prot · FU09118 · 1971-12-31 00:00:00 — Det samarbetet fårnaturiigtvis gälla de sektorer som vi har angivit I promemorian till EEC mensom måhända inte kommer med från början. Vi måste uppnå resultat som främjardet svenska näringsUvets framtida utveckling och underlättarkonkurrenssituationen. Jag anser det viktigt att vi i den svenska EEC-debattenInte talar förbi varandra och förstorar de skilda uppfattningar vi kan ha omvilken metod som är lämphgast för att nå de resultat varom de politiska partiernahar varit ense. När vi hade vår trevliga liUa överläggninghos talmannen I syfte att minska hdandet hos våra kamrater i kammaren ochförsöka komma överens om att begränsa anförandena tih högst sade densocialdemokratiske gruppledaren att han kunde gå i god för alla utom för herrSträng. Det tyckte vi var en mycket trevlig påminnelse om ett privilegium som viaUa unnar ; vi tycker att han har rätt till det. Men densocialdemokratiske gruppledaren glömde att reservera sig för vad som kan händanär nattpaniken bryter ut I kansUhuset och statsministern får klart för sig atthan måste utnyttia sina debattprivile-gler för att kunna kommenteraoppositionens förslag. - Därmed, herr talman, måste tyvärr den överenskommelsenanses bruten. Jag måste dock ge en komplimang till regeringen - säUan har maneffektuerat ett oppositionskrav så snabbt som begäran attpropositonen skuUe läggas på kammarens bord. hade knappt hunnituttala sin begäran förrän propositonen delades ut - så effektivt fungeraroppositionen här I landet! Detta om våra små privata arbetsbekymmer här i kammaren.Det vi verkUgen har att tala om dagens överläggningsämne - inbjudersannerligen inte till någon skämtsamhet. har så många svenskar tänktsamma tankar om vårt politiska Uv: "Så här får det Inte fortsätta. Vimåste stoppa arbetslösheten. Hur skall det gå till? Alla måste hjälpa till såatt alla får jobb. Det måste löna sig att arbeta." , och moderata samlingspartiethar i går gett sitt svar på väharnas oro, undran och frågor. Det svaret står icentrum för debatten, vilket markerats ,iv att statsministern gick upp somförste opponent,VI vet att det Inte bara är de människor som redan i tidigare val har stött vårapartier som hyser den här oron, känner den här undran och ställer sådanafrågor. Många av de LO-anslutna, som brukar rösta socialdemokratiskt, uppleveroron och missmodet lika starkt som de tjänstemän som pålänge är osäkra om sitt Jobb eller redan har förlorat det. Det vore Inte rimligt om vi inte ägnade tiden främståt att ge den bakgrund v.Ul dagens ekonomiska läge som behövs för att man skallkunna förstå hur det uppkommit och försöker ge var och en vägvisning för dennärmaste Iramtiden för att bryta det missmod som finns och öppna för insatsersom kan skapa en ljusare framtid. Att det då Inte blir så många ord över för de teoretiskasystemen och vår allmänna reformpolitik betyder på Intet vis att vi ifolkpartiet viker från positioner som vi ansett det viktigt att erövra. Det varganska häpnadsväckande att höra statsministern insinuera att vi inom oppositionenInte skuUe stå för de åsikter som vi har när det gäller arbetsdemokrati. Detär Ju vi som har tagit täten i fråga om att ge de anställda medinflytande.Landsorganisationen och socialdemokratin har tagit tre på sig att nåfram till samma positioner. Men därför att jämllkhetspolitiken på en centralpunkt gått snett arbetslösheten, om något, slår hårt på somliga medan andraåter i mångt och mycket har det bra - så är den principdebatt som förts påsenare år om jämhkhet och välfärd på intet sätt bortkastad. När politiken ute i världen har tunga stänk avisolationism och hård intressebevakning över sig skall vi inte svepas med här ISverige, Men det är Ju förlusterna i välfärd och inte förbättringarna i välfärdsom sätter sin stämpel svenska dagsläge. Desto viktigare är det dåatt vi ser upp med att det pressade läget för stat och kommun Inte går ut överreformarbetets finaste mekanismer. Omsorgen om miljön, det socialaansvarstagandet, omtanken om pensionärerna man får rapporter om attdet finns risk för att Just deras intressen kommer i kläm när kommunernasbudget måste manglas hårdare omtanken om de ungas och de vuxnas utbildning,om de mångas rätt att med närdemokratiska nyerövringar ta del i samhällsbygget det måste finnas med som ett underlag fiir den debatt vi nu för kring det somhänder , grå för så många arbetslösa. Statsministern sade så riktigt att när vi diskuterardagens ekonomiska svårigheter får vi heller inte glömma bort det långsiktigaperspektivet. Dagens åtgärder, sade han ordagrant, måste sättas in i enlångsiktig strävan. Det är ju nödvändigt inte minst av det skälet attsocialdemokratins principiellt felaktiga uppfattning att man nu inte skulleanvända genereUa åtgärder utan bara håUa sig till selektiva är en avanledningarna. En annan anledning är att så många beslutsfattare och så mångamänniskor som skuUe kunna sätta in rlskvUligt kapital över huvud taget ärtveksamma att göra det därför att de tror att om socialdemokrater ochkommunister får behåUa makten här i landet så kommer det Inte att löna sig attgöra riskvilliga satsningar. Så visst måste vi ta med det långsiktigaperspektivet, VI måste ta med det också av det skälet att betydande delar av det svenska näringslivet brottas med strukturella problem.Om vi skall trygga en Jämn tillväxt och en full sysselsättning krävs det Intebara nytänkande, utan nyhandlande Inom näringspolitiken, ty den har i på tokför stor utsträckning dominerats av det socialdemokratiskaIntresset för statliga företag, VI vet vad resultatet av den politiken harblivit - en Illa genomtänkt expansion av dessa företag, stora förluster påskattebetalarnas bekostnad och en härva av anklagelser och motanklagelsermellan de nu ansvariga och tidigare ansvariga, Ja, t, o, m, mellan ledamöter avden socialdemokratiska riksdagsgruppen. Vi får i samband med en interpeUationsdebatt anledning attåterkomma till dessa frågor under denna riksdag, och Jag utgår ifrån attregeringen inte skall förvägra och allmänheten den rätt tillfullständig insyn och klarläggande av de dunkla punkterna som vi krävt. Vi inomfolkpartiet ställer oss bakom krav på en medborgarkom-mission omvad som egentligen har hänt I de statliga företagen. Men det avgörande näringspolitiska problemet gäller juInte denna mindre sektor utan hur vi över huvud taget skall förbättra ochstabilisera företagens lönsamhet. Den har sjunkit kraftigt ,och värst utsatta har av allt att döma de mindre och medelstora företagenblivit, dessa företag som ändå fyller en så viktig uppgift I svensk ekonomi. Lönsamheten inom industrin Ugger genomsnittligt påen mycket låg nivå. Där har vi den kanske viktigasteorsaken till att investeringsutveckUngen har varit så ogynnsam. Deninvesteringsökning som kommit till stånd har I ökad utsträckning finansieratsmed lånat kapital. Företagens självfinansieringsgrad har sjunkit. Derassoliditet har också sjunkit och därmed även villigheten hos många att tanyskapande risk; Investeringarna har I stor utsträckning tagit sikte på attmöta de stegrade lönekostnaderna och i för liten grad inriktats på att skapanya arbetstillfällen. För att möta denna utveckUng krävs skattepoUtiska reformerpå företagssidan, stimulanser från statsmakterna och framför allt en ökadtillgång på riskvilligt kapital. Det vore sannerhgen att kapitalmarknadsutredningen,som startade sitt arbete I en så bedrövlig takt, blev färdig. De långsiktiga perspektiv som statsministern efterlystehör ju också hemma I det internationella sammanhanget. Den enorma ökning avvärldshandeln som skett har självfallet varit någotpositivt för , och en ökad frihandel är därför ett givet svensktintresse. Tendenserna går i motsatt riktning, och det finns anledning attsom statsministern beklaga sig över president utspel. Det är även värre än så. Det finns utan tvivel starkakrafter i som vill gå än längre och som gärna skulle se en total ömvändningfrån frihandel till protektionlsm och Isolationism. Inte minst den amerikanskafackföreningsrörelsens omsvängning är olycklig och har ett stort Inflytande,Det är oroande eftersom den frlhandelspolltlk som i så hög grad varit motorför har kommit den allmänna tillväxten i världshandeln till godo. Inte minstSveriges handel. En amerikansk omsvängning kan därför få konsekvenser av dentyp som den socialdemokratiska regeringen I olyckligtvis har dragit, enväg som nära nog Uknar handelskrigets. Men även om det Inte skulle gå så iUa - och det vUl viverkligen hoppas - är det nog ställt utom allt tvivel att konkurrensläget förden svenska Industrin under alla omständigheter kommer att skärpas under1970-talet, Att i det läget med all kraft verka för en nära, fast och varaktiganknytning till EEC borde vara en central uppgift för den svenska regeringen.Den ekonomiska integration som växer fram mellan de handelspartner som I dagstår för av handelsutbyte måste Ju vara avgörande. Vi kaninte säga att det är något vi är mer eller mindre likgiltiga för. Jag syftardärvid Inte på tullfriheten utan pä integrationen. Regeringen har också håUit fram detta , 1 sinaförhand-llngsmål har man ju lagt in att man velat ha Inte bara frihandel, utanman har spänt över långt vidare fält. Men med all sannolikhet lär regeringen kunna Infriadessa förhandlingsmål. i ett längre perspektiv kan också detta misslyckandeför den svenska EEC-politiken bil det mest allvarliga som har häntoss. Därför att Europamarknadens utvidgning också är en frågaom tullar kommer regeringen nu sannolikt att försöka framställa den utlovadetullfriheten för flertalet Industrivaror som en stor framgång. Attpappers-Industrin och specialstålet - svenska kärnvaror på kvalitetstoppen-hotas av långvarig diskriminering talar man mindre om. Jag skaU inte gå in i detah på detta, eftersom jag ieftermiddag lämnar In en interpellation för att när ministerrådets mandat tillkommissionen utarbetats möjliggöra en mera utförUg debatt. Men Jag tycker attdet är nödvändigt att här understryka hur de många löntagarna och derasfamiljer som arbetar I exportföretagen verkligen har anledning att tänka efter,om inte deras arbetstrygghet på är mest hotad, om vi Inte får entillfredsställande överenskommelse med EEC. Om regeringen ändå förklarar sig nöjd med det som serut att kunna uppnås, måste det bero på att man sticker huvudet i sanden ochInte vill se verkligheten eller också har ledaren förArbetsgruppen socialdemokrater mot EEC rätt när han påstår att regeringenhela tiden i själva verket siktat mot ett löst handelsavtal men att den avpartitaktiska skäl inte har velat låtsas om det. Ingen av dessa attityder ärsärskilt hedrande. Dessutom kan ju inte med kraft driva kravet på enutveckling av avtalet. Inskriven I själva avtalet, i en andraförhandhngsomgång, om vi redan nu förklarar oss nöjda, VI är inte nöjda Inomfolkpartiet med den uppläggning som EEC-förhandlingarna nu har fått. Vi arbetarför att ta till vara vatie möjlighet inom neutraUtetspolltlkens ram för att nåde mål som officiellt har stäUt upp. Senast hade viIngående överiäggnlngar med ledande företrädare för det västtyska hberalaregeringspartiet och poUtiker I och som i regering och riksdagvarit tongivande för sina länders förhandlingsuppläggning. Vi har blivit heltövertygade om att om regeringen följt rådet från och påsensommaren begärt förhandlingar om associering, så skulle det av många vännertill ha bedömts som den rätta åtgärden, en gest med goda psykologiskaverkningar. Regeringens sätt att samla In sina upplysningari den frågan var klart tendentiöst och kunde bara leda till negativareaktioner. Men jag kommer äter till dagens Inhemska bekymmer. Defelbedömningar av den ekonomiska utvecklingen som regeringen gjort på senareår och som svenska folket nu bär följderna av är desto märkligare som man framtill 1960-talets mitt även inom den socialdemokratiska regeringen i stort settföljde de konjunkturteorier som dominerat de västerländska Industriländernastänkande och handlande , Visst har det rått spänningar mellan soclaUiberal och socialdemokratisk synpå hur landets medborgare skall få den största kakan att dela. Men kraven påhur man skall möta konjunktursvängningarna hade t, ex, och ErnstWigforss gemensamma med Keynes och andra tongivande ekonomer: åt närkurvan pekar uppåt, sätt pengar i omlopp med underbalansering som medvetetinstrument när konjunkturen går nedåt. Fram t, o, m. av1960-talet tycktes , åtminstone som jag såg det, ha sammauppfattning, 1964-1965, under den dåvarande högkonjunkturen, gjorde ordentligt klavertramp, väl beskrivet av den socialdemokratiske nationalekonomenAssar , Men det är framför allt regeringenhar gjort kapltala missgrepp med långvariga olyckliga verkningar. Vad viupplevt är Inte enstaka felbedömningar som kunnat korrigeras närde sedan dementerats av utvecklingen. Det är ju felbedömningar som regeringenredan från början har satsat sin prestige på, och som vi vet är den Inte såhten när det är finansministern som bär upp den. Dessa felbedömningar har manalltså envist släpat med sig som ett alltmer tungt och hämmande bagage. Hur har vi inte här i och utanförriksdagen fått lyssna på en socialdemokratisk förkunnelse som varit uppbyggd pådet här sättet: Vi socialdemokrater kan och vUl klara sysselsättningen! Deandra partierna har underkänts förmåga och även god vilja. Vi fornekar Inte attsocialdemokratin i tidigare lägen har gjort åtskilligt Just för att tryggasysselsättningen, men det avgörande är att när pohtiken sattes på prov i 1971års läge, då höU den Inte. Det är inte instrumenten som fattats och säkert IntevUjan - det är förmågan, villigheten att lyssna på andra och beredskapen attsnabbt lägga om kurs när de egna förutsägelserna visat sig oriktiga. Utvecklingen har delvis sina rötter I missgreppen1969-I 970 och oviljan alt inför valet besktiva verkligheten på ettriktigt sätt för allmänheten och ta konsekvenserna av det. Vi har diskuteratdetta , och Jag skall inte trötta med att ta upp det . Jag villbara enkelt konstatera att det knappast lär gå att uppbringa en endaekonom utanför kanslihuset som försvarar den slappa finanspolitik som fördesunder före valet, parad med en så extremt hård kreditpohtik attden långt efter den dag den borde ha upphört alt verka lade en effektiv bromspå de industriinvesteringar som man påstod sig vilja främja. Man kan frestas tro att det Inom socialdemokratincirkulerar någon handbok som säger att en regering I dåliga tideralltid måste gå omkring och säga att högkonjunkturen lurar bakom knuten, att aUt ärgott och väl och att det alls Inte finns någon anledning till oro. Om det finnsen sådan regibok, så kan man Ju säga att och spelatsina roller väl. Men det måste Ju finnas ett viktigare krav på politiker somvill bli trodda, och det är att de Inte förnekar den verklighet som människornasjälva ser runt omkring sig. På den punkten har regeringen inte levt upp tlUsitt ansvar. I det längsta, ända till - inrikesministern kommernog I håg sitt uttalande i - försökte man tona ned bUden avarbetslösheten och låtsas som om goda tider skuUe komma mycket snart. Det haruppfattats som stötande inte bara av de människor som drabbats, det har ocksåväckt misstro mot politik och mot poUtikerna själva. Om "pamparna" har ett så dåligt rykte som beklagade sig över för några månadersedan, så beror det kanske tUl någon del på hur de som uppfattas som"pampar" beter sig och om de talar så att de blir trodda. För sedan spreds ett ord av statsmannavisdom frånstatsministerns läppar som rubriker över tidningarnas förstasidor: "Attdet kommer en uppgång är säkert. Frågan är bara när." Ja, just det! Skulleman ha trott regeringens prognoser från månad till månad , så skulleJu konjunkturen för länge sedan ha vänt. fick vi veta här i kammarenatt finansministern personligen trodde att sysselsättningen skulle bh god under1971. Det står I kammarens protokoll. Då var ju arbetslösheten redan 10 000personer större än motsvarande dag 1970. sade finansministern att han räknade med husare tider ochtUlade enligt socialdemokratiska Arbetet att han skuUe bU förvånad om han inteblev sannspådd. Men, som ni ser, visar inga tecken till förvåning.Han vill Inte erkänna. hörde vi här i kammaren säga att"det var mer som talade för uppgången än för nedgången", trots attarbetslöshetssiffrorna då var 20 198 högre än . Efterregeringens extrasammanträde den 23 JuU förmedlade A-pressens hovreporter enverkligt shllg replik från ; "Svenska folket kan med gott humöroch god förtröstan njuta av sommaren, det försäkrar jag, . "När antalet arbetslösa nära nog fördubblats i förhållande tillfjolåret sade inrikesministern I att ingen I regeringen är direktoroad av situationen på arbetsmarknaden. Uttrycket "ingen I regeringen är direkt oroad"är tydUgen den besvärjelseformel som man skall använda när man vill invaggasvenska folket i en känsla av trygghet. Precis samma ord använde nämligen förrestatsministern i den auktoriserade intervjun i boken han beskrev avtappet av I 853 mihoner kronor ur valutareserven under ettår. Det var precis denna avtappning som senare tog tUl förevändningför den hårda kreditåtstramningen. När "Ingen i regeringen är dhekt oroad", skaU viI fortsättningen veta att då är det anledning för oss andra att vara direktoroade. Regeringen använder vad kallade dubbelspråket - ordenbetyder sin motsats. Vad som saknas i de svenska hemmens bokhyUa är ahtså enordentlig ordlista över vad regeringens språk egentligen betyder. Om det intevore så dåliga relationer mellan och regeringen skuUe Jag nästanföreslå att man utgav en Kungl. Maj:ts särskUda ordlista så att vi vet hur viskall tolka statsrådens språk. Det är på intet sätt någon efterklokhet att säga att viunder detta år framfört varningar till regeringen för en hotande arbetslöshet.Ty vid samtliga de tillfällen som jag här återgett har vi från vår sidaframfört en annan bedömning, framfört varningar om att arbetslösheten skullekomma att öka och kommit med förslag till motåtgärder. Vidare vill Jag konstatera att regeringen hela tidenawisat dessa varningar och förslag. Man har alltså haft dem på bordet men harviftat bort dem. Fram till långt in höll man fast vid sin bedömningatt 1971 skuUe bh ett förhållandevis hygghgt år, uppgången skuUe komma underåret, och i alla händelser var sysselsättningen inte aUvarligt hotad. Sedan,successivt, har man tvingats tUl reträtter underhändelsernas eget tryck. Men därtiU kommer det märkhga som statsministern i dagupplyser oss om. Han säger att storrådslaget Inom socialdemokratinrekommenderade en rad åtgärder som fuUföljs I regeringens förslag - de sommeddelades i en kommuniké . Men, , om saken I principredan var avgjord i storrådslaget , hur kan det då kommasig att statsministern i TV Inför hela svenska folket i en utförlig utfrågningdär Ni hade nästan hur mycket tid på Er som helst påstod att det inte finns någonsom helst anledning att komma med nya åtgärder, och så ellertre kanske det var skickar Ni ut en kommuniké om saken och låter Nidet bli en proposition? Detta går helt enkelt Inte ihop. De som hörde herrPalme i TV och som sedan läste de här stencllsidorna måste ha sagt sig att närhan sade i TV att det inte behövs några åtgärder visste han redan vadregeringen skulle föreslå. Det tredje Jag vill konstatera är att när utvecklingen1971 i allt väsentligt har givit oss rätt och regeringen fel betyder det baraett konstaterande av var ansvaret ligger. Vi känner ingen som helst skadeglädjeöver detta - det här är alldeles för allvarliga saker. Avmattningen i ekonomin är nu allför påtaglig för attkunna förnekas, och en kursändring har skett. Men är detofelbarhetsdogmen man använder som styråra, och med den för man ingen effektivpolitik. Därmed tycker Jag att jag har sagt nog om bakgrunden. Detviktiga nu är att söka åstadkomma en mer konstruktiv politik som tar sikte påatt snabbt öka den inhemska efterfrågan. Och här vUl jag gå direkt in påstatsministerns karakteristik i hans anförande, där han recenserade sig självoch regeringen å ena sidan och oppositionen å andra sidan: Om regeringen alltgott, om oppositionen ständigt "lättsinne, lättsinne, lättsinne". Jagtror att det slår tillbaka, . Den som säger att de som verkhgenanstränger sig för att snabbt få i gång sysselsättningen gör detta av lättsinneoch som inte vågar ta itu med detta och därmed tar ansvaret för en ökandearbetslöshet kommer själv att karakteriseras som lättsinnig. Vi har också andra lättsinneskriterium:socialdemokratin bärs av idealitet och ädla motiv, oppositionen av kverulansoch otillfredsställande ansvarskänsla. sade ungefär så här:Oppositionspartierna borde ha större ansvar för demokratins anseende och intelägga Jag tycker nog att en nUnoritetsregering borde ha större ansvar fördemokratins anseende och inte själv lägga fram begränsade, otillräckligaförslag utan att ha försökt att genom överläggningar med oppositionspartiernaskapa underlag för en bredare lösning som verkligen skuUe bli tillräckhg.Statsministern vet hur öppet både och jag klargjordeatt vi var beredda att gå in I sådana resonemang. Regeringen har låtit bli. Ochså kaUar man våra förslag för lättsinne. Men det allvarUgaste är när försöker säga attdetta lättsinne är det rätta betyget på de åtgärder vi föreslår. Det skuUealltså betyda att han ensam kan sätta sig över vad en praktiskt taget enigekonomisk expertis utanför kanshhuset säger om kravet att ökaefterfrågan. Jag skulle kunna läsa praktiskt taget hur många citat som helst,men jag skall nöja mig med ett dagsfärskt uttalande där en rad ekonomer - GöranOhlin, , , har karakteriseratregeringens förslag och oppositionens förslag. Och jag väljer då uttalandet av den som står socialdemokratin närmast, Bo ;"---- vi har haft en hård finanspolitik som lett till en Den har dessutom fått den uppenbara effekten att vi hamnat i den svaga konjunktur vi nu upplever," Och han fortsätter; "------ regeringen önskar stimulera tUl Investeringar I stället för tion. Detta är omöjligt i dagens läge - man kan Inte stimulera till investeringar om man inte blåser på efterfrågan." Och han sammanfattar: "Dagens situation har mycket av skolbokexemplets klar het - finanspohtiken var för svag 1970 och är aUdeles för hård ." Om det inte skuUe verka självupptaget, , skulle jag viha lägga tiU; Gä hem och läs på skolböckerna! Oppositionen har haft en gemensam grundsynpå konjunkturläget. Den har också lett till gemensamma krav, VI sättersänkningen av momsen och borttagandet av löneskatten högst på vår lista därföratt de vid sidan av räntesänkningen är snabbt verkande instrument. Det är ocksåviktigt att vi lär oss utnyttja verkningarna av tidsbegränsadeskattesänkningar. viU ju Uksom aldrig resonera i sådana termer;skatteförändringar skaU bara vara skattehöjningar. angrep våra krav på momssänknlng medargument som att vi vUle undergräva hans budget /73, trots att vi klartsade ut att om konjunkturen visar tecken att vända skaU skatten återgå tilltidigare nivå senast . Vårt förslag innebär en automatiskåtergång, , Det är alltså ingenting särskUt roUgt, det är mycketenkelt: det är på det sättet. Med egen tidtabell har jukonjunkturen redan bötiat visa tecken att vända när den reviderade finansplanenskall behandlas, och då återgår med oppositionens gemensamma skrivning skattentUl den högre nivån med ett u:ndantag, det vUl jag säga för del;det Inre stödområde! :, som enligt vår uppfattning lär behöva sm särställning ifråga om löneskatten, Statsminiistern var försiktigare än i går i TV. Hansade att oppositionens förslag kan kosta mellan 2,5 och 4 miharder; jag hoppasatt det inte var en felsägning. Kostar det 4 miharder, då beror det helt enkelt påatt åtgärderna måste ligga kvar så länge att underbalansering även i det skedetär motiverad. Jag går in på ett av delförslagen, nämligen kravet attinvesteringsavdragen skall vidgas till att gälla också näringslivets byggnaderoch inte bara köp av maskiner och utrustning. Vi vet ju att nya maskiner intesällan Installeras lör att man skall få en rationellare produktionslinje och däofta tar bort arbetstillfällen.