prot · FU0997 · 1971-12-31 00:00:00 — Det vore nämhgen knappast rimligt att anta annatän att hyser oro för att även hans senaste antaganden omIndustriinvesteringarnas utveckling när det kommer till kritan kan visa sigvara för optimistiska. Om detta inte skulle bli fallet, om tvärtom - ifall t, ex,de tre partiemas förslag godkändes hans antaganden skulle visa sig slå ineUer t, o, m, överträffas och komma i närheten av vad finansministern självantog och önskade , skulle han inte då bli glad och tUlfredsstäUd? Detmåste ju rimligen förhålla sig så. Då skuUe också förhoppningarna om att "investerai fatt" och övervinna den bristande balansen i utrikesbetalningarna ochom att bättre klara den fulla sysselsättningen komma närmare sittförverkligande. Jag skall inte mycket utveckla reservationens innebörd pådenna punkt. Får jag bara konstatera att den behåller möjhgheten att förhindraaUa tendenser till överhettning och koncentrationsfenomen inom storstadsregionerna,som kan härstamma från användningen av investeringsfondsmedel. Den ger ocksåmöjhgheter att styra ut användningen av sådana medel från storstadsregionema.När det gäller andra områden än storstadsregionerna innebär alltsåreservationen att användningen av dessa medel skulle blifri. Det kan förtjäna uppmärksammas utskottet har redovisatdet i sitt betänkande att vid utgången av 1969 hade avsättningar tUlinvesteringsfonder skett i bortåt 3 250 företag. Nära 2 000 av dessa varföretag med mindre än 50 anstäUda, Ser man tlU beloppen, har storföretagen medmer än I 000 anställda gjort något mer än hälften av de sammanlagdaInsättningarna, Men man skall inte underskatta vare sig den investeringsfrämjandeeller sysselsättningsskapande effekten av en sådan uppmuntran åt det storaantalet mindre företag som ett generellt frisläpp avfondmedel utanför storstadsområdena skulle Innebära, Det rör sig också här omföretag och deras anstäUda som sannerligen inte i andra sammanhang haftanledning att känna sig väl behandlade i fråga om tillgången påinvesteringsmedel. Jag skall övergå, herr talman, till att säga några ord omreservationen från de tre partierna beträffande effektiviteten och avvägningamainom den offenthga verksamheten samt angelägenhetsgraderingen och tldsföh-denmeUan olika utbyggnads- och reformönskemål. Utskottsmajoriteten har enhgt min mening här missat tvåkärnpunkter i problemställningen. Jag tror att en av dem enklast kan belysasgenom några siffror från långtidsutredningens tabeller, som jag skall be att fååterge på kammarens TV-skärm. Jag tror att det vore bra om denna tabeU kundesjunka in i medvetandet . (1000-tal) inom ohkanäringsgrenar 1960 och 1970 jämte antaganden i procent inom olikanäringsgrenar 1965 - 1970 jämte antaganden - 1975 1960 1970 1975 1965 - 1970 1970 - 1975 Jordbruk, fiske ochskogsbrak, etc. Industri, kraft, etc, 1143 1161 1107 Handel, samfärdsel,privata tjänster i övrigt 1464 1 573 1 636 Offenthga tiänster 445 754 TabeUenvisar bl, a, dels produktivitetsutveckhngen inom olika huvudområden, underskedet 19651970, dels antaganden om denna utveckhng under skedet 1970-1975. Inomhuvudgruppen jordbrak, fiske och skogsbruk var produktivitets-tlUväxten 9,3procent , har angett siffran 8,0för den följande femårsperioden. Går man tiU industrinfinner man siffran 7,6 för båda perioderna. Förbyggnadsverksamheten finner man siffroma 2,5 och 3,5, aUtså väsentUgt lägre änför de första grupperna. Tarman handel och samfärdsel, privata tjänster i övrigt, är procentsiffrorna 4,1och 4,2, Förden mycket kraftigt växande gruppen offentliga tjänster är för perioden1965-1970 siffran 0,0, För är motsvarande siffra 0,2. Dessasiffror säger självfaUet i och för sig mycket, men de säger ju inte aUt om ohkasysselsättningsgrenars möjhgheter att bidra tUl ökningen av folkhushålletstotala resurser. ProduktivitetstiUväxten t. ex. inom ett område kan varaförhåUandevis hög, men ändå kan nivån för produktiviteten inom samma områdehgga lägre än produktiviteten inom ett annat område där tillväxten iproduktivitet är svag. gör denna riktiga iakttagelse. Menden tillägger också; "Genom de snabba höjningar av produktiviteten somskett även inom tidigare lågproduktiva branscher medför emellertid en ökadoffentlig sysselsättningsandel numera nästan generellt sett en lägrestegringstakt i den samlade produktiviteten," påpekarlångtidsutredningen, och det framhåller också reservatio- nen, attde siffror som angivits för produktivitetstillväxten inom den offentligaverksamheten, dvs, O eller obetydligt över O, knappast kan vara sannolika. Ändåfinns det stora awägningsproblemet kvar, det problem som berör snabbheten I denoffentliga verksamhetens tillväxt och hur denna påverkar möjhghetema till ensnabb tillväxt över huvud taget av de totala resursema. Jag hoppas verkhgen att den politiska debatten inte harurartat på ett sådant sätt att jag behöver säga att denna awägning ingalundakan ske med hänsyn enbart till den senare aspekten; de totala resursernasmaximala tiUväxt, är själv mycket medveten om attvärderingen av olika kvalitativa förhåUanden och förändringar i sådanaförhållanden, I den miljö i vid mening, som omger medborgarna i deras daghgahv, i deras arbete och under deras fritid, t, ex. upplevelsen av själva arbetetsom i huvudsak menlngsfuUt och stimulerande eher som i stor utsträckning enbartmeningslöst och påfrestande, upplevelsen av fritiden och dess innehåll osv,,inte kan fångas in och mätas med de ekonomiska beräkningarnas måttstock. Detvore helt orättvist att anklaga långtidsutredningen för något annat synsätt,hksom det också vore helt Orättvist att anklaga reservanterna för något slagsensidigt ekonomiskt effektivitetsresonemang. Det måste här alltid bli fråga omen avvägning, där de mänskliga aspektema, t. ex. när det gäller vård i vidmening, trygghet för försörjningen, rättstryggheten och samhäUsskydd motvåldsinslag, måste få ett vidare utrymme än . Men och det är den ena saken som det förefaller mig attutskottsmajoriteten helt har bortsett ifrån om vi skall lyckas bra med dekvahtativa sidoma av hela samhällsutvecklingen, så kan vi lösa det problemetlättare, om vi erkänner att hela den offenthga verksamheten inte kan varaförbjudet område för rimliga anspråk på att höja effektiviteten även där och omvi när det gäller personalbehoven inom den offenthga sektorn förutsätter attrimliga framsteg görs även där. Det gör ju faktiskt finansministern. Och i detavseendet har han anledning, tycker jag, att be högre makter bevara sig mot dennästan parodiska angelägenheten hos utskottsmajoriteten att försäkra att demetoder som i de här sammanhangen hittiUs har använts är bra och egentligeninte alls kan göras bättre. Jag känner mig för min del tämligen övertygad omatt den stora majoriteten av dem som är verksamma inom det offentliga området istället är beredd att Instämma I det omdöme som reservanterna gör, nämligen attantaganden om de här ytterligt små möjhghetema till produktivitetsförbättringarinom deras område måste vara förolämpande. Den andra saken, herr talman, som utskottsmajoriteten idet här sammanhanget försummar att behandla, annat än ytterst ytligt, tyckerjag, är det stora problemet om angelägenhetsgradering och turordning mellan nyareformkrav. Det är naturligtvis väsentligen ett annat problem än frågan om denoffentliga verksamhetens omfattning, räknat i det antal människor densysselsätter i varje fall krävs det ju inte mer personal för att betala uthögre folkpensioner eller stöne barnbidrag. Både på och mellan radema i rätt långa stycken avkompletteringspropositionen lyser finansministerns starka betänksamhet för denstatsflnan- sleUa utvecklingen ochframför allt för /73 fram. Och nog finns det anledning tUl sådanoro. Jag citerar , Han säger: "Mot en ökning av statsutgifternamed i löpande priser räknat står en uppgång I statsinkomsterna med 4,6 %med en finansiell försvagning av statsbudgeten som följd," Denförsvagningen förefaller visserligen att vara i icke ringa grad temporär. av obehagligheterna med den är att den kan sammanfalla med en nykonjunkturuppgång som skärper anspråken på stramhet i statsfinanserna. Enannan allvarlig syn-vinkel på läget 1972/73 erbjuder det förhållandet att denbUd som finansministern här tecknar framkommer som ett resultat av redanfattade beslut. Och står - det vet vi ju alla en rad av framlagdaeller snart väntade nya reformförslag I kö för kommande beslut som ju ocksåkan, i varje fall delvis, påverka det här kritiska /73. Detgäller t, ex. förbättringar inom folkpensioneringen, det gäller en upprustningav familjepohtlken, det gäller den allmänna sysselsättnings försäkringen, ochuppräkningen behöver i och för sig inte sluta med det. Finansministernkonstaterar för sin del helt kärvt; "Det resursutrymme, som sålunda ärintecknat av" - aUtså redan beslutade - "åtaganden innebär ensnabbare ökning av statens och den statsunderstödda verksamhetens efterfråganpå varor och tjänster än den av långtidsutredningen beräknade tillväxttaktenför den totala produktionskapaciteten i ekonomin." Detär då inte så underligt att slutar sin framställning med ett kortmen ändå uttrycksfullt stycke som jag tycker verkar innebära både en vädjan ochen förhoppning. Finansministern säger så här: "Denna erinran om var våraproblem är att finna innebär inget förord för att söka dämpa kraven ochambitionerna. Högt ställda förväntningar är en bidragande kraft i arbetet föratt vidga och förbättra förutsättningama för en utveckhng mot ett bättresamhälle. Insikten om problemens art och svårighetsgrad ger dock en bättregrund för att i samverkan och enighet nå deras lösning," Detta är tonfall och en attityd som jag gäma vUl möta med sympati. Detär knappast något tvivel om att vi håller på att driva fram mot ett läge där envidare samverkan än den som är möjhg att åstadkomma inom ramen för densedvanliga uppstäUningen regering-opposition helt enkelt blir nödvändig. Jagbeklagar därför att utskottets majoritetsbetänkande när det gäher förslaget omen bred parlamentarisk beredning för att ta itu med dessa problem präglas avtonfall och attityder som är mycket mindre samarbetsvilliga än finansministernsoch dessutom här och där kanske en aning överlägset hånfulla. Äveni fråga om de stora avvägningsproblem det här gäller anser utskottsmajoritetenatt ingenting egentligen kan göras med bättre metoder än det redan görs. Menhkväl är det just och det framhålls i reservationen den metodik somutskottsmajoriteten prisar som lett oss fram mot det här skedet där storasvårigheter och krav på prioriteringar och omprövningar av olika slag avtecknarsig. Om utskottsmajoriteten då hade lånat sitt öra åt en samarbetsvilliguppläggning av behandlingsmetodiken, så skulle det kunnat vara inledningen tUlatt skapa en mer gynnsam atmosfär för sådana samförståndslösningar som detförefaller mig attfinansministern skulle viha sikta tiU, Jag tror att utskottet har missat chans här, och det är den tredje punkten där utskottsmajoriteten i sinöverdrivna följsamhet undviker att ta på sig ett ansvar som enligt min meningför utskottet borde ha tett sig naturligt. Det är Inte osannolikt att de besvärligheter som kan mötaoss under /72 kommer att vara mindre än under det därpå föhandeåret. Men därför finns det ju ingen anledning att under det här året och börjanav ha det mera besvärhgt än vad som är nödvändigt. vi från de demokratiska opposltionspartiema en visserhgen försiktigmen klart mera expansions- och sysselsättningsfrämjande ekonomisk politik änden som lades fram i finansplanen. Jag tror inte det behöver slösas några ordpå att utvecklingen har givit oss rätt. gäller det närmastfortsättningen. Det förefaller mig då inte vara någon tvekan om attriskema är betydande för att vi inte, om regeringens kurs bibehålles, skallkunna rätt tillvarata de resurser som vi faktiskt har. Den beräknadehalveringen av uppgången i bruttonationalprodukten - från -talar ju här sitt tydliga språk. Det är därför som bl, a, reservanterna intagitden ståndpunkt som de gjort beträffande investeringsfondema. Det är därför somvi har förordat en ytterhgare mycket måttlig påspädning av igångsättningen avnya bostäder. En sådan kan, som läget nu är, väl förenas med en kraftigareuppgång av Industtiinvesteringama, En del tidigareläggnlngar av statligabeställningar, inte minst på försvarsområdet, kan också verkasysselsättningsstlmulerande. Men den avgörande frågan är och förbhr, både beträffandedet här året och följande, industriinvesteringarnas utveckling. Här har vi nudiskuterat ohka grader av Investeringsfrämjande åtgärder, och det är klart attdet visst inte är betydelselöst vilket gradtal den ekonomiska pohtiken bhrinställd på I det avseendet. anser vi alltså att gradtalet ärför lågt. Men de för en god utveckling av industriinvesteringarna i Sverigebestämmande faktorerna ligger nog, herr talman, trots allt på ett annat ochdjupare plan. Den ena av dessa faktorer är: Hur kommer regeringensEEC-pohtik att utvecklas? Kommer den att medföra att den nuvarande tullfriheteninom EFTA-området verkhgen kan bevaras? Och kommer vi att uppnå hkvärdiga konkunensförhåUandeninom det utvidgade EEC, som ryckt mycket närmare? Medlemskapet är avskrivet,under de förhållanden som förelag med vårt beklagande instämmande. Men hursköter regeringen egentligen nu dessa saker? Hur stark är dess vilja att uppnåhyggliga lösningar, även om dessa skulle medföra en hård debatt med deEEC-negativlster som den har bland sina egna anhängare också här i ?VUl regeringen själv klarlägga de allvarliga konsekvenser för sysselsättningenoch för utvecklingen av våra ekonomiska resurser som ett dåligt resultat skullemedföra? Under det närmaste skedet, som naturligtvis måste präglas, hksom varjeförhand-hngsskede, av en viss osäkerhet beträffande utgången, är detövertygelsen eller den bristande övertygelsen beträffande regeringens positivavilja som spelar den största rollen för industrin när det gäller att satsa påinvesteringar i , Nr 97------------- Den andra djupfaktorn är föhande,och jag antydde den i bötian av Torsdaeen den- '"'** anförande: Hur bhr den långsiktiga utveckhngen avden socialde- 27 mal 1971---- mokratlska näringspolitiken? Bhrden även fortsättningsvis tveksam eller -------------------- delvis fientlig tih att skapa ettgott khmat för den företagsamhet, som = <> u .. 4.-j- * j regenngennu uppmanar att ga pa i ullstrumporna som den undvikeratt även på detta område ta en verklig dust med dem av dess anhängare,som inte nöjer sig med en ramhushållning utan vill gå mycket längre istatUg detaljdirigering och utveckling mot ett i egentlig mening Hur är det t. ex, med justitieministerns uttalande att det enligt socialdemokratisk uppfattning är fel att enskildaföretagare producerar och hyr ut lägenheter? Är det då inte också felatt enskilda företagare producerar och säher livsmedel? t, ex,vilken kommer den framtida målsättningen för att Jag frågade under remissdebatten vUkenmålsättning han hade för dimensionen på denna nyskapelse, vars högste ansvarigemålsman han är. Svaret blev att det kunde han inte säga. Hur mycket denstatliga företagsamheten skulle växa -ville han inte fixera. Om, sade han då,t, ex, är duktig, kommer det hela att gå snabbare än om han ärmindre duktig, I betraktande av det öde som drabbat kunde jusvaret nu betecknas som lugnande. Men här finns ett par allvarligaobservationer. har slängt ett par av sina närmaste medarbetare eller i vatie fall åsett hur de slängts - över bord. Jag vill säga att jag harmedkänsla med dessa medarbetare. De har Inte haft den rätta styrningen frånovan. Det är klart, herr talman, att om man ger ett par begåvade och expansivamänniskor, som t, ex, och , ett stort antal miljoner ochsäger tih dem; "Sätt i gång nu och expandera och visa att den stathgaföretagsamheten kan vara duktig", men om man försummar att gedem strama ramar, krav på tidsplaner, förhållningsregler som de måste hålla siginom, då händer det lätt att saker och ting går åt skogen och vi har nog ännuinte sett slutet på projekt som gått åt skogen. Sådant händer inom enskildföretagsamhet också, där ledningarna är svaga. Men där har man med tiden lärtsig en del av erfarenheten och är inte fullt så nymornad. har alltså syndabockama slängts ut, men ,som borde ha stått just för den stramare styrningen, sitter kvar. VUken är hansmålsättning ? Finns det någon? Och sluter regeringen upp bakom den? Dessa två djupfaktorer, som jag här kallat dem;regeringens vilja beträffande EEC, regeringens viha beträffande det klimat som skall bil rådande för enskild företagsamhet här I landet, det är de avgörande faktorerna och frågoma. Blir svaret klart positivt, då kommer satsningarna på investeringarna att inträffa. Då kan finansminlstems och aUas våra förhoppningar att vi skall kunna ta oss ur balanssvårlghetema också infrias. Då kommer också fördelningsproblemen att kunna lösas efter tumregeln; mest för de sämst ställda, mindre för andra, inga realförsämringar. Då kommer resursema att finnas för att mera effektivt 26 angripa arbetsmihöproblemen ochandra mihöproblem. Då tror jag också att arbetsdemokratinsfrågor kommer att kunna lösas inte efter linjer som pekar mot den hierarkiskasovjetiska modellen med statsrepresentanter på ohka håU utan genom ett ökatmedbestämmande för de anställda på alla nivåer. Men, herr talman, bhr svaret på frågoma negativt eller tveksamt kommer inget avdessa problem att kunna lösas på ett gott sätt. iHarplmge (c); I den ekonomiska debatt som årUgen återkommer I slutskede,som vi nu befinner oss i, vill jag framföra några synpunkter med utgångspunkt ide betänkanden från finansutskottet som är avsedda att behandlas i dettasammanhang. Huvudbetänkandet är nr 30 som behandlar propositionen 115 rörandede allmänna rikthnjema för den ekonomiska politiken jämte motioner. Dessutomskall -vi behandla betänkandena som berör väsenthga avsrutt av denekonomiska pohtiken. Dehär åberopade aktstyckena jämte det bakomliggande materialet rymmer åtskilUgakonstateranden och anvisningar för såväl som framtiden. Utöver denomedelbara och dagsaktuella problematiken har utskottet haft att behandla deekonomiska problemen på det senare med 1970 årslångtidsutrednings huvudrapport som bakgrundsmaterial. Med tanke påangelägenheten av långa perspektiv i den ekonomiska politiken är dettacknämligt att sådant material har funnits tUlgängligt, Ettstudium av i tiden framförhggande material ställer oss enhgt mitt sätt att seinför frågeställningen om vi rätt utnyttjar våra tillgängliga resurser, om vigör eller har gjort de rätta awägningarna etc. Inte minst framstår dagensrelativt höga arbetslöshet och därmed föhande låg utnyttjandegrad avarbetskraftstiUgången som ett enormt slöseri med tanke på den bristsituationsom långtidsutredningen föratspår inom en ändå relativt nära framtid. Detförefaller som om långtidsutredningens primära målsättning om fullsysselsättning inte i tiUräcklig grad har beaktats av regeringen i denomedelbara poUtikens utformning. Därmed försämras självfallet möjhghetema föruppnåendet av de andra målsättningarna: snabb ekonomisk tiUväxt, rimhgprisstabihtet och balans i utrikesbetalningarna. Samstämmighetsynes råda Inom samtliga partier om att den övergripande korrektionsfaktom ekonomiska politiken är den utrikes betalningsbalansen. Finansministemtalar om ett återställande, som han etappvis programmerar till mitten av1970-talet. Att återstäUa betyder ju att stäUa tUl rätta vad som gått snetteUer kommit ur balans, 1 själva verket är detta alltså en grov anklagelse motden egna politiken. Omskrivet tUl vardagsspråk betyder det att vi har levt övertUlgångama, och helt naturhgt kan vare sig den enskilde eller nationen ilängden föra en sådan politik. Dennödvändiga återställningen av betalningsbalansen kan självfallet Inte ske utankännbara återverkningar för den enskilde medborgaren vad avser hans privatakonsumtion och ekonomiska rörelsefrihet. Förutsättningarna för en bättrebalans är en större och effektivare produktion I näringshvet,och grundförutsättningen härför är självfallet nyinvesteringar iproduktionsapparaten, ÅtskUUga gånger, senast i årets finansplan, harregeringen framhålUt betydelsen härav, men såväl 1969 som 1970 och även underden gångna delen av 1971 har utfallet bli-vit betydUgt lägre än vad man räknatmed i respektive års finansplaner, 1 den reviderade finansplanen förutses nu enInvesteringsökning inom industrin på mot tidigare beräknade 12procent. Med hänsyn till det extra stimulansavdrag förinvesteringar som beslutat är den sänkta investeringsprognosenytterst betänklig. Det finns sannolikt fullgoda skäl att undersökaorsakssammanhangen bakom detta. Inte minst finns det anledning undersöka inomvilka sektorer och storleksgrupper som investeringarna hgger lågt. YtterstallvarUgt skulle vara om, som man kan förmoda, delar av den mindre ochmedelstora industrin och företagsamheten inte bedömer det som möjligt attfortsätta med sin verksamhet utan kanske nu kör de sakta avtagande slutvarven,som måste föregå en definitiv nedläggning. Med tanke på nödvändigheten av här åsyftade investeringarinom näringslivet är det enligt uppfattning av vikt att denna frågaföljes med uppmärksamhet och att ytterligare stlmulansbetonade åtgärdervidtages. Det går inte att bara säga tUl näringshvet; finns det ettinvesteringsutrymme som vi måste utnyttja; varom inte så går det ifrån er, tih utskottsbetänkandet fogade trepartireservationen har vi också förordatvissa konkreta åtgärder. har tidigare berört dem, och jag skallmycket kortfattat rekapitulera. Vi har i reservationen krävt frisläppandet av företagensinvesteringsfonder för investeringar som påbörjas innevarande år utanförstorstadsområdena. Vi har också hänvisat tiU en ökad igångsättning avbostadsbyggande med anlitande av den konjunkturreserv som finns. DärtiU har vi förordat tichgareläggande av stathgabeställningar, framför aUt i stödområdena och självfallet med inriktning påsådana varuområden där man har det särskilt besvärligt med sysselsättningen. Vi har vidare betonat att en grundläggande förutsättningför Investeringar Inom näringslivet är tillgången på krediter och kreditertill rimlig räntenivå. Inte minst har vi tryckt på nödvändigheten av atttillgodose de mindre företagens behov och att ge dessa företag möjligheter tihåterlån ur ATP-fonden. Sannohkt råder mom stora delar av näringslivet en stor orooch tveksamhet beträffande möjhgheten att klara ofrånkomhgakostnadsfördyringar och åtaganden. Situationen blir hite bättre ellerproblematiken enklare därigenom att också arbetstagarparten känner stark oroför framtiden. Den gångna vinterns avtalsklimat har inte varit det bästa, ochknappast kan någon islossning förmärkas fastän sommaren snart är inne.Reservanterna vlU här framhålla som främsta orsaker till de akuta svårigheternadels det minskade totala löneutrymme som står tiU förfogande på grund av denlångsammare produktionstillväxten, dels den kraftiga Inflationen somkulminerade , En förutsättning för att en uppgörelse påarbetsmarknaden skall komma till stånd och för att man fortsättningsvis skaUkunna undvika uppshtande motsättningar på arbetsmarknadenär sannolikt att statsmakterna kan skapa tlUtro tiU sin vUja att förebygga enfortsatt inflation. Också har vi fört fram kravet påstabiliseringskonferenser på högsta nivå. Man löser självfallet inte problemendärmed, men jag tror att man kommer dem betydligt närmare. Jag kan inteunderlåta att poängtera värdet i att parterna över huvud taget kommertiUsammans för att diskutera problem som ändå är gemensamma. Jag har sagt att det återställande somfinansministern talar om inte kan ske utan att det blir kännbart för oss såsomenskilda medborgare. Priset härför kan vi få betala på olika sätt. Det kan blilägre löner än vad som annars skulle ha varit faUet, det kan bli högre prisereher högre skatter eller kanhända vilket är det mest sannolika en kombinationhärav.