prot · FU09140 · 1971-12-31 00:00:00 — Den hadeInget ansvar för utveckhngen. Prisstegringarna berodde på den Internationellakonjunkturen. VI Importerar Inflation, hette det. Trots att statistikenssiffror klart visade, att hörde , som hade dehögsta prisökningarna. spelade arbetslösheten en stor roll idebatten. Och med rätta. Det var konjunkturavmattningen somskapade sysselsättningssvårighetema, ehuruväl arbetslösheten då var avsevärtmindre än . dominerades den pohtiska diskussionenav prisstegringarna. Inflationsdebattens vågor gick höga. Prisstegringarna vartrots allt då lägre än vad de varit . Jag har påmint om dessa tre faser I den ekonomiska debattenför att påvisa hur pendlingarna mellan ytterligheterna, hur skillnaderna mellanvågdalar och vågkammar bhvit allt kraftigare och hurtendenserna till obalans I ekonomin har förstärkts. De svenskasvårigheterna har - även om de självfaUet påverkats avkonjunkturomsvängningarna bestått även då den internationella trenden varitklart positiv. Det måste aUtså vara något speciellt som har drabbat den svenskaekonomin. Att så varit fallet har I själva verket bekräftats avlångtidsutredningens analyser och även av de uttalanden, som finansministernsjälv gjort I de senaste årens finansplaner. Men förvisso kan man riktastrålkastaren på ohka företeelser och utifrån sina egna värderingar göragällande att några spelat en större roU än andra, iag vlU, herr talman, peka påföljande: har den offentUgasektorns inkomster i ökat från I runt tal av bruttonationalpro dukten till . Den offentUgasektorns andel av bruttonationalprodukten I form av både offentUg konsumtionoch offentliga investeringar har ökat från 32procent . Denna expansionhar I stor utsträckning skett på bekostnad av de privata investeringarna.Dessas andel av bruttonationalprodukten gick ner med nära 1 1/en minskning . IndustriinvesteringarnaI vårt land har utvecklats långsammare än I våra viktigaste konkunentländer. Också dentotala kapitalbildningen har minskat I förhållande tlU bruttonationalprodukten.MeUan 1965 och 1970 skedde enligt långtidsutredningen en nedgång från 25,5procent till . som kapitalbildningen minskat relativt sett,har de offenthga Investeringarna ökat. hade enlångsammare tillväxttakt än flertalet västeuropeiska länder. Under perloden1965-1970 låg bara och efter oss i det hänseendet. Detbör uppmärksammas, att hade entillväxttakt, som motsvarade , medan motsvarande siffra för andrahälften Inte ens uppgick till Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. nt ,tvenne siffror som bör ställas I relation till genomsnittet I , 4,8procent för första hälften och för andra . Ochvid bedömandet av vår tillväxttakt har man all anledning att ta hänsyn tillSveriges gynnsammare utgångsläge. Vårt land harunder andra hälften av haft InternationeUt sett mycket kraftigaprisstegringar. Ugger i den absoluta toppen bland staterna IVästeuropa. LöneökningarnaI vårt land - Industrlarbetarlönerna ökade , 11,6 procent1970 och 1971 - har I stort sett följt den europeiska trenden, menproduktionen har utvecklats väsentligt långsammare. De disponibla inkomsternahar hos oss ökat med 1969, iår. Förstora grupper har, som vi alla vet, den faktiska inkomsten efter skatt Isjälva verket minskat. Och vi har som bekant världens högsta skatter. Jag begär inte att finansministern skall draexakt samma slutsatser som jag av dessa jämförelsesiffror. Men jag tror Inteatt finansminister ensam med sitt samvete kan bestrida sambandenmellan vad Jag här har dokumenterat och de - för att fortfarande användasocialdemokratisk förskönande terminologi - strukturförändringar som har ägtrum i det svenska folkhushållet under de senaste sex sju åren. Och dessa strukturförändringar kommer - som statsministernframhöU I de av mig apostroferade artiklarna - att kvarstå även däkonjunkturerna svänger. måste alltså leva med sina ekonomiska problemunder en stor del av . Det är realiteter som man inte kanbortförklara och som vi inte har rätt att döha för de många människor varsmedverkan och kanske t. o. m. offervilja vi måste vädja till för att på nyttvrida utveckhngen åt rätt håll. Jag har fått klart för mig, herr talman, att det ärriskabelt att göra sådana här negativa, nedslående påståenden. Det utgör enbrist på patriotiskt sinnelag ville landets statsminister låtapåskina - att teckna verkhgheten som den är. Även om det är besvärande måstedet ändå vara en uppgift för oss alla menade statsministern att gä ut ochuppmuntra, att tala om för alla hur bra vi egentligen har det, att låtsas somom Inga problem existerade, "Rosor på kinden och solsken I bhck" -det skuhe alltså vara mottot för en sant patriotisk oppositionspoUtiker I 1971års svenska folkhem. Nej, hen talman, det är en opposltlonspoUtlkers uppgift -och för den delen också en finansministers uppgift - att skildra verkhgheten.Att redovisa dagens problem, det är faktiskt Inte att svartmåla. De enskildamänniskorna, de många familjer som inte får pengarna att räcka , de mångakonsumenter som själva kan konstatera hur priserna stiger och hur Utet pengarnaär värda och de många som mister sina jobb när företagen slår Igen, därför atthöga kostnader begränsat företagens konkurrenskraft, de vet vilka svårigheterfolkhushåUet brottas med . Att man går ut och Inför dem predikar att densvenska ekonomin är god, att de små störningar som trots allt finns beror påpresident eller andra fula figurer och valutaspekulanter utanför våragränser, sådant tror Inte människorna på. Sädan verklighetsförfalskning slårtillbaka, det är min Vi måste kunna räkna med dessa människors medverkan då det gälleratt gemensamt dra åt svångremmen för att klara upp situationen och få Sverigesekonomi på fötter . Och det kan vi, herr talman, medgemensamma ansträngningar, med verkhghetsslnne, med varsamhet och arbetsamhetoch med en ekonomisk politik och en skattepohtik som engagerar de enskilda individerna.Men en förutsättning för det är att vi talar sanning, att vi gör klart för våraväljare var problemen finns och hur vi menar att de skall lösas. Annars kan viinte åstadkomma de insatser och den medverkan som är nödvändig. Det har varitett av de största felen med den socialdemokratiska politiken attständigt tala om en konjunkturförbättring, medan antalet arbetslösa ökar.Sådant skapar Inte förtroende. Låt oss mot den bakgrunden försökaytterligare analysera vår ekonomi och dess långsiktiga "strukturella"balansrubbningar. Det blir en analys som delvis kompletterar de siffror Jagnyss angav. Vår Industriella kapacitet - vad vi kan producera äralltså klart otillräcklig. Den borde ha varit större. Den vi har i dagutnyttias visserligen Inte helt I Just dagens arbetslöshetssituation. Det är Juframför aht därför som oppositionen föreslagit generella stimulansåtgärder. Påsikt måste emellertid en betydligt större del av vär gemensamma kaka avsättasför produktiva Investeringar. Det var bristen på balans mellan kapacitet ochefterfrågan som ledde till de kraftiga prisstegringarna ochunderskottet I bytes- och handelsbalansen samt avtappningen av valutareserven,konsekvenser som självfallet ytterligare förvärrades genom den bristandeåterhållsamhet med de offentliga utgifterna och den överefterfrågan som alltdetta medförde. Och när regeringen sedan I sin panik överbetalnlngsutflödet alltför sent och först efter valet tillgrep långtgåenderestriktiva åtgärder för att vända utveckUngen, skedde detta i ett läge, däkonjunkturen redan börjat visa påtagliga tecken till att svänga. Och dennarestriktivitet bibehölls som bekant sä länge, att arbetslöshetskrlsen säsmåningom blev den realitet som vi nu alla är bittert medvetna om. De successiva lättnader som har skett under aret och dekonkreta stimulansåtgärder som vidtagits har måhända påverkat denljusning I konjunkturbilden, som Jag talade om i början av mitt anförande. Deborde i varje fall ha medverkat till en sädan ljusning. Men de har alldelesuppenbart inte medfört den investeringsutveckling, som pä sikt är avgörande försvensk handlingsfrihet och vårt välstånd. Vad händer frågar man sig , herr finansminister - närkonjunkturen vänder? Kanske , kanske , kanske först nästaår, VI har ett stort uppdämtInvesteringsbehov, Vi måste bygga ut vår produktionskapacitet. Vi har också ettuppdämt konsumtionsbehov. Och ett behov av sparande och av riskvilligtkapital. VIhar sä småningom atträkna ocksä med en lageruppbyggnad och kraftigt automatiskt ökande offentligautgifter. beräkningar I det hänseendet bidrar Inte tillatt göra nattsömnen bättre. Vilken handUngsberedskap har då konjunkturendefinitivt vänder, finansminister ? Jag kan tänka mig att finansministernså Konjunkturstimulerande åtgärder, nt in. Konjunkturstimu lerande åtgärder, m. m. snart hankommer upp repUkerar, att med den frågan har Jag bekräftat kritikenmot oppositionens generella stimulansåtgärder. Jag vill redan nu säga, eftersommin repUktid kommer att vara begränsad, att ett sådant argument saknarbärkraft. Oppositionens stimulanspaket har nämligen det dubbla syftet att delsbidra att lösa den arbetslöshetskrls vi nu har och dels göra detta påsådant sätt, att det får positiva följder även för framtiden. Åtgärder som bådedirekt och Indirekt syftar till att öka våra produktiva Investeringar och somtlU sin natur är sådana, att de snabbt kan anpassas efterkonjunkturvariationerna, är långt bättre ägnade att motverka de långsiktigarisker jag har antytt för den framtida konjunkturen än åtskilliga av deselektiva regeringsförslag, som minskar det utrymme som står UUInvesteringarnas förfogande. När vi, herr talman, från mitt parti under de senaste årenoch långt före andra partier har påvisat sambandet mellan högskattepoUtlken,InflatlonspoUtlken och den alltför svaga Investeringstakten, har vi mötts avdet till leda upprepade påståendet från regeringssidan, ett påstående somfinansministern säkert kommer att upprepa också, att vi bara villtillgodose höginkomsttagarnas Intressen på bekostnad av låginkomsttagarnas,att vi viU rasera den sociala reformpohtik, som bedrivits till skydd för desvaga I samhället. Det är Inte sant. Det vet våra pohtiska motståndare. Vad viföreslagit överenstämmer I mycket stor utsträckning med de rekommendationer somOECD och Uknande organisationer har rekommenderat som lämphgakonjunkturpohtiska åtgärder och för att stimulera Investeringarna. De många som är arbetslösa följd av en felaktigekonomisk politik känner Inte trygghet I ordets rätta bemärkelse, även om degenom arbetsmarknadspohtiska åtgärder får ekonomiskt stöd. Det är enhgt minuppfattning Icke frågan om ett antingen-eller. Det är Inte frågan om antingenhöga skatter eller social otrygghet. VI vägrar att godta en ekonomisk politik, som förutsätter en ständigtökande offenthg sektor, ett däremot svarande behov av ständigt ökande skatter,om den pohtiken leder vikande sysselsättning och behov av nya socialastödåtgärder. Det samhälle som driver en sådan komblnationspolltlk är Inte vadJag menar med ett "starkt" samhälle. Ovårt land skall kunna bota de senaste årens"Inflations-influensa" och de andra sjukliga förändringar som underdessa år drabbat vår I grunden sunda ekonomi, då måste vi med gemensammakrafter bygga upp en produktionskapacitet, som ger oss handUngsfrihet Införomvärlden och konkunensstyrka. måste för export kunna producera minstlika mycket som vi köper utifrån. VI måste alltså avdela tillräckhgt mycket av våra gemensamma tUlgångarför långsiktiga produktiva Investeringar. Vi måste alltså avstå från attkonsumera för att kunna producera. För att lösa den uppgiften måste vi ocksååstadkomma ett sådant kUmat i vårt land, att enskilda människor företagareoch anställda - får lust att mer än engagera sig med arbetsinsatseroch Initiativ. Det räcker alltså Inte att ge utrymme för en kapacitetsutbyggnad.Det måste också finnas vilja att använda det utrymmet. Jag upprepar, herr talman, det påstående jag fört fram såmånga gånger förut I denna debatt, att det finns en förtroendeklyfta mellanregeringspartiet och små, medelstora och stora företagare - och många av derasanställda - I vårt land, en klyfta som har uppkommit Inte bara på grund av enfelaktig ekonomisk poUtik utan också på grund av den attityd, som många avregeringspartiets företrädare gentemot den enskilda företagsamheten.Förtroendekrisen består fortfarande, trots Harpsundsmöten och annat. För de många människor som jag nu tänker på, enskildaföretagare, små och stora, som går och bär på Idéer, som har en latent lust attomsätta Idéer I praktiska arbetsinsatser och i sysselsättning, är förtroendetför morgondagens och för företagsamhetens villkor av ofta avgörande betydelse.Kan de räkna med stöd av samhället? Kan de förutsätta att deras Insatser kommeratt uppskattas? Kan de utgå ifrån att regeringspoUtiken på alla ohka områden,där det pohtiska spelet utövas, kommer att Inriktas på positiva, närlngsvänhgaInitiativ och företagsfrämjande åtgärder? Dessa människor har - på näthinnan och trumhinnan - kvarIntrycken av den socialdemokratiska näringspohtikens aha utsvävningar, avbeskyllningar, anklagelser för profitbegär och bristande samhällssohdaritet.De känner sig ofta stå utan stöd i den kampanj, som aktivistgrupper av ohkaslag bedriver emot en verksamhet, I vilken dessa människor satsar sin dugUghet,sin arbetsamhet och sina ekonomiska tillgångar. Visst har finansminister , det erkännandetviU jag gärna ge honom, strukit under att välstånd ärberoende av vårt näringsliv. Men det har I regel varit I högtldUga sammanhangeller då anklagelserna bUvlt så påtagliga, att de uppenbarligen oroat även enfinansminister, som ehuru långtifrån slätkammad ändå sover gott om natten. DetaUmänna Intrycket har kvarstått hos dessa människor, ett Intryck av låt miguttrycka mig mjukt - bristande uppskattning och bristande förtroende frånregeringspartiets sida. Även om den svenska företagsbeskattningen i mångahänseenden är tillfredsställande I sin konstruktion, är den ändå nu starktkostnadsbelas-tande. Skatte- och kostnadstrycket har under de senaste årenskärpts, och de kompensationskrav som de rekordhöga direkta skatterna utlöserhos enskilda arbetstagare slår ofelbart Igenom pä företagens lönekonton. Någonmåste Ju betala. Den utväg som har stått företagen till buds att värja sig motdessa krav, nämUgen att gå ut i en stor arbetskonflikt, har inte framstått somrealistisk med hänsyn till de ofta katastrofala konsekvenser för helasamhällsekonomin som skulle bil följden av en stor konflikt. Jag förstår att dehar valt uppgörelse framför strid. Det är helt naturUgt. För förtroendet för regeringen och för framtiden spelarEEC-polltiken en stor roll det vill jag starkt stryka under. VI hade en många timmarlång debatt om EEC. Det finns Ingen anledning att rekapitulera hela detmeningsutbytet. Låt mig bara konstatera, att allt tyder på att Sverigefår bara en bråkdel av vad till och med regeringen ansåg nödvändigt för attskapa den tUlförsikt för framtiden som en UtveckUng av svenskt näringsUv ochsvensk ekonomi kräver. Det beror inte på oss, säger de socialdemokratiskaförhandlarna. VIhar Inte velat sähavår neutraUtetspoUtik för en grynvälling. Nej, det har Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Det enda vi har begärt är att förhandUngarna skulle föras på ettmålmedvetet och realistiskt sätt och med klar Insikt om våra möjhgheter att fågensvar för våra önskemål nere I . Det har Inte skett. Regeringen harunder förhandhngarnas gång bytt ståndpunkt Inte mindre än . SådantInger Inte förtroende. Regeringen har hattat fram och tillbaka. hardessutom ställt pretentiösa krav utan att vUJa ge någonting I stället. hardessa förhandlingar försatt oss I en väldigt dålig förhandUngsposltlon. Sverigefår finna sig i att ta vad EEC erbjuder. Vi har ingenting att bjuda I stället. Jag vågar än en gång ta risken, herr talman, att med djuptbeklagande konstatera, att en av anledningarna detta är ett konstaterande -till den bristande Investerlngslusten och kanske även är detklart försämrade konkurrensläge som vårt lands industri kommer att befinna sigI gentemot , en marknad som tar emot två tredjedelar av den export som utgörden yttersta och avgörande grunden för välstånd. I debatten frågade hänseenden regeringen kommer att lägga om sin ekonomiska poUtlk för attkompensera de olägenheter som vårt stående utanför den europeiska gemenskapenkommer att medföra. Statsministern blev honom svaret skyldig. Han ansåg sigInte ens böra besvara den Interpellation I vilken ställdesina frågor. Jag frågar därför nu: Är regeringen beredd att vidta målmedvetna åtgärder föratt förbättra det allmänekonomlska kUmatet och förutsättningarna förInvesteringsinsatser från näringslivets sida? Är regeringen pä att bäde sakUgt och psykologisktsöka förbättra relationerna mellan regeringsmakt och företagsamhet, att gåIgenom hela fältet av åtgärder som kan vara tänkbara för att stimuleraproduktionen? Utan att fördjupa mig I detaljer tror jag mig veta, att dendanska regeringen har gjort ett sådant försök att gå Igenom ett heltstimulanspaket för näringsUvet, Eller kommer regeringen att fortsätta att ge nålsting, attanklaga och utmana, att med andra ord dämpa den tillförsikt och den framtidstrosom är nödvändig för att det skall bU någonting av med våra Industriella hjulsrullande? Det är, herr talman, med oro Inte minst mot bakgrund avvad Jag här sagt som man följer dagens debatt I den socialdemokratiskapressen. Den svenska ekonomins just nu brännande problem, oron och osäkerhetenbland enskilda människor, tycks nämligen plötsligt ha placerat svensksocialdemokrati vid ett vägskäl. En utomstående betraktare kan Idiskussionerna urskilja två linjer. Den ena Unjen knyter an ett anförande,som höll I . Den andra är utan attförolämpa mera förnuftsinrlk-tad, inte så känslobetonad. Den förstnämnda linjen Innebär att vår biandekonomissvaghet skulle vara dess alltför många kapitalistiska Inslag. De enskildaföretagarnas rörelsefrihet skulle alltså vara för stor. Staten har utövat sinaplanerande och styrande funktioner I alltför begränsad utsträckning. Vad det nugäller är alltså att ta nya steg mot samhällets omdaning I socialistisk tiktning,att bryta kapitalets makt, att låta de anställda få ett större ansvar förproduktionen, en direkt styrning av den, att med andra ord vidga utrymmet församhällelig central planering och ledning. Det är den ena hnjen. Den andra linjen - den som Jag kallade den meraförnuftslnrlktade -förutsätter en viss självrannsakan, ett erkännande av attbiandekonomins brister, de som vi nu diskuterar, kan bero på att I denarbetsfördelning mellan stat och enskilda, som biandekonomin förutsätter,staten Inte har varit vuxen sitt ansvar för den sektor, dvs. den allmännaekonomins, som staten har att svara för, att med andra ord rörelsefriheten,Initiativtagandet och de enskilda människornas satsningar Inte givitstillräckUgt spelrum för att åstadkomma tiUfredsställande resultat. Det är som sagt Intressant att föha den här debatten. Intressantdärför att så många socialdemokratiska röster har höjts för den förstahandhngshnjen, den hnje som Innebär en radlkaUserlng av politiken, ettöverförande av nya maktbefogenheter pä samhällets ohka organ och en däremotsvarande begränsning av den enskildes rörelsefrihet. Blandekono-mlnshittiUsvarande gränsdragning mellan skilda funktioner skulle aUtså ersättas avnågot slags "pytt-i-panna-ekonoml". Det här är en oroande utveckhng, herr talman, en utveckUngsom avtecknar sig mot bakgrunden av de socialdemokratiska pressrösterna.Oroande med hänsyn till välståndet och vår utveckling som demokrati. Jag trorpersonUgen Inte att svenska folket I val skulle acceptera en sådan omläggningav vår ekonomiska poUtlk, om den presenterades ordenthgt. Jag tror att svenskaarbetstagare hyser en sund skepsis mot socialiserings-experiment av ohka slag,att det finns ett klart misstroende mot förmågan hos kanshhusets eller de storaorganisationernas byråkrater att leda företag och att "göra affärer",hur kompetenta de här människorna än må vara I andra hänseenden. Och jag trorockså att man kan räkna med att en sådan här skärpnlngspoUtlk möter ett klartogillande från den alldeles övervägande majoriteten av svenska väljare. Jagtror att allt flera Inser att det är omöjUgt att bota ekonomi medåtgärder av det slag som är problemens orsak. De motsvarar Inte ensDöbelnsmedicinens krav. Den sjuke blir ej frisk , blott sjufaltvärre. De här tendenserna är allvarliga också ur en annansynvinkel. Jag kommer tillbaka kravet på förtroende, eftersom förtroende ären förutsättning för ett positivt InvesterlngskUmat, för lusten att plöja nerpengar I företagsamhet och I sysselsättning. Med de här tendenserna, som kommerUll uttryck I den socialdemokratiska pressen, kommer naturhgtvisförtroendeklyftan att växa och investerlngslusten ytterhgare att dämpas, VI får därmed Inte denkapacitetsutbyggnad som även den socialdemokratiska regeringen anser nödvändigför vårt lands välstånd. Och det är mot den bakgrunden som man också ställer sigfrågande för att uttrycka det försiktigt - just nu aktuella utspel,LO:s ledning består ju av fömuftlga, kloka och I ekonomiska förhållandenförfarna människor. Det vore därför naturhgt, om LO pläderade för en politiksom gav ökade resurser åt enskilda arbetstagare, åt enskilda människor, ochmöjligheter för dem att förvärva andelar I svenska företag. En sådanägandesprldnlng på enskilda Individer har moderata Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. Konjunkturstimulerande åtgärder, m. m. samlingspartietarbetat för konsekvent, inte minst - en pohtikalltså som syftar till att göra enskilda människor och enskilda hushålldelaktiga I förmögenhetsbildningen I det svenska samhället. Men vill LO tydUgen gå en annan väg, denkollektiviseringens väg som lett tlU om vi undantar det exeptlonellasenaste året ett oavbrutet minskat enskilt hushållssparande under snart sjuår och, om man skall tro låginkomstutredningen, tiU att flertalet människorsaknar egna kapitaltillgångar, 1 stället för att stimulera till enskiltsparande och uppbyggnad av enskilda kapitalresurser syftar alltså tydhgen LO -hksom i stor utsträckning regeringspartiet - tiU att öka detkollektiva sparandets inflytande och att tt utnyttia detta sparande för pohtiskstyrning av enskilda företag genom beslut av några få I de koUektiva organensledning. Den beskrivning som LO I denna skrivelse UU regeringen gör av detsvenska näringsUvets Investerlngsläge, av den sjunkande självförsörjningen, detökande beroendet av lånat kapital, den minskande lönsamheten och de skärptakraven på Internationell konkurrenskraft, är I allt väsentligt riktig. Menslutsatserna, herr talman, av den teckning av läget som LO gör kan I aUrahögsta grad Ifrågasättas -nämhgen av vad som mot denna bakgrund just nu behövsär ökad pohtisk styrning av svenska företag. Vi vet Ju ännu inte om regeringen kommer att knyta an UllLO-förslaget, Vad vi vet är att alldeles oavsett vilka sakUga och ekonomiskakonsekvenser som dessa idéer kan få för vårt lands välstånd och för demokratinsfunktionsdughghet, är det naturhgt att sädana här tankegångar måste oroa demånga som går och bär på investeringsplaner och som tvekat att förverkUga dessa- över huvud taget eller Innanför landets gränser därför att de har varitoroade för den framtida utvecklingen och företagsamhetens viUkor, LO:s hugskott om jag fär kaUa det sä är alltså ettuttryck för Just det sätt att handla som kan skapa misstro och motsättningar Iett samhälle som har aUt att vinna på samverkan. Jag vill påminna om att AP-fonden ju skall garanterautfästa penslonsförpUktelser, Kapitalbehovet i vårt näringshv är betydande. Omnu tvångssparandet i AP-fonden är för stort - som många gör gällande att det är- finns det två vägar att gå, om man Inte är ute I rent poUtiska syften.