prot · FU0957 · 1971-12-31 00:00:00 — Eflersom jag under mina år i Förenta nationernassekretariat var i högsta grad engagerad i arbelet pä den internationellastrategin för del andra utvecklingsärtiondet, framför aUt i fråga om den nyasyn på utvecklingsprocessen som på svenska gär under namnet "del enhetligasynsättet", är del med slor tUlfredsstäUelse som jag sell förslagen UUanslag för svensk biståndsverksamhet för /72 framläggas inomramen för denna strategi, som i korthet benämns DD2-slrategin. är eltutslag av en i ökande grad nödvändig samordning av den totala biståndsgivningentUl de faltiga länderna jag viU näslan säga inordning av dess skUdakomponenter i en gemensam, internationeUt godtagen strategi, med åtföljandeplanerings- och verkställighelsåtgärder. Argumentationen i de allmännaresonemangen på denna punkt, i propositionen och i utskotlsbelänkandel, utgörockså en uppföljning av del aktiva bidrag som som FN-medlemsstallämnade lUl förberedelsearbetet på DD2-strategin. En andra anledning lUl tiUfredsställelse utgör del förhåUandet att förslagenlill anslag för biståndsverksamhet under näsla budgeiår innebär Nr 57 att principbeslut om uppnående av enprocenlsmålel j , , /75 följs upp. Jag fann mig redan i , .,,gj, aUmänpolitiskadebatt ha anledning alt understryka ------- hurbetydelsefullt del är all ulbyggnaden av denna verksamhel sker så, Uet Statligaut-all vårt land när det av uppställda målet vid den av riksdagenvecklingsbistanaet beslulade tidpunkten. Vi har genom värl internationellaagerande och framför aUl genom vår aktiva medverkan vid tiUkomsten ochanlagandel av DD2-slrategin ell politiskt och moraliskt ansvar all följa upputfästelser som har gjorls för den del av utrikespolitiken sombiståndsverksamheten utgör. Del kan måhända bli svårl, men det är en fråga omvårt internationella förlroende. Vid ingången till andra utvecklingsärtiondet finns detskäl alt dra oss UU minnes all 1960-lalel det försia utvecklingsärtiondet inle medförde en minskning ulan en ökning av klyftorna mellan världens rika ochfatliga, inle medförde slörre rällvisa och jämlikhet i världen utan mindre,inle medförde mer av social utjämning och rällvisare fördelning ulan mindre. Den kända brittiska utvecklingsekonomen påpekadei en artikelserie för en lid sedan all 1960-lalels ekonomiska och socialautveckling, eller brist pä utveckling i u-landsvärlden, ser ut att ha utlöst enserie varandra motverkande krafter, som har skapat en serie onda cirklar och ennedåtgående spiralrörelse. Om den rörelsen inle kan hejdas och småningomförbylas i sin motsats, holar politiska orosutbrolt i ökande antal ochomfallning. Ingen vet vart en sådan situation kan leda. Det är rikligt att u-världen i sin helhetuppnådde en ekonomisk tiUväxt av 5 proceni av brullonalionalproduklen - det för1960-talel uppsatta målet vid årtiondets slul. Men ett stort antal enskUdau-länder nådde icke dil, och lar man hänsyn den snabba befolkningstUlväxtengenom all se pä bruttonationalprodukten per invånare, stannade åtskilligau-länder på minus jämfört med vid ärlion-dels börian. Än aUvarligare är all ekonomisk tUlväxt i sig någontingsom av många lyvärr forlfarande sätts lika med utveckling visade sig inlebara ur sländ alt åstadkomma en rimligt rätlvis fördelning av nationellatUlgångar mellan grupper och regioner i del enskUda u-landel, ulan atttUlväxtprocessen som sädan tvärtom skapade nya eftersatta grupper, en nyfattigdom, ökade orättvisor. Felsatsningen, i form av alt västerländsktekonomiskl länkande och västerländsk leknik tUlämpades på u-ländernasinduslrialisering och ekonomiska tUlväxt, gjorde mätaren av tillväxt nämligenbrultonalionalproduklsökningen - lUl mål för tiUväxten och visade sig leda liUödesdigra snedvridningar av resursanvändning och resursfördelning. Vid enåterblick på 1960-lalel kan man som en sammanfallning säga, att målen förulveckling blev fel stäUda, en OtUlräcklig mätare av utveckling förvandladeslill mäl, och medlen att nä målen blev/e/ valda. Resursflödet från den rika lUl den fattiga världenminskade i stället för ökade. Enprocentsmålet var långl ifrån uppnåll vid årtiondets slul. En så stor del av resursflödet bestod av privata vinslbärande invesieringar, att 83 den 1 aptU 1971 för en helulvecklingsregion som Lalinamerika slulresullalel totalt sell blev etl utflödeav resurser lill den rika världen i stället för Ivärlom. Resultatet blev allmed jämförelsevis fä undantag fick människorna i del svårare under1960-talet i stället för lättare. Jämfört med världens fä rika som blev alllrikare blev världens mänga fatliga alll fattigare. Det var i detta läge, hen talman, och i förberedelsearbetetför 1970-talel, det andra utvecklingsårtiondel, som en omsvängning i synen påutvecklingsprocessen började komma lill stånd. Som den kommer lUl uitryck iDD2-slralegin, har denna omsvängning ännu inte blivit sä total som många medmig tror vara nödvändigt. Men en rörelse är pä väg, som kanske kan leda in päratt spär för 1980-lalels ulvecklingsarbete. 1970-lalel kan bli en vändpunkt ifräga om ulvecklingsfUosofi och utvecklingspolitik. 1 den internationella ulvecklingsdebatlen har man bl. a.börjal klarlägga bakgrunden tUl all 1960-talel i så stor utsträckning gicksnett. Inte minsl finns del en vaknande insikt om hur myckel svårareulvecklingsarbete är än man i den första entusiasmen förestäUde sig, inte minslvUka svårbemästrade psykologiska mekanismer, inom och mellanu-länder och industriländer, som utvecklingssamarbetet rör vid och påverkar.Biståndsverksamhet är en ännu mycket ung verksamhet, och den drabbas ännu avåtskilliga barnsjukdomar. De måsle förstås och accepleras, men de mäsle ocksäbotas, helsl förebyggas. Som en sådan barnsjukdom ser jag den alltför längedominerande tron bland både västvärldens och u-landsvärldens vid universiteti väsl UtbUdade - ekonomer, alt del skulle vara möjligt att överföra ochtUlämpa ekonomiska modeller från tekniskt och ekonomiskl högutveck-ladeindustrUänder på uppgiften att lyfta traditionella samhällen ur fattigdomen.Ett annal utslag härav är att man inle förrän i de yttersta av harfått klart för sig all sammanhangen i utvecklingsprocessen är sä komplicerade,svårbemästrade och ömtåliga - och att man vet så litet om dem att enforskning i u-landsproblematiken och här menar jag inte den projektinrikladeforskning som är eller borde vara ell självfallet led i all projektuppläggning,utan en forskning i utvecklingsprocessen som sådan är absolut nödvändig. En ytterligare orsak lill all 1960-lalets resullat inteblev bällre ser ut att vara alt sä många ännu saknar den samhäUeligabasorganisation som är nödvändig för elt stabUl uppbyggnadsarbete. I slorutsträckning är detla ett ännu bestående arv från kolonialtiden, vars herrarsaknade insikt i och känsla för detta fundamentala behov i sinakolonialområden. finns det i elt slort antal inle den nödvändigaapparaten för diagnosslällande, utvecklingsplanering, beslutsfattande och verkstäUandeav beslut, i form av acceptabla data som underlag för en liUförlilUg statistik,en effektivt fungerande administration och en samhäUsstruktur som gör detmöjligt att i praktiken genomföra beslutade utvecklingsinsatser. Och för del fjärde innebär nalurliglvis själva del faklumatt en myckel betydande krets av ehuru de är politiskt oberoende är prakliskllaget lika ekonomiskl och handelspolitiskt beroende av väsUänderna som underkolonialtiden, elt allvarligt handikapp i deras ulvecklingsansträngningar. Den omsvängning i tänkandet som har skett i deninternationella debatten kan daleras 1960-lalels sisla år - liden förutvecklingsstrategins födslovåndor. Vad man än må säga om detta dokument som enkompromissprodukl av 127 självsländiga FN-medlemsslater kvarslär all delinternationella samfundet för första gängen i världshistorien har samlal sigkring etl sådant dokument, med ambitiösa mäl för 1970-lalelsutvecklingsinsatser och med rikllinjer för arbelel att nå dessa mäl. Värdel idella ökar ytterligare genom det faklum att slralegin är ett politisktinslrument, utarbetat och antaget av represenianier för regeringarna imedlemsstaterna, med i klar majorilel. 1 della dokumenl är nu inskrivet den nya syn påutvecklingsprocessen som kallas det integrerade eller enhetliga synsäliel. Vårlland har verksamt bidragil genombrottet för denna åskådning, enligt vUkenell samhälle uigör ell enda socialt syslem, där en ensidig inriklning avulvecklingsarbelel pä en eller elt par sekiorer får en skadlig effeki, genomall hindra en harmonisk lolal samhällsutveckling. I stället mäste samlade ochväl planerade åigärder sättas in pä alla sekiorer, för aUa befolkningsgrupperoch för alla delar av landet, och pä ett sådant sätt att insalserna förutsätteroch siöder varandra. Detta verkar, av företagna fältstudier alt döma, all varaalldeles särskill vikligl i de mesl underutvecklade och falliga länderna, dären ensidig satsning på ekonomisk tUlväxt visat sig få långvariga sociala ochdärmed ulvecklings-mässiga skadeverkningar. Del viktiga är naturligtvis den nya tonvikten päfördelningsaspekten, understrykandet av att utvecklingsmålet mäsle vara allframslegen kommer alla godo, all uppgiflen främsl är all bygga ell rättvistoch rättfärdigt samhälle. Detla är en återklang av rapporten från del avFörenta nalionerna anordnade s. k. Slockholmsmölel i seplember 1969, dä tioutvecklingsekonomer - majoriteten av dem från formulerade sinakriterier pä en integrerad och samlad harmonisk utvecklingsprocess i följandepunkter: Den gör allabefolkningsgrupper delaktiga av utvecklingsresultaten och integrerar framförallt marginalgrupper och marginalregioner. Den belraklardet som en viktig uppgifl alt aktivera sä vida grupper av befolkningen sommöjligl, göra dem politiskt medveina och säkra deras medverkan iulvecklingsanslrängningen. Den syflar UUsocial rättvisa och alltmer minskade klyftor mellan olika befolkningsgrupper. Den ger högprioritet ål uppgiflen att ulveckla samhällets mänskliga resurser. Del bör vara en orsak tUl särskUd tUlfredsslällelse förSverige alt en av oss framlagd resolulion vid höslen1970 blev enhäUigt antagen, eflersom den resolulionen bl. innehåller enuppmaning UU medlemsstaterna att man i 1970-talels ulvecklingsplanering skalli alla tUlämpliga delar inkludera dessa Stockholmsmötets fyra den 1 aprU 1971 Vi skall nalurliglvis inle hysa nägraUlusioner om all della enhetliga synsätt kommer all snabbi slå igenom i denpraktiska utvecklingsplaneringen pä det nationeUa och del internationellaplanel. Men de som tror pä detla säll, alt belrakla utvecklingsproblemen såsometl mer bärkraftigt underlag för en mer framgångsrik utvecklingsplanering äntidigare, kan ändå registrera vad som har skell som en viss framgång. Den måslenu följas upp. Jag skulle vilja säga elt par ord, nästanrubrikmässigt eflersom lalariisian forlfarande är läng, om tvä konkrelautvecklingsproblem, som enligl min uppfattning är typiska utslag av vad jaghär har sagt om ulvecklingspolilikens principiella innebörd. Del första hänger samman med vad jag har angivil somelt av huvudmisslagen , nämligen överförandet av västerländskaekonomiska modeller på u-landsproblemaliken, så att man bl. a. praktiskt tagelgenerellt godtagit och välkomnat varie ny teknisk landvinning som sådan och harvaril angelägen all Ullämpa den i praktiken, utan att söka i förväg grundligttänka igenom dess evenluella negativa sidoverkningar. exempel mångomtalatsådant är den s. k. "gröna revolutionen", del lekniska genombrotteti jordbruk, den som totalt selt har gett världen en respil isträvandena all skapa balans meUan tiUgång och efterfrågan på livsmedel. Nubörjar man förstå alt dess betydande makroekonomiska vinster måsle vägas molUtebUvna ekonomiska förbättringar på mikroplanet, nämligen för dem som bäslbehöver dem, småbönder, jordlösa arrendatorer. Den gröna revolutionen har ökatde sociala och ekonomiska klyftorna, den har på sikl skapal risk förylleriigare arbelslöshel pä landsbygden och allvarligt försenat nödvändigajordreformer. "Om den gröna revolutionen inle älföljs av en revolutiongrundad pä social rällvisa, lär den inte förbli grön", yttrade IndiraGandhi för nägra månader sedan. Och inom FN och pä andra häU är etl arbete nupä gäng med alt undersöka den gröna revolutionens sociala verkningar och föratt därmed medverka till all den gröna revolutionen förblir grön. Det andra problemet är miljöproblem. Denintensiva debaiten i de rika länderna kring dessa överhängande akuta frågorhar, tyvärr, ännu inte nägon motsvarighet i u-landsvärlden, trols attu4andsvärlden redan har fulll upp av allvarliga bäde importerade och inhemskamiljöproblem. Om inte ganska snabbt kommer att beakta dessamiljöproblem som en viktig aspekt av de loiala utvecklingsproblemen och taritu med dem därefter, kan man befara att de kommer alt bli och ossaUa övermäktiga. Miljöproblemen har ju sin orsak i snabb befolkningstillväxt,industriaUsering och urbanisering, processer som under de närmaste decenniernakommer all karakterisera den stora u-landsvärlden. FN:s miljövärdskonferensnästa år mäsle därför ha som en av sina verkligl angelägna uppgifler all sökafå alt identifiera sina miljöproblem, se dem som en belydelsefullaspekt av sin utveckling, alltför kostsam i mänskliga, sociala och ekonomiskavärden alt längre skjula äl sidan. För deltabehövs inte minsl en på u-världens problem och behov betydligtmer än nu inriktad velenskapUg forskning, liksom ularbelandel av en föru-ländernas förhållanden och utvecklingsbehov användbar leknik. Del är en avDD2-slrategins svaga punkter, att de rika länderna inle kunde fäs alli del avseendet nu precisera några klara insatsälaganden. En ökad andel avforsknings- och utvecklingsarbetet i industrUänderna måsle komma att inriktaspå sädana u-landsbehov, och här bör också värl land känna elt särskUt ansvar.Vid FN;s första översyn av DD2-slralegins prakliska tUlämpning, som äger rum1973, kommer del här problemel ulan Ivekan att återkomma. Del är ju väl känl alt man inom FN-syslemel,i della fall , med alt DD2-slraleginutarbetades och antogs också har sett över FN-bisländels struktur ochadministration i den s, k. Jacksonstudien, Genom beslul pä grundval av denstudien ställs det enskilda u-landel, dess problem, behov ochutvecklingsinriktning i centrum för bislåndsplaneringen. Det enskUda u-landelbär naturligtvis självt ansvarel för sin ekonomiska och sociala ulveckling ochbär ju också självl den största finansiella bördan för detla, UNDP-chefen beräknar att av de finansiella investeringarna i u-ländernabelalas av dem själva. Men för del bisiänd som mäsle , ofta pä strategisktviktiga samhällsområden, skall del ske en samlad programmering pä grundval avlandels egna planer och prioriteter. För att en sådan länderprogrammering skallbli effektiv och resultatrik krävs emellertid alt den sker pä basen av en godutvecklingsplan, så långl möjligl präglad av den integrerade utvecklingensprincip, 1 detla avseende kommer många att behöva och begära bisiänd-mänga utvecklingsplaner är knappast värda namnet, utan kan snararekallas önskelistor pä projekt släUda lUl hugade bidragsgivare. Därför blirföljden i åtskilliga ibland onödiga biståndsprojekt, iblanddubbleringar, oflast föga av samordning. Den assistans som härbehöver och som gäller en av de mesl trängande uppgifterna , nämligen ifråga om rådgivning i ulvecklingsplanering, programmering och samordning avolika biståndsprojekt inom denna ram, bör vara en internationell uppgifl.Förenta nalionerna bör vara det naturliga organet alt fullgöra den. På sikl bör man hoppas all FN:s resurser alt väl klaradenna uppgift av sä väsentlig belydelse i utvecklingsarbetet skall bli sådanaatt ocksä finansiärerna av bUalerala biståndsprogram förnärvarande av aU officiell biständsgivning kan anse sig kunna acceptera ensådan FN-roll. De bilaterala bisländsinsalserna mäsle nämligen i ökad omfallningkomma alt ske inom ramen för en allt fasiare sammanhåUen internationellutvecklingsstrategi, som så snabbi som möjligl mäsle byggas ul och kompletlerasmed varandra inbördes samordnade delstralegier pä sådana områden somundervisning, sysselsättning, näringsförhållanden, jordbruksmodernisering osv. Del är viktigt all framhålla nackdelarna med slora och medvarandra icke koordinerade bUalerala biståndsprogram, EnUgt min uppfallninginrymmer bUaleral biständsgivning över huvud taget ålskUliga problem ochsvårigheter som måste sländigl beaklas. Inle minsl är dessa av psykologiskart. Förhällandel givare-mottagare är svärl och ömtåligt. den 1 aprU 1971 den 1 aprU 1971 sedan mäman tala om partnerskap aldrig sä mycket. Och som den norske freds- ochkonfliktforskaren framhöll i en artikel för sedan finns del eltpalernaUstiskt och elilisUskt drag i den bUalerala bisländs-givningensbeslutsprocess hur omsorgsfuUt man än söker bygga under del slulliga beslulelmed förhandlingar på jämstäUd fot med sin motlagar-parlner. Det multUalerala utvecklingssamarbetet har sannerligensina svagheter; jag känner dem relalivl väl. Men man skaU inle inbUla sig attaldrig så effektiva bUalerala biståndsprogram kan vara så mycket bättre än demultUalerala alt de kan uppväga fördelarna hos dessa senare, främst det faktumatt de multUalerala programmen är internationella, grundade pä internationeUtfattade beslut och verkstäUda av internationella riänstemän, med u-ländernasom jämbördiga partners genom hela planerings-, besluts- ochverksläUighelsprocessen. Det finns en rad skäl för omfattande bUaleralabiståndsprogram, men inte del att sädana i princip är mer effektiva. Någragaraniier mot misslyckanden och felbedömningar i detta svära arbeie kan aldrigges; sädana har inträffat och sådana kommer att inträffa, även om självfaUetalll mäsle göras för att förebygga dem. Just därför att biståndsverksamhet, utvecklingssamarbete,är en ung och svår verksamhet är det desto viktigare all arbetet noggrant följsupp och arbetsresultaten noggrant värderas, bilateralt och multilateralt. IDD2-stralegin är en sädan verksamhet förutsedd och jusl nu under ulformning iFN-sekretarialel, och jag hoppas all skall fuUfölja sin aktiva insats idelta avseende i det fortsatta arbelel. Inle minst framstår del som angelägelalt undersiryka vad som sägs i proposiiionen och utskollsbetänkandet om behovelall stärka FN-sekrelarialets resurser inför dess viktiga uppgift i fräga omuppföljningen av DD2-slrategin. Läl mig avslutningsvis med instämmande återcitera utvecklingsekonomen , som bland ett antal huvudrikl-punklerför ett bättre och effeklivare ulveckUngssamarbete under 1970-talel har angettföljande: 1, UtveckUng måste uppfattas som ett partnerskap mellanrika och falliga länder och utformas efter gemensamma diskussioner av problem, behov, resurser och biståndsinsatser, 2, Ulvecklingmåsle innebära full mobUisering av egna resurser, vilket somfömtsältning kräver skattereformer, inhemskt sparande, kooperativa ekonomiskaföretagsformer, generösa jordreformer och en kraftfuU satsning pämassundervisning, främsl läs- och skrivkunnighet, 3, Ulvecklingmåste betraktas som en intemationeU uppgifl och förpliktelse, av intresse föroch med ansvar för samtliga jordens länder. Detta bör leda UU en allt slörreandel utvecklingssamarbete multUaleralt, i första hand genom FN-organen, ochett åtföljande ökal ansvar för FN-apparalens effektivitet bland dessmedlemsslaler. Del är skäl all med tiUfredsstäUelse noieraalt den svenska biståndsverksamheten i större utsträckning än de flesta andrasom jag känner UU uppfyller dessa i min mening rikliga kriierier. De anslag /72 som nu slär i begrepp all bevilja innebärytterligare steg i rätt riktning och ytterligare bidrag tiU 1970-talelsinlernalioneUa utvecklingsinsatser, som helt enkell måste bli avsevärl mereffektiva än 1960-talets, om marschen mot alltmer ökad sväll och okunnighet,alltmer av våld och förtryck skaU kunna hejdas. mäsle representeraen vändpunkt i denna utveckUng. Hen i Agnas (m): lalade enrapportör från detla hus om "anonyma ledamöier", som ocksåibland lar orda i debatterna. Det är tråkigt all de anonyma åtminstone ännumäste göra del och förbruka dyrbar tid. Jag är en av dem som med anledning av utrikesutskottetsbetänkande nr 2 vill foga nägra ord UU protokollei, men innan jag säger det jaghade länkt säga viU jag gärna uttrycka min känsla av beklämning inför ellanförande aUdeles av i . Han lyckades i slulel av siltanförande plocka in ell angrepp mol dem som har lösryckta blad ur Nyatestamentet. Han angrep missionens insatser i Eliopien, vilkel jag fann myckelobefogat. Jag upplevde hans anförande som myckel dogmatiskt. Man mölle här en Iroende människa, och del är roligt med troendemänniskor, men hans anklagelser om hyckleri och om falskhet när han talade omparasiter och utsugare var sädana all jag måste fråga; Vad är del för värld vislyr in i, när och hans sympatisörer skall överta makten, när denvärld som han angriper skall avlösas av den värld som han förordar? För övrigl mäsle jag fräga: Varför lar man upp sädana härsaker i etl anförande som hans? Är det inte fel plals, en ensidig belysning,aUtså bara från öst, en tro all detta är sanningen? Det är säkerl mänga sakersom vill ål som verkligen skaU angripas, men det han kaUarsanningen är ändå bara förvridna fakta. När han talar om de fattiga ländernaoch de rika och framstäUer aUa länder i väst som utsugare tycker jag att ocksåhan gör sig skyldig tUl hyckleri. Vad är det för länder som lägger ned mestpengar på rustningar här i världen? Ja, de ligger inle bara i väsl. Som sagt: Jag nästan tappar lusten att arbeia poUtiskt, omjag mäste förutse all del som i åsyftar och arbelar förskaU komma. Jag tror inte all det är en bättre värld. Jag vUl härefter gå till det som utskottet har sagt. Detbesvarar pä s. 46 i beiänkandel vär trepartimolion om angelägenheten av attunderlätta siudier av del rikhaltiga materialet om u-landsproblemen. Vi harframförl åsikten att SIDA genom stipendier bör främja registreringen av dellamalerial. Utskollel bemöter molionen i slor vänlighet, och jag tolkar dess ordegentligen som bifall i sak. Utskottet förnekar inte det berättigade i motionensåslundan. Del menar all den eflersökla verksamhelen bör finnas och alt denfinns. Och jag förslår all SIDA genom utskottets skrivning finner del möjligtall främja registrering och katalogisering av material om vårt u-landsarbete.För all inlel missförstånd skall föreligga viU jag dock någol ulvecklamotionärernas synpunkt. Del kanhända att utskottet och vi lalar nägol vid sidan om varandra. den 1 aprU 1971 Utskottetpekar fulll rikligl pä SIDA:s informaiion om , om del som skett i modernlid och del som inträffar . Förteckningen över nyutkommenu-landslitteratur, SIDÄ:s u-kalalog, länderbeskrivningarna och tidningenRappori är aUl värdefulla saker. Vi är lacksamma för del. SIDA:s biblioteknämns, och det är säkerl av största vikt. Men trots alll detla menarmolionärerna all ett jag stryker under del - ett vikligt område är någotförsummat. redovisas som sagl, och del är för all del intressanl,men vår moiion påstår att svenskt u-landsarbele är i smältdegeln och att enkris tycks finnas. Den stora allmänheten följer inte med och känner ingenentusiasm. Vi tror att del kan hjälpas upp genom all perspektiven dragés bakåti tiden. Ty man kan se tUlbaka pä elt progressivt sätt. Förslå mig rätt: del ärav vikt all bakgrunden och uppkomsten av dagens verksamhet belyses.Begynnelsen, den första utformningen och de första resultaten skuUe kunna gehelhet ät bUden av del arbete vi bedriver , öka entusiasmen och främja ochberika debatien. Del är sä litet som är känt om della bland det sloraflertalet människor. Del finns mängder av malerial, men var finns del? Hur fårman tUlgäng UU del, och vad skaU man tro på? Därom står del föga i det rikhaltigainformationsmaterial som SIDA har. Vi tror all SIDA nu kan ta fram allt detbehövliga materialet. t. ex.,det första säUskap som arbetade med egna missionärer i u-land, har arkiv, ochäven på andra håll ligger nyttigt malerial. I slort sett är den nu existerandearkivförteckningen i svåröverskådlig.