prot · FU0987 · 1971-12-31 00:00:00 — Beträffande investeringsavgiften uttryckte sigmotionärerna på följande sätt: "Det synes inte vara orimligt att kräva ensärskild investeringsavgift av de företag som får förmånen attetablera sig i storstadsområdena." Detta sade vi 1966, men vi fick ingetstöd för den här tanken bland de stora och tunga remissinstanserna och inteheller av de borgerliga representanterna i utskottet. Ändrade regler för utbetalning av kommunalskatt Jag kan försäkra kammarens ledamöter att entusiasmen föratt underlätta lösningen av expansionskommunernas problem inte var så stor viddenna tidpunkt vare sig i utskott eller kammare. Detta intresse har för övrigtsällan varit så särdeles påfaUande. När frågan behandlades i gamla bankoutskottet mötte vi -jag vill upprepa det - ett samlat borgerligt motstånd. Motionen - som nuresulterat i ett regeringsförslag - viUe den samlade borgerligheten avslå. Härfanns högern, och . Emellertid hade haftvissa framgångar val. Jag erinrar om att vi då hade haftbostadskrisdiskussionen. som frågan behandlades i bankoutskottettog farväl av den övriga borgerligheten och slöt upp bakom densocialdemokratiska motionen. Den borgerUga reservationen vid riksdag, somvände sig mot detta socialdemokratiska rättvisekrav, är mycket belysande förden storstadsnegativism som vi så ofta möter. Jag tillåter mig referera ur denskrivning som högern och anförde som motivering för sitt totala ointresse;"För att vår internationella konkurrenskraft skall kunna bibehållas ochökas är det nu framför allt angeläget att bereda utrymme för en snabb tillväxti industriinvesteringarna, ett utrymme som inte kan beredas utan attexpansionstakten i de offentliga investeringarna och bostadsbyggandetdämpas." Vidare hette det: "En prioritering av en så betydande del avkreditmarknaden som den vilken kommunerna i storstadsområdena gör anspråk påskulle enligt utskottets mening leda till en olycklig snedvridning avsamhällsekonomin." Mot den bakgrunden yrkade de borgerliga avslag på detsocialdemokratiska utredningskravet. beslöt emeUertid att fråganskulle utredas, och vi som är bosatta i storstadsregionerna har med störstatillfredsställelse noterat den snabbhet med vilken finansministern låtitframlägga proposition i ärendet. Utredningsförslaget överlämnades tillfinansministern , och här föreligger nu en proposition som vi kanta ställning till. Som motionär och som ledamot av utredningen hade jagemellertid gärna sett att det förslag som lagts fram av rättviseskäl gåttlängre när det gäller denna stora fråga. Flera uppslag diskuterades iutredningen, bl. a. att kommunernas fordringar på staten kunde förvaltas i enfond där arbetsmetoden skulle kunna jämföras med industrinsinvesteringsfonder eller i form av en bank för att ge statsmakternaytterligare ett styrningsinstrument i investerings- och konjunkturpolitisktsyfte. Detta ansågs emellertid vara alltför långtsyftande, och utredningenframlade ett betydligt mer begränsat förslag, kring vilket vi förklarade ossstå eniga. Det är som bekant bättre med en mager förlikning än enfet process. Som storstadsbo vUl jag säga att vi betraktar det förslag som nuUgger på bord som en icke alltför fet förlikning, men det är ettklart steg framåt för att skapa rättvisa i samhället också från de härutgångspunkterna. De frågor som aktualiseras i den borgerliga reservationenhar också diskuterats av utredningen. Det gäller, som var inne påförut, skatteåterbäringen till församlingarna. Men som jag sade inledningsvis,togs denna fråga inte upp i direktiven, och sedan vi tittat en del påmaterialet släppte vi den frågan. Någon utredning har inte gjorts av den frågasom reservanterna vill att nu skall ta ställning till. Vi ansåg detinte vara vår uppgift att syssla med den saken. Som framgår av utredningen och av utskottsmajoritetensskrivning har församlingarna i expansionskommunerna en betydligt störreekonomisk bärkraft och betydligt lägre kyrkoskatt än de församlingar som måstevidkännas kraftiga befolkningsminskningar. har också med siffrorur utredningsmaterialet redovisat hur det står till. För oss socialdemokrater framstår de borgerligasuppträdande nu som uttryck för en fullständig reträtt från den ståndpunkt manintog vid riksdag, då vår motion behandlades. Visserligen skerreträtten med utläggande av täta dimridåer, men de borgerliga partiernaspiruetter i den centrala frågan har varit intressanta att följa, inte minst föross som bor i landets expansionskommuner. Regeringen har tillmötesgått dessakommuners önskemål i hög grad genom den proposition som föreligger. Herr talman!Jag yrkar bifall till utskottets hemställan, I detta anförande instämde (). Hen i (m) kort genmäle: Jag kan inte annat än lyckönska den framgång som han har vunnit med sin motion , som gick ut påatt kommuner som växer mycket hastigt skulle slippa den tvångsutlåning av sinakommunalskatter som de har fått göra till staten under de tidigare åren. Det arju vad det här är fråga om. Men vad detta kan ha att göra med ett angrepp på deyrkanden som vi har framställt i vår reservation förstår jag inte riktigt. När man nu vill ge den borgerliga kommunen förmånen att fåen förskottsbetalning, så är det också rimligt och konsekvent att ge sammaförmån till den kyrkliga kommunen, så att den också får möjlighet att startasina aktiviteter då de behövs. Hen (); Jag vill bara konstatera att partivänner visade totalt ointresse, när vi tog upp expansionskommunernasproblem. Tvärtom ville man bekämpa de förslag som vi väckt för att minska deekonomiska problemen för dessa kommuner. När det gäller återbäring till församlingarna vill jag änen gång upprepa, att ingenting finns sagt om detta i direktiven, och vi harinte sysslat med det i utredningen. Jag tror det vore i högsta grad olämpligtatt här rösta på ett förslag, som inte varit föremål för en lika omfattandeanalys som den del av uppgiften som utredningen fick sig förelagd. Ändrade regler för utbetalning av kommunalskatt HenMAGNUSSON i (m): Hen läste ju själv upp en reservation ibankoutskottet tidigare om den är riktig kan jag inte kontrollera nu - därfrågan ställdes huruvida expansionskommunerna skulle ges förtursrätt framförinvesteringarna i näringslivet. Gällde det när vi hade kreditknapphet,var det en helt riktig ståndpunkt, om man då i första i* protokoU 1971. Ändrade regler för utbetalning av kommunalskatt hand slagit vakt om investeringarna till näringslivet. Jagtror att man har all anledning ångra att inte industriinvesteringarnaunder 1966 och 1967 var större än de var. gjorde sig till tolk förkommunalmännen i storstadsområdena, och jag vill också göra mig tiU tolk fördem såsom kommunalman i intill det gångna . Att jag tagit upp denna fråga om avräkningen i eninterpeUation till finansministern sammanhänger med den problematik som herrPalm nämnde. Det är en fråga som har stor betydelse för kommunerna och isynnerhet för tillväxtkommunerna. Jag kan bara nämna att bortfallet av räntaför utgör . Det är ett såpass stort belopp att det behövs i extra kommunalskatteutdebitering föratt staden skall kunna låna ut dessa pengar räntefritt till staten, för attuttrycka sig litet drastiskt. När man sitter i och dessutom är före dettakommunalman så att säga, har man att göra vissa avväganden. Det är därför jaginte väckt någon motion i anslutning till propositionen. Jag är, liksomfinansministern, fuUt klar över att det här är en mycket stor finansiellfråga. Det steg som finansministern tar genom propositionen, som behandlas , är ett steg i rätt riktning. Man kanske senare kan få återkomma och gåvidare mot en lösning ungefär av den typ som var inne på. När jag lyssnade på förstaanförande hade jag väl inte för avsikt att ytterligare kommentera det, men nukommer tiUbaka med en annan synpunkt, nämligen det rentaffärsmässigt betonade argumentet om att man borde räkna ränta i de ekonomiskatransaktionerna mellan stat och kommun. Det är ett alldeles nytt uppslag, men jag är personligeninte intresserad av det. En sådan ränteberäkning borde följas upp över helafältet, och jag är rädd för att man då hamnar i ekonomiska konsekvenser som ärhögst dubiösa. Det har varit en oskriven lag att man i förhållandetmellan stat och kommun inte laborerar med s. k, rent affärsmässiga avräkningar.Om man hade gjort det, skulle staten faktiskt och det är en synpunkt som intehar kommit fram i debatten här - kunnat presentera kommunerna en moträkning.Det är nämligen så att kommunerna inte behöver vidkännas nackdelen avskatterestantier. Staten tar dessa skatterestantier på sig, icke allenast föregen del utan även för kommunernas del. En analys av vad detta innebär kan ikorthet uttryckas så, att i runt tal i kommunalaskatterestantier betalas av staten tUl kommunerna. Jag har emellertid bara sagt detta för att ge balans åtdet hela; jag tror det är klokt att vi fortsätter våra avräkningar på detvedertagna sättet utan ambitionen att vara formellt och konventionelltaffärsmässiga i avräkningsproceduren. När det gäller församlingarna lade vi märke till dettaproblem när propositionen skrevs. Men som anförts från flera av talarnaaktualiseras inte sammaexpansion av lokalbehov på den kyrkliga sidan som på den borgerliga sidan nären kommun växer. har sagt att det kan dåoch då blomma upp en ny stadsdel på 20 000-30 000 människor, som skapar behovav församlingslokaler. Jag håller med honom om det. Men det finns inte såförskräckligt många exempel på sådana stadsdelar som blir utanförsamlingslokaler, och de blommar upp i de expansiva kommunerna där, somredovisats siffermässigt bl, a, av , församlingsbornaskontribution till kyrkan och församlingen ändå är relativt obetydlig iförhållande tiU alla de kommuner där dessa problem inte förekommer. Även om det alltså inte gjorts någon grundlig utredningspeciellt på församlingsavsnittet tycker jag inte att man begår någon orätt motförsamlingarna, därest man mot bakgrunden av hur det i själva verket hängerihop avstår från den förbättrade förskottsbetalningen för deras räkning. Jagkan försäkra och i att det för närvarandepågår en enorm aktivitet inom församlingarna när det gäller investeringar, nardet gäller nybyggen för kyrkans och församlingarnas behov en aktivitet som,om jag proportionerar den, otvivelaktigt är mer imponerande än vad somförekommer i de borgerliga kommunerna. Jag har tröstat mig med det, och jag tror att kammaren medlugn och utan att anse sig ha förfördelat församlingarna kan följa utskottetsbetänkande. Ändrade regler för utbetalning av kommunalskatt Överläggningen var härmed slutad. Utskottets hemställan bifölls. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels reservationen av m. fl,, och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition: Den som vill att kammaren bifaller finansutskottetshemställan i betänkandet nr 24 punkten B röstar ja, den det ej vill röstarnej. Vinner nej har kammaren bifallit reservationen av m. fl. Vid omröstning genom uppresningförklarades flertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-propositionen. Dåherr begärde rösträkning verkställdes votering med omröstningsapparat.Denna omröstning gav följande resultat: § 15 Föredrogs utrikesutskottets betänkande nr 10 i anledning av motionom en svensk opinionsyttring i FN om tiurfäktning. Översyn av vissa lagar på arbetslivets område m. m. Utskottets hemställan bifölls. § 16 Översyn av vissa lagar på arbetslivets område m. m. Föredrogs inrikesutskottetsbetänkande nr 13 i anledning av motioner om översyn av vissa lagar påarbetslivets område m. m. I detta betänkande behandlades motionerna 1971:155 av i m.fl., variyrkats att i skrivelse till regeringen hemställde om en utredning föröversyn av de lagar som reglerade rättstillämpningen på arbetslivets område, 197 1:1118av i m. fl., vari yrkats att i skrivelse tUl regeringen skulle hemställaom en omarbetning av lagen om kollektivavtal i syfte att iförsta hand ur nämnda lag avlägsna § 4, gällande förbud mot att under avtalstidtUlgripa arbetsinställelse, att i samband med kollektivavtalslagens omarbetning enöversyn och revidering skulle företas av lagen om arbetsdomstol, att skulle besluta att ur statstjänstemannalagenav stryka lagens § 3, varvid vederbörande utskott förutsattesföreta härav betingade omnumreringar av lagens övriga paragrafer, att i skrivelse till regeringen skulle anhållaom förslag till lag, som enligt i motionen anförda synpunkter förhindradegiltigheten av bestämmelser av typen § 32 i Svenska arbetsgivareföreningensstadgar, att i samband med sådan lag med förbud mot § 32 deanställda i lag tUlerkändes 1. vetorätt iarbetarskyddsfrågor, 2. vetorätt vidtillsättning av arbetsledare och förmän, 3. vetorätt vidomflyttning inom företaget, 4. rätt att väljalöneform, 5. rätt tUl mötenoch agitation på arbetsplatsen, 1971:1131 av m. 1971:1145 av herrar och , vari yrkats attriksdagen i skrivelse till Kungl. Maj:t begärde att en utredning tUlsattes meduppgift att på sätt som anförts i motionen göra en översyn av lag omförenings- och förhandUngsrätt. A. att med bifall tUl motionen 1971:155 och ianledning av motionen 1971 ;l 145 i skrivelse tiU Kungl. Maj:t begärde den av utskottet i betänkandet förordade utredningen av lagstiftningen på arbetslivets område, B. attriksdagen skulle avslå följande motioner, 1) 1971:1118, 2) 1971:1131, 3) 1971:1145, iden mån den ej behandlats under A. Reservation hade avgivits av herrHaUgren (vpk), som ansett att utskottet bort hemställa, A. att i anledning av motionen 1971:1118 iskrivelse till Kungl. Maj:t skulle anhålla om 1. omarbetning avkollektivavtalslagen i syfte att avlägsna det i § 4 stadgade förbudet motarbetsinställelse under avtalstid, 2. revision avlagen om arbetsdomstol, 3. förslag tilllag som dels förhindrade giltigheten av bestämmelser av typ § 32 i SAF:sstadgar, dels tillerkände de anstäUda vetorätt i arbetarskyddsfrågor, vetorättvid tUlsättande av arbetsledare och förmän, vetorätt vid omflyttning inomföretaget, rätt att välja löneform samt rätt till möten och agitation påarbetsplatsen, B. attriksdagen skulle avslå följande motioner 1971 :l 118,såvitt angick 3 § statstjänstemannalagen, Översyn av vissa lagar på arbetslivets område m. m. HenHALLGREN (vpk); AUtsedan det kapitalistiska samhälletsuppkomst har den härskande klassen alltid sett till att den funnit stöd ilagbestämmelser eller andra självtagna förordningar för att hålla tillbaka ochhelst helt förhindra löntagarnas kamp för bättre löne- och arbetsförhållanden.De kollektiva arbetsnedläggelser som förekom i äldre tid ansågs som myteri,rotenskap, resning eller rebelleri. Det var handlingar som betraktades somsamhällsfarliga och bestraffades mycket hårt. Långa fängelsestraff ochkroppsstraff, dvs. stympning, var inga ovanliga företeelser på 1600- och1700-talen. Det var först senare hälft som arbetarklassensorganisationer utvecklades till egentliga kamporganisationer, speciellt då deförsta fackföreningarna, som förde en mycket aktiv kamp för lönearbetarna, helti linje med deras klassintressen och med strejkvapnet som det effektivaste.Fackföreningarna och sedermera också socialdemokraterna ställde upplångtgående mål i sina program. Det kapitalistiska samhället skulle avskaffas.Arbetarklassen skulle ta över produktionsmedlen. En socialistisksamhällsordning var slutmålet. Jag vill här återge Utet av vad sade iett tal i : "Socialismen framstår sålunda som en nödvändig,logisk följd av själva utvecklingen. Lika så väl som hantverkarklassen dagligengår under i kampen för tillvaron, lika visst kan vi redan på avstånd hörakapitalistklassens dödsklocka ringa. Den behövdes för att bringastorproduktionen till seger. Men då den fyllt detta värv visar det sig, att deni sin tur måste gå under, därför att den helt enkelt ej mera behövs. Samhälletträder självt i stället för kapitalisterna som förvaltare till alla sinamedlemmars bästa av de gångna generationernas arv. Vartill skulle då en särskUdklass för detta ändamål tiäna, som alltid i första rummet skulle tillse sinaklassintressen? Det blir tvärtom den stora vinsten av Översyn av vissa lagar pä arbetslivets område m. m. detta framsteg, av socialismens seger, att i och meddetsamma allt klassvälde är brutet och alla klassmotsatser upphävda. Där förstblir jämlikheten verklig, för att nu vara en vacker fras, som teoretiskterkännes och som praktiskt förnekas. Det är den moderna arbetarklassens historiska uppgift attfullborda denna utveckling, att verkställa domen över kapitalistklassen då desstid är ute, och bereda övergången till det socialistiska samhället." Det är lämnade dennadeklaration om arbetarklassens slutmål och dess historiska uppgift. Det varnågot annorlunda formulerat än Kramforsmanifestet, som socialdemokraterna i daghar. Vad har hänt under den långa tid som förflutit? Hararbetarklassen kommit ett steg närmare det slutmål, ett socialistiskt samhälle,som man i begynnelsen utstakade? Svaret måste bli nej. självreviderade sin uppfattning och slog in på den reformistiska linjenmed klassamarbete, klassförsoning och intresseharmoni i samhället somutgångspunkt, utan att ta hänsyn till samhällets kluvenhet i två avgörande ochoförenliga intressesfärer, den härskande kapitalistklassen på den ena sidan ochlöntagarklassen på den andra. Detta ödesdigra ställningstagande har möjliggjortinförandet av nu gällande klasslagar och bestämmelser av typ §32. kommunisterna har tidigare motionerat omförbud i lag mot bestämmelser av typ § 32 och om ändringar avkollektivavtalslagen och lagen om arbetsdomstol. Till årets riksdag har dessaarbetsrättsfrågor sammanställts i vpks partimotion nr 1118. Jag skall i mittanförande i huvudsak beröra § 32. Kollektivavtalslagen och lagen omarbetsdomstol kommer att belysas närmare av i . Debatten inom fackföreningsrörelsen har ihög grad gällt den förhatliga § 32 i , som i flera betydelsefullaavseenden fastställer arbetsköparnas envälde på arbetsplatserna. Det är kanskeofint att säga arbetsköparna, och många kanske blir illa berörda av det ordet,men det förklarades i går varför vi använde det. Det sades också av någon attdet där uttrycket använder man för att man har fått konkurrens av andravänstergrupper. Jag viU bara upplysa om att , som agerade långt,långt före dessa agerande vänstergrupper, använde det, och vi har ocksåanvänt det mycket tidigare. Många försök har givetvis gjorts att bagatellisera § 32.Ibland har man åberopat att den har "avtalats bort" i en delkollektivavtal. I och för sig är det naturligtvis en framgång. Men även om § 32saknas i en del avtal så har ju arbetsdomstolen fastslagit att den skall ha singiltighet ändå. Således är den upphöjd till lag. Alla skäl talar alltså för atten lagstiftning med förbud mot § 32 eller bestämmelser av den typen är heltlogisk. Det kan också ha sitt intresse att erinra om paragrafensuppkomst och hur den bedömdes inom arbetarrörelsen som helhet. , när arbetsköparna organiserade sigcentralt, förde man också in i sina stadgar dåvarande § 23, nuvarande § 32, enbestämmelse som visat sig bli smått historisk. Den ursprungliga lydelsen är somföljer: "Villdelägare i föreningen eller yrkesförbund ingå kollektivt avtal med fackförening eller fackförbund eller annanarbetarorganisation skall förslag därtill underställas föreningens styrelse ochmå dylikt avtal ej upprättas utan styrelsens godkännande. I kollektivt avtal, som upprättas mellan delägare iföreningen och fackförening eller fackförbund, skall intagas bestämmelsen attarbetsgivare har rätt att fritt antaga och avskeda arbetare, att leda och fördelaarbetet och att begagna arbetare från vilken förening som helst eller arbetarestående utanför förening. Delägare är förbjudna att under pågående strejk ellerlockout eller därefter i strid mot styrelsens behörigen kungjorda beslut, iarbete använda strejkande eller utestängda arbetare från andra verk ochföretag, tillhörande föreningen, eller eljest understödja sådana, börandestyrelsen vidtaga lämpliga åtgärder för möjliggörande av dessa bestämmelsersefterlevnad. Uppsåtligöverträdelse härav föranleder skadeståndsskyldighet." § 23 kompletterades med en bestämmelse som angavriktlinjer för skadeståndens storlek således mot lokala arbetsköpare - enligtföljande: "Brott mot denna bestämmelse bestraffas med bötereller skadestånd, som arbetsgivarföreningens fullmäktige pröva skäligt attbestämma, dock ej till högre belopp än det vara hans garantiförbindelselyder." Inom parentes kan jag nämna att garantiförbindelsendå utgjorde enrevers på per anställd person. Den bestämmelsen tillämpas jufortfarande. Jag kan påminna om bötesstraff på en halv miljon föratt företaget gjort upp ett avtal som inte godkände. 1906 träffades det första koUektivavtalet innehållande §23. LO tvingades till denna eftergift i den s. k. decemberkompromissen - eneftergift som skulle visa sig bli ödesdiger för hela den svenskaarbetarrörelsen. Från fackligt håU höjdes givetvis kritiska röster motaccepterande av diktat, att vid avtalsförhandlingaröver huvud taget inte diskutera så vitala bestämmelser i kommande koUektivavtalsom anställning och avskedande, att leda och fördela arbetet eller användandetav oorganiserade arbetare. Det fanns förbund som inte accepterade och inteträffade sådana avtal framåt. Transportarbetareförbundetsstyrelse med i spetsen accepterade inte detta förrän långtsenare. Jag kan tala om att hamnarbetarna landet runt själva bestämde över sinaanställningsförhållanden långt in . Det kan vara av intresse att göra en jämförelse med vadsom står i § 32 . Paragrafen lyder så: "Vill delägare eller medlem iföreningen ingå kollektivavtal med fackförening, fackförbund eller annanorganisation, skall förslag därtill underställas föreningens styrelse. Dyliktavtal må ej upprättas utan styrelsens godkännande. Styrelsen äger att eftervederbörande förbunds hörande lämna föreskrifter rörande kollektivavtalstillämpning och om arbetsvillkor, vilka icke äro reglerade i sådant avtal,ävensom i övrigt om delägares förfarande i arbetsgivarfrågor, som styrelsenfinner vara av större vikt etc. I kollektivavtal, som upprättas mellan delägare eller medlem i Översyn av vissa lagar på arbetslivets område m. m. Översyn av vissa lagar på arbetslivets område m. m. föreningen och fackförening eller fackförbund, skallintagas bestämmelse att arbetsgivaren har rätt att fritt antaga och avskedaarbetare, att leda och fördela arbetet och att begagna arbetare från vilkenförening som helst, eller arbetare, stående utanför förening. Rätten att avskeda skall dock utövas i överensstämmelsemed av föreningens fullmäktige fastställda riktlinjer. Arbetsgivare, som för någon av honom bedriven verksamhetär ansluten till föreningen, är förbjuden att under pågående strejk ellerlockout i strid med styrelsens beslut direkt eller indirekt bereda arbete åteller på annat sätt understödja strejkande eller utestängda eller etiest avkonflikten berörda arbetstagare. Styrelsen bör vidtaga lämpliga åtgärder förmöjliggörande av dessa bestämmelsers efterlevnad." När man ser på skrivningarna och av ,finner man att skillnaderna är mycket ringa. Det har gjorts vissa tillägg somt. o. m. kan betyda en skärpning, t. ex. bestämmelsen att det fordrasstyrelsens godkännande i frågor av större vikt. Klart är att man kan bedömasådana frågor på många sätt, och om man vill hårdra det skrivna kanbestämmelsen tillämpas på ett helt annat sätt . Arbetarrörelsen har alltsedan denna arbetsköparparagrafstillkomst försökt att dels helt avlägsna paragrafen, dels få till stånd enuppmjukning av innehållet, dock utan att lyckas härmed. De ändringar ellertillägg som gjorts är exempelvis det tillägg i kollektivavtalen som finns i deflesta avtal och som lyder så: "arbetarna, att avskedande ägt rumunder omständigheter, som kunnat tolkas såsom angrepp på föreningsrätten, ägade att, innan andra åtgärder vidtages genom sin organisation påkallaundersökning för vinnande av rättelse." Det tillägget kan inte tillmätasnågon större betydelse.