prot · FU0988 · 1971-12-31 00:00:00 — Den största individuellaposten är sjukvård och sjukförsäkring. Den näst största är åldringsvården. Men vivet, och det är alla uppenbart överens om, att det finns stora kvarståendeolösta problem. Det förefaller också som om vi är överens om att det uppkommernya problem. Ett av de besvärligare och otrevligare har vi åtminstone snuddatvid; förhåUandet bostadskostnad-marginaleffekter-låg inkomst.Det finns andra. Vi har sannolikt ett ökande antal direkt utstötta människoratt hjälpa till rätta . Vi talar så mycket om avfallsproblem i dagsom ett led i miljöpolitiken. Vi talar om att det moderna näringslivet stöterifrån sig svavel, fosfater, orenligheter och ställer till buller och alltmöjligt. En annan biprodukt, en avfallsprodukt av det moderna arbetslivet, ärtyvärr människor. Det är så att vi stöter ut människor som inte kan finna enmeningsfull och för deras förutsättningar avpassad uppgift med ett tempo somde orkar med. Om man så vill kan man säga att detta är en del av det pris somvi får betala för vår höga levnadsstandard, men det är i så fall ett pris somicke får utkrävas av enskilda människor. Det är samhällets ansvar att ta handom dessa problem och det kommer att kosta mycket pengar. Men vi lägger redan ut för sociala ändamål 30 000 miljonerkronor vUket är av bruttonationalprodukten. Det är om inte enfördubbling så dock en väsentUg ökning i BNP-andel mätt, jagvill minnas från 12 tUl . Läs årets finansplan, läskompletteringspropositionen och läs långtidsutredningen, och vem vågar sedansäga att de mycket stora kvarstående och nytillkommande problem som vi har attlösa på det sociala området kan lösas bara genom ökad resurstilldelning, genomatt öka de tUl och de 30 000 miljonerna till35 000 eller 40 000 eller ? Vem vågar säga att vi löserproblemen på det sättet? Det är uppenbart att finansministern inte vill göradet. Det säges alldeles speciellt i långtidsutredningen att de utgifter som vihär talar om kanske får prioriteras på ett annat sätt, och det blir en svårawägning att göra, sägs det någonstans. Vi vet att om vi skall fullfölja nugällande planer på vårdområdet behöver vi bara ettnytUlskott av arbetskraft som med 10 000 överstiger hela det beräknade nytillskottetav arbetskraft. Sådant går inte; det finns inga möjligheter. Alltså kommerplanerna inte att kunna fullföljas - inte i den formen. Är det så märkligt eller är det på något sätt reaktionärtatt säga att i detta läge måste vi undersöka i vad mån vi kan nå bättreeffekter genom en ändrad resursanvändning inom ramen än genom att drömma om ensannolikt icke realistiskt möjlig utvidgning av ramen? Jag kan inte finna attdet skulle vara något särskilt bakåtsträvande i detta. Men naturligtvis är det svårt. Jag har redan snuddat vidett problem. i säger att vi är överens om att det äreffektivare att höja bostadstUläggen än barnbidragen om man vill styra stödetdit det bäst behövs. Jag vet inte om är medveten om socialministernoch hans departement är det i alla fall säkert att det dess värre förhållersig så med systemet med statliga och kommunala bostadstillägg att det inte tålnämnvärt mycket mer pengar - något kanske, men inte mycket. Det kostar 400-425miljoner kronor . Satsa motsvarigheten till ett par hundralappar tUl ibarnbidragshöjning, och systemet kommer att spricka som en sönderblåst balong!Systemet tål rent tekniskt inte mycket mer pengar; de marginaleffekter somredan är orimliga skulle bU helt groteska. Där har vi en del av kärnproblemet,och vi måste väl ändå ha rätt att tala om detta. Kombinationenmarginalskatt och de marginaleffekter som uppstår genom reduktion och bortfall av sociala förmåner når ivanliga fall, inte i extrema undantagsfall, procentsatsen mellan 70 och 100 aven inkomstökning. Jag kan leta upp undantagsfall där man kommer upp i 110, 112eller av löneökningen, alltså där inkomstökningen slutar med ennettoförlust, men det är extrema fall och det är naturligtvis svårt att i ettrelativt schematiskt system komma ifrån alla sådana. Men 70, 80 eller 90procent i inkomstlägena 25 är inte ovanligt. Där har man enmarginalskatt på bortåt och reduceras vid inkomstökningendet statliga bostadstillägget tUl barnfamiljer av ökningen. Det kan stanna vid , det kan gå upp till över 90procent. Vi kommer inte fram på den vägen och ändå måste vifortsätta framåt. Är det så särskilt märkligt att då säga att vi heltförutsättningslöst måste söka nya vägar, nya tekniker och möjlighet till ändradresursanvändning inom ramen, eftersom vi inte vågar hoppas på att under denärmaste åren få någon väsentUgt vidgad ram? Jag skall gärna ställa upp i den upplysningsverksamhet somsocialministern vill ha hjälp med. Men jag tror att socialministern tar misteom han tror att oron över de aktuella förhållandena på det sociala områdetskulle vara begränsad till någon del av folket kanske rent av till enpolitisk riktning, kanske rent av till den som jag råkar företräda. Detta ärinte riktigt. Det har antytts av både socialministern ochherr i att jag personligen skulle ha en på något sättavvikande syn på de sociala frågorna jämfört med mitt parti i övrigt. Jag kanförsäkra att det inte förhåller sig så. Det är partiet som har anförtrott miguppgiften som ordinarie ledamot i socialutskottet, det är partiet som har bettmig att hålla i skaftet när det gäller den apostroferadenyligen tUlsatta arbetsgruppen för sociala frågor. Det är självfallet inte föratt jag har en från partiet avvikande mening som jag får uppgifter i dessasammanhang utan därför att partiet och dess ledning anser mig vara någorlundarepresentativ för partiet. Jag tar inte saken särskUt hårt, men jag vill ge herrarnaett råd och ett tips: Läs de där klippen som har, läsinsändarspalterna och hör på vardagsdebatten inte den som föres här iriksdagen alltså, utan den som går ute bland gemene man! När jag säger att vimåste på något sätt beivra de påvisbara missbruk som ändå förekommer, då är detför att undvika en socialpolitisk reaktion. Men om vi riskerar en sådanreaktion och det är det jag är rädd för, jag understryker det vågar jagförsäkra herrama att ni har större risk för den inom ert eget parti än vad jaghar inom mitt. Återigen för en debatt härsom är på något egendomligt sätt kluven. Han talar om oron ute bland folket,men snabbt är han över på insändare och talet om missbruk. Jag uppmanade herrCarlshamre förut att sluta upp i leden när det gäller att klariägga de faktiskaförhållandena. Det inlägg han gjorde här ger tyvärr inte det bidraget, utantvärtom på sitt sätt återigen stoff till misstänksamhet mot den härviktiga sociala verksamheten som kommunerna bedriver. Jag beklagar det, herrtalman, därför att när vi har ett faktaunderlag som talar sitt tydUga språk, dåhar vi ett material just för att ge människorna information. Oron, , kan å andra sidan självfallet hasin förankring i olösta sociala problem. När talar omavfallsprodukterna och utstötningsmekanismen vill jag bara hoppas - och jagutgår ifrån det efter hans inlägg att han kommer att stödja regeringensförslag om anställningsgarantier, som kommer upp här i riksdagen.Det är ett viktigt bidrag för att ge trygghet åt de äldre i arbetslivet. Jag nämnde, , skattebrotten som ändåundanhåller samhället för att ge proportion åtpåståendena om missbruk och bedrägeri i fråga om socialhjälpen i några enstakafall. Det var det jag ville slå fast, och jag tror att det är viktigt just attsprida upplysning om proportionerna. Sedan bara några ord till om det menar ärså radikalt annorlunda och uppseendeväckande i utvecklingen just nu! Jag harredan pekat på att socialhjälpen är känslig när det gällerkonjunkturskiftningarna. En försämring av konjunkturen med åtföljandearbetslöshet slår igenom på socialhjälpssidan. Tyresöundersökningen, som avser1968 års förhållanden, uppvisar samma siffror för förvärvsarbetande som 1959års socialhjälpsundersökning, det är fullt klart. Men vi vet också att dessamänniskor vanligen inte hade fullt förvärvsarbete med att de uppbarsocialhjälp. Vidare är det i regel - det visar faktaunderlaget -fråga om kortaperioder då sjukdom och arbetslöshet sätter in och skapar tillfälligabesvärligheter. Man får ju inte glömma bort detta. Det är också väsentligt attdet klarläggs när vi alla - jag hoppas det ändå, går ut ochinformerar om dessa förhållanden. Får jag sedan bara göra ett par kommentarer till om deuppgifter vi står inför. Det sociala reformarbetet har haft stor omfattning ochi hög grad präglat 1960-talets utveckling i . Vi kan väl säga att visteg för steg i takt med resursernas tillväxt har sökt skapa garantier för attmänniskor i olika risksituationer inte skall behöva hamna i svårigheter ochbekymmer. Vi är inte färdiga med den uppgiften, vi står mitt uppe i ett stortplaneringsarbete på detta område. Det gäller att också här finna riktiga formerför att kunna sätta in stöd och hjälp där det bäst behövs. Den kommunala socialvården, som vi diskuterar här ,kommer , såsom jag ser det, att få växande, betydelsefuUauppgifter. Jag är egentligen glad över att vi har fått en debatt om socialvården.Den behöver följas och utrustas med nya instrument, nya uppgifter. Tiden medgerinte, herr talman, att jag här avger någon direkt programförklaring. Vi harutredningar i gång på detta viktiga fält, och vi avvaktar dem självfallet medstort intresse. Men låt mig ändå bara peka på att det arbete vi står införinnebär att motverka framför allt sociala orättvisor. En avsocialvårdspolitikens viktigaste uppgifter måste vara att bryta tendenser tillutklassning och isolering. Socialvården är ett bland flera olika led i enpolitik som syftar till utjämning och solidaritet. Trots att de nuvarandesocialvårdslagarna bara är framstår de faktiskt i mångaavseenden som Det är därför som vi har varit angelägna attfå den statliga socialutredningen till stånd. Den sociala miljöplaneringen, som ju i hög grad funnitsmed i denna debatt här , tror jag kommer att tillhöra de verkligtväsentliga uppgifterna för framtiden. Dålig uppväxt-, boende- och arbetsmiljösamt bristande utbUdning är handikapp i människornas villkor och det vet vi också en grogrund för sociala svårigheter. Dessa förhållanden måste angripasmed bl, a. en bättre samhällsplanering, där de sociala miljöfrågorna ägnas enväsentligt ökad uppmärksamhet. De som arbetar i socialvården erfar dagligenföljderna av sådana sociala miljöer som inte fungerar tUlfredsstäUande. Deraserfarenheter måste tas tUl vara i den framtida samhällsplaneringen, som i höggrad måste gälla sociala miljöfrågor. Här är vi på gång på åtskilliga håll ilandet. Erfarenheterna visar att detta är en av de kanske allra viktigastevägarna som vi har att mera definitivt beträda. Vi måste ägna de förebyggande åtgärderna väsentUgt störreuppmärksamhet. Därför har jag pekat på att det tUlägg i socialhjälpslagen, somvi gjorde 1968 och som ålägger kommunerna att bedriva en aktiv uppsökandesocialvård, var en viktig sak. Denna verksamhet har också ökat ute i kommunernapå ett glädjande sätt, även om mycket är ogjort. En viktig del av denverksamheten är att medverka till att bryta den isolering som inte minst mångagamla och handikappade människor lever Självfallet måste vi satsa på de generella åtgärderna ifortsättningen. Genom utbyggnaden av socialförsäkringarna och andra generellasocialpolitiska anordningar har den behovsprövade, individuellt inriktadesocialhjälpen kunnat hållas på en förhållandevis låg nivå, även om vi har haften viss ökning . Vid 1930-talets börjanhade ungefär var fjärde folkpensionär här i landet socialhjälp ellerfattigvård, som det då hette. erhåller de socialhjälp i mindreutsträckning än genomsnittet av det svenska folket. Det är ett uttryck för vadsom har hänt i det avseendet. Utbyggnaden av de generella insatserna skall fortsätta,bl, a, i syfte att i ännu högre grad än nu göra socialhjälpen till entrygghetsgaranti vid mera tillfälliga hjälpbehov. Jag skaU inte ta upp frågan om frihet och tvång. Vi vetatt det är en väsentlig fråga, och utredningen har tUl uppgift att härverkligen söka finna vägar för att skjuta tvångsåtgärderna i bakgrunden, ävenom jag inte tror att vi helt kan avstå från tvångsåtgärder. Vi behöver också demokratisera mycket i denna verksamhet,och vi måste framför allt göra den mera serviceinriktad. Betydande delar av socialvårdenär stora serviceområden och de är i snabb tUlväxt, Det gäUer exempelvishemhjälp och barntiUsyn. Den öppna åldringsvården är ju också en viktig socialserviceuppgift . Inriktningen på service måste i allt högre grad överförastUl de traditionella socialvårdsgrenarna i vårt samhäUe - det kommer atttillhöra de allra viktigaste uppgifterna. Och slutUgen helhetssynen! Efter förslag avsocialutredningen skapades möjligheter för kommunerna attsammanföra socialnämnden, nykterhetsnämnden och barnavårdsnämnden tiU ennämnd, s, k,social centralnämnd, av samtliga 464 kommuner genomfördeden här reformen, och utvecklingen kan, tror jag, väntas fortsätta i sammariktning. Här får då socialvården organisatoriska förutsättningar att tiUämpahelhetsprincipen, dvs. socialvården skall inte arbeta med enstaka symtom utanse de hjälpsökandes svårigheter och problem i deras helhet. Det är en viktigsak för framtiden. Låt mig sluta med att bara slå fast, herr talman, attsocialvården är en viktig del av trygghetspolitiken. Socialvården är lika välsom pensioner, sjukförsäkring, sjukvård och barnbidrag en del av vårt socialatrygghetssystem. Socialvården möter i sitt arbete det vet vi mångamänskliga problem och svårigheter. Det är ett svårt arbete som inte får görasännu svårare genom olika missvisande uppgifter; det måste i stället underlättasgenom en sådan utveckling av socialvården att de förebyggande insatserna ividsträckt mening får en aUt större betydelse. () kort genmäle: Jag vet Inte hur mångaäldre anföranden med mer eller mindre markerad anknytning tUl dagens ämnesocialministern har i sin portfölj, men med tanke på väntande interpellanteroch svarande statsråd skall jag avstå från att provocera till ytterligareinventering av portföljens innehåU, HerrSVENSSON i (s); Jag förmodar att inläggskulle vara en slutreplik, men det är ändå ett par ord ytterligare som jag viUsäga. Först och främst har det sagts mig här att det var inteplaneringsavdelningen I som skulle dras in men däremot personal inomdenna planeringsavdelning. Det lär inte föreligga beslut men det finns förslagi den riktningen, och jag viU rätta till detta, så att jag inte har farit medoriktiga uppgifter. Fakta är en sak, åsikter en annan. Jag hade en gång en folkskoUärare som sade tiU mig, attnär du räknar skall du tänka efter om det här kan stämma med verkligheten. vill jag nu lämna över tiU , när han återkommer med sittresonemang om att det går galet i samhäUet; det hjälper inte hur man gör. Detkan inte vara ett riktigt resonemang. Om vi ser oss omkring skall vi finna atten del människor har det bra ställt socialt och ekonomiskt, andra har detmycket sämre. Det finns en ganska stor ojämUkhet i samhället. Det behöver maninte ha särskilt god blick för att kunna konstatera. Och inom socialdemokratinhar vi sagt, att vi vUl förändra samhället så att det bUr mera jämlikt. Det kanvi då göra med de instrument som finns, bl. a. med skattepolitiken ochsocialpolitiken, och naturligtsvis också med lönepolitiken ochförmögenhetsbUdningen. De instrumenten får vi arbeta med för att nå fram tiUett mera jämlikt samhälle, och socialpolitiken, socialvården och socialhjälpenär en del i det arbetet. Vi måste söka oss fram efter de vägarna. Det är uppenbart att värderingarna är rätt olika i olikafaU, Socialministern har berört skattebrotten, och de är som bekant starktutbredda. De tar mycket pengar från det allmänna och från dem som betalar sinskatt utan att begå några oegentligheter. Om inventering av behoven på datateknikens område är att det skrivs mycket få insändare om de brotten; manreagerar inte särskilt ofta mot dem. Däremot blir det massor av insändare ochnära nog en folkstorm, om socialhjälpen missbrukas. Det säger något om hurbakvända våra värderingar är. Jag är rädd för att vi i mycket stor utsträckningriktar oss mot de svaga människorna, medan de starka får gå fria. Hur skall vi kunna klara en generös socialhjälp inom t,ex, nykterhetsvården, som socialministern nämnde, om vi inte känner tUlmänniskornas svagheter och är medvetna om vår skyldighet att bistå och hjälpadem? Det är där som vi har inbjudit att hjälpa tUl medattitydbUdningen, Jag har tyvärr en bestämd känsla av att människornasattityder har blivit hårdare. Jag hoppas att vi skall kunnavända den strömmen, så att vi får ett mjukare, vänligare och mänskligaresamhälle. Med anledning av replik viUjag säga att vi har diskuterat ett ämne, som har varitföremål för intensiv debatt i tidningspressen och massmedierna, och jag haransett det finnas fog för att så långt som möjligt redovisa fakta och geupplysningar i detta ämne. Därför har jag också här använt den tid som jag harfunnit behövlig för ändamålet. Jag har velat säga detta för att få det med i kammarensprotokoll, herr talman. Överläggningen var härmed slutad. §3 Om inventering av behoven på datateknikens område Herr industriministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpeUation, nr 69, ochanförde: har bett mig att redogöra förhur långt förberedelserna för den systematiska inventeringen av aktuella ochförutsebara behov inom datateknikens område har fortskridit samt att informeraom när en eventuell utredning kan komma till stånd på detta ur näringspolitisksynpunkt centrala område. Jag vUl först påpeka att datatekniken är ett hjälpmedel,som används för många olika ändamål. Datatekniken berör ett stort antaloffentliga och privata institutioner, och medborgarna kommer i kontakt meddatateknikens tillämpning i många olika sammanhang. Datateknikens möjligheteroch användning låter sig icke enkelt beskrivas, vilket jag tror är väsentligtatt komma ihåg när man diskuterar lämpliga näringspolitiska åtgärder på dettaområde. Datafrågorna är kontinuerligt föremål för uppmärksamhetinom ett stort antal departement och myndigheter. Att ge en uttömmandebeskrivning av pågående statliga aktiviteter av näringspolitisk betydelseskulle kräva alltför . Jag delar emellertid i stort i interpeUationen av datateknikens betydelse i vårt samhäUe och viUmot den bakgrunden göra en allmän exposé. Staten är den störste köparen i landet av datamaskiner. Ibörjan av innevarande år fanns i den statliga sektom ca 100 datamaskiner tillett sammanlagt anskaffningsvärde av ca . Till detta kommerprocessreglerande utrustning av olika slag. Upphandlingen sker på affärsmässigagrunder, vilket inte hindrar att den i åtskilliga fall är förenad medutvecklingsuppdrag för att erhålla system anpassade till behovet I det aktuellafallet. Den enda svenska datamaskinproducenten, , har hävdat sigrelativt väl i konkurrensen om statliga beställningar. Således uppgickSAAB-Scanias värdemässiga andel av installerade statliga datamaskiner tillnästan . var därmed den klartstörsta leverantören efter . Att affärsmässiga grunder är huvudprincipen vid denstatliga upphandlingen är av stort värde utifrån en långsiktigindustripolitisk bedömning. Detta hindrar inte att den nuvarandeupphandlingskungörelsen kan behöva ses över när det gäller upphandling avtekniskt avancerad utrustning. Denna fråga ingår i uppdraget tUl den sittandeupphandhngs-kommlttén, som väntas avlämna sitt betänkande . Det står dockklart att eventuella modifieringar av bestämmelserna i den nuvarande upphandlingskungörelsenmåste vara generella till sin natur och inte kan avse enbart det datatekniskaområdet. Samordningen av de statliga informationssystemen är enviktig fråga. Vid årets riksdag har beslutats om en väsentlig förstärkning avstatskontorets resurser under programmet Samordning av ADB, Frågan om formernaför och innehållet i den samordningsverksamhet som bör bedrivas i fråga om desamhälleliga informationssystemen kommer att tas upp i annan ordning, varvidockså den närmare inriktningen av statskontorets verksamhet inom programmetkommer att prövas. Införande av datateknik ingår som ett viktigt led i denpågående rationaliseringen av sjukvården. Härvidlag kan Sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaUseringsinstitut (SPRI) spela en viktigroll. SPRI har bildats gemensamt av staten och Svenska landstingsförbundet.Under år 1970 uppgick statens bidrag tiU SPRI till ca . Detgällande avtalet löper ut . Överläggningar pågår nu mellan staten ochlandstingssidan om den fortsatta verksamheten vid SPRI. SPRIs arbete på detdatatekniska området är bl. a. inriktat på att analysera och vidareutvecklasådana datasystem som kan bedömas vara lönsamma att föra ut i rutindrift. Varoch en kan genom att ta del av SPRIs publikationer konstatera att dess arbetetäcker ett brett fält och har avsevärd betydelse för den långsiktigadatatekniska utvecklingen på sjukvårdsområdet. När det gäller statliga forsknings- ochutvecklingsinsatser på dataområdet sker således inte oväsentliga sådana idirekt anslutning till olika behov inom den offentliga sektorn. Utöver dessainsatser stöder styrelsen för teknisk utveckling (STU) forskning ochutvecklingsarbete av betydelse för dataområdet, STUs stöd tiU bl. a. tUlämpadmatematik, styrsystem för företag och reglerteknik kan för innevarande budgetåruppskattas till ca . Om inventering av behoven på datateknikens område Om inventering av behoven på datateknikensområde Standardiseringssträvanden ingårsom ett självklart led i statskontorets och SPRIs arbete. Det ligger emellertidi sakens natur att standardisering i vidare mening till mycket betydande delmåste ske i internationellt samarbete. följer uppmärksamt deninternationella utvecklingen på detta område och deltar aktivt i diskussionerinom bl. Utbildningen på dataområdet är en mångfasetterad fråga somjag inte här skall gå in på i detalj. Låg mig bara erinra om att antaletprofessurer och lektorstjänster i informationsbehandling liksom antaletstuderande i detta ämne ökat snabbt . När det gäller utbildningpå lägre nivå finns numera ettåriga postgymnasiala fackkurser i informationsbehandlingpå ett antal orter. När det gäller stathga åtgärder på strukturområdet harstaten i samarbete med det privata näringslivet vidtagittvå viktiga åtgärder. Jag syftar på bildandet av dels utvecklingsbolaget samgående mellan och LM , dels Stansaab Elektronik ABgenom samgående mellan Svenska utveckhngs AB, och . Stansaab, som har ca 850 anställda, producerar datasystem bl.a. för trafikreglering, sjukvård och utbildning. Jag har med denna korta översikt velat iUustrera attstatliga åtgärder på dataområdet vidtagits och vidtas i en mängd olikaavseenden. Självfallet är bedömningar av aktuella och framtida behov vägledandeför dessa åtgärders inriktning och utformning. Inventering av aktuella ochframtida behov måste ingå som ett led i det kontinuerliga arbetet pådataområdet. Utvecklingen går snabbt, vilket ställer stora krav på att denstatliga näringspolitiken på detta område löpande anpassas till nyaförutsättningar. Med tanke på datateknikens många aspekter tror jag inte dettakan ske inom ramen för en enda utredning. Det förekommer att man efterlyser en samlad statligsatsning på dataområdet av det slag som Plan Calcul i representerar.Jag tror det vore olyckligt om slog in på en politik av franskt ellerengelskt märke. Dessa satsningar har i hög grad kännetecknats av att statensökt avhjälpa den bristande konkurrensförmågan hos det egna landetselektronikindustri genom en kombination av skyddsåtgärder och subventioner. Iförhållande tUl insatsernas storlek har resultaten inte varitöverväldigande. Enligt min mening bör i stället för protektionlsm ettväsentligt Inslag i vår näringspolitik inom datateknik vara åtgärder för attavnämare och producenter snabbt skall kunna tillgodogöra sig det utländskakunnandet på detta område och bevaka de internationella utvecklingstendenserna.Denna fråga är föremål för uppmärksamhet inom industridepartementet.