prot · FU0989 · 1971-12-31 00:00:00 — Beträffande den första tidens avgiftning är det ocksåviktigt att konstatera att vad som sker, när man blandar patienter av ohkakategorier, inte får fortsätta. De icke-narkomaner som tas in på sjukhusen blirnu mycket lätt narkomaner . Det är ju fullständigt ohållbart! Jag konstaterar tyvärr att statsrådet inte på allvar villta upp frågan om tvångsvård. Därför vill jag fråga statsrådet: Vad skall man dåi stället göra Ang åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet för attbryta den fruktansvärda utveckling som vi nu är inne i? Statsrådet har Ingetrecept men det har jag. Kan vi inte få pröva det och se om det ändå inte hareffekt? Det gäUer ju här att vidta åtgärder för att verkligen visa en humaninställning till dessa frågor; vi kan inte bara sitta och cyniskt se på hurutvecklingen går vidare och tillståndet blir aUt värre. Hen i (fp) kort genmäle: Jag viU bara helt kort säga att jag medtillfredsställelse konstaterar att statsrådet tar avstånd från de synpunktersom förs fram I det uttalande jag citerade. Jag tror inte att det ärbetydelselöst att så sker. Hen () kort genmäle: tycker jag att statsrådet verkligenär ute och glider. En jurist borde väl ändå ha litet större känsla för ordensvalör! Statsrådet säger att det är en värderingsfråga hur pass kort ochofullständig en sammanfattning skaU vara. Men om man i förordet säger att manskall ge en sammanfattning av det arbete som myndigheter och organisationer harbedrivit , så är det väl ändå rimligt att man verkligen gör det! Jag tycker att man skulle ha släppt In en katt blandhermelinerna, en representant för bland allageneraldirektörerna. Då hade skriften blivit bättre. Jag tror inte att vi skall fortsätta debattenom narkotikamissbruket som ett socialt problem. Den har halkat ner på htet för lågnivå. När man börjar ironisera över att de dåliga mihöerna, därnarkotikamissbruket har sin rot, skulle ha blivit så många fler undersocialdemokratisk regim, så vet man inte ett dugg vad det här över huvud tagethandlar om. De dåliga miljöerna har inte blivit fler. Däremot har narkotikankommit till som ett alternativ till andra symtom på samma socialamissförhållanden. Jag beklagar att måst awika så att jag inte kan komplettera mitt svar till henne på en punktdär hon har efterlyst besked. Hon angrep för att den ickerättade sig efter en anmärkning av JK beträffande en av socialstyrelsenutfärdad författning om narkomaner och deras rätt att handha sina egna pengarnär de är intagna på institutioner. Jag skall bara kortfattat nämna attsocialstyrelsen är i färd med att omarbeta den författningen och därvid tarhänsyn till JK:s invändningar. FrökenBERGSTRÖM (fp): Jag hade ursprungligen inte tänkt delta i denhär debatten utan hade tänkt nöja mig med det inlägg jag gjorde tidigare i dagi anslutning tiU svaret på min enkla fråga. Men med hänsyn till att fruKristensson i första hand har efterlyst åtgärder för att komma tUl rätta mednarkotikaproblemen tycker jag att jag kan återknyta till vad jag nämnde i mitt tidigare anförande, där jag uttryckte önskemål om åtgärdernär det gäller narkotikaproblemen. De gällde visserligen de speciella problemsom man väntar I , men de kan också ses som åtgärder merai stort, som ligger i Unje dels med vad regeringen har uttalat I sitt program nämligen att det behövs en samordning av ohka resurser - dels med derekommendationer som antogs vid senaste session ; därtalar man om att man vill intensifiera samarbetet för att bekämpanarkotikabrottsligheten och tillgodose behovet av åtgärder av social natur. Deåtgärder jag nämnde kan ses som ett förebyggande arbete; det gällde dels enförstärkning på tullsidan för att så långt som möjligt förhindra införsel avnarkotika, dels placering av socialarbetare i . Jag viU sägaytterligare ett par saker i det här sammanhanget. Man talar nu hos samtliga de myndigheter jag har varit ikontakt med jag nämnde dem om att har besökav vad man kallar för internationella luffare. Jag har varit mycketförsiktig med att använda sådana färgade uttryck; jag har t. ex. inte talat omen invasion av hippies, som tidningarna har gjort. Men jag tycker att jag kananvända uttrycket "internationella luffare", för det används avmyndigheterna I när de talar om de ungdomar som kommer över till södraSverige utan att ha någonting annat att leva på än den narkotika de för medsig. Inte för egen räkning utan för att kunna sälja för sin egen försörjning.De är väl medvetna om att narkotikapriset ligger betydUgt högre på den svenskasidan än på den danska. De kan med hänsyn till det klara sig förhållandevis längepå småpartier som de kan ha med sig. Jag nämnde att det här är fråga omsmåpartier. Man skulle kunna tycka att detta Inte behöver vara så fruktansvärtfarhgt, men man kan se hur de här ungdomarna, som jag har betecknat sominternationeUa luffare, beter sig i . Vi har en koncentration av demsamlade dygnet runt i på , där de mycket lättkommer i kontakt med svenska ungdomar, som då kanske av nyfikenhet inhandlar narkotika som de utländska ungdomarna bjuder ut. De svenskaungdomarna kan mycket lätt bh beroende och själva ge sig över till Köpenhamndär de hamnar i betydligt större svårigheter. Som jag nämnt tidigare är dettainte enbart ett lokalt problem, utan det är i mycket hög grad ett riksproblem. Mitt andra förslag var att placera en svensksocialarbetare i . Jag nämnde det norska exemplet, men jag fickaldrig tillfälle att nämna de resultat man har sett av det samarbetet. Underinnevarande år har denna norska socialarbetare kunnat återföra ett 80-talnorska ungdomar tUl hemlandet från att ha varit i som narkotikabrukareoch även narkotikamissbrukare. Detta är verkligen åtgärder som bör prövas, mendet gäller då att kunna åstadkomma en samordning meUan ohka myndigheter. Detgäller att tillgodose med personal och ekonomiska resurser för att detta skallkunna genomföras. Det skulle vara mycket Intressant att höra om statsrådethar några synpunkter på detta. Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet FruERIKSSON i (s): Det är litet olyckligt att en sådan här frågagärna urartar i en debatt mellan olika partier om deras allmänna uppfattning iandra frågor. Jag tycker inte att man behöver ha skiljande uppfattningar omfrågor som i mycket hög grad vid sidan av att de har ett socialt samband - ärfrågor om medicinsk vård. Det är olyckligt att man genast karakteriserarvarandra, på ömse sidor, som folk som på grund av sin politiska inställningskulle vUja lägga hinder i vägen för att man på bästa sätt skulle kunna ta handom ungdomarna. Ingen av oss är oberörd av de syner vi ser bara vi går utI tunnelbanan, där vi ser unga människor som är uppenbarligen mycket svårtkroppsligt sjuka, uppenbarligen bortkopplade från allt slags glädje, allt slagsaktivitet genom narkotikamissbruk. Det är dock narkotikan som är den direktaorsaken till hela deras utseende. Det är Inte det att de har föräldrar som intekommer överens eller att de bor i en dålig lägenhet eller att de inte klaratskolan som gör att de ser ut på det sätt de gör. Vi ser alla att de har använtnarkotika och därför är kroppsligt skadade på ett bestämt sätt. Det bör mankunna diskutera utan att nonchalera de sociala missförhållanden som finns runtom och som kanske ligger bakom att ett skolbarn är narkotikaskadat. Eftersom jag har väldigt många närstående barn kan jagsäga, att det inte finns någon skolklass, åtminstone inte i , där maninte i elvatolvårsåldern har hum om om Inte direkt erfarenhet av att detfinns klasskamrater som använder narkotika. Det är inte några särskildamänniskor på livets frånsida som hamnar i detta. Jag tycker att man kanske harför starkt betonat att det rör sig om dåhga hem och ensamstående. Nej, det ärhem som I alla avseenden bedöms som bra. VI skall inte slänga ut påståendet attde ensamstående utgör en särskilt dålig miljö. Det vill jag inte skriva underpå. Väldigt många omständigheter gör att en unge helt enkeltkänner sig avkopplad från de vanliga ambitionerna, inte föher med i skolan ochär olycklig på något sätt. Det behöver Inte tvunget stämplas såsom en följd avsociala missförhållanden som vi skulle kunna avhjälpa. Orsaken ligger litetdjupare än så. Både när det är fråga om brottslighet och annat anser jag attdet inte är så enkelt för oss, ty då skulle vi kunna klara det. Med detta kommer jag In på att jag tycker att debatten äralldeles för moraUserande från alla håll. Några säger: Det är ett socialtproblem! Det är de olyckliga och misslyckade familjerna som utgörgrunden till det hela! Det tycker jag är ett htet blgott resonemang. ärman moraliserande från ett annat håll och har en kanske htet mera religiösaspekt på problemet. Men jag tycker inte att vi skall betrakta detta som ensocial fråga lämpad för moraliserande debatter Uka litet som en debatt, där manskaU skärpa de politiska motsättningarna. Det passar bättre i andra debatter. Jag tycker att man skall se mera naturvetenskapligt pådetta problem. Man skall i första hand se det så, som ett medicinskt problem.Vi kan tänka på tbc-problemet, om vilket vi absolut kunde säga att tbc hördehemma i familjer där många bodde tillsammans och hade svårigheter. Det var enfråga som man bestämt kunde stämpla såsom I hög grad socialt betingad.Men det fanns ingen anledning att fördenskull se bort Ifrån att de tbc-sjukamåste omhändertas. De som hade tbc åkte In på ett sanatorium. Man tillämpadeden medicinska behandling som var möjlig. Ingen kunde slippa undan den. Deveneriska sjukdomarna har i hög grad bedömts såsom en föhd av dålig moral. Dethar varit det vanliga sättet att se på dem. Narkotikaproblemet kan inte lösas bara genom att viförbättrar de sociala förhållandena. Vi måste satsa på den rent medicinskavården. Därför vore det lyckligt om vi kunde komma ifrån att debattera enskrift, som folk är litet oense om, och detta att man vill ha polis och lag ochordning. Nej, vad vi alla vUl är att göra allt som kan göras för att ungamänniskor som just har startat sitt hv skall kunna få en sådan hälsa att de kanfortsätta. Moralen Ugger I hälsan, menar jag. Statsrådet sade ju själv att han såg på de kortavårdtiderna som någonting mindre gott. Det kan väl aldrig vara riktigtbeträffande någon sjukdomsbehandling att man börjar en behandling, som sedanavbrytes efter en . Sedan står patienten där och är ännu sämre.Varje injicering försämrar möjligheterna till läkning. Efter , dåman har injicerat, har man en deffekt som står kvar och är mycket svårare attfå bort. Det betyder just för denna behandling kanske mer än när det gällerannan behandling att man inte avbryter den eller låter gå innanman säger att missbrukarna måste tas bort från sin mihö för att få behandling.Det betyder så oerhört mycket. Jag vill att vi skall se mera medicinskt på detta problem.Då kan statsrådet givetvis säga att medicinarna inte är överens själva.Nej, men ingen medicinare kan väl ändå säga att det är lyckligt att manideligen får avbryta en påbörjad behandling och sedan börja på nytt. Därom ärde överens. Sedan kommer jag In på frågan om de skärpta straffen.Langarna är hårt beräknande människor. De kan resonera sig fram till att de tarmindre risker och lättare tiänar pengar I ett visst land. Därför kan straffenför dem ha betydelse. Men där tycker jag nog att vi redan har gått synnerhgenlångt. Verkar inte dagens straff på langarna, är jag inte säker på att man kankomma mycket längre. Jag tror således inte att det finns någon väg som kan föraavsevärt längre. Lag och ordning viU vi alla ha, men jag vUl Inte att man skallbetrakta det ena partiet såsom vän av oordning, dåUga seder och övergrepp merän det andra. Det är olyckligt att detta har kommit att bli nära nogpartiskiljande I debatten här. sade att vi var värst I världen. Denstatistiken känner jag inte tUl, men det är mycket möjhgt; vi brukar ju varavärst och bäst och högst och längst. Men annars är det vanhgt att oarter ochmoder som kommer från först hoppar över till och sedan till Sverige-detta kan man finna belägg för på många områden - och först därefter kommertUl övriga delar av kontinenten. Vad detta beror på vet jag inte, men det ärmycket vanligt. VI kommer visserligen Ingalunda efter menvi kommer ändå ganska tätt efter i vad gäller att vara militanta, attprotestera, att "överta" viss brottslighet, att bli mer köpkraftiga,att missbruka narkotika. Vad jagskulle viha komma fram tUl är frågan: Är inte tiden inne att Ang. åtgärder för att komma tillrätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet låta allapartier ta ansvar för detta problem? Det är dock en folkfråga; man kan intebagatellisera den. Det finns ingen syn som gör mig så olycklig som att sebarnungar totalt förstöra sin hälsa med narkotika, som gör det omöjligt för dematt föra något riktigt liv. Vi vet att man måste räkna med en mycket kortlivstid för dem som har bötiat använda narkotika: vi kan säga att de inte bhräldre än så och så. Detta är allvarhgt. Det finns också andra stora frågor det är inte tu tal omatt skador på arbetsplatser och andra miljöskador är allvarliga vi behöverinte jämföra de problemen, men här är ett problem som gäller barnen. Låt ossvara mer ömsinta om dem än vi kanske är om vuxna människor! Då undrar jag om inte tiden är inne för vår regering attpröva, om inte en parlamentarisk kommitté bör tillsättas, där aUa partier bhransvariga och får ta del i de ansträngningar som vi skaU göra. Jag vet mycketväl att den här frågan har avfärdats ; dels var vissaundersökningar, som skulle göras, inte färdiga, dels hade man redan enkommitté, sammansatt av personer från ansvariga myndigheter, vilken nu harproducerat sig. Det är möjhgt att underlaget saknas för en sådan kommitté, menjag frågar , om man åtminstone inte kan börja överväga att tillsätta enparlamentarisk kommitté. Jag tror det skulle vara nyttigt för debatten, och jagtror att aUa skulle behöva ta ett sådant ansvar, se vad man kunde göra ochpröva alla metoder som kunde komma att framläggas. FruLUNDBLAD (s): Jag kan bara beklaga att intehaft möjlighet att stanna kvar tills debatten är slut. Det var en del saker ihennes interpeUation, och även i hennes anförande här , som man haranledning att ta upp till närmare bedömning. Hon talar på ett ställe i interpeUationen bl. a. om dessaföräldrar tUl narkotikaskadade ungdomar som inte riktigt vet hur de skall göramed sina barn. Hon skriver: "väntar dessa föräldrar påsamhäUets åtgärder." Jag tycker att detta är ett Ula dolt angrepp påsocialvården och sjukvården, något som vi tyvärr har blivitvana vid. Hon säger också att politiken på detta område liksom på andra varitett stort misslyckande. Det är mycket hårt sagt när man vet hur mycket som görsi samhället på detta område, hur man överaUt ute i kommuner och landstingprioriterar just arbetet för att rädda de ungdomar som bhvit slavar undernarkotika. Man kan inte, när man talar om samhällets åtgärder, enbart tänka påstaten, därför att huvudansvaret när det gäller socialvård och sjukvård juligger på kommuner och landsting. När jag hade läst detta i interpeUationen togjag mig för att undersöka hur mycket som hade gjorts på det området avlandstingen. Det visade sig att man överallt på de håll där man har särskildkänning av narkotikabekymren t. ex. i storstadsregionerna och iSkåneregionen verkligen har byggt ut vårdresurserna. Man har skapat slutnakliniker på mentalsjukhusen just för narkomaner, så att man Inte som fruKristensson hävdade - blandar ihop klientelet med det vanliga klientelet pädessa sjukhus. Man har öppnat narkotikadispensärer i de stora städerna och skapateftervårdshem på många håll. Så visst har samhället gjort mycket! När detta problem från moderat håll tas upp som omsamhället inte gjorde någonting kan man också säga att det som egentligen bordegöras från samhällets sida är att anvisa föräldrarna att själva, med en positivinställning, ta kontakt med myndigheterna och diskutera sina barnsförhållanden. När man går igenom t. ex. barnavårdsnämndernas handlingar ochser på vilket sätt narkotikafaUen kommer tUl barnavårdsnämndernas kännedom,finner man att det är en oerhört hten procentandel som kommer till deraskännedom genom att föräldrarna själva anmäler att de vill ha hjälp med sinabarn. De allra flesta fallen kommer fram genom poUsens och tullens försorg. Omföräldrarna väntar på samhällets åtgärder kan man väl ge dem rådet att desjälva måste söka upp samhällets organ för att få hjälp. har också sagt att polis och tuU inte ärså effektiva nu som de var 1969. Eftersom jag bor i en gränsstad kan jag talaom att de är mycket effektivare än de varit tidigare. Under förstakvartalet kom i min hemstad 69 fall tUl polisens och tuUenskännedom. var det 77 fall. Det totala antalet fallhar kanske gått ned något, vilket är glädjande, men kommer det framatt polisen och tullen verkligen är mycket effektiva. De upptäcker många fall.Det är ytterst få fall som kommer direkt till socialvården. Jag kan också tala om att en person som färdas övergränsen och ser ut som om han kommer från någon sorts narkotikakvart absolutinte slipper igenom tullen utan kroppsvisltering. Det finns verkUgen enkontrollmur kring på många håll, som skall hindra att narkotikan släppsin i landet. påstår vidare att vårdresurserna ärotillräckliga. Det måste hon göra mot bättre vetande. Det kan inte vara okäntför en politiker att politikerna I landsting och kommuner under de senaste årenpå ett fantastiskt sätt har förstärkt alla vårdresurser. När att det som behövs är större möjligheter att tvångsmässigt omhändertanarkomaner tror jag inte att hon får medhåll av många. Det som man inte börgöra är just att tvinga människor att söka vård. Hos de människor som skallundergå vård för sina narkotikabesvär måste finnas en verkligt positiv viha tUlsamarbete. Därför tror jag inte och det har jag hört från mångasocialarbetare att ett tvångsmässigt system skulle kunna hjälpa dessamänniskor. Det kanske behövs fler vakande pohsögon för att upptäcka fallen, meninte för ati: påverka situationen i övrigt. Det som i stället behövs I fråga omvårdresurser är möjligheter tUl samtal och kontakt med dessa människor kanskebåde från allmänhetens och från myndigheternas sida för att kunna påverka demtUl att söka vård, framför allt så att de själva får en positiv instäUning tillatt göra någonting åt det hela. i tyckte att vi skulle ha en bredpolitisk samhng kring dessa frågor. Det kan man naturligtvis önska sig, men närman från visst politiskt håll ständigt vill misstänkliggöra samhällets Insatserpå detta område kan det Inte hjälpas att ett samarbete försvåras.Narkotikamissbruket är egenthgen ett symtom och inte någon orsak. Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet Ang. åtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet är ettsymtom och orsaken ligger mycket djupt. Skall man ha tag i den kanman inte ta lätt på problemet och hävda att det skall kunna lösas inom loppetav genom enstaka åtgärder av pohsiär art. Man behöver i ställetverkligen ta Itu med dessa frågor att skapa möjligheter att få kontakt meddessa människor, sä att man på kan lösa deras problem. Jag tror detär viktigt att politikerna på detta område inte misstänkliggör statens ochsamhällets åtgärder, utan tvärtom gör allmänheten uppmärksam på vilkamöjligheter som finns och var och en på den plats i politiken där man befinnersig ser till att förstärka samhällets åtgärder och Inte intar en negativattityd tUl socialvård och sjukvård. HenWIJKMAN (m): Jag hade Inte tänkt yttra mig i debatten, meneftersom fick lov att avvika måste jag ta kammarens tid ianspråk för att svara på några påståenden, framför allt från härsenast. Hon kritiserar att man över huvud taget Interpellerar Idenna typ av frågeställning. Hon tycker det är underligt att och är tydligen helt nöjd med vad samhället gjort på dettaområde. Hon konstaterar att landstingen satsat mycket pengar. Talet omotillräckliga vårdresurser är felaktigt av en politiker i ; det är felaktigt att över huvud taget föra fram sådana synpunkter. Jag vill bara säga till att jag tycker honskall läsa t. ex. justitieutskottets betänkande när det gäller kriminalvården.Utskottet blev enigt om att bl. Inrätta en behandlingscentral för narkotikamissbrukarei , eftersom förhållandena på vårdområdet där var så otroligtsvåra. Det var en ögonbllcksåtgärd som stod högst på kriminalvårdschefensönskelista när han besökte utskottet . Vi kan också hänvisa till de olika hearings vi haft medrepresentanter för rikspolisen och även kriminalvården, där man just harkonstaterat att det är på vårdområdet de största bristerna föreligger. Det ärsåvitt jag förstår därför som har tagit upp denna fråga. Från moderata samlingspartiets sida gäUer det Inte attensidigt försöka lösa denna fråga med polisiära åtgärder. Men det är tacksamtför socialdemokraterna att framställa saken på det viset när man har ettuppenbarligen ganska sjukt samvete. VI löser inte denna fråga genom attensidigt beskylla varandra för lag och ordningåtgärder och tvärtom. Vi har tagit upp vårdproblematiken därför att den ärcentral och därför att den påtalas av olika experter. Då tycker jag det ärnågot märkligt att från få höra att vi kortsiktigt ser detta somett polisiärt problem. Jag är däremot tacksam för i StockholmInlägg, där hon manar till att försöka frysa de partipolitiska tongångarna här debatten. Det gäller ju att försöka nå fram tUl åtgärder, och det ärverkligen fråga om att alla skall ta ett gemensamt ansvar. Statsrådet tog också upp vad sade,när hon hade gått. Han sade att det är en låg nivå på debatten när man talar omsociala missförhållanden och problem så som . Jag undrar vem som fört ned debatten på en låg nivå. Jagtycker det är en bristfällig nivå på debatten när man ensidigt hela tidenhänvisar till de sociala bristerna och missförhållandena i samhället då detgäUer alla typer av problem, vare sig det är narkotika, alkohol ellerkriminalitet. Jag undrar hur många i skolåldern som kommer från vad vi kankalla fullvärdiga, goda miljöer, som har dragits in i narkotikamissbruket avkamrater som redan missbrukar narkotika. Jag tror alltså att det är felaktigt att se dettauteslutande som ett socialt problem. Det är självklart att massvis medmänniskor missbrukar narkotika av den anledningen att de känner sigmissanpassade och därför att de kommer ur en socialt bristfällig miljö. Men omvi enbart inriktar oss på detta, kommer vi ingen vart, såvitt jagförstår. Statsrådet var negativ till om vården. Jag kan försäkra statsrådet att Innan vi I vårt parti kommitdärhän att vi börjar diskutera tvång i samband med vård i detta sammanhang, dåhar det gått mycket långt. Vi har, precis som statsrådet, haft åtskilligaöverläggningar med läkare och medicinska experter. Men den här pingpongmetoden,som har påtalat och som resulterar i att vederbörande åker utoch in på vårdanstalter, den ger inte effekt, den ger inte resultat. Jag troratt statsrådet är väl medveten om att åtskilliga av dessa människor ena veckankan vara samarbetsvilliga, själva vill satsa hundraprocentigt på att kommaIfrån sitt missbruk, men ett par kan ha en rakt motsattuppfattning och motsätter sig allt vidare samarbete. De fungerar så på grund avnarkotikamissbruket. Då är frågan: Hur skall man , om man inte tillämparnågon form av tvångsåtgärder, över huvud taget komma vidare när det gällervårdfrågorna? 18 maj1971 Ang. åtgärder för att komma tiU rätta med narkotikaproblemet FruLUNDBLAD (s): Jo, , jag tycker visst att manskall få lov att interpellera om det är något man inte är nöjd med. Men vad jagville påpeka är att då man interpellerar och tar upp ett mycket väsentUgtsamhällsproblem skall man inte behöva misstänkliggöra de myndigheter somarbetar med det problemet och inte svartmåla förhållandena i onödan. Det vädjas här om att staten skall göra någonting. Menvårdområdet hör ju till landstingen. Det är där vi skall göra någonting. Det ärjust I landstingen vi skall ta upp dessa frågor.