prot · FU0964 · 1971-12-31 00:00:00 — § 1 Herr talmannen meddelade att enUgt tUlkammaren inkommet läkarintyg vore sjukskriven den 19 aprU den 31maj._ bevUjades erforderUg ledighet från riksdagsgöromålen. § 2 Upplästes följande tUl kammaren inkomna ansökan: Undertecknad anhåUer om ledighet från riksdagsgöromålendels tiden från tiU för deltagande i nedrustningsförhandlingarnai samt dels för tiden t. o. m. för deltagande isammanträde i med exekutivkommittén och generalförsamlingen förInternational . Kammaren biföll denna ansökan. Ang. principerna för placering av järnvägslinjer i det s.k. affärsbanenätet § 3 Ang. principerna för placeringen av järnvägslinjer i det s. k. affärsbanenätet Herr kommunikationsministernNORLING erhöU ordet för att besvara () i kammarens protokoU förden 2 aprU intagna fråga, nr 182, och anförde: har frågat mig om jag är bereddatt redovisa de principer som är vägledande för SJ vid placerandet avjämvägsUnjer i det s. k. affärsbanenätet. TiU affärsbanenätet hör aUa SJs jämvägsUnjer som pågrundval av beslut inte hänförts tiU det ersättningsberättigadeolönsamma järnvägsnätet. För sådana trafiksvaga jämvägsUnjer på vUka trafikenbör bibehåUas tiUs vidare av samhäUeUga skäl utgår som bekant sedan budgetåret1964/65 full ersättning av statsmedel för driftunderskottet. Beslut huruvida ersättning skaU utgå för viss Unje baseraspå en av SJ utförd s. k. separatredovisning. Denna redovisning avdriftunderskottet på trafiksvaga jämvägsUnjer sker och granskasav särskilda sakkunniga utsedda av Kungl. Maj:t. Granskningsmännens rapportligger sedan tUl grund för Kungl. Maj :ts förslag tUl omdriftersättning tUl SJ. När fattat beslut i ersättningsfrågan är såledesockså affärsbanenätets aktueUa omfattning fastställd. Ang. principerna för placering av järnvägslinjer i det s.k. affärsbanenätet HerrASLING (c): Jag ber att få tacka kommunikationsministernför det klarläggande svaret på min enkla fråga. Anledningen tiU denna är attaUmänheten ställer sig frågan vad skUlnaden kan vara mellan SJ:s affärsbandelaroch övriga bandelar. Enligt uppgift är det inte entydigt så att SJ saffärsbandelar är lönsamma. Utslagsgivande för indelningen måste då med andraord, vid sidan om den lönsamhetsaspekt som kommunikationsministern här haromnämnt, ha varit också andra omständigheter. Med hänsyn tUl järnvägensgrundläggande roU för bosättning och näringsliv vore det intressant att närmarefå dessa andra skäl redovisade. Jag vUl verkligen förutsätta att indelningen iaffärsbanenät och övriga banor inte markerar någon skiUnad i planerad tekniskeller allmän utveckUng av bannätet eUer vUket kanske är ännu betydelsefullare av den service som offereras trafikanterna. Jag viU här gärna åberopa ettspecieUt exempel som är den direkta bakgrunden tUl min fråga. Det är bandelenÖstersundStorlien, en bandel som med hänsyn tUl angelägenheten av attutveckla trafiken över hamnar för det norrländskanäringsUvet är av speciellt intresse och särskilt stor betydelse. Enligtuppgift är övriga mellanriksförbindelser tiU karakteriserade somaffärsbanor. Det gäUer de båda förbindelserna från och det gäUermalmbanan. Men StorUenbanan tillhör inte affärsbanenätet. Det vore intressantatt få en förklaring tUl varför man har utelämnat den banan. Jag viU gärna ha en bekräftelse på att detta i varje faUinte innebär en lägre ambitionsgrad hos SJ när det gäUer att utveckla trafikenlängs den bandelen och sörja för trafikanternas service efter den viktigamellanriks-förbindelsen. frågor här gör det kanske nödvändigt att taett par minuter i anspråk för att ytterligare förtydUga det svar jag gav på denursprungliga frågan. Som jag nämnde i mitt svar genomför SJ ens. Redovisningen gmndas då på ett helt års trafik, ochdet primärmaterial som därvid behandlas är synnerUgen omfattande och mycketrepresentativt. a. totalbearbetas alla fasta personbiljetter, ca 7 miljonerper år, och alla vagnslaster, ca 1,8 mUjoner. Intäkterna fördelas sedan på oUkatrafiksvaga banor i den mån resan eller godssändningen berör sådan bandel. Ävenkostnader som är klart dokumenterade i SJ:s interna kostnadsredovisningfördelas på olika trafiksvaga bandelar. Vidare faststäUer man för varje bandeldet s. k. matarvärdet, dvs. de intäkter som bortfaUer på affärsbanenätet, omden trafiksvaga bandelen skulle läggas ned. När det gäUer att avgöra vUka banor som på det här sättetbör lönsamhetsundersökas närmare hade man tidigare en gräns vid per bankUometer och år. höjdes denhär gränsen till 1 miljon bruttotonkUometer. I den , som avsåg 1968 årstrafik, undersöktes även bandelar med mellan 1 och 2 mUjoner bruttotonkUo- Manfann då att även sådana bandelar i vissa faU var olönsamma. De särskilda granskningsmän, som tiUsatts av Kungl. Maj:tför att granska de här delvis ganska kompUcerade frågorna, föreslog att SJ vidnästa redovisning skuUe undersöka även bandelar med per bankUometer och år, i avsikt att söka fastställa vargränsen går meUan lönsam och olönsam järnvägstrafik. Frågan om vUka bandelar som skaU ingå ilönsamhetsundersökningen är bara ett exempel på hur vi strävar efter attverkligen ge fuU ersättning för driften på det trafiksvaga järnvägsnät vilket,som här nämnde, bör bibehållas tUls vidare av samhälleUga skäl. I detta sammanhang bör man också erinra om SJ:s skyldighetatt på det olönsamma nätet i görUg mån reducera underskottet genom oUkarationaUseringsåtgärder, dock, som nämner, med bibehåUande av kravetpå en tUlfredsstäUande transportförsörjning även på dessa jämvägsUnjer. Trots de rationaUseringsåtgärder som vidtagits ökarunderskottet på det olönsamma nätet vid SJ . Därmed har ocksåstatens driftersättning måst öka . Förra budgetåret fick SJ, somherr AsUng och också andra vet, för det aktueUa nätet, förnuvarande budgetår 231 miljoner och får SJ 257 miljoner för dettanät, vUket är ett bevis på att vi försöker garantera transportförsörjningenför bygder även i sådana här områden. Ang. principerna för placering av järnvägslinjer i det s.k. affärsbanenätet Jag tackar också för den här fyUigakompletteringen. Den bidrog tUl att skingra en del oklara punkter i frågan omvad som konstituerar affärsbanenätet. Jag fick tyvärr inte den bekräftelse jaghade hoppats på, nämUgen att den omständigheten att StorUenbanan inte tUlhöraffärsbanenätet inte skaU markera någon lägre ambitionsnivå, men jag tar dennatystnad som intäkt för att så inte är faUet. De lönsamhetsberäkningar som SJ använder är naturUgtvisklart motiverade och önskvärda med hänsyn tiU möjUghetema att följa upp denaffärsdrivande verksamheten. När det gäller en poUtisk bedömning avtransportpoUtiken och av järnvägarnas roU är det mera diskutabelt om enlönsamhetsanalys av det här slaget har något värde. Jag skuUe vUja dra den slutsatsen av den redovisningkommumkations-ministem här lämnat att den tid nu uppenbart närmar sig, när vimåste tUlämpa en ny syn på statens järnvägars uppgift i samhäUet. Järnvägsnätetär uppenbarligen ändå en basinvestering för invånarna och för näringslivet häri landet. Och det måste vara orimUgt tiU sina konsekvenser att låta kortsiktiga även om de är berättigade lönsamhetskrav styra vår syn på dennagrundläggande samhäUsservice. Vi anlägger ju inte den typen avlönsamhetsanalyser och den synen på andra gmndläggande samhällsinvesteringar.Lika Utet som vi gör det kan vi för framtiden kosta på oss att graderajämvägsUnjer som uppenbart behövs för näringslivet och för boendet i vårabygder. Överläggningen var härmed slutad. Herr finansministern erhöUordet för att besvara i (vpk) den 24 februariframställda interpeUation, nr 61, och anförde: i har frågat omregeringen delar ståndpunkten att en utjämningspolitik måste innefatta såväl enminskning av de höga inkomsternas, bolagsvinstemas, spekulationsvinsternas ochstora privata förmögenhetemas relativa andel av samhällstUl-gångama som avderas reala storlek samt frågat vilka åtgärder regeringen avser att vidta isyfte att genomföra en sådan politik. Som svarpå dessa frågor vill jag anföra följande. En genomgående Unje i regeringens poUtik är att medutnyttjande av de medel som Ugger inom regeringens kompetensområde åstadkommaen utjämning av sociala och ekonomiska skUlnader meUan medborgarna. Regeringenkommer att fuUfölja denna poUtik i den takt som samhäUsekonomisk tiUväxt och enbred folkmening skapar förutsättningar för. De konkreta åtgärder som härvidbUr aktueUa kommer i sedvanUg ordning att redovisas i det kontinuerligtfortgående reformarbete som regeringens förslag tUl är ett uttryckför. i (vpk): Det skuUe vara ett missbruk av svenskaspråket att kaUa finansministerns svar vare sig intressant eUer uttömmande.Herr Sträng vUl tydUgen inte nu lämna en sammanfattande redogörelse förregeringens program när det gäller att åstadkomma en verklig utjämning avmedborgamas vUlkor i olika avseenden inkomster, förmögenheter, kultureUamöjligheter, makt över arbete och bostadsmUjö. Man blir tvungen att tolka dettaså att regeringen heller inte har något sådant utformat program som den följer.Det är ytterst beklagUgt, eftersom så många människor upplever just bristen påjämUkhet i samhäUet som en av dess aUvarligaste brister. Det är helt otiUfredsställande att säga som finansministemgör i sitt svar att regeringen kommer att fuUfölja en poUtik av utjämning avsociala och ekonomiska skUlnader meUan medborgarna. Vad människorna upplevtunder det senaste årtiondet är nämUgen en växande klyfta meUan deras krav påhur samhället borde se ut och de faktiska förhållanden under vilka de lever.Det är ju också så att dessa faktiska förhållanden inte utvecklats på etttiUfredsställande sätt ur synpunkten att större jämstäUdhet är nödvändig. Man behöver emeUertid inte kunna påvisa en direktförsämring av förhåUandena för att kravet på radikala åtgärder skaU varamotiverat. Det räcker att peka på de förhåUanden som faktiskt existerar.Fördelningen av såväl inkomster som förmögenheter är synnerUgen ojämn. Mångamänniskor tvingas leva på inkomster som möjUggör endast en ytterstOtiUfredsställande levnadsstandard. Det finns en väldig undersysselsättning iform av människor som helt eUer delvis saknar betalt arbete, såsom påvisats avlåginkomstutredningen. De människor som är misshandlade av samhället på så sättatt de har låga inkomster drabbas också av svåra förhåUandeni andra avseenden: de har dålig hälsa, otillfredsställande Nr 64 bostadsförhållanden,tvingas slita hårdare osv. Arbetsmiljöförhållandena TjcHaoen den är i mångaavseenden skrämmande och drabbar svårt arbetarna, såsom 20 anrU 1971 a. av flera fackliga undersökningar. När det gäUer maktförhål- -- landena iföretagen saknar arbetare och tjänstemän fortfarande i aUt 'S- utjämnings-väsentligt inflytande. Kapitalägarna regerar i kraft avägandeförhållan- politiken dena och § 32. Just nu skapar en konjunkturbetonad arbetslöshet nyaproblem för många löntagare. Som vanUgt i sådana situationer drabbas hårdast deäldre arbetama plus ungdomen. Det är nödvändigt med snabba och effektivaåtgärder för att motverka det slöseri med människor och med samhäUsresurser somarbetslösheten innebär. Men man bör därvid inte glömma den långvarigaarbetslöshet som många dömts tiU därför att de aldrig kunnat komma in iproduktionslivet på grund av handikapp, sin bostadsort och bristen på daghemoch annan service. Mot denna bakgrund är det aUtså inte på något sätt tiUfredsstäUandeatt regeringen fullföljer den poUtik som den hittiUs fört och som lett till,eUer i varje fall inte förhindrat, sådana konsekvenser. Det räcker heller inte,som finansministern gör i fortsättningen av sitt svar, att hänvisa till den s.k. samhällsekonomiska tiUväxten som betingelse för en utjämnings-poUtik. Sålänge vi lever i ett kapitaUstiskt samhälle finns det starka tendenser tiU ökadojämnhet i fördelningen av inkomster och förmögenheter. För att kunna hindradessa tendenser att slå igenom krävs det en mycket stark och målmedveten poUtikav den fackUga och politiska arbetarrörelsen i förening. Det är aUtså ingalundaså att varje samhällsekonomisk tiUväxt i och för sig medför någon utjämning.Kapitalistisk ekonomisk tillväxt åtföljs i stäUet av ökad ojämlikhet i oUkaavseenden. Man kan därför heUer inte hoppas, som finansministerns recept attdöma av årets finansplan tycks vara, att varje ökning av investeringarna skaUleda tiU positiva resultat ur jämlikhetssynpunkt. Effekten bUr snarare denmotsatta, eftersom ökade investeringar av de privatägda företagen omedelbartförutsätter en nedpressning av konsumtionen som drabbar de vanUgainkomsttagarna. Stat, landsting och kommun bör enUgt vår rnening ha ettfastare grepp över investeringspoUtiken så att kapitalinvesteringarna sker i sådana regioner och inom sådana näringsgrenar där behoven av utveckling är störst. Folkets behov skall styra investeringarna, inte kapitalets jakt efter så höga profiter som möjUgt. En centralt ledd investeringspoUtik är nödvändig både för att råda bot på den stora undersysselsättningen och för att åstadkomma en utjämning av inkomster och förmögenheter. Dessa bägge mål går utmärkt att förena och måste i själva verket förenas. Det handlar om att i förvärvsarbete mobilisera de stora reserver av människor som gärna viU ha ett förvärvsarbete om de bereds möjlighet tiU detta. En stor grupp är de gifta kvinnor som icke har något betalt arbete eUer endast arbetar deltid. Det är intressant att studera den rapport som redovisas i långtidsutredningen om förändringarna i inkomstfördelningen. Där visas att medan man för vuxna män hade en ökad spridning i inkomstfördelningen med omkring 6 pro cent, så kunde för vuxna kvinnor iakttas en stark i 1* protokoll 1971. Nr 64 utjämning av inkomstfördelningen. Det förklaras av den starkt höjda Tisdaeenden förvärvsintensiteten bland kvinnor. När de fick heltidsarbete fick de 20anril1971 därmed också sådana inkomster attdet kunde verka utjämnande på ------------ inkomstfördelningen för denna grupp. Ang.utjämnings- gj avgörande uppgift för att åstadkomma en större jämnhet i politiken inkomstfördelningen är alltså att öka sysselsättningen. Låginkomstproblemet är i stor utsträckning ettlåglöneproblem. Men också här är regionalpoUtiken och den allmännanäringspoUtiken viktiga. Det gäller att förlägga industrier tUl de utprägladelåglönelänen liksom tiU en-industriorterna så att efterfrågan på arbetskraftökar. Då ökar också möjUgheterna för de lågavlönade att pressa upp sinaförtjänster. Även andra delar av den statUga poUtiken måste målmedvetetutnyttjas för att åstadkomma en utjämning. Det gäller såväl bostadspoU-tik,utbUdningspoUtik, socialpolitik som skattepoUtik. Skattepolitiken borde ges enmycket starkare utjämnande effekt än . Vänsterpartietkommunisterna anser såsom framgår av motioner tiU årets riksdag att storaförmögenheter, stora arv, höga inkomster och bolagsvinster borde hårdarebelastas med skatt än som sker. I stället bör man mildra den indirektabeskattningen, i första hand genom att helt befria aUa livsmedel från moms. Detskulle vara av stor hjälp för de lågavlönade. Detta krav accentueras om enytterligare stark ökning nu sker av Uvsmedelspriserna. I min interpeUation ställde jag frågan: Delar regeringenståndpunkten att en utjämningspolitik måste innefatta såväl en minskning av dehöga inkomsternas, bolagsvinsternas, spekulationsvinsternas och stora privataförmögenhetemas relativa andel av samhäUstUlgångama som av deras reala storlek?Finansministern har inte aUs sökt att besvara den frågan. Men när han hänvisartill de förutsättningar för poUtiken som skapas av en bred folkmening, så villjag framhålla att en växande folkmening kräver att utjämningspolitikenskaU bli reeU. Man kräver en verklig minskning av klyftan meUan oUkainkomsttagare. Man kräver en verklig utjämning av förmögenhetsförhåUandena. Mankräver en verklig förändring av maktförhållandena i företagen i de anställdasintresse. Skulle jag försöka ge mig på att bemötainterpellantens aUa "uppkast" som han gjorde i sitt inlägg skulle vikunna debattera denna fråga hur länge som helst det var väl egentUgen intenågot område som han inte åtminstone som allra hastigast refererade till. Hantog upp hela inkomst- och lönepolitiken, kulturkonsumtionen, den äldrearbetskraftens problem, sysselsättningen av den kvinnliga arbetskraften,bostadspoUtiken och skattepolitiken. AUt det där behandlas i sin ordning och isitt sammanhang, och antingen har de här frågorna varit föremål för debatter iriksdagen, varvid och jag haft tiUfäUe att växla meningar,eller också kommer vi längre fram att få tillfälle till det. Naturligtviskan man inte skriva ett program, kalenderbundet och med fixerademålsättningar, i den verkUghet som vi aUa lever i. InterpeUanten 10 slutade med att säga att vi numera har en allmän uppfattning om Detta ger jag honom rätt i när det gäller Nr 64 aUmänna ordalagi talarstolar och andra sammanhang. Men just nu har vi den ju enmöjlighet att undersöka och få verifierat hur vissa grupper ställer sig 20aprU 1971 tUl dennaönskvärda inkomstutjämning. Och har ju tUl ---- ; skiUnadfrån många andra av oss en alldeles speciell chans att i sin egen . partistyrelsetala med personer som hävdar uppfattningar som gar rakt pa tvärs med vadherr står i talarstolen och gör sig tOl tolk för . Jag skaU självfaUet inte begära att taransvar för SACOs lönepolitik han kan säga att den är en sak för sig och Uggervid sidan av denna debatt, och jag ger honom rätt även på den punkten. Men jaghar anfört detta bara för att tala om för att verkUghetenbjuder på aUa dessa svårigheter. Från den realistiska utgångspunkten finns detingen som beskriver programmet kalendermässigt eller med fixerademålsättningar. Inkomstutjämning, likställighet och en bättre jämlikhet i detta Ugger skattepoUtik, skattepoUtik som riktar sig mot högreinkomsttagare, som riktar sig mot företag, som riktar sig mot förmögenheter.Herr i vet att vi bara har presenteratvåra synpunkter i skattefrågan och diskuterat igenom dem. harockså reda på att det finns stora grupper av vårt folk som anser att det var enfelsatsning i den skattepoUtiken. Jag tycker att den var riktig, och jag kommeratt hävda det i fortsättningen. Hela vårt reformarbete är ju ett arbete som fråntid till annan klarar en reform i en bättre utformning än de tidigare.Lönepolitiken, som vi kanske diskuterar i andra sammanhang än här i ,kommer också in som en avgörande faktor. Jag skuUe emellertid, herr talman, vilja säga det att närinterpellanten menar att vi lever i ett samhälle med växande klyftor emeUanfattiga och rika så har jag en annan uppfattning på den punkten. Jag skullemöjligen kunna ge honom rätt så långt att jag säger att man kartläggerskillnaderna emeUan fattig och rik på ett bättre sätt nu än vad man har gjorttidigare, och denna kartläggning och den debatt som har följt på den har kanskei viss utsträckning som en konsekvens fått med sig att man tror att vi är päväg rakt åt galet håll. vet jag inte om på samma sätt som jaghar haft tiUfäUe att se fattigdomen inpå livet under tidigare decennier, menatt med den erfarenheten som bakgrund komma och göra gäUande att klyftornaökar, det är att vända upp och ner på sanningen. De kvarvarande ting som behöverstädas upp är vi i gång med. Jämlikhetspo-Utiken är en fråga om färdriktningoch om en medveten uppfattning, men den kan inte programmeras. Om herrHermansson tror det så är han ute på vägar där han inte har förankring, säggärna i den trista verkligheten där vi umgås. Det var några korta kommentarer tiU detrelativt långa inlägg som interpellanten gjorde. i (vpk): Det är möjUgt att mitt föregående inlägg varlångt, men i 1 så faU vardet långt i förhållande tiU finansministerns svar och inte i förhållande tillfrågans vikt. Det finns naturligtvis många aspekter som man kandiskutera här. Finansministern säger att man kan inte kodifiera ett program,datera det och göra det kalenderbundet. Jag kan hålla med honom om att det gårinte att helt kalenderbinda ett program, men däremot kan jag inte hålla medhonom om att man inte kan kodifiera ett program för utjämnings-poUtiken. Det ärtvärtom vad jag anser att man måste göra, för annars bUr det så att man hopparfrån tuva tiU tuva i träskmarken utan en målmedveten poUtik och därför heUerinte kan få den effekt av sina ansträngningar som är önskvärd. Jag tror alltsåatt regering och riksdag bör ha ett program för utjämningspolitiken där mansäger att de och de åtgärderna vill man vidta . Det ärinte säkert att man därför kan bestämma i förväg vad man skall göra det kan jag håUa med finansministem om men en klar skiss över vad manönskar åstadkomma under låt oss säga närmaste femårsperiod är nödvändig, om manskaU få effekt av sina ansträngningar. Det är fel att påstå att klyftan skulle ha ökat eUer hållapå att öka i det svenska samhället, säger finansministern. Jagskall inte diskutera hans och mina erfarenheter av fattigdomen. Han är äldre änjag. Själv har jag sett sågverksdistriktens fattigdom , och detvar det som gjorde mig till sociaUst det var tUlräckliga erfarenheter för . Det är aUdeles självklart det är vi överens om att det har skett enstandardstegring . Sågverksbarackerna finns inte kvar på samma sätt,och lönerna är högre. Diskuterar man däremot arbetsförhållandena, så finns detmånga arbetare som hävdar att är pressen hårdare på dem som står iproduktionen. Det är en sak som både finansministern och jag har svårt att averfarenhet nu bedöma, men vi får väl lita på vad som sägs av dem som står iproduktionen och uthärdar arbetet. Vi vet också att även om det har skett en ökning avstandarden, kan klyftorna ha ökat därför att förmögenheter ochinkomster har ökat snabbare för vissa grupper i samhället för dem som har dehögsta inkomsterna och de största förmögenhetema. Detta är en diskussionsfråga,och vUket resultat man kommer tiU när det gäller förändringarna iinkomstfördelningen beror mycket på vilka perioder man undersöker. I mitt föregående inlägg anförde jag några siffror urlångtidsutredningen, som visade att hade utvecklingenvarit oUka för vuxna män och för vuxna kvinnor. För vuxna män hade det bliviten ökad klyfta i inkomstfördelningen, och för vuxna kvinnor hade man fått enstörre jämnhet i inkomstfördelningen beroende på att så många kvinnor hade gåttut i arbete. Jag tror aUtså att man skall vara försiktig också med atttvärsäkert konstatera att den har fel som säger att klyftorna skuUe ha ökat ivårt samhäUe. Jag anser att vi bör undersöka den saken mycket noggrant ochordentUgt och redovisa vad vi talar om innan vi kommer med sådana rätttvärsäkra omdömen. Det är riktigt att det var många frågor jag tog upp,därför att det är ett stort problem. Men låt mig, om jag får ta någon minuttUl, hålla mig tiU en specieU fråga som finansministem särskilt har med attgöra, nämUgen utvecklingen av skattetrycket. Därvidlag menar jag att det finnsmöjlighe- ter attgenomföra en skattepolitik som på ett betydligt hårdare sätt verkar iutjämnande syfte. Jag har inte tagit fram några siffror förut i debatten, menjag kanske får nämna några som jag har fått från riksdagensupplysningstjänst och som visar utveckUngen av skattetryckets fördelning påoUka skattebetalare. Om man räknar skattetrycket i procent avbruttonationalprodukten, så tog man av fysiska personer 1950 ut . Ar1969 har den siffran ökat tiU aUtså mer än en tredubbling.Företagen betalade 1950 , och 1969 betalade de . Där harvi ingen tredubbling, inte ens en fördubbling, utan en mycket ringa ökning. Ser man på motsvarande sätt på skattetryckets fördelningpå direkta och indirekta skatter, skall man finna att mellan 1955 och 1969ökade de direkta skatterna i procent av bruttonationalprodukten från 17,2 tUl20,, däremot de indirekta skatterna betydligt mera eUer från 9,3 tiU12,. Det var ändå före den senaste höjningen av mervärdeskatten. Om vi ser på vad förmögenhetema betalar i skatt och räknardet i andel av statens totala skatteintäkter, finner vi att /50 betalade av den totalt uppbuma /70 betalade de . Deras andel hade aUtså mer änhalverats .