krävs för handläggningen på olikaluvåer. Slutligen skulle man i tredje hand kunna resa frågan:Behöver vi några indelnings ändringar på olika nivåer - i detta fall speciellti länen för att klara de uppgifter man har tUldelat de olika nivåerna? Så harutredningsarbetet dock inte bedrivits. Jag vUl gärna ge en kort personlig motivering jag hoppasatt den gäUer också för mitt parti för tanken på en utbyggd länsdemokrati. Man kan väl säga att vi här i landet har ett välfungerande demokratiskt system på riksnivå. Regeringens och handläggningav frågorna ställs under väljamas prövning vid de aUmänna valen. Regering ochriksdag handlägger frågor över hela samhällsfältet på riksnivå. Motsvarande ärförhållandet när vi ser på kommunerna. I kommunerna får kommunalmännen redovisasitt fögderi över hela det kommunala fältet vid de allmänna valen. När vi sedan kommer tUl länsnivån, herr talman, möter ossen helt annan bUd. Vi har där, anser jag, för att vara i ett avanceratdemokratiskt land ett dåUgt utvecklat demokratiskt system. Det berornaturligtvis i första hand på att de folkvalda självstyrelseorganen i länen,landstingen, har utvecUats tiU att bU i huvudsak sjukvårdskommuner. Ungefär 85procent av landstingens angelägenheter består av sjukvårdsfrågor. Hela detövriga stora fältet av mycket viktiga samhäUsfrågor på länsnivå handläggsantingen av , där landshövdingen fram tUl den är ensambeslutande, eller via den statliga länsförvaltningen i det stora antal statUgalänsnämnder som i huvudsak sorterar direkt under de centrala ämbetsverken. Den stora principiella bristen är således enligt minuppfattning att medborgarna i länen inte har möjlighet att via ettrepresentativt demokratiskt system påverka det stora flertalet av viktigalänsfrågor. Länsorganens förvaltning ställs inte under parlamentarisk kontroll.Medborgarna kan inte utkräva parlamentariskt ansvar såsom man kan göra påriksnivå och på primärkommunal nivå. Den verksamhet som handläggs av delänsnämnder som sorterar under den statliga förvalt-lungen och under decentrala ämbetsverken Ugger aUtså utanför medborgarnas politiska kontroU. Här går enligt min mening en väsentlig principieUskiljelinje. Dels har vi den riktning som förespråkar stark statUg styrning avde regionala uppgifterna via den nuvarande statliga länsförvalttungen och ävenen viss utbyggnad av den. Dels har vi den riktning som jag personligen och mittparti företräder, nämligen den som förespråkar en mera decentraUseradbeslutsprocess, där inflytandet av det folkliga länsorganet, ,skulle göra sig mera gäUande genom att tUldelas en rad uppgifter.Jag har nämnt den främsta, nämligen samhäUsplaneringsfrå- Sedan måste jag konstatera att politiken på länsplanet harfått en ökad betydelse . Länet som administrativ enhet harfatt ökad betydelse. har utvecklingen framtvingat ett ökat behov avsamhällsplanering, särskilt av vad vi bmkar kaUa översiktlig planering. Därmedär det enligt min mening mera självklart än tidigare att tyngdpunkten i denöversiktUga samhäUsplaneringen bör ligga pä länsplanet. Jag viU erima om attvi fastslog detta bl. a. i riksdagsbeslutet när riktUnjerna förlokaliseringspoUtiken diskuterades. De här problemen har accentuerats just genom de uppenbarabrister vi har i länsförvaltningen. Man kan säga att de är av två slag; delsgäUer de samordning och enhetlighet, dels förankringen i den kommunala självstyrelsen. Diskussionen om medborgarinflytandet över länsstyrelsernahar följt i huvudsak två Unjer. Den ena är instäUd på lekmannamedverkan i statliglänsförvaltning. Den andra viU gä fram på den principieUa linje som vi brukarkaUa länsdemokrati med ett starkare inflytande från medborgarna via länsorganetlandstinget. Även om jag således är starkt kritisk mot den reform somvi har beslutat, är jag naturUgtvis vUlig att erkänna att lekmannamedverkan ilänsstyrelserna är en viss form för medborgarinflytande. Det skuUe vara fel attinte erkänna det, men det finns ingen anledning att karakterisera dettalekmannainflytande i och i lekmannanämnderna som länsdemokrati.Erfarenheterna talar i motsatt riktning. Jag har suttit med iett länsplaneringsråd och kunnat konstatera hur Utet lekmaimarepresentationenegentligen betyder i det sammanhanget och, förmodar jag, också i andra sammanhangi de statliga länsnämnderna. De representanter som utser i exempelvislänsskolnämnd eUer planeringsråd jag skaU inte räkna upp alla länsnämnder medlekmannainflytande; de är bortåt ett tjugotal får för det första inte mottaganågra instmktioner för sitt handlande från . För det andra har deinte någon skyldighet att rapportera inför och inte heller kan de,som jag antytt, avkrävas något parlamentariskt ansvar. Lekmannaledamölerna äralltså inte politiskt ansvariga inför något parlamentariskt organ. Det innebärockså, vUket är angeläget att observera, att det politiska ansvarskrävandetinte heUer är inkopplat när det gäUer tjänstemannaförvaltningen, vUket måsteleda till minskad auktoritet för lekmannasidan visavitjänstemarmaförvaltiungen. Jag är, herr talman, på det klara med att vi förnärvarande inte har någon möjUghet att på ett tUlfredsställande sätt tryggalekmannamedverkan genom en radikal reform, men jag vUl påstå att en mycketbred opinion klart har förordat länsdemokratUinjen. uttalade enhälligt att det var angelägetatt stärka den kommunala självstyrelsen på det regionala planet. Det var medanledning av detta uttalande som hemstäUde om tiUsättandet av länsdemokratiutredningen.Denna utredning lade fram sitt betänkande , och det är att betrakta somett principförslag för förverkligande av länsdemokratitanken. Jag viU poängteraatt alla politiska partier var överens i den utredningen. De regionalasamhäUsplaneringsuppgifterna, som jag har apostroferat, är naturligtvis imycket stor utsträckning frågor som direkt angår de enskUda länsmedborgarna.Därför bör dessa medborgare enligt min mening ha ett inflytande via denrepresentativa demokratin i det organ som utgör. Den länsplaneringsom nu tUlämpas är i huvudsak statlig och ger inte länets invånarna någotnämnvärt inflytande eUer som jag sagt några möjUgheter tUl kontroll. För sedan tiUsatte regeringen en ny utredning somskaU se över länsdemokratiutredningens förslag. Otvivelaktigt kommer dennautredning att Ijäva åtskillig tid och alltså fördröja ett angelägetreformarbete på detta område. Det finns, och det har väl framgått av vad jaghar sagt, vissa principiella skUlnader meUan den Unje som jag här förespråkarför mitt parti och den som förespråkas av socialdemokraterna. Regeringensuppfattning är inte att den kommunala demokratin skaU vara företrädd ilänsstyrelsen utan endast att skall vara tUlförsäkrad en visskommunal erfarenhet. Jag är aUvarligt bekymrad för att man genom denprovisoriereform som beslutat organisatoriskt binder länsförvaltningenshuvudUnjer på ett sådant sätt, att vi oavsett vUken principiell uppfattningvi har får mycket svårt att gå ifrån den förstärkning av den statUgalänsförvaltningen som jag anser att den beslutade reformen innebär. Jag vUl tUlägga att vi, när vi diskuterar frågan om ettfördjupat medborgarinflytande och försöker finna former för en vitaUsering avdemokratin, inte bör bortse från det värde som ligger däri att , somdock är det folkvalda självstyrelseorganet i länet, får största möjUgainflytande över de frågor, som så nära angår medborgarna i länet. Får jag så säga några ord om en annan fråga, nämligennäringspoUtiken. Vi har från alla partier all anledning att med tUlfredsstäUelsehälsa det ökade! intresse som näringspolitiken fått . Allapartier är om jag fattat det rätt angelägna om att samhäUet för en aktivnäringspolitik, en näringspolitik som skapar goda förutsättrungar förproduktiva insatser av företag av olika storleksordning, av oUka struktur ochinom skUda näringsgrenar. Detta är närmast en självklarhet. Ännu väsentUgare ärväl, om jag bedömer rätt, att det finns klara riktlinjer för en aktivnäringspolitik, helt enkelt ett preciserat handlingsprogram för den aktivanäringspolitiken. Detta är en ofrånkomlig fömtsättning för en effektiv politik. Det är svårt att komma ifrån att det brustit mycket i dethär avseendet. Frän har vi krävt ett sådant program. Kraven haravslagits av den socialdemokratiska riksdagsmajoriteten. Man har bl. a. sagtatt det skulle vara orealistiskt att en parlamentarisk utredning skuUe försökakomma fram tUl ett handlingsprogram för en aktiv näringspolitik. Det skulle avpraktiska skäl vara ogörligt. Dessutom viU man inte att skall beslutaom ett sådant handlingsprogram. Det har framkommit i debatten att man anser detvara bättre med små delprogram, utan att man därmed har någon uppfattning omhur de små delprogrammen stämmer överens med varandra. Att formulera"övergripande" näringspolitiska program skulle vara en uppgift förregeringen och för de skilda politiska partierna men inte för . I vår parlamentariska demokrati, där ju ändå makten liggerhos , skulle alltså vara programlös på det viktiga näringspolitiskaområdet. Det är en anmärkningsvärd slutsats. Vi kan aUa erinra oss attriksdagen har beslutat om grunder, riktlinjer eUer handlingsprogram ifråga om exempelvis lokaliseringspolitiken, arbetsmarknadspolitiken,jordbrukspolitiken och bostadspolitiken. Naturligtvis går det också bra i frågaom näringspolitiken, om man bara har vUjan därtUl. Jag tolkar debatterna i den gamla tvåkammarriksdagen såatt socialdemokratin vUl att regeringen skall ha ett övergripande näringspolitisktprogram. Men man skaU tydligen inte visa upp det programmet för annatän med en liten bit i sänder. Det är från den parlamentariska demokratinsutgångspunkt synnerligen diskutabelt med en sådan principiell uppfattning.NaturUgtvis kan fatta bättre näringspolitiska beslut om regeringentalar om vad den pä sikt och i helhet tänker och avser. Jag skaU inte förneka att på åtskiUiga punkter inomnäringspoUtiken har den sittande regeringen och oppositionen i stort sett sammauppfattning. Men på andra punkter är oppositionspartierna kritiska. Den störstabristen är naturligtvis, som jag antytt, att regeringen inte framlagt någraklara riktlinjer för en aktiv näringspolitik. Jag hoppas att vi är överens om att vi har ett effektivtnäringsliv i vårt land. Det är naturligtvis såsom allt mänskligt intefullkomligt, men vi har dugUga arbetare och dugUga företagare. Vi måste välockså säga oss att regeringens handlande har lett tUl osäkerhet. Vem kan dåsäga att vi har tagit tUl vara de utvecklingsmöjligheter som finns i vår s. k.blandekonomi? För att ta ett exempel kan man inte komma ifrän attproduktionsutvecklingen under senare är har varit relativt svag och attindustrUnvesteringarna varit OtUlräckUga. Vi vet att även utvecklingsbaraföretag har fått läggas ned i inte obetydlig utsträckning. Man kan inte varasäker på att vi inte skulle ha kunnat klara detta bättre om det funnits merapreciserade riktlinjer för en aktiv näringspolitik. Regeringen har talat om en ny och aktivnäringspolitik; det började väl med Investeringsbanken 1967. Den kom plötsligtin i bUden som en näringspolitisk fond, och den omvandlades Uka plötsligt tUlen StatUg monopolbank. Man har skapat den statliga monopolbanken, en styrelseför teknisk utveckling och ett statligt utvecklingsbolag samt ettnäringspolitiskt råd och ett och annat nytt statligt företag. Jag vUl gärna poängtera att detta varit i stort settriktiga instmment, om man undantar statsmonopolismen i det hela. Men det harvarit mycket klent med upplysningar om vad den fria näringspolitiken skuUeiimehålla. Jag har försökt se på vad man beslutat på två socialdemokratiskapartikongresser, där man behandlat näringspolitiken. Men man har där intekunnat säga mer än att det skaU bli fler samhäUsägda företag och ökatsamhäUsinflytande. Varför, hur mycket och i vUka fall det skaU bU statUgaföretag har man inte lämnat några upplysningar om. Man har heller inte sagt och det är mycket viktigt om ett ökat samhäUsinflytande skall sikta tUl enramplanerad marknadsekonomi eller en socialistisk detaljreglering. Personligen är jag anhängare av ettfritt näringsUv även för framtiden. Jag tror att fri företagsamhet och enskUtägande, de enskUda människornas vUja tiU verksamhet och ansvar, är och förblirde viktigaste drivkrafterna tiU utveckling och framsteg. Men lika fuUt är detför mig en självklarhet att det fria näringsUvet och det privata kapitalet skaUsocialt kontrolleras genom de många instmment som finns i ett modemt samhäUe.Jag tycker att vi borde vara överens om att målet måste vara ett ekonomisktsystem där man utnyttjar de framstegskrafter som ligger i det enskUdainitiativet. Då når vi helt säkert högsta möjliga produktionseffektivitet. Effektivitetskravet skaU självklart förenas med detsociala kravet på solidaritet, trygghet och höjd materiell standard för deanstäUda. Inom är vi inte främmande för ökat statligtengagemang inom företagssektorn men vi har sagt att det skaU i varje särskUtfaU vara klart motiverat. Jag kan tänka mig att staten går in som ägare ochetablerar företag där det är motiverat exempelvis av lokaliseringspoUtiska ochsociala skäl, där det som ofta är faUet föreligger svårigheter att upprätthållade svaga regionernas sociala status och det är fråga om ett uttalatsysselsättningsbehov. Vidare bör staten gå in som ägare där det fordras såstora kapitalinsatser att enskUda företag inte förmår klarakapitalförsörjningen. Vi inom kan även tänka oss ett utökat delatägarskap typ ASEA-ATOM, Uddcomb osv. Jag uppfattar biandekonomin eller densocialt kontrollerade marknadshushållningen ungefär som jag nu har antytt. Iett sådant ekonomiskt system spelar naturligtvis en aktiv näringspolitik medalla dess inslag en betydande roU. Nära förknippad med den aktivanäringspoUtiken är frågan om de multinationella företagens utbredning.Statsminister snuddade vid den problematiken något när han berördeEEC-frågan i sitt anförande. Vi ser ju aUa hur dessa företag får allt störreinflytande. De växer med under det atttUlväxttakten i de nationeUa företagen genomsnittUgt är . Vad somhittiUs här inträffat pä detta område är sannolikt endast inledningen tiU enmycket stark internationalisering av företagsägandet. Jag har försökt att i någon mån följa denna fråga ochfunnit att det fiims mycket vederhäftiga nationalekonomer som hävdar attsituationen kan vara den att 400500 företag då äger och behärskar tvåtredjedelar av världens samlade produktionsresurser. Jag viU gärna säga att eninternationaUsering av företagandet naturligtvis inte uteslutande är någotnegativt. Det skuUe vara fel att påstå detta. De multinationella företagenbidrar helt säkert tUl att effektivisera produktionen. Det medför emellertid iandra avseenden mycket svårbemästrade problem särskUt föl ett Utet land somvärt. Dessa företag kan bU eiu oerhörd maktkoncentration ekonomiskt sett somdet är mycket svårt att kontroUera. Den utvecklingen innebär i så faU attsuveräniteten över vårt lands interna ekonomi hotar att minska och att minskaväsentligt. Det är väl ganska naturligt att dessa multinationellaföretag inte har anledning att anlägga den sociala och samhällsekonomiskagmndsyn som vi själva fuiner angelägen inför utvecklingen av vårt landsnäringsliv och av samhällsstmkturen i stort. De kan bli en ödesdiger motviktmot våra regionalpolitiskaoch decentraliseringspolitiska strävanden. De multinationella företagen mästeväl också bedömas som ett osäkerhetsmoment så tUl vida att man riskerar att dei tider av konjunkturnedgång och arbetslöshet drar hem sitt ,kapital ochförlägger sin tiUverkning tiU moderländerna, varigenom vi riskerar storasvårigheter för vär egen arbetsmarknadspolitik och dess möjUgheter att tryggasysselsättningen i vårt land. Jag är emellertid, herr talman, på det klara med att dessaföretag, de multinationella företagen, representerar en utveckUng som i stortinte kan brytas. Under sådana förhållanden gäUer det dock att se tUl attutvecklingen så långt som möjUgt kan komma under samhällets kontroll i positivmening. Detta ämnes svårighetsgrad kan naturligtvis anges som en förklaring tUlatt samhäUet inte har tagit några egentUga initiativ i syfte att effektivt motverkaatt de multinationella företagen får en skadUg monopolstäUning. Det ärangeläget att vårt svenska samhäUe tar tiU vara de möjligheter som finns fördet att trygga sin integritet mot multinationella företagsmonopol. Den svenskalagstiftningen måste såvitt jag förstår metodiskt utformas så att detta syftetiUgodoses. Det gäUer i första hand skattepolitiken, näringspolitiken,socialpolitiken samt social-och miljölagstiftningen. SamhäUet måste garantera att de multinationeUa företagenpå den svenska marknaden underordnas våra interna regionalpolitiska målsättningar.En fördjupad företagsdemokrati måste eftersträvas. Det är ett medel inte minstmot maktkoncentrationen i dessa företag. Jag uppfattar saken så att vi i nästanalla länder åtminstone i Västvärlden med hög industrialiseringsgrad harungefär samma problem. Med hänsyn tUl detta borde man sträva efter att kommafram tUl internationella överenskommelser för att få en effektiv kontroll.Sverige borde ta initiativ tUl sädana överenskommelser. Jag understryker attdet inte gäUer att stoppa de multinationella företagens tUlväxt det gäUer attunderordna dem de nationella strävanden som vi har på ekonomins ochetableringens områden. Ett problem som det har snuddats vid i dagens debatt ärfrägan om anslutning tUl EEC. Vi har ju en mycket ofullständigtutvecklad debatt om EEC i vårt land. Kanske är den i vårt land svagare än i deövriga i detta sammanhang aktuella länderna i . Jag vet inte i vadmån dagens debatt har skapat någon ökad klarhet. Jag vUl framhålla att jag utgår från att vi alla äranhängare av ett friare varuutbyte meUan länderna. Jag vUl i samma andetag,herr talman, tUlägga att jag upplever de nya stämningarna i nationerna så strävar efter att bevara den nationeUa suveräniteten och ökautbytet mellan folken på alla områden: inom handel, inom ekonomi, inom kulturoch inom politik. Det är därför som jag - jag säger detta för min rentpersonliga del när jag har iakttagit dessa strömningar har tUlåtitmig säga att jag tror att Europatanken gick i graven med den store federalistenWinston ChurchUl. Det är i detta sammanhang inte fråga om någon trångsyntnationalism. Jag kan inte förstå att det skulle vara en trångbröstadnationalism att hävda folkens rätt tUl nationell suveränitet, om den ärparad med förståelse för ett ökat meUanfolkligt utbyte på allaområden. Tvärtom tror jag att det är en internationalism som hör framtiden tUl. Jag vUl dessutom tUlägga att jag tycker att man i deninterna svenska debatten har tagit mycket liten hänsyn tUl det mycket viktigafaktum att neutralitet och Fjnlands utrikeskurs, som är av specielltslag, utgjort en stabUiserande faktor i . är det väl tveksamt om det blir någon ytterligareutvidgning av EEC genom att flera länder ansluter sig. Sä långt jag har kunnatfölja opinionen i , som är en nyckelmakt i det här sammanhanget, har jaguppfattat den som mycket spUttrad, men vinner anslutning som fuUvärdigmedlem, sä får vi väl utgå ifrån att följer väg - det voreganska naturligt. I det läget gäUer det, anser jag, att hålla samman ,och . Det kan ske genom två anslutningsformer som är varandra sänärstående att det endast är fräga om verbala skUlnader. Den ena linjen är att , och slutersig samman i ett frihandelsblock, som associeras tUl EEC, naturUgtvis medfortsatt nordiskt samarbete. Den andra linjen är att dessa tre nordiska länderfår ett handelsavtal med EEC med tullfrihet, ty vi måste ju komma innanförtullmuren - och att man fortsätter det nordiska samarbetet "sektor försektor", som finnarna gärna viU uttrycka det. hade jag tUlfälle att gästa denfinske presidenten , Vi förde ett samtal kring dessa frågor, och efterdet samtalet stod klart för mig att någon av de anslutningsformer som jag nuhar försökt att mycket kort skissera är de enda tänkbara för del. Jagbedömer möjUgheter att få ett handelsavtal med tullfrihet som mycketgoda, eftersom har en unik position i Västvärlden. Att fuUt medlemskapär uteslutet för vidkommande vet vi. hyser som bekantmycket stor misstänksamhet mot EEC pä grund av den överstatliga karaktären hosdetta handelsblock om man nu skall inskränka sig tUl att säga handelsblock.Värt land har vid kontakterna med EEC begärt tre undantag med tanke päneutraUteten de diskuterades i debattei\ här pä förmiddagen. Det förstaundantaget är rätt att utträda ur gerrienskaperna. Romtraktaten innefattaringen utträdesrätt. Det andra är rätt tiU beredskapsförsörjning, inte bara medlivsmedel utan ocksä med drivmedel och andra oljor, mediciner osv. Det tredjeoch inte minst viktiga är möjligheten tUl en fortsatt och gärna även utvidgadösthandel. Det är en helt personlig reflexion, när jag säger att jaghar svårt att tänka mig att EEC godkänner dessa tre undantag. Jag tror inte vUl luckra upp Gemenskapen för att beröra bara en av dessa tre punkter genom att tUlerkänna en liten nation som utträdesrätt, när man redanhaft sä stora svårigheter att håUa samman den.