prot · FU09103 · 1971-12-31 00:00:00 — Däremot var det direkt avslöjande att industriministern nuså hårt framhärdar i tanken att det förra Ritsemförslaget, som icke skulle hakunnat vinna majoritet här i kammaren, aUtjämt är det bästa förslaget, dettaefter det att man har påvisat alla de miljöskador som det förslaget skulle föramed sig. Industriministern kommer också med avslöjandet att det här var enspekulation i förhandhngsvilja, som har grusats, sade han,första gången "av omständigheter som inte har med Ritsem att göra"och av "omständigheter, som det skuUe vara fängslande attnärmare analysera". Kom fram med det här! Vad är det för hemhgheter somdöljer sig i regeringens bedömning av instäUning i den härfrågan? Jag skall inte stanna aUtför länge vid industriministernsinlägg. Det var karakteristiskt att när han diskuterade det här hypotetiskatredje alternativet, grundade han sin bedömning huvudsakligen på vad han sadevar ofullständiga kalkyler. Ja, har ju från sin företagssektor enverkhgt rik och bred erfarenhet av ofullständiga kalkyler, och jag skall inteförsöka tävla med honom i deras användning. SkUlnaden är ju annars att hanbrukar använda ofuUständiga kalkyler som grundval för beslut, tar han demsom grundval för att avråda från beslut. Det viktiga, herr talman, är att vi kommer tiUslutpunkten av den debatt om Ritsem och Kaitum som bhr ett av de beståendeminnena från vårriksdagen 1971. Det var då som aUa som inte redan visste detkunde konstatera regeringens i det här sammanhanget halvdana intresse för miljövården.Det var då regeringen svek i en fråga som av stora grupper människor uppfattatssom ett prov på politikernas vilja och förmåga att rädda och bevara natur ochmiljö. har byggt sin bedömning i dessa frågor påallsidiga sakskäl, och vi har haft tillfälle att redovisa dem i mångasammanhang. Vi gjorde det då vi framfördekritiken mot den planerade Kaitumutbyggnaden, och vi gjorde det när vi för ettår sedan i riksdagsgruppen tog ställning mot Kaitumförslaget och i sambanddärmed mot Ritsemutbyggnaden. Att andra partier sedan, i vissa faU bara ,har kommit på samma hnje är vi glada över. Vi hade varit gladare omståndaktigheten hade varit stöne. Man kan nu konstatera att en folkpartimotionom nej tiU Kaitum har tUlstyrkts av ett enhälUgt utskott. Det betyder attvärdefulla naturområden sparas, I motsats till dem som menar att det föna förslaget omRitsem var det bästa vill jag klart säga ut, att utskottets modifierade förslagtUl reglering av Sitasjaure är något mindre dåligt än det ursprungligaförslaget. Några av de skador som skuUe ha bhvit följden vid ett genomförandeav de ursprungliga planerna kommer sannolikt att kunna undvikas. Det är enframgång för de naturvårdsintressen som vi har värnat om. Att vi inte har kunnat acceptera det modifierade förslageteller exaktare det gamla förslag som VattenfaU tidigare avfärdade, det berorverkhgen inte på något taktiskt spel, inte på något kategoriskt nejsägeri. Detberor på att vi har kommit fram tiU att de skador som genom det nya förslagetåsamkas natur och rennäring bhr aUtför stora. Hela diskussionen sedan regeringen kastade fram sittkompromissförslag har såvitt jag kan förstå utgått från oriktiga premisser ochförts på ett ganska ologiskt sätt. Man har jämfört det modifierade förslagetmed det ursprungliga och glatt konstaterat att det modifierade var mindreförödande, ja, t. o. m. skonsamt, men bara i relation till detta ursprungUgaoacceptabla förslag. Det verkar som om några har trott att Sitasjaure ochRitsem rent av skulle bU vackrare genom att man fick reglera, bygga dammar ochkraftstationer. Den enda rimliga metoden vid bedömningen av ett företagstUlåtlighet är ju att se vUka skador som faktiskt uppstår vid förändringen frånorört land till exploaterad natur, inte att jämföra en viss exploatering med enannan. Jag måste kort redovisa nackdelarna med att genomföra detmodifierade . Sjön kommer att påverkas betydhgt merän den halva meters sänkning som talar om. Lågvattenståndetkommer att pendla över havet, och en sådan pendhng är ganska förödande för fauna och flora. Det innebär stora förändringar i självastrandregionen, Glaciära jokkdeltan förstörs, strandlaguner och grunda vikarmed ett rikt fågelliv kommer att torka ut, Yngelplatser tonläggs, fisketskadas, näringskedjorna förändras. Sjön sänks genom att tillflödetfrån Sitasjaure stängs av. Skadoma bUr i stort sett Uknande dem i Sitasjaure,De utsökt vackra stränderna och sluttningarna kring sjön skadas genomvägbyggen, grustag och upplag av sten. I Teusadalen kommer vattentillförselnatt minska högst avsevärt och uppgå tiU av normalvattenföring. Deltaland kommer att torkas ut, näringsproduktionen kommer attminska väsent- ligt.Ingreppet kommer genom de biologiska lagar som råder att få konsekvenser förallt Uv utefter den dalgången. Sjön kommer att stängas av från ettav sina viktigaste tiUflöden, Magasinet blir överdimensionerat och kommer atthgga där och vänta på vatten från . Det var ett hotfullt beskedsom industriministern gav att det för framtiden främst blir fråga om en ökningav utbyggnaden av nya vattenkraftstationer. Betyder det att vi inte ens kan Utapå utskottets enhälUga skrivning att Kaitum är skyddat, ja, dålär det inte heller hjälpa med en administrativ åtgärd som en fridlysning. Härär det ju fråga om vad de människor verkUgen viU som kommer attbestämma. Jag hade hoppats att vi inte skulle behöva ta upp någon ny debatt omKaltum efter de medgivanden som gjorts från regeringspartiet. Sammanlagt Innebär dessa argument som jag har åberopat attingreppet kommer att allvarUgt skada ett sammanhängande vattensystem på 89mils längd, ett system som ännu är orört i en region där utbyggnaderna kringSuorva redan har ödelagt stora områden och där i norr bhvit turistisktexploaterat, fågelskyddsområde, där vattensystemet är beläget, måstefå förbh orört, HärtUl kommer sedan effekterna av själva vägbyggandet.Vattenfall deklarerade från början att transporterna skulle kunna ske på sjönAkkajaure och med traktor på en enkel led upp tiU Autajaure. kommer alltsåförslaget att bygga väg inte bara efter Akkajaure utan också på nordsidan avSitasjaure tUl norska gränsen. Skadeverkningar genom buller, avgaser ochmänskhg närvaro i stor skala i ett område som just genom sin orördhet har sittvärde, det är någonting som inte bara begränsas tUl själva byggnadstiden utanblir ett bestående ingrepp. Det är vägar som enhgt vår mening inte bör byggas.För den händelse kraftverket blir verkhghet bör transporterna ske på det sättsom ursprungligen angav. För samernas del blir skadeverkningarna högst väsenthga.Vägar och maskiner, senare bilar och snöskotrar i kalvnings- och trivselland ärinte bara förfulande för landskapet utan de är i vissa situationer hvsfarligaför renarna, . har redan mer i detalj redogjort för detta. Jagvill bara citera det brev som Sörkaitums sameby sände , där mansäger: "Sörkaitums lappby motsätter sig bestämt också det modifieradeförslaget till Ritsems utbyggnad och anser att det utgör ett aUvarUgt hot motdess näringsfång renskötsel, jakt och fiske," Det är väl ändå rätt rimligt att säga sig att Sörkaitumssamer vet vad det vill säga med vattenregleringar av denna typ, Sörkaitumssamer bör få fortsätta med sin näring. Ett genomförande av projektet skulleskapa sysselsättningsproblem av annat slag än anläggningsarbetarnas i sig såoerhört väsentUga sysselsättning. Hen Regnéll har redan behandlat lönsamhetsaspekterna påRitsems kraftstation. Jag vUl bara till det lägga att lönsamheten även med deråaste företagsekonomiska bedömningar är mycket tveksam. Det var ju inte längesedan kasserade detta förslag med hänvisning tUl att det efter dågällande normer inte var lönsamt. De förskjutningar som har skett påandra områden av kraftförsörjningen vet vi ju inte hur varaktiga de kommer attbU. i Glömminge har tagit upp desysselsättningsproblem som alltmer förts fram som skäl för en utbyggnad. Men viär väl alla på det klara med och på den punkten tycker jag att även herrSvanberg kunde göra ett medgivande - att det i båda fallen, vid en utbyggnad avRitsem eller vid alternativa förslag som de som nämnts av reservanterna, blir frågaom insatser på marginalen, skulle ha gett sysselsättning åt 300man . Det är temporärt. Det är en sysselsättning långt ifrån nästanalla de anställdas bostadsorter. Den är visserligen i sig värdefull, men om mananser det argumentet tUlräckligt så kunde man gå in i praktiskt taget varjenationalpark, gå In i våra finaste och mest ömtåUga miljöområden närhelst mankan åberopa akut arbetslöshet. Av det framstår väl i klar reUef hur oklokt ochlättsinnigt det alltid är att se enbart tiU den sysselsättning som ett visstkraftverk eller en viss industri kan ge, såvida det inte är fråga om varaktigaeffekter. Reservanterna har ändå under den korta tid som stått tUlbuds sökt göra det bästa möjliga för att visa på alternativ sysselsättning,Tidigareläggning av projekt i vägplanen för bör ske. Det ärsjälvklart att mellanriksvägen kommer in i den bUden och att detinte i förväg exakt kan fastslås vilka som skaU arbeta på den.Skogsförbättrande åtgärder är ett nytt inslag, som inte har tagitsfram med tillräcklig styrka av de myndigheter som har ansvaret i detta faU, Men jag understryker; aUa dessa projekt imarginalen. De stora åtgärderna för att motverka utglesningen och den verkligtallvarUga arbetslösheten i Nonlands inland kommer vi inte åt med de härförslagen utan där fordras åtgärder av en helt annan räckvidd, varvidlänsmyndigheter och regering måste gå i täten. bedömning är aUtså att det modifieradeRitsemförslaget har sådana nackdelar från naturskyddssynpunkt och att detmedför sådana skador för samerna att det inte bör få genomföras. Det är denslutsats vi kommer fram till helt oavsett den bedömning vi gjorde av detursprungliga , Det modifierade Ritsemförslaget skall bedömasefter de skador det ger upphov tUl och den nytta det ger, inte huvudsakUgen irelation tUl det ursprungUga förslaget. Men trots alla de sakskäl som kan åberopas mot att byggaut Ritsem på det ena eller andra sättet, tycks nu ändå en majoritet i kammarenha bestämt sig för att göra det. Socialister av oUka schatteringar har överlagtoch funnit att ingreppet bör göras. Kanske upplever nu de socialdemokrater ochkommunister som fattat beslutet det här som en sorts seger. De bildar tillsammansen majoritet i kammaren, som bestämt sig för att med grävskopor,schaktningsmaskiner och dynamit gå in i ännu ett stycke orörd natur. TiU dem som ser denna enighet mellan socialdemokrater ochkommunister som en seger, till dem vill jag säga: Äras den som äras bör! Detkan vara sant att det som händer inte kunnat ske utan behjärtat ingripandefrån en tidigare högerledare eUer utan reträtt från en del räddhågadekommunister, men den som hårdast och ivrigast har bekämpat miljöopinionen ochdet orörda Ritsemområdet är ändå statsministern själv. Det är han som bör äras.Han har inte haft det lätt. Länge sågdet ut som om också den socialdemokratiska riksdagsgruppen skuUe ta intryck avden folkrörelse som växer fram över parti- och generationsgränser för atträdda sådana naturvärden för oss själva och framtiden som vi kommer att bhavkrävda ansvar för, om vi skulle offra dem. måste ha varit ett otäckt tiUbud för vårafrämsta utbyggare. I den frågan revolterade ju t. o. m. någrasocialdemokratiska riksdagsmän när den sista orörda söder omNonbotten skulle förstöras. Här fanns inte längre den gamla säkra majoritetenför den gamla säkra poUtiken att låta miljövärdena vara en restpost utan störrebetydelse i slutkalkylen. sparades ändå, och vi trodde att det beslutetgällde redan före den här dagen. Vi trodde att man kunde Uta på denregeringskommuniké som då utfärdades, men industriministern säger att detbeslutet fattas . Det som då hände gav ändå naturvännerna mera kraft och nyglädje att arbeta vidare, men för måste det ha varit en hemsökelsensstund när han visste att kampen om Ritsem och Kaitum närmade sig. Bakslagen varju flera. MUjöopinionen hade bhvit starkare och kunnigare. Den formerade sigsnabbare än förr inför nya hot. Den granskade och kritiserade och fick med sigungdomen - men inte bara ungdomen. Så kom valet , och socialdemokraterna kunde intelängre ensamma bestämma i . De som ville spara Kaitum och Ritsemtycktes plötsUgt vara en majoritet inte bara i den aUmänna opinionen utan ocksåi det beslutande organet. Men ära den som äras bör: statsministern gavfortfarande inte tappt. I tvåkammarriksdagens behandladespropositionen om ingrepp i . Det var ett nyttförsök att bädda för en framtida utbyggnad av Kaitum genom att först gå in iRitsem och tonlägga Teusadalen. Mot det förslaget stod alla andra partier, meni kraft av sin eftersläpande majoritet kunde socialdemokraterna driva igenomett första beslut. Det var dock bara en förstrid. Med enkammarriksdagen skuUeslutstriden komma, och statsministern tog sig själv an den. Det var dåmiljöopinionen skulle kringgås, den egna riksdagsgruppen disciphneras och någotav de andra partierna mobUiseras för en uppgörelse. Det såg svårt ut ännu förnågra veckor sedan. Visserligen hade frondörerna inom den socialdemokratiskariksdagsgruppen tystats ingen "vindelälva" höjde här sin stämma motnya utbyggnadsplaner och visserligen kunde man strunta i naturvårdarna och vridaklockan tillbaka genom att ställa sysselsättningskravet i skarp och bittermotsättning tUl en aktiv miljöpolitik, men ännu fanns ingen parlamentarisklivlina över Teusadalen. Statsministern gav sig ändå inte, och hans tålamod Ikampen mot miljövännerna lämnade tUl sist utdelning. Visst fick man kasta framett förslag som tidigare hade dömts ut som otiUfredsstäUande, men skulle juheller Ingen kunna påstå att några krassa lönsamhetskalkyler hade fälltutslaget. Visst fick man offra Kaitum och bifalla en folkpartimotion, och dethar ju varit svårt att smälta, en folkpartimotion som gör att Sjaunjafågelskyddsområde sparas. Men segern förutsatte ju ändå att kommunisterna gav uppoch strök ett streck över sina miljöparoller från valrörelsen. Det gjorde de de flesta avdem i aUa faU. Statsministerns ansträngningar bar frukt och Ritsem bhr väl en revansch för och Kaitum. Även om många har gjort trägnaeller plötsliga insatser för den naturförstöring som förestår, så får viinte för glömma huvudrollens innehavare, statsminister . Hanhar visserhgen kunnat stödja sig på kollektiva insatser från Vattenfallsenergiska lobbyister, från en socialdemokratisk riksdagsgrupp med leden slutnamot miljövännerna, från utbyggarentuslasm, från iByske, för att inte tala om kammarens marxister - flertalet av dem - med sinnya hållning eller brist på håUning. Vi får inte glömma dem. Hen bhrheller inte bortglömd. Men 1971 går tUl statsministerOlof . Det är väl rätt många här i kammaren som förherr Heléns skull gärna vill glömma bort det anförande som han avlossade.Det finns nog många som hellre vill minnas vad han sade när han tUlträdde sittjobb som partUedare, då han förklarade att nu skulle en ny debattstil introduceras.Den skulle vara lågmäld. Den skulle vara saklig. Den skuUe vara nyanserad. Denskulle aldrig ta tiU överdrifter, -Det var då det. Om man jämför de naturlyriska betraktelser som oss med i Ritsemdebatten den 1 och det av grämelse ochbitterhet präglade anförande som han just har avlossat, så kan väl anförandet sammanfattas i en mening: Så talar bara en verkligt dåhg förlorare! Att detvar en partipohtlsk yra som gripit honom framgår av det enkla statistiskaförhållandet att det föreföU som om han ägnade en mindre del av sitt anförandeåt Ritsem än den del som han ägnade åt mig. Men är det en sakfråga, och det verkliga beslutet i denhär frågan för min del togs 1970 . Efter en lång och intensivdiskussion, med vägningar av miljövårdsintressen, kraftintressen ochsysselsättningsintressen kom jag fram tUl ett beslut som väl enklast kansammanfattas i tre punkter: , älv och älv undantogs frånutbyggnad. Många upplevde det som en besvikelse, men det tog vi. Utbyggnaden avKahx älv och Kaitumöverledningen hölls öppen. Utbyggnaden avbefintUga stationer och redan utbyggda älvar skuUe fortgå, och däri ingickRitsem, Denna handlingsUnje bestämdes i hög grad med hänsyn tUlden långsiktiga miljöpoUtiken, och den har vi fullföljt. Hen har rätt iatt jag visat en viss envishet på denna punkt. Vi avstod från ochTorneälven och älv, och det är få länder som gått så långt i skydd förmiljövärdena. Men det var aUdeles klart att vi hårt skulle driva befintligaälvar, befinthga stationer, icke utbyggda älvar av hänsyn tUl kraft- ochsysselsättningsintressena och sedan lämna frågan om Kaltum och Kahx öppen. Detlovade jag människorna där uppe, och det har vi håUit fast vid. Det ser ut somom nu skulle stödja den linjen. Reservanterna och söker hänvisa till andrasysselsättningsprojekt, men mget av de projekt som nämnts utesluter i och försig 2* protokoU 1971. Ritsem, De190 som Ritsem kostar står emellertid inte till förfogande förannan sysselsättning i Nonbotten. De måste om ej genomförsanvändas för att bygga oljekraftverk någonstans vid kusten i . intresse för sysselsättningen har ijämförelse med vårt aldrig varit särskilt markerat. Man har alltid tagit lättpå den problematiken i jämförelse med vad det socialdemokratiskaarbetarpartiet och löntagarpartiet gjort. Det bekräftas här med herrHeléns utomordentligt lilla platoniska snutt om sysselsättningen. klagar man om lönsamheten. Det är givet att den ärmindre. Man kan säga att vi har minskat miljöskadorna och därigenom minskatlönsamheten med . Man kan sätta pris på miljön och då kan detsägas att om man har räddat Autajaureområdet, så sitter det en prislapp på 30miljoner kronor på sjön , Det kan det vara värt ur miljösynpunkt, ävenom många ansåg att skadorna var begränsade också i det första alternativet. Det är aUdeles klart att detta bUr bUUgare än jämförbaraprojekt och alltså klart lönsamt. Det är erkänt att miljöskadorna i det nyaalternativet begränsats, men ändå vill man inte godkänna det. Hur stora blir dåmiljöskadorna vid ett oljekraftverk? Det är den fråga som mycketriktigt ställt och som ingen av reservanterna ens gjort ett försök att besvara. Förra gången denna fråga debatterades i vädjadejag om en samförståndslösning, där man skuUe lämna prestigen åt sidan och kommaur de partlpoUtiska skyttegravarna för att finna en samlande lösning. Det varingen entusiasm för detta förslag. slängde några hånfulla glosor isammanhanget. Men åtenemissen skedde. Vi försökte ge vårt bidrag genom att förafram ett förslag som kunde förena de oUka ståndpunkterna, där man kunde sägaatt vi räddar sysselsättningen i Ritsem, men vi räddar också Kaitum, och viräddar betydande miljövärden. Men det har tyvän inte gått att få den totalaenighet som sakligt sett vore berättigad. Det är nämUgen ett faktum, herr talman, såvitt jag harkunnat finna, att det i den långa Vindelälvsdebatten inte fanns någon från oppositionshållsom förde fram frågan om Ritsem, trots att den fanns med ända . Det är vidare ett faktum att ingen från oppositionshåU vidstäUningstagandet tog upp frågan om Ritsem. Det är såvitt jag har kunnat finna ett faktum att ingenunder valrörelsen nämnde Ritsem. Det var Kaitum man talade om. När sin berömda helikoptenesa över området var han tydligen inte där. Jaghar noga studerat aUa tidningskUpp om de uttalanden som gjorde. Därnämns inte Ritsem, där nämns Kaitum - överledningen ochKaitumsjöarna och sådant. Om han talat om det och det får han väl göra uppmed sitt samvete - har han inte gjort det så att någon journahst eller något avde media som vi har haft tUlgång tiU kunnat uppfatta det. Det är också ett faktum att frågan om Ritsem togs upp avVattenfall och industridepartementet långt innan överledningen av Kaitum blevaktuell. Det var först , då tog ställningmot Ritsem i ett brev tiU , som också de övriga oppositionspartiernatog ställning. Då fick frågan plötsUgt en helt annan dimension. Nästan hela denborgerliga pressen började skriva om Ritsem som en helt annan fråga; det var nuen fråga där regeringen skulle nederlag i . Sakfrågan kom aUdelesi bakgrunden det skulle bli ett rejält regeringsnederlag. Det spekulerades t.o, m. i att regeringen skulle ställa förtroendefråga på ett kraftverksbygge. När diskussionen hade hålht på ett tag sammankallade herrHelén t. o, m, en presskonferens, där han förklarade att Ritsem utgjorde någotslags kabinettsfråga för mittensamverkan. Det väckte ju en viss uppståndelse. Därmed kom frågan definitivt snett. Det blev Inte i förstahand en fråga om awägning mellan sysselsättning och miljövård vid ett enskiltbygge - det blev mera och nästan helt en fråga om att besegra regeringen. , som var den "skyldige" såsomden som hade tagit upp debatten i sitt brev till , gjorde detinte till en fråga om att tiU varje pris besegra regeringen. Därför har ocksåvpk-ledamöterna haft lättare att ta sakskäl trots aUa argsinta ordmot dem. Det är skillnaden. Jag beklagar detta stäUningstagande därför att ni i ensakfråga har ställt er i ett läge som ni omöjligen kan upprätthåUa i ettliknande läge . chef har offentUgen förklarat attom man skulle säga nej till ett bygge med dessa begränsade miljöskador skulleman få säga nej till aUa planerade utbyggnader av redan befintliga kraftstationer.Kammarkollegiets chef har sagt att verkningarna från de synpunkter han har attbevaka är mycket begränsade. Förslaget är ju ursprungligen ett initiativ frånnaturvårdsverket och kammarkoUegiet som har att bevaka naturvårdsintressena. När vår främsta expertis på området säger att "dettakan vi godta, ty om vi inte gör det kan vi inte bedriva en vettig pohtik iframtiden" talar ledare i sin yra om att detta är den storaskövlingen. Vi skulle alltså få säga nej till alla planerade statligakraftutbyggnader. Vilka ingripanden skulle vi tvingas tUl när det gällerprivata kraftstationer? Detta var den stora testfrågan det var skövlingensom begynte om Ritsem skulle byggas ut. måste jag fråga : SkallLövön i byggas ut? Skall Oiden i , Trångfors, Flåsjö ochJärnvägsforsen i , skaU , och Byarforsen i Ljusnan, skallKvarnsveden och Forshuvud i byggas ut? Det är aktuella privatakraftutbyggnader. Om nu miljövårdsfrågoma är så viktiga och kraftutbyggnadnågot så förskräckligt för , då kan han väl inte begränsa sittintresse tiU statUga utbyggnader, utan han måste också ha någon mening om deprivata kraftutbyggnaderna. Om man tar den här ståndpunkten, hur skaU man dåbehandla oljekraftverk och atomkraftverk ? Det skulle betyda stoppför dem också med den typ av resonemang som bedriver. Och vilkamiljökrav skall stäUas på industriutbyggnaden, t. ex. i ,för att skaU kunna vara med och ge koncession? Ni binderett oerhört ris åt egen rygg, om ni inte har förmågan att föra ettnyanserat resonemang, väga oUka värden mot varandra och sedan ta ståndpunkt.Genom att driva ett så absolutistiskt, ensidigt resonemang som harexcellerat i här låser ni totalt era möjligheter för framtiden. Men moralen Ugger väl på det partlpoUtiska planet:det är farligt att partipolitiskt låsa sig så hårt att man måste tvinga sig tillnäst intill dövhet i sakfrågan. Det är det öde som har drabbat reservanterna iden här frågan. Jag hoppas att sensmoralen skall verka så starkt att vi sUpperen upprepning . Då sUpper också hen uppträda som ett slagsgrämelsens i riksdagsdebatten, och då kan vi få en konstruktiv och vettigmUjövårdsdebatt. () kort genmäle: väher att bU indignerad över mittanförande. Det var faktiskt ganska lågmält, det prisade statsministern för atthan envist har fuUföljt sin Unje, Varför bUr han så irriterad? Visst har violika mening, han och jag. Visst vill han bygga ut Ritsem och torrläggaTeusadalen medan jag vUl spara de områdena för oss och för framtiden. Visst harherr i det här faUet nedvärderat miljösynpunkterna medan harförsvarat miljösynpunkterna. Men jag försökte ändå, över den här klyftan avoUkheter som vi har mellan våra ståndpunkter, säga: Äras den som äras bör! HerrPalme har drivit igenom sin Unje, Han har disciplinerat sin egen riksdagsgrupp.Han har nonchalerat miljöopinionen. Han har mobihserat vänsterpartietkommunisterna.