prot · FU0967 · 1971-12-31 00:00:00 — Men bostadsbyggandet är en del av samhällsverksamheten ochdess finansiering är en del av verksamheten på kapitalmarknaden i stort. Deingrepp som en totalfinansiering av bostadsbyggandet medför på kapitalmarknadenfår också beaktas när man bedömer de fördelar som står att vinna. Vi har ju idagens läge uppnått gynnsamma finansieringsvUlkor över den privata marknaden.Man måste anlägga en helhetssyn på frågan. Jag känner mycket väl igen exemplet från Vår Bostad,eftersom jag läser den tidningen, medlem som jag är i hyresgäströrelsen. Det var ett gammalt projekt, och det var aUtsåhistoriska ring som talade om. Jag talar om förhållandena ochi framtiden. Det var de gamla reglerna som gav ett så egendomligt utslag. Denya reglerna ger den av mig beskrivna effekten. HerrGREBÄCK (c): Jag kan försäkra att jag känner stor respektinför de föregående talarna i denna debatt. De är veteraner, på något undantagnär, som väl känner tUl vad de själva och motståndarna brukar säga i debatten.När man är nykommen i civilutskottet för att handlägga dessa frågor blir mankanske en aning chockerad över den materia som utskottet har att hantera. Jagskulle gärna vilja uttala en förhoppning att det skall lyckas för ordförande i boendeutredningen att städa upp en hel del och åtminstonegenomföra den rationaliseringen att de 50 punkter som hemstäUan upptar kanbegränsas tUl åtminstone hälften när utredningen en gång blir klar. kommenterade i sitt anförande den av honomoch utskottets övriga socialdemokratiska ledamöter avgivna med nr 9 a betecknade reservationen beträffande statlig totalfinansiering av byggandet. har varit inne på denna fråga, men jag skall litet närmare motiverahur utskottet har sett på yttrandet i detta stycke. Socialdemokraterna iutskottet menar att yttrandet i fråga om hur finansieringen skaU ske borde haen annan formulering än den som utskottet har stannat för. Jag skall därförhelt kort ange några skäl för utskottets StäUningstagande under denna punkt. I statsverkspropositionen redovisar departementschefen hurbostadsbyggandets kredit försörj ning har förlöpt som denmeUan delegationen för bostadsfinansiering och kreditinstituten träffade över- enskommelsenom krediter tUl det statligt belånade bostadsbyggandet har Nr 67 fungerat.Åren 1967 och 1968 kunde överenskommelserna fullföljas utan Tnrsdaeen denproblem. En särskUd 22aorU 1971 expertgmpptUlsattes för att kontinuerligt följa utvecklingen. Genom samverkan av denna expertgrupp kunde projekten undan för Anslag tiU undan finansieras utan större förseningar av byggstarterna, och i mitten bostadsbyggande, av november hade alla projekt fått sin kreditfråga ordnad. " Departementschefen framhåUer vidare att genom en bättreinformation tUl kreditgivarna om den planerade igångsättningen bör det blimöjligt att ännu snabbare lösa uppkommande kreditproblem. Denna uppfattningdelas av utskottet. De socialdemokratiska reservanterna vidhåUer däremot den avstatsutskottet redan vid 1967 och riksdagar uttalade uppfattningen attfördelarna med en statlig totalfinansiering är så påtagliga att de bordeavstås endast av mycket tungt vägande skäl. Vid 1969 och riksdagar vidhöU statsutskottetsamma . Trots att överenskommelser med kreditgivarna om detbeslutade samarbetet meUan Postbanken och väsentligt förbättratfömtsättningarna för en rationell kreditförsörining tUl bostadsbyggandetvidhåUer, som framgår av reservationen och som har understrukit idebatten , utskottets socialdemokrater samma principiella instäUning ifråga om statlig totalfinansiering tUl byggandet som den som årsriksdag har anslutit sig tUl. Trots detta principiella ställningstagande ansersig reservanterna inte kunna tUlstyrka bifall tUl den av vänsterpartietkommunisterna i motion 1158 gjorda hemställan tUl Kungl. Maj:t om förslag tUlstatlig totalfinansiering av bostadsbyggandet genom- inrättande av en statligbostads- och samhäUs-byggnadsbank. Motiveringen är, om jag har förstått yttrandet rätt, atterfarenheterna från långivningen i nuvarande former är så pass goda attreservanterna inte har funnit denna hemstäUan så där särskilt brådskande ochaktuell så att den bör stödjas genom ett bifallsyrkande. Utskottet däremot hardragit den slutsatsen av vad departementschefen anför i statsverkspropositionenatt överenskommelserna med kreditinstituten har lett tUl att uppkomnasvårigheter undanröjts och att alla projekt fått sin kreditfråga ordnad.Utskottet delar också departementschefens uppfattning att ökademformationsinsatser bör leda tUl att uppkommande kreditproblem kan lösassnabbare i fortsättningen än förut. "Med hänsyn härtUl", framhållerutskottet, "finns det inte skäl att ytterligare överväga frågan om enstatUg totalfinansiering av byggandet genom en bostads- ochsamhällsbyggnadsbank. Vad utskottet sålunda anfört bör ges Kungl. Maj:t tUlkänna." Med den motiveringen avstyrker utskottet den av vänsterpartietkommunisterna framförda motionen 1158. På denna punkt ber jag, herr talman, att få yrka bifalltUl utskottets hemstäUan. 1 övrigt ber jag att få instämma i de av herrAndersson i framförda bifallsyrkandena. Sedan jag har framställt dessa yrkanden skulle jag vUja taupp samhällets markpolitik tUl en kort diskussion. Jag gör det med anledning av i inlägg i den frågan. trodde att de 67 Anslag tiU bostadsbyggande, m. m borgerligaledamöterna hade blivit chockade av de motioner som vänsterpartietkommunisterna väckt när det gäUer markpolitiken. Nej, det kan jag försäkra herrWerner att vi ingalunda har blivit. Det är helt konsekvent av kommunisterna attlägga fram dessa motioner - som är helt i överensstämmelse med er ideologi. Viskulle ha blivit chockade om ni hade väckt en motion som hade tagit avståndfrån en socialisering av marken, men vi blir det inte av att ni föreslår ensådan sak det kan jag försäkra! Det är ganska utmärkande för det sätt på vUket vi fördebatten om markpolitiken i detta samhälle att man i rubriken till betänkandetnr 11 använder orden "samhällets markpolitik". Jag viU inte klandrautskottet för att man har använt de orden i mbriken i och för sig, därför attdet vi i dagligt tal menar med samhällets markpolitik är den markpolitik somberör tätorterna i vårt land. Det är egentligen där vi kan tala om att samhälletbedriver någon markpolitik över huvud taget. Men jag anser att det ärutomordentligt angeläget att vi kommer fram till en annan syn på markpolitiken.Vi bör gå in för en markhushållningspolitik, som skall syfta tUl att vi påeffektivast och rationellast möjliga sätt skall använda våra markresurser förolika samhäUsbehov. Jag är helt på det klara med, i det fallet, att det i mångasammanhang kan vara riktigt att samhället äger mark för att tUlgodose angelägnasamhäUsbehov. Jag har dock en mycket pragmatisk inställning tUl dessaproblem. Jag tror att det som är huvudsaken ur samhäUsekonomisk synpunkt är detrationella och effektiva utnyttjandet av marken - och det finns inte någongenereU bedömning av hur man skall komma fram till en sådan användning. Jag trorinte på en totalsocialisering av mark över huvud taget, utan jag tror att man ifortsättningen fåi' ta hänsyn tUl samhällets behov Uksom tUl de enskildamänniskornas behov från fall till fall. Samhällets behov av att äga mark ärinte detsamma i glesbygderna som det är i tätorterna. Jag har sagt detta mer i förbigående. Det finns kanskeinte något direkt samband med det betänkande vi nu behandlar. Markpolitikendiskuteras i betänkandet närmast i anslutning till bostadsbyggandet, men jagtror att markpolitiken måste inordnas i ett större sammanhang och bedömas urhelhetssynpunkt på ett helt annat sätt . Vi skall väl få möjligheterdärtUl när vi får den fysiska riksplaneringen presenterad för oss ihöst. Då får vi även se resultatet av regionalplaneringen på olika håU. Jagtror att man då på ett effektivare sätt skall kunna angripa markpolitiken. Därifrån kommer jag osökt in på ett annat område, fråganom hur vi skall kunna bemästra den s. k. oförtjänta markvärdestegring, som ävenherr i talade om. Enligt min bedömning sker detta effektivastgenom en planlagstiftning för styrning av markens användning i samhäUet. Jagskall inte närmare gå in på denna fråga, eftersom det säkerligen blir tUlfälleatt diskutera den i andra sammanhang. Jag skulle sedan vilja ställa ytterligare en fråga tillherr . Det som från synpunkt tycks vara det viktiga är vilkasom bygger husen. Han har en förutfattad mening därvidlag. Om det är deallmännyttiga företagen, samhället, som bygger är allt gott och väl. det är välinte detta som är intressant från den enskUde bostadskonsumentens synpunkt.Vad som intresserar dem är vUka som bygger billigast. Hur kommer man då framtUl det billigaste byggandet? Det kan väl endast ske om man förmår attupprätthåUa en rimlig konkurrens på detta område. Så länge man inte lägger frambevis för att den ena eUer andra kategorin av byggherrar bygger billigare ochbättre än den andra är det ett slag i luften. Man borde med hjälp av siffrorfordra ett underlag för hur det förhåUer sig. Om vi skall få ett effektivtbyggande, måste man uppehåUa konkurrens i samhäUet mellan kooperativt,samhälleligt och enskUt byggande. Anslag till bostadsbyggande, m. m. i (vpk) kort genmäle: säger att han har en pragmatisksyn på frågan om marken, och jag betvivlar inte detta. Jag har aldrig trott attjag skulle kunna chocka med våra motioner. Det påståendet kan jagta tUlbaka. Om kommunerna skaU kunna driva en aktiv markpolitik -härvidlag tror jag att vi är överens med socialdemokraterna och skaU man drain den oförtjänta markvärdestegringen, måste nian ge kommunerna ekonomiskaresurser att behålla och äga mark och också kunna köpa mark. Vi har däruppfattningen att kommunerna bör ha en markreserv motsvarande en tioårsperiod. var inne på frågan omkonkurrensen. Frågan om marken är avgörande när det gäUer konkurrensen inombyggnadsindustrin, eftersom markförvärv innebär att man skaffar sig monopol närdet gäUer att bygga. Det kan ändå inte vara obekant att så skerspecieUt i Storstockholnisområdet. Vi vet att framför aUt sedan mitten på1960-talet har det direkta bankinflytandet ökat mycket snabbt. har exempelvis genom AB Industrivärden köpt upp en rad storabyggnadsfirmor. Skandinaviska bankens inflytande har ökat väsentUgt genombyggnadsfirman uppgång i Skånska cementgjuteriet. Sammaföretagsgrupper med olika bankintressen i bakgrunden köper sedan upp marken ochlåter sitt byggande företag bygga, varvid byggnadsmaterialet naturligtviskominer från samma företagsgrupps materialföretag. Jag har tUlåtit mig att säga- detsamma har jag sagt i någon tidigare debatt att det behövs ingen specieUtutvecklad fantasi för att förstå att konkurrensen mellan byggande företag ochmeUan materialproducerande företag i de flesta av dessa fall blir heltobefintlig. Det är den koncentration av kapital och produktionsresurser somsker och som framför allt kombineras med omfattande markförvärv som vi tyckerär oroande, eftersom den ger det privata näringslivet ett helt dominerandeinflytande på bostadspolitiken. HerrGREBÄCK (c) kort genmäle: Jag erkänner gärna att det är angeläget attkommunerna förfogar över tillräckligt med mark för byggandet, men jagefterlyser ett faktiskt underlag i arealsiffror hur stor bristen för kommunernaegentligen är. Man talar så mycket om att det är brist på mark, att kommunernasmarkbehov måste tUlgodoses för av osv. Anslag till bostadsbyggande, m. m. Stockholmsstad, som äger hela och köpt in hela socknar norr om , bristpå mark? Har stad, som har samhäUsägd mark, brist påmark? Jag tycker det ligger oerhörda överdrifter i detta tal omatt det skulle råda katastrofal brist på mark för kommunerna. Det kan i så fallendast gäUa ett fåtal. Det är aUtid så i dessa debatter att tätortsinstressenadominerar. Man går ut ifrån deras specifika förhållanden och gör demallmängUtiga, att gälla hela landet. Jag tror inte de är allmängUtiga. Däremottror jag visst att det finns nyckelområden där det är angeläget för kommunernaatt äga mark, men jag viU också säga att kommunerna har maktresurser, genomlagar av olika slag, att skaffa sig den marken. Jag tror inte det är så illaställt som det påstås i fråga om samhällets behov av att äga mark. HertULLSTEN (fp): började sitt anförande för sedan medatt dels visserligen vänskapligt kritisera sina föregångare i talarstolenför att de upprepade vad de själva eller deras partivänner sagt ibostadsdebatten , dels komma med den förutsägelsen att han självkanske också skulle komma att upprepa sig. Om den inledningen kan sägas att dendels innehöll ett riktigt påstående och dels en riktig förutsägelse. Till de upprepningar som gjorde för egen delhörde påståendet att det enda som skUde bostadspolitik ifrån densocialdemokratiska skuUe vara att vi för vår del vill ge bättre vUlkor för deprivata byggarna. Påståendet är väl av den karaktären att vi kanske intebehöver gå in på det så mycket i sak. För övrigt har redanbemött det. Jag skuUe bara vUja säga att det tUlhör den typ av upprepningar somjag tycker man skuUe undvika i denna sorts debatter. Däremot kan det finnasskäl att upprepa en del annat som sagts, därför att det ,handlar om krav somfortfarande inte är tiUgodosedda, om missförhållanden som fortfarande äraktuella. Självklart är inte det enda som skiljer oss frånsocialdemokraterna att vi kräver ett annat låneunderlag för enskUt byggdaflerfamUjshus. Jag skall bara ta några slumpvis utvalda exempel av de krav vihar och har haft och som jag tycker är just av den typen att demåste upprepas. Vi har sagt , som under de närmast föregående 1520 åren, måste bygga mera. Vi har fortfarande bostadsbrist och måste därför krävaatt det byggs mer. Vi har sagt att vi vUl ha flera småhus och kommer attfortsätta att säga detta så länge bostadskonsumenterna efterfrågar fler småhus. Vi har sagt att vi vUl utreda bostadsmiljön, och vikommer att fortsätta att säga det även om man inte då är i gång medden typ av utredning vi har krävt. Vi har sagt att vi måste förbättrakonkurrensen när det gäUer byggandet och byggmaterialindustrin, och vi kommeratt fortsätta att kräva det eftersom vi menar att det fortfarande rådermissförhåUande där och att en bättre kontroU skulle kunna leda till lägrepriser. Vi harsagt att vi vill ha en samordnad lånegivning så att kommunerna kan byggasina bostadsområden färdiga med bostäder, följdinvesteringar ochbostadskomplement. Vi kommer att fortsätta att säga detta eftersom det handlarom en angelägen sak. Vi har sagt att vi vUl ha en utjämning avlånebestämmelserna meUan s. k. allmännyttiga företag och enskilda företag föratt på det viset öka konkurrensen. Och det har samband med vårt krav på frianbudsgivning. Vi har sagt att vi, för att ta det sista exemplet, vUlhöja inkomstgränsen för förbättringslån för pensionärer därför att kostnadernahar stigit och det här rör sig om ett socialt angeläget behov. Detta är upprepningar, , men det är sådant somvi måste upprepa tUl dess vi har nått ännu bättre resultat än vi kunnatkonstatera hittUls på de här punkterna. Ty det bör också sägas att på fleraområden har vi fått gehör för våra synpunkter. Men om med sitt inlägg vUle ha sagt att hanför sin del tycker att bostadsdebatten borde kunna handla inte bara om alla deteknikaliteter som kanske varit övervägande i denna och tidigare debatter, såtycker jag att han har rätt. Det vore bra om vi kunde få debatten att merahandla om boendets förutsättningar, de boendes situation i mera allmännatermer. Jag tycker också att jag har anledning att ge när han i en i och för sig onödig polemik sade att det är fel att utmålabostadssituationen som sämre . Visst är den bättre, men det ärtUlräckligt mycket som ännu inte är bra. Hyreskostnaderna i många av de nyahusen är högre än vad många hushåll har råd att betala. Inte minst deunga människorna som hyresregleringen tvingar in i den dyra nyproduktionen harfortfarande svårt att få sina bostadsbehov tUlgodosedda. Många människor ärtrångbodda. Många bor i bristfälligt utrustade lägenheter. Rapporter från en delav våra nyskapade bostadsmiljöer är alarmerande. Socialhjälpsbehovet stigersnabbt i inflyttningskommunerna. Barn och vuxna har svårt att känna någontrivsel i halvfärdiga bostadsområden därför att samhällsservice av skilda slag,kommunikationer, barntUlsyn, fritidsaktiviteter kommer för sent ellerförsummas. Familjer med ekonomiska och andra svårigheter sammanförs tUl utvaldahus eUer kvarter och skapar en föga önskvärd bostadssegregation. Vi har också bostadsbristen, som ganskautförligt uppehöll sig vid. Och jag vUl gärna understryka vad iKnäred sade, nämligen att vi skall inte låta lura oss av det faktum att det för vissa av bostadsföretagen och även för bostadsförmedlingen är svårt atthyra ut en del lägenheter. Det är tyvärr bara symtom på att byggnadskostnadernaär så höga att familjer som i och för sig behöver lägenheter ändå tvingas säganej. Av en skrift, som heter En ny bostadspolitik och somHyresgästernas riksförbund har gett ut, framgår att av landets ca 1 miljonbarnfamiljer är - om man håller sig tUl den gamla trångboddhetsnormen, dvs. merän två boende per rum, köket oräknat - trångbodda. HåUer mansig tUl de nya normerna, vilka ju som mål har högst två personer per rum, köketoch ytterligare ett mm (vardagsrummet) oräknat, är närmare 600 000 avbarnfamiljerna trångbodda. den 22 aprU 1971 Anslag till bostadsbyggande, m. m. Anslag tiU bostadsbyggande, n m Dessa siffror och vetskapen om antalet bostadslösa gör juatt vi inte rimligen kan slå av på takten i bostadsbyggandet, vilket aUdelesoberoende av om det råkar finnas enskUdheter i dessa siffror från SCB som ärfelaktiga, faktiskt håller på att ske. Men tyvärr är problemet nu inte så enkelt att det bara ären fråga om att bygga mer. Vi måste också bygga billigare. Annars förvärrar videt läge som vi hamnat i, där de vi främst vUl hjälpa tiU en acceptabelbostadsstandard - barnfamiljerna och de ensamstående, dvs. de relativtinkonistsvagaste - inte har råd att flytta in i de nya hus som vi bygger. Vi har länge haft den målsättningen att inte mer än 20procent av industriarbetarens lön skall behöva gå tUl hyran. Ar 1960 var 20procent av en industriarbetarlön ca , men medelkostnaden för entvårummare var då 3 300 och för en trerummare . borde enindustriarbetarfamilj med den här målsättningen inte behöva betala mera änungefär för sin bostad, men då låg medelhyran för en tvårummare påungefär , på vissa orter en bra bit däröver, samt för en trerummareett stycke . För att ha råd tUl den bostad som både uppfyller målsättningensutrymmesnormer och kravet på att hyran inte skall utgöra mer än en femtedel avmkomsten skulle en tvåbarnsfamilj 1968 ha behövt tjäna mellan ca 31 000 och . Ändå vet vi att genomsnittsförtjänsten för industriarbetarendet året bara var runt . Man har delvis försökt möta de här problemen förbarnfamiljernas del med de nya bostadstUläggen. av aUabarnfamUjer är berättigade tiU bostadstUlägg. Men då måste vi ha klartför oss att den högsta inkomst en tvåbarnsfamilj med en inkomsttagare får haför att komina i fråga är ca , och då utgår bidraget ändå bara medungefär . För att klara låginkomstgruppernas bostadsutgifter har vidärtill de kommunala bostadstilläggen. Men det är ändå så, att situationen medde höga hyrorna har lett tUl att socialhjälpsbehovet har stigit på ettoroväckande sätt, framför allt mom storstädernas ytterområden. Här skulle manverkligen behöva mer exakta undersökningar, som visar vilken roll bostads- eUerhyreskostnaderna spelar i bakgrunden tUl det ökade socialhjälpsbehovet. förortskommuners samarbetsnämnd jag är ledsenatt jag uppehåUer mig så mycket vid , men det är därifrån siffrorär lättast att få fram - har gjort ett försök tUl bedömning och kommer fram tUlatt socialhjälpskostnaderna i ett undersökt område med i huvudsak äldrebebyggelse var per invånare, varav var hjälp medhyran, medan man inom ett annat jämförbart område med företrädesvis nybebyggelse hade en socialhjälpskostnad på så mycket som per invånare,varav gick till hjälp att klara hyran. Det är för övrigt intressantatt notera att man i denna undersökning redovisar ett index för socialhjälpskostnaderna,som praktiskt taget helt följer stegringen för byggnadskostnaderna, dvs. med enökning tUl 1969 på i runt tal . Vi viUinte påstå att vi har någon snabbt verkande patentmedicin mot de ökandehyreskostnaderna, men vi vUl peka på några åtgärder som vi tycker bör prövas. Bl, a. har vi, vilket jag nämnde också tidigare, pekat påatt det behövs en bättre konkurrens på byggområdet för att pressa kostnaderna.Ett dominerande kommunalt innehav av exploateringsbar mark är en viktig faktorför effektiv byggkonkurrens, som förutom själva byggandet givetvis kaninnefatta projekteringen och ibland även en del av planläggningen. Kommunernahar också fått förbättrade medel att driva en aktivmarkpolitik. Man har fått markförvärvslånen, förköpsrätten och en del reformerinom expropriationslagstiftningen, och det är bra att man nu ökar på denstatliga markförvärvsfonden med . Men vi har en känsla av att kommunerna skulle kunnautnyttja det kommunala markinnehavet på ett effektivare sätt, om man gick inför en bostadspolitisk styrning genom krav på anbudskonkurrens, angivande avmaximigränser för bostadskostnader och riktlinjer för lägenhetsfördelningenför dem som bygger på kommunens mark. Man är på många håll mån om att få en rättvisfördelning mellan företag som hör till olika kategorier vad gäUer ägandet.Enligt vår mening borde dock huvudprincipen vara fri anbudsgivning, och närnågon vUl gå ifrån den principen bör detta också särskilt motiveras. Den härändringen innebär att de byggherrar som inte vUl använda eller av någonanledning inte anser sig kunna använda anbudsförfarandet skall bevisa att deändå fått den bUligaste möjliga entreprenaden. Som en konsekvens avkonkurrenskravet i den statliga bostadslångivningen tUl flerfamUjshus ochgmppbebyggelse av småhus är det självklart att alla anbudshandlingar och skälenför anbudens antagande måste redovisas. Beträffande enskilt byggda flerfamiljshus föreslår vi, somman varit inne på i debatten redan, en höjning av lånegränsen från85 tUl . Det är inte, som tror, för de privata byggarnasblå ögons skull, utan det är just för att även den vägen åstadkomma effektivarekonkurrens. I vår partimotion tar vi också upp tanken på inrättandetav en bostadskostnadsnämnd. Vi tror att det är mycket viktigt att få ettinstrument för att följa kostnadsutvecklingen på byggområdet. Ett sådant härorgan skulle dessutom ha tUl uppgift att övervaka att konkurrensenupprätthålles och att föreslå lämpliga stimulansåtgärder. Nämnden skullemotverka prisöverenskommelser och monopolistiska inslag och över huvud tagetverka för att rationaliseringsvinsterna kommer bostadskonsumenterna tUl godo.Nämnden skall naturligtvis anmäla till näringsfrihetsrådet vad den uppdagar ifråga om brott mot en sund konkurrensutveckling. Den skall också och det ärkanske en lika viktig uppgift i rapporter tUl statsmaktema gerekommendationer om åtgärder som är ägnade att främja en effektiv konkurrens. Bristen på goda bostäder och de höga kostnaderna är två avde svåra problemen inom bostadspolitiken . Ett annat är miljön. ProfessorJohannes Olivegren vid i skrev för sedan en tänkvärdartikel i serie , där han påpekade att visamtidigt som vi är fullt på det klara med att förgiftat vatten och Anslag till bostadsbyggande, m. m. 3* protokoll 1971. Anslag tiU bostadsbyggande, m. m. förgiftadluft inte är de bästa fysiska betingelserna för mänskligt liv så är vi väldigtUtet observanta när det gäUer den mentala förgiftningsrisken. Den risken äronekligen ganska stor med vår nuvarande bostadsplanering. Medan förr samhäUenaväxte upp successivt kring människornas behov, bygger vi vad OlivegrenkaUar "husmagasin", uppstäUningsplatser för hus utan någon mänskligtsett meningsfull placering. Jag tror att han har ganska rätt.