prot · FU0910 · 1971-12-31 00:00:00 — Under en följd av år föreföll det som om derent politiska elementen och överstatligheten i EEC-processen skulle ha tonatsned. Sedan de GauUe första gången sade nej till inträdebegränsades samarbetet tiU det ekonomiska området. Även härvidlag lämnades deenskilda medlemsländerna som bekant en hand-Ungsfrihet som sträckte sig längtutöver föreskrifter. Reglerna sattes helt enkelt inte i kraft. 1realiteten har varje medlemsland haft vetorätt och därmed kunnat blockerabeslut som ansetts strida mot egna vitala intressen. Detta har trots allt inte hindrat aktivitet även om denunderstundom varit sporadisk. Organisationen har anförtrotts uppgifter utöverde ursprungliga. Verksamhetsfältet är vidare . Ä andra sidan har EECperiodvis stått och stampat på samma fläck. Härunder har ingenting nytttUlförts integrationsprocessen. Den har helt enkelt fått rinna vidare i gamlafåror. De framsteg jag talade om vittnar ändå om en starksamarbetsvUja hos de enskUda ländernas företrädare på skUda beslutsnivåer inomGemenskapen. Att utvecklingen rymt mycken dramatik och medfört åtskilligakriser fär inte förleda oss att tro att Gemenskapen vilar på bräcklig grund;EEC har tvärtom gätt ur kriserna med ökad styrka. Om den hittUls tUlämpade ordningen med enhällighet förbeslut i avgörande frågor bleve bestående, sä skulle som var och en förstår ettsvenskt deltagande i EEC underlättas. Men även så skulle det är en sak jagfaktiskt vUl understryka ett litet neutralt land som ställas införproblem. Vi kan svårligen bortse från lydelsen av mellanfolkliga fördrag, varesig bestämmelserna börjat tUlämpas eller ej. Oavsett hur praxis utbildar sigkan det vara svårt att värja sig mot försök att åberopa texter och tolka reglerefter ordalydelsen. Mot andra undertecknare av internationella avtal har ettUtet land knappast möjlighet att hävda att reglerna ej skall tolkas efterbokstaven. Det finns starka krafter inom EEC, som aldrig i princip godtagit attöverstatligheten elimineras. De menar att ikraftträdandet endast temporärtuppskjutits. Jag finner det, herr talman, ganska anmärkningsvärt att den häraspekten på problemet beaktas så föga i den diskussion om EEC-frågan, som förnärvarande förs här i landet. Inte heller i denna debatt har den här sidan avproblemet berörts. Det finner jag vara en brist. Jag tror inte att man skallbortse från den här aspekten. Vi har ju också sett klara och färska tecken pä enfederalistisk utveckling. Det har däremot påpekats i debatten här.Davignonrapporten som föreskriver regelmässigt utrikespolitiskt ochsäkerhetspolitiskt samråd är ett. Wernerplanen för en successiv utbyggnad aven gemensam valutapolitik och tUl sist en monetär union ett annat. En sådanunion måste vila på en gemensam ekonomisk politik. Utrymmet för avvikelserhärifrän skulle försvinna. Davignonrapporten har för inte länge sedan behandlats vidett möte mellan utrikesministrarna i EEC-länderna och hälsats avEuropafedera-listerna som ett betydelsefuUt framsteg. Det är kanske litet av entankeställare. Några formella beslut på dessa punkter föreligger inte ännu,det är sant. Diskussionen meUan anhängare och motståndare pågår. Ändå måstesåväl Davignonrapporten som Wernerplanen enligt min mening tolkas som nyabestämda försök att länka utvecklingen i banor, som överensstämmer med EEC:sursprungliga syfte och Europafederalisternas dröm, en politisk union.Statsministern var inne pä detta i sitt anförande såväl som i går. VUkenriktning som kommer att segra i kraftmätningen inom Gemenskapen är omöjligt attförutsäga . För att återgå tUl debatten här hemma måste jag säga attden enligt min mening varit inte sä litet förvirrad. Det vill jag gärnaerkänna. vUle i gär skylla detta på tal vidMetallkongressen 1961, men det var nog inte så lyckat. Jag tror inte att herrBohman är inne i kammaren , men jag vill ha med detta i protokollet. Han kanfinna orsaker som är mera näraliggande honom själv. Högern och den gången ocksåfolkpartiet gick 1961 och 1962 till skarp strid mot regeringensförhandlingsuppläggning. Man hävdade att i första hand borde sikta tUlmedlemskap, låt vara med understrykande av att neutraUtetspoUtiken skulle liggafast. Kommer inte ihåg "Ja tUl ", som var en av deparoller som högern förde fram i valrörelsen ? Majoriteten av det svenskafolket började misstro högern och tvivlade på partiets verkliga vilja att slåvakt om neutralitets- Nr 10 politiken. kan väl ivarje fall inte gärna ha glömt bort den p. , , kampanj han och hans parti drev mot regeringen föratt regeringen -,(.>. 1071 "*-® öppna brevet i uttryckligen angav attSverige vUle ha Det är detta, inte tal vid MetaUkongressen, AllmänDolitisk " skapat misstänksamhet ochmisstro hos opinionen och kanske ocksä debatt bidragit tiU att debatten iblandkommit snett. I talet vid MetaUkongressen redovisade den förrestatsministern nägra av de väsentliga problem som aUtjämt är förknippade medEEC-frågan för vidkommande. Detta bidrog härigenom till en öppendebatt och skingrade misstankarna att statsmakterna pä något sätt villeobemärkt smussla in vårt land i Gemenskapen. Det hade alltså en positiv verkan,såvitt jag kan förstå. Naturligtvis gäller det erkänner jag gärna att skallEEC-diskussionen bli tUl nytta och tjäna som vägledning för utformningen av värpoUtik, måste den vUa pä ett någorlunda säkert verklighetsunderlag - något somjag ger och andra talare rätt i. I detta avseende har det hittUlsbrustit mycket. När såväl de ivrigaste anhängarna som de hätskaste motståndarnatUl en svensk medverkan i ett utvidgat EEC utgår från bUder av omvärlden sominte svarar mot den verklighet vi lever i, blir diskussionen värdelös. För att börja med dem som intar den mest negativaattityden menar de att vi har en nästan obegränsad handlingsfrihet vidutformningen av vår egen poUtik. Det gäller onekligen utrikes- och säkerhetspolitiken,men i övrigt är det oriktigt. kan inte isolera sig frän omvärlden. Vi har redani eget intresse undan för undan anpassat vår ekonomiska politik tUl vad somsker utanför våra gränser. 1 eller utanför EEC kommer vi att göra det i framtidenockså. I övertygelsen om nationernas ökade ekonomiska beroende av varandra harvi aktivt drivit tanken på ett vidare internationeUt samarbete. TUl skydd föross själva och andra små nationer har vi godtagit regler för internationelltumgänge, vUka begränsar handlingsfriheten i vissa fall för medlemmar avinternationella organisationer. Det gäUer banken och fonden, det gäUer ochEFTA. Även om enhäUighetsprincipen i aUmänhet är förhärskande för beslut idessa organisationer, är detta inte undantagslöst fallet. T. o. m. i EFTA kanmajoritetsbeslut i vissa sammanhang fattas. I förbigående vill jag påpeka vad som är känt, nämligenatt vårt beroende av utlandet hänför sig även tUl andra områden än tUl handeln.Det gäller i hög grad vetenskap, forskning och industrieU utvecklingsverksamhet.Impulserna utifrån blir kännbarare och betydelsefullare ju mindre landet är. Låt mig bara understryka att EEC-motståndarna begår ettfel när de i sin argumentation utgår från en jämförelse mellan å ena sidan ettSverige mer eller mindre fuUständigt inlemmat i Gemenskapen och underställtdess institutioner och å andra sidan ett land som kan vara oavhängigt avutvecklingen utomlands och därmed har full frihet att föra en ekonomis kpolitik efter eget skön. Vi vUlbevara den fria handel, som uppnåtts i det nordiska samarbet it De framstegen det är vi aUa ense om får inie Vi skulle riskera det omvi stäUdes utanför en EEC-marknad, därnordiska länder, och andra EFTA-länder ingick. Värt näringsliv och våraföretag skulle försättas i ett sämre läge än andra länder, den ekonomiskatUlväxttakten bli långsammare eller kanske t. o. m. förbytas i tiUbakagång. Detär förhåUanden som man inte kan bortse frän med hänvisning till att vi kankompensera oss pä marknader i eller på andra häU i världen. Detbetonade statsministern med aU rätt i går. Men vi bör inte vara ensidiga. Det har framhållits i dendebatt som fördes, innan jag gick upp i talarstolen, hur nödvändigt det är attvara differentierad och nyanserad i bedömningen. Låt oss inte bara rikta kritikmot de negativa bedömarna. Vi har även att se till de andra. Om EEC-motståndarna brustit i verklighetssinne och därförgjort sig skyldiga tUl överdrifter, sä gäUer det kanske i Uka hög grad deentusiaster, som inte viU tänka sig något annat än ett svenskt medlemskap somform för vår medverkan i Gemenskapen. De påstår nästan reservalionslöst att detskulle medföra en ekonomisk katastrof för vårt land om det inte blev medlem avEEC. Att det skulle medföra vissa ekonomiska konsekvenser attstanna helt utanför EEC är obestridligt, som jag sagt. Men valet står intemellan ett mer eller mindre fullständigt medlemskap å ena sidan och en totalisolering från en utvidgad gemensam marknad ä den andra. Det är förvånansvärtatt någon på allvar kan tro, att helt och kanske ensamt skulle ställasutanför och berövas alla möjligheter tUl förbindelser med en vidgad Gemenskap.Enligt uppgift har ju regeringen tvärtom i kontakterna med och ihuvudstäderna mött klara uttryck för förståelse och vUja att komma tUl enuppgörelse med vårt land. Det finns vissa fakta som medlemsanhängarna tycks viljaglömma bort. Efter Kennedyrundan i betyder tullarna mindre än . Ändra handelshinder, såsom standardföreskrifter, olikheter ipatentlagstiftning och vammärkning, kommer aUtmer i förgrunden. Här föreUggerett ömsesidigt intresse hos EEC och utanförstående länder i EFTA att få tUlstånd en enhetlig ordning. Samarbete, där vi också deltar, pågår redan.Detsamma gäller forsknings- och utvecklingsområdet, liksom industripolitiken,där även vi tar aktiv del. Ingen kan väl ändå föreställa sig att skullehällas utanför dessa samarbetssträvanden och tvingas avbryta sittdeltagande i pågående projekt. Varken som full medlem i EEC ellerSverige som ensamt isolerat från samarbetet i representerar enligtmin övertygelse verklighetstrogna utvecklingsalternativ. I och för sig kan jag väl förstå önskemålet att vi påsvenskt håll, om det är möjligt med hänsyn tUl neutraliteten, vUl ha ett ordmed i laget när det gäUer att bestämma EEC;s utveckling. Sker anslutningen iannan form än medlemskapets, får vi inte säte och stämma i ministerrådet ochkomrrussionen, som i sista hand fäller avgörandet. De medlemsfrälsta åberopar som skäl för sitt krav påmedlemskap att vi i avsaknad härav skulle stäUas utanför beslutsprocessen. Men,ärade kammarledamöter, vad betyder egentUgen en röst av tio eller fler, om detgäUer att hävda svenska särintressen? Under alla omständigheter lär vi väl fåkomma tUl tals med EEC;s institutioner, innan frågor avgörs, som direkteller indirekt angår . Liksom i andra mellanfolkliga organisationer ärdet inte med vär röst utan främst genom tyngden och bärkraften av våra argumentvi kan påverka EEC. Jag tror uppriktigt sagt att man inte heller beträffandedenna aspekt grundligt har tänkt igenom saken. Jag vUl innan jag gär vidare understryka en sak i dettasammanhang. Vad vi står inför är ju inte frägan om ett inträde i EEC. Mankan nästan fä det intrycket när man tar del av den allmänna debatten i pressenoch i olika församlingar. Vad saken gäUer nu är förberedande diskussioner medEEC om olika sakfrågor på det ekonomiska området för att göra det möjligt attsenare komma överens om en uppläggning av en förhandling om formerna för enmöjlig svensk samverkan i Gemenskapen. Det är emellertid också viktigt attkomma ihåg det har också framhålUts av nägra talare i årets remissdebatt -att det inte är ett EEC sådant det ser ut utan en Gemenskap utökad mednågra av våra viktigaste handelspartner i och EFTA, som vi därvid harför ögonen. Den svenska överväldigande majoritet harglädjande nog stäUt sig bakom den uppläggning som regeringen valt för sinakontakter. uppslutning bakom regeringen sker under åtskilligtkrumbuktande, men han kommer ändå tUl slut fram tUl att godtaförhandlingsuppläggningen. Han anger emellertid som skäl för detta uteslutandeatt det med hänsyn tUl det sätt på vUket vi begynt i detta avseende skullekomplicera förhållandena för oss, om vi ändrade ståndpunkt. Däremot säger haninte ett ord om att det under den allra förekommit tecken på attEEC återigen håller på att förändras i den riktning, som ur socialdemokratisksynpunkt gjorde ett medlemskap otänkbart. Det är ju på detta plan som vi kanfinna skälen tUl att regeringens företrädare i denna debatt kunnat betona attsannolikheten för ett svenskt medlemskap blir allt mindre. Regeringen har ocksä och det hälsar jag med glädje viddeklarationen i uttryckligen framhåUit, att ett konsekventupprätthållande av neutralitetspolitiken, vars innehåU och tUlämpning vigivetvis själva fastställer, sätter gränser för de åtaganden vi själva kangöra. Det har därjämte förutsatts att ett svenskt deltagande i ett vidgat EECinte skaU utgöra hinder för en fortsatt, av strävandena tiU framsteg ochjämlikhet präglad ekonomisk och social politik. Regeringen har betonat vår vUjaatt såväl pä det nationeUa som det internationeUa planet solidariskt verka förmänniskornas sociala och ekonomiska frigörelse. Det är frän dessautgångspunkter som de förberedande samtalen inletts. Lät mig erinra om att vi i vår ansökan 1961 siktade tUl enassociation. Denna form har efter hand i EEC kommit att betraktas som omöjligför industriellt utvecklade länder. Med hänsyn bl. a. härtUl lämnade densvenska regeringen i sitt brev 1967 anslutningsformen öppen. Denna ståndpunktvidhåUs deklaration. Det har frän regeringshåU understrukils i dag.I har också uttryckligen angivits att de förbehåU med hänsyn tUlneutraliteten som gjordes 1961-1962 aUtjämt står fast. Mot bakgrunden av mitteget förflutna kan det inte förvåna någon att jag känner tiUfredsstäUelsehäröver. Eftersom jag inte tiUhör regeringen nu eUer har någontingi att göra anser jag mig kunna säga att min personligauppfattning är att vi inte får något medlemskap. Jag kan också bekänna att jagaldrig för egen del trott på det. De som vUl gä tUJbakatULprotokoUet kan finnabelägg för att jag inte har ändrat ståndpunkt i detta häneiiderÄr bådemedlemskapets och associationens vägar stängda återstår bara handelsavtalet.Men kalla det hellre ett samarbetsavtal. Vi vUl ju nå en samverkan med EEC somsträcker sig långt utöver ramen för ett handelsavtal i traditionell bemärkelse.Vi vill in bakom EEC;s tullmur för att kunna konkurrera pä lika vUlkor medföretagen på den gemensamma marknaden. Regeringen anser att vårt jordbruk inteutgör något hinder för det. VUl vi detta, måste vi för att följa GATT-reglernatänka oss att gå in i tullunionen i någon form. Jag delar även här heltregeringens uppfattning. Och allra sist, herr talman, en spekulation i aU korthet.SkuUe de nu inledda diskussionerna och förhandlingarna mot min övertygelse ochmot mina förhoppningar trots aUt spräckas inte förhandlingarna meUan Sverigeoch EEC utan förhandlingarna mellan EEC och den stora partnern vadhänder då? Den frägan är berättigad, även om jag som sagt hoppas att vi intekommer att stäUas inför den. Den del av som också vi geografiskt och imånga andra hänseenden tUlhör kommer att fortsätta att vara ekonomiskt söndrad.Arbetsfördelningen och resursanvändningen sker icke rationellt. Västeuropasmöjligheter att hämta in något av ;s försprång i teknisk och ekonomiskutveckling försvåras. Samarbetet i EFTA fär fortsätta och kan möjligen vidgasoch fördjupas något. Nordek kanske ocksä blir aktuellt igen. Det är därförviktigt att vi under det framförliggande förhandlingsskedet åtminstone bevararmöjligheterna att slå vakt om vad vi redan varit med om att skapa. HerrWEDEN (fp) kort genmäle; Det är inte sä mycket fråga om ett genmälesom om ett par förlydliganden. talade om det förflutna liksom herrPalme gjorde i ett annat avseende. Jag skall inte säga tUl som herrPalme sade tUl mig, nämligen att vad jag sade var så oväsentligt att jag inteskall uppehåUa mig vid det. Jag sätter värde på att så klartkonstaterade att när det gäUde de skilda meningarna 1961 1962 var det ettmycket klart förbehåU från vår sida att neutralitetspolitikens garantier måsterespekteras. Därefter inträffade faktiskt en utveckling i antifederalistiskriktning inom EEC, vUken uppenbarligen också påverkade regeringen och väl lågbakom den stora enigheten om den nya ansökan 1967. Sedan är det alldelesriktigt jag tror inte att det bestrides från något håll att en viss nyfederalistisk våg, om man vill kalla det så, framträtt inom EEC. Om den kommeratt nå ett verkligt väsentligt resultat eUer ens något resultat alls vet viingenting om. Det förespeglar mig i varje faU att den spontana entusiasmen förfederalismen i t. ex. och inte kommer att varasärdeles stark. Det kanske kan bli fräga om en ny svängning. Det vet vi inte. Vad jagframför allt vUl säga, herr talman, är att jag instämmer med 4 protokoll 1971. hen Langeom att diskussionen inte skall låsas i formeln att medlemskap betyder allt,andra anslutningsformer ingenting, att de är katastrofala. Jag instämmer ocksåi hans skildring av konsekvenserna av att vi lämnas helt utanför. Däremotinstämmer jag inte i vad som uppenbarligen var uppfattning,nämligen att en skildring av den senare risken var överflödig därför att dennavar helt utesluten. Man kan alltid diskutera sannolikheter av olika slag, bådeför medlemskap och för den art av risk som jag nu talar om. Jag tycker inte manskall helt utesluta den senare risken. Därför är det av vikt att belysa ävenden. Jag vUl också gärna säga att en anslutningsform som omjag får använda ord är ett samarbets- och frihandelsavtal,inkluderande en tullunion, naturligtvis mycket väl kan tänkas från svenskutgångspunkt såsom bl. a. BertU tidigare framhållit. Om svensktmedlemskap inte kan ordnas gäller det ju för de svenska förhandlarna ochsvenska regeringen att bädda för att man verkligen får en bra anslutningsformav annat slag. Det är därför jag tUlätit mig peka på vissa brister i den debattsom tidigare förts. HerrGUSTAFSSON i (c): av det påbörjadedecenniet blir förmodligen avgörande för hur vi i vårt land och världen överskall lyckas lösa många grundläggande problem med konsekvenser längt in iframtiden. Det skall bli oerhört intressant att se om socialdemokratin skallinse att samförståndslösningar är nödvändiga i det politiska arbete som den nyaenkammaren å svenska folkets vägnar är satt att utföra. Vi är inte betjänta avförsök tUl polariseringar mellan partierna i det nya parlamentet. Jag vUl upprepa den önskan som jag uttalade vid förstakammarens sista stordebatt före nyår, där jag sade att jag hoppades att detbästa det ligger ingen självförhävelse i detta i första kammarens sätt attarbeta skulle få följa med till . Det är viktigt att den närakontakt över alla gränser som där etablerades får fortleva. För centerpartietsdel ser vi det ökade förtroende för vår politik som kommer tUl uttryck genomden relativt stora grupp som vi har i detta hus som ett krav på oss attmedverka tUl att samhället allvarligt tar itu med orättvisorna, orättvisor somUgger i den regionala obalansen, den brist på decentraliserad beslutanderätt,den miljöförstöring osv. som alltmer uppfattas som stora problem. Jag kommer inte att uppehålla mig vid EEC-frågan,annonsskatten eller . Jag vill dock gärna ta upp några aktuellafrågor som är av betydelse för den nuvarande regeringen när den skall försökaklara den vidare seglatsen förbi olika blindskär. Först den stora och viktiga frågan om den ekonomiskapolitiken och den därmed sammanvävda avtalsrörelsen samt utvecklingen i frågaom löner och priser. Det är säkert de flestas förhoppning att avtalsfrågornaskall kunna lösas av parterna själva, men man skall inte blunda för attsamhället får vara med om att bära ansvaret för utvecklingen. Det har nog intesagts tUlräckligt ofta att utrymmet för lönestegringar tyvärr är begränsat. lönestegringmed vad därtiU hör kan, om man viU håUa sig pä den tröga verklighetens mark,uppenbarligen inte överstiga ökningen i produktionsvolymen. Detta förhällande borde inte minst de tänka på som stäUeri de flestas ögon överdrivna lönekrav. Samordnade avtalsförhandlingar bordevara en naturlig och vettig linje som vore värd stora ansträngningar. Talet omsolidaritet och jämlikhet meUan lågavlönade och högavlönade blir en chimär sålänge de högt avlönade kräver sä stor del av den gemensamma kakan att andramåste gå pä svältkost och leva på smulor aUenast. Det nuvarande kärvaekonomiska läget tUläter mindre än förr överdrifter, och vissa grupper harenligt min mening gjort sig skyldiga tUl sädana överdrifter i deförhandlingsbud som har lagts upp. Rätten till fria förhandlingar utan inblandning frånpolitiska instanser kräver, om den skaU ha ett reeUt innehåU, att den handhasmed det ansvar som frihet aUtid kräver. Dä vi nu befinner oss i ett så prekärtläge som det som råder på det ekonomiska området krävs mer än någonsinverkUg vUja hos alla parter, även samhäUet, tUl en samordning av olikaintressen och insikt om delat ansvar. SamhäUet kan tiU sist tvingas bärahundhuvudet för vad som sker t. ex. på avtalsfronten, och det är inte bra. Detkan ocksä bli sä att avtalsfriheten går under, och det vore verkUgen inte envinst för löntagarna i detta land. I alla fälttåg är det primära kravet att det råder godakommunikationer meUan de olika befälhavarna och att de har gemensammaöverläggningar. Det kunde vara på sin plats att i aU vänlighet påminnageneralerna i , , SAF och LO om detta, annars kan det bli ett snöpligtnederlag i fälttåget mot inflationen. Ju tidigare man kan få till stånd enstabskonferens meUan de oUka parterna och samhäUet, desto lättare kan man läggaupp strategin. verkar det vara mest taktik från vissa lönegeneralers sidatrots att t. o. m. en menig torde kunna förstå att det är en galen taktik sominte har någon strategi bakom sig. Vi får hoppas att de här herrarna nu lyssnarmera på de djupa leden, lyssnar tiU rörelserna. Även , som är en viss rörelse mycketnärstående, kan nog använda mera av sin kraft tiU att se tUl, att de små isamhället, de som verkligen står i förtur för löneförbättringar, också får detbättre, och häUa igen för dem som redan har det bättre. Det mäste, som herrstatsministern sade i debatten i går, bli så, att vi får en verklig dialog isamhället. Människors förhoppningar och drömmar om jämlikhet och solidaritetfår inte släckas av självhävdelse och egoism. Man kan inte frigöra sig frän attdet finns rätt mycket av det sistnämnda i dagens samhälle. Ett av 1970-talets större frågekomplex är hur vi i vårtland pä bästa sätt skall utnyttja våra naturtUlgångar malm, skog, vatten,olja, kärnkraft på ett så förnuftigt sätt som det nu är möjUgt. Under senaretid har vi märkt hur känslorna svallat över på bekostnad av förnuftsresonemangnär det t. ex. gäller planering och placering av vissa projekt som ärnödvändiga för vårt näringsliv och för vår sysselsättning. Kritiker har i fullkomlig hysteri och med tvärsäkraformuleringar sagt att det mesta som görs för att t. ex. anlägga kraftverk ocholjeraffina- Man menar att det krävs en fullständig riksplanering innan över huvudtaget något kan göras. Det är i princip riktigt. Det behövs riksplanering, därolika avvägningar kan ske på ett mycket tidigt stadium. Avvägningar skaU görasoch kommer aUtid att fä göras mellan sysselsättningsintressen, miljöintressenoch samhällsintressen, mera allmänt sett. Det kommer alltid att skapakonflikter, oavsett om man har en fulländad riksplanering eller inte.Utbyggnaden av kraftverk är en nödvändighet. De som säger att efterfrågan päkraft pä en gång kan tUlgodoses genom kärnkraft talar mot bättre vetande. Vivet exempelvis att kärnkraften endast kan ligga i botten för vårkraftförsörjning, medan vattenkraften måste klara av topparna i efterfrågan,och vi vet att inte ens den vattenkrafttUlgäng vi har kommer attklara av dessa toppar. Naturligtvis hälsar vi i med tUlfredsstäUelse attdet kommer ett utkast tUl en riksplanering. En sådan kan ge ett bättreunderlag för skapandet av de styrinstrument som samhället bör ha i sin hand närdet gäller lokalisering av industrier och andra anläggningar.