prot · FU0938 · 1971-12-31 00:00:00 — Förhandlingarnaleddes av fru andre vice talmannen. § 1 Justerades protokolletför . § 2 Upplästes följande tUlkammaren inkomna ansökan; Härmed får jag anhålla om ledighet frånriksdagsgöromålen för deltagande i sammanträdenmed ständiga utskott och juridiska utskott i . Kammarenbiföll denna ansökan. Tisdagen den 9 mars1971 Ang. tidpunkten för behandling av frågan om kostnadsfördelningen mellanstat och kommun §3 Ang. tidpunkten för behandling av frågan om kostnadsfördelningen mellan statoch komhiun Herr finansministern erhöll ordet för attbesvara () framställda interpellation, nr 59,och anförde: har i interpeUation frågat mig, om jag vidhåller minuppfattning att frågan om kostnadsfördelningen mellan staten och kommunernainte kan upptas tiU behandling förrän länsberedningen utfört sitt uppdrag ochom så inte är fallet vad jag avser att taga för initiativ. Mittsvar på interpellation är kort och gott att jag inte har ändratuppfattning i frågan. HenHAMRIN (fp): Även för att komma från är svaret på min interpellationovanligt kort och kärnfullt. När jag nu tackar finansministern för svaret kanjag, fru talman, inte underlåta att säga att jag själv inte kommer att bli likakoncentrerad. Ominte teknikens under hade strejkat, skulle jag här på TV-skärmen ha visat enskattetablå, där den kommunala utdebiteringen hadefranttonat. får jag nöja mig med att dra ut några siffror från vissa år. Vibörjar med 1960. Då var den kommunala utdebiteringen på primärkommunen 10:85,på församlingen 0:77 och på Ang. tidpunkten för behandling av frågan om kostnadsfördelningenmellan stat och kommun Det ger i medeltal en summa av 14:63. Vi kan sedan ta mitien pådecenniet, är 1965: utdebitering 12:18, försam-Ungen 0:80 ochlandstinget 5:95. Den totala kommunala utdebiteringen var i medeltal 17:25. År1970 värden kommunala utdebiteringen 14:18, församlingen 0:82 och landstinget8:06, lolal utdebitering i medeltal 21:00. Och sä kommer vi fram till1971 med en utdebitering på kommunen av 14:05, församlingen 0:82, landstinget8:60 saml lolal utdebitering pä i medeltal 22:54, dvs. en ökning frånföregående är på 1:54 - den största ökningen som jag nuhar nämnt några siffror ifrån. Delta borde ur många synpunkter sell vara en intressantfräga för finansministern - och jag tolkar inle det korta svaret pä del visetall de här problemen inle intresserar finansminislern. TUl en början kanske del bör påpekas all den kommunalautdebile-ringen i myckel slor utsträckning är ell låglöneproblem. Den slalligaskatten utgår ju'efter en progressiv skala, vilket inte är faUet med denkommunala skallen. kan man fråga sig vad en sådan kraflig stegring ikommunalskatten kan bero på. Beror den pä slösaktiga kommuner som byggerskrylbyggen eller beror den pä andra faklorer? Jag skall inte förneka att det ikommunsammanslagningens lidevarv har förekommit kommunala byggen som kunde havarit bättre planerade, men här ligger endast en försvinnande lilen del avförklaringen tiU denna skalteulveckling. Vi har pä det kommunala omrädei jag länker härvid främstpä landstingen, vilkas ekonomi jag för egen del är mest insatt i ulgifler somär direkt pålagda av staten. Vi har ett statsbidrag tUl dessa utgifter varsstorlek bestäms på riksplanet. Vi har vidare tänkbara möjligheter till enfinansiering länevägen som ocksä styrs från riksplanet. Del innebär all denstyrning av både den primärkommunala och den landstingskommunalafinansieringen som utövas från riksplanet direkl återfaller pä kommunernasmöjligheter att finansiera sin verksamhel. Del blir alltså skattesatsen som fårta slölen. Jag kan nämna ytterligare nägra siffror som belyserkommunernas situation . Den kommunala utgiftsstegringen har varitsnabbast under 1960-talel, som var den period jag berörde i skallesam manhang.De kommunala utgifterna ökade från 10 mUjarder kronor 1962 lUl 26,5 miljarderkronor under det att statens utgifter ökade från 1962lill 1969. Ocksä den statliga utgiftsökningen är ovanligtkraflig, men den är ändock procentuellt sett ingalunda i nivå med kommunernas. Vad är det som bär skulden för de ökade utgifterna pä delkommunala omrädei? Ja; kommunerna har fält ökade uppgifler. Jag kan som exempelnämna mentalsjukvärden, provinsialläkarverksamhelen och om sorgsstyrelsensarbetsfält, som tillkommit , vidare på det primärkommunala områdetbostadsförsörjningen, skolfrågorna och mycket annat. Jag är inle ute för attkritisera vad som här har beslutats pä riksplanet. Jag har själv sedan lidigareetl ansvar för åtskilliga av besluten, och del ansvarel skall jag inte springaifrän. Men som man överför uppgifter från slaten till kommunerna börman se realistiskt päinnebörden härav ur finansiell synpunkt. Vi har hafl överläggningar rörande mentalsjukvården, därbidragen ingalunda har täckl de ulgifler som landslingen har fäll dras med. Vihar funnii att utgifterna för provinsialläkarverksamhelen, vUken överförts fränstal tUl kommun, för mitt eget landsiing numera uppgår lUl ungefär 10 miljonerkronor . Del är en direkl merulgift som pålagts kommunerna. 1 den del av statsverkspropositionen som framför alltintresserar mig som ledamot av socialutskottet och som gäller den behövligaupprustningen pä det sociala omrädei som socialminislern ocksä förulsällerskall ske - kan man på var och varannan sida läsa all andra huvudmän än slaten,dvs, landstingen och primärkommunerna, skall svara för genomförandel, Inleheller jag vUl på nägol säll hejda denna upprustning, men är det välganska klart all man behöver se över del säll varpå upprustningenulgiflsmässigl skall läckas. är, efter vad jag kan se, ganskaoptimistisk då det gäller den kommunala expansionen. För perioden 1965-1970redovisas en ökning på 8,9 proceni, och ulredningen räknar med alt ökningenunder liden 19701975 skall stanna vid . Ingen vore mera tacksam änjag, om långtidsutredningen skulle fä rält, men åtskilligt lalar nog för enannan utveckling. Huvuddelen av kommunernas ulgifler faller på den statligtreglerade sekiorn. och kommunerna har fakiiski inle möjlighel all la någrastörre egna initiativ i dagens läge. Det finns helt enkell inle ekonomisktuirymme för sådana initiativ, och dä kan man kanske med ell vissl beklagandekonstatera all den kommunala självbestämmanderätten har blivit ganskakringskuren. Det hör alllsä ihop med vad jag sade lidigare; siaisbidragen harinle följt med i ulvecklingen och läcker inle de ökade kommunutgifterna. Vad har då hänt pä det här områdel? Jag kan inle tolkafinansministerns mycket korta svar pä annat sätt än att finansminislern sämänga gånger blivit påmind om den här problematiken alt del är litel rialigtatt ta upp den igen. Men förspelet är helt enkelt det att en ulredning rörande kostnadsfördelningen mellan stat och kommun.Sedan dess har finansministern tillsall tre utredningar - i kronologisk ordningsjukvårdskostnadsulredningen, som är en deparle-menlsulredning, tUlsatt i juni1969, vidare länsberedningen, som tillsattes , och slutligenskatteutjämningsrevisionen, tillsall , Del hade varit naturligt,efter uttalande , all man pä något sätt i direktiven till dessautredningar inle bara päpekal all frågan finns och att den är viklig ulan ocksåtalat om vem som skall utreda den och all den behöver ulredas med storskyndsamhel. Jag kan förslå finansminislern, när han säger i direktivenlill länsberedningen alt vi väl ändå försl får utreda arbetsfördelningen mellanstat och kommun, sedd i litet längre perspektiv. Innan man vel vem som skallutföra det ena och det andra, kan man ju inte på längre sikl klara ulkostnadsfördelningen. Men när sannolikt både finansministern och jag vet attlänsberedningen behöver lid pä sig för alt klara uppgifterna rörandearbetsfördelningen och kommunerna stär inför en myckel krilisk Ang. tidpunkten för behandling avfrägan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun Ang. tidpunkten för behandling avfrägan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun siiualionredan nu i början av 1970-lalel, då del gäller finansieringen, kan man inte idet här fallet säga: Lät länsberedningen klara arbetsuppgifternas fördelningfram tUl slulel pä 1970-lalet - kanske någol lidigare - så får vi sedan ta itumed kostnadsfördelningen. Del är de närmasle fem åren som kommer all blioerhört kriiiska för skalleulvecklingen för bäde landsiing och primärkommuner. Jag bör också i detta sammanhang påminnafinansministern om en uppvaktning från som verkställdes i juni1970. Där tog man upp dessa problem och påpekade allvarligt hur viktigt det varall få en lösning på dem. Jag skall sluta med alt upprepa vad jag redan sagt,nämligen all vi inle kan vänta på länsberedningens betänkande beträffandearbetsfördelningen mellan stat och kommun. Försl mäste vi få frågan omkostnadsfördelningen mellan stat och kommun ordnad på korlare sikl. Det är nusom vi bör ta upp dessa frågor för all finna en vettig lösning. Herr finansminislern STRÄNG: Jag förstår den pina och plåga och oro somgärna kommer till utiryck i denna och liknande interpellationer. Jag har förtdenna debatt åtskilliga gånger med skilda deballmolsländare, och hela den orosom inläggen präglas av när de riklar sig mot finansminislern utmynnar i denicke alla gånger klart utsagda men ändå menade logiska slulsalsen att här måstestaten ta över en del av de koslnader som kommunerna bär, eftersom somman säger kommunfinansieringen sker via den proportionella kommunalskattensom är härd mot de människor som har lägre inkomster. Tänker man denna lanke vidare, kommer man emellertid gärnalill uppfattningen att om slaten skall ta pä sig utgifter som ligger påkommunerna, mäsle staten ta dessa pengar från någol håll. Slalen får dä vändasig till samma medborgare som belalar kommunalskallen, och eftersom staten intehar någon möjlighet att ta ul dessa pengar via en ökad progressivitet i dendirekta beskattningen utan uteslutande och allenast genom en höjdmervärdeskatt, är del ingen som helst skillnad för den enskilde individen, omman finansierar detta genom höjda priser eller genom höjda kommunalskatter. Dethar precis samma effekt för den lågavlönade. Del blir möjUgen en alldeles exlraeffekt om han belalar över en höjd indirekt beskattning i stället för via höjdapriser. Det ställer nämligen tUl med en högre grad av oro i hansrevanschkänslor som löntagare, eflersom levnadskostnadsindex avläserskallehöjningen på prissidan och på mervärdeskallesidan, medanlevnadskoslnadsindex är oberoende av höjningarna av den direktakommunalskatten. Men i sak blir resultatet precis detsamma, och även om enkommunalman kan tycka att det är pä något säll trivsammare för honom själv, omfinansministern fär la den olust som han som skattebetalare känner än om hansom kommunalman skall dela sin pina med honom och också känna olust, så är delför den enskilde medborgaren hell likgUtigt vilken väg man tar pengarna. Jaghar tidigare sagl att finansministern på sätt och vis bär denallmänna ovUjan mol höga skaller, alldeles oavsett om det är fråga ommervärdeskatt, statsskatt eller kommunal- Från dessa utgångspunkter har jag faktiskt varje gång sagtmig att vi bör avvakla civUministerns ulredning, där han lar upp frågan omkompetensfördelningen i aktiviteter mellan stat och kommun. En sak måsle jag under alla omständigheter hålla på; därbeslutför-heten ligger skall ocksä del ekonomiska ansvarel ligga, 1 sista hand är det alltså en fråga om en fördelning avarbetsuppgifterna. Man kan inle gärna ha det på det sällel att den ena partenbeslutar om utgifterna och den andra parten har bara alt betala dem. Jag äralldeles säker på all man i så fall hamnar galet. Därför har mitl svar varjegäng blivit detsamma som det som jag har givit . Detta är isista hand ett problem som man inte kommer undan genom att diskutera hur myckelstålen skall la och hur mycket kommunen skall ta, Frägan är i stället: Hurmycket orkar de svenska medborgarna med? Del är precis samma människor som fårbetala vilken väg man än väljer. Tisdagenden Ang. tidpunkten för behandling av frågan om kostnadsfördelningenmellan stat och kommun Hen (vpk): De återkommande interpellalionsdebatterna iriksdagen med krav på att regeringen skall la itu med frågan om ändrad kostnadsfördelningmellan stat och kommun är ju ganska märkliga mot bakgrund av del enhälligabeslut som fattade 1969 om att hos regeringen begära en utredningjust om detta. Sedan detta beslut fattades har den kommunalautdebiteringen ökat ytterligare, bl. a. som ett resultat av skärptakredilrestriktioner, ökad moms och ökade arbetsgivaravgifter.Medelutdebileringen är nu uppe i . Del är inle så många år sedanfinansministern förklarade alt nog var gränsen för utdebitering;då borde 22:54 föranleda funderingar på om del inte är dags att ta itu meddessa kostnadsfördelningsfrägor. Regeringen nöjer sig med att sätta sig över riksdagensbeslut. Först tillsalles 1970 en utredning, som i första hand skulle utredaskatteutjämningen och uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun. Ändradkostnadsfördelning sköls pä en oviss framlid. Enligl etl interpellationssvar lill i iförsta kammaren ansåg finansminislern att man inte ens skulleutreda skalteuljämningsfrägorna utan enbart skulle koncentrera sig pä frågan omkompensaiion till kommunerna för skallebortfallet till följd av skaltereformen.I sitt svar var finansminislern ännu mer knapphändig. Den fräga som står kvar oförändrad är ändå kostnadsfördelningen.Statsutskottet skrev i sitt utlåtande nr 1969, vilket låg tUl grund förriksdagens enhälliga beslul att av regeringen begära en utredning, följande: "Skatteutjämningen är en fråga som i och för sig intehar något direkt samband med problemel om hur deloiala kosinaderna för samhällsverksamheten skall fördelas mellan stat ochkommun." Detsamma kan naturligtvis sägas om kompensationen tiUkommunerna för skallebortfallet med anledning av skattereformen. Den har inteheUer något att göra med frågan hur de totala kostnaderna skall fördelas. 1 * protokoU 1971. Ang. tidpunkten för behandling avfrägan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun Finansministernsäger nu all staten inte kan öka den proportionella skallen. Det är möjligt inle kan göra sä förfärligt mycket till pä delta område, och den endalösning som finansministern dä anvisar är en ökning av mervärdeskallen för allminska den kommunala skattebördan. Man kan hälla med om all det inte är nägonlösning. Huvudfrågan är ändå hur man skall omfördela kosinaderna. Jag behöver inle upprepa argumentet belräffandekommunalskallens orättvisa verkningar. Den drabbar hårdast läg- ochmeUanlönegrupperna och är i princip lika orättvis som momsen. Vill man medskattepolitiken som medel åstadkomma en utjämning är en ändradkostnadsfördelning mellan stal och kommun ofrånkomlig. Här kommer man alltså över till del som finansministerninle gärna vill tala om. Slaten har ju, till skillnad frän kommunerna,möjligheter all la in andra skaller, bl. a, genom en skärpning av beskattningenpå bolagsvinster, slora förmögenheler, arv och andra kapitalinkomster. Hela den socialdemokratiska jämlikhetspropagandan om enutjämning främst på den offentliga sektorn förblir falsk och omöjlig om interegeringen angriper delta grundläggande fördelningsproblem ocksä när del gällerskallepolitikens ulformning. Kommunerna och landstingen har heller inga möjligheler allskaffa nya inkomslkäUor sådana möjligheter har bara slaten. Höjda kommunalskatteroch avgifter är de medel som slår till buds. Kommunerna är enligt lag förbjudna att bedrivavinstgivande verksam het. En driftbudget beslår till ca 70 procentav löner. De övriga av driftbudgeten läggs också pä utgifter sominte ger någon vinst. När det gäller kapilalbudgeten används naturligtvispengarna till nyinvesteringar i byggobjekl och andra anläggningar. Men delkarakteristiska här är ju att vinsterna pä byggnation och anläggningsarbeten ihuvudsak tUlfaller del privala näringsUvet, som svarar för avbyggandet i kommunerna. En utjämning mäste alltså ske genom alt hela fördelningspolitikenocksä när del gäller skalterna sätts in i ell vidare sammanhang och återförslill de vinster som man hämtar inom den privata sekiorn - den enda sektor därvinster skapas i elt kapitalistiskt samhälle. Del här med kostnadsfördelningen och kommunalskatterna ärju ell låglöneproblem i dubbel bemärkelse. Dels har kommunerna de kanskestörsta låglönegrupperna på grund av den kommunala utdebiteringen, som gör alllid är restriktiv i lönerörelserna, dels drabbar den högakommunalskatten låglönegrupperna hårdast. Det kan naturligtvis finnas detaljer iuppgiftsfördelningen meUan stal och kommun som behöver ses över. Men när delgäller de stora och tunga posterna, t. ex. skolväsendel, är det helt klarl attden kommunala expansionen pä detta område och de ökade kommunala utgifterna förskolväsendel är elt resultat av statsmakternas beslul. Jag skall inte gä in närmare pä inom vilka områden ellstatligt övertagande av kommunernas kostnader är mest aktuellt. Det får vitiUfäUe all återkomma tiU i ell senare sammanhang, då får taställning lUl en vpk-motion med krav på kompensation till kommuner ochlandsiing för de ökade ulgifler, som föranletls bl. a. av höjningarna avmervärdeskallen, och pä befrielse för kommunerna frän den allmännaarbelsgivaravgiflen. Där krävs vidare en ändring av kostnadsfördelningen iförsta hand i fräga om skolan, barnslugeverksamhelen, pensionärernasbostadstillägg samt sjuk- och hälsovården. Lät mig avslutningsvis bara nämna finansministerns ochregeringens nonchalans mot krav som framförts av , bl. a. avdess förra kongress och vid en uppvaktning från . i har nubiträtt en motion lill Kommunförbundels kommande kongress, väckt av den kommunsom jag själv representerar. 1 motionen sägs bl. a.; "Det är uppenbart attdenna höjning icke kan fortgå länge lill ulan all kommunerna i en nära framlidnår det maximum, som går all la ul genom den kommunala utdebiteringen i dessnuvarande form. Med hänsyn härtill är del nödvändigi all Kungl. Maj:l ulanuppskov utreder och lämnar förslag pä vilkel sätt en omfördelning avkostnaderna meUan stat och kommun kan ske. Därvid bör kosinaderna för arbetsgivaravgifter,kommunala bosladsiillägg, skolväsende och barnslugor i främsla rummetbeaktas," Det är min förhoppning att ocksä kongressskall inslämma i della krav från den största länsavdelningen. Finansministern säger att han inle har ändratuppfattning. Det finns väl anledning alt återigen upprepa alt man kan lösadessa frågor pä del viset att man äntligen angriper de stora kapitalvinsternaoch därigenom åstadkommer en lättnad av den kommunala skattebördan. Finansministernbrukar ju inle ha mycket till övers för opinioner som företräds av folk medskägg och utan slips. Kanske kan ylleriigare opinionsyttringar frän litet mertraditionellt klädda och härvårdade företrädare för en bred opinion ikommunerna övertyga finansministern om alt man inle kan vänla med den häromfördelningen lUl nästa årtionde. Ang. tidpunkten för behandling avfrägan om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun HenHÄMRlN(fp): Jag har full försläelse för finansministernssvårigheler då del gäller all fä debet och kredit att gä ihop pä den slalligasidan, och jag kan acceptera det resonemang som han för: skall vi ta in mer iskall pä den slalliga sidan, torde del inte kunna bli i form av direkl skalt och har alltså inle den effeki som jag påtalade utan i så fall genom momsen. Jag kan emellerlid trösla finansminislern med all påpekaall del inle är enbart finansminislern som kriliseras när kommuner ochlandsting Ivingas all höja sina skaller. Del kommunala sambandel fungerarfaktiskt sä, att det i slor utsträckning blir de kommunala förtroendemännen somfår la den kriliken. Det tycker jag är rikligt i den män man förfar tokigt pä elleller annal säll. Men jag vill ännu en gäng undersiryka alt när kommunernaskall finansiera sina ulgifler, finns del ingen annan möjlighel än all höjaskallen. Vi kan se på lånemarknaden. Kommunernas andel i lånevolymen var 15proceni 1960 och 7,2 proceni 1969. Under del att statens och 38 kommunernas andel 1960 var lika,alllsä 15 proceni, hade staten 1969 Detta innebär all inte heUerlånemarknaden längre står lisdagenden kommunerna tUl buds i sammautsträckning. Dä blir följden, som jag 9 mars1971 tidigare sade, alt skatterna rakar i höjden. Del är klarl alt utgifter skall finansieras. I det lägesom vi nu har pä den kommunala sidan jag länker fortfarande i första hand pålandstingssidan kan vi kanske genom alt rationalisera eller bygga ut denöppna värden i stället för den slutna hålla sjukvårdskostnaderna inom rimligagränser. Men vi har fält överta en mentalsjukvård, herr finansminister, somfordrar insatser av slora mått för att den skall kunna svara mol de anspråk somlandslingen släller på sina vårdinrättningar. Vid de förhandlingar, som väl imitien pä 1971 kommer alt las upp pä nytt meUan landsting och stal, hoppas jagatt finansministern i varje fall har förståelse för de synpunkterna. Jag nämnde ocksä omsorgsslyrelsen, elt område som kommeratt kräva stora utgifter för landstingen, dä det gäller att med all räll tahand om de handikappade och de mentalt störda, som behöver omsorg. Såvitt jag kan se står vi inför mycket svåra problem ifråga om de kommunala skatterna inte först islutet pä . Den nuvarande utvecklingskurvan kan man hell enkell intedra ut liU slulel på 1970-talel, ty dä kommer vi i en situation som är alldelesorimlig att tänka sig. Del är som del är angelägnast att kommatill rälla med; det gäller inle den tidpunkt dä vi fär fram arbetsfördelningenmellan stal och kommun. Överläggningen var härmed slutad. § 4 Föredrogs och hänvisades Kungl.Maj.ts propositioner nr 22 tUl socialförsäkringsulskottet, nr 23 lUlsocialulskotlel och nr 26 tiU utrikesutskottet, § 5 Föredrogs, men bordlades åter konstitulionsutskottetsbetänkanden nr 1719, lagutskottets belänkanden nr 1-4, utrikesutskottets belänkandenr I, socialförsäkringsutskoltets belänkanden nr 4-7, jordbruksutskottetsbetänkanden nr 711, näringsutskotlels betänkande nr 2 och civilutskottetsbelänkande nr 7, § 6 Interpellation nr 71 om större anslag tUl statensvägverk för att öka trafiksäkerheten Ordel lämnades på begäran tUl HerrPERSSON i Heden (c), som yttrade: Den sländigl siigande olyckskurvan på våravägar borde vara etl allvarUgt observandum för regeringen all omprövaföreliggande anslagsäskanden för byggande och underhäll av vägar, i synnerheisädana vägar vilkas standard är av den beskaffenheten all de utgörtrafikfällor. Tyvärr är många vägar i landet i sådanl skick alt de utgörverkliga trafikfaror.Enbart i inlräffade 1 141 personskador i samband med trafikolyckor varav 63 med dödlig utgång. Tendensen är likariad i hela landet. Trafikinlensitelen ökar, såväl vad gäller person- somlastbUstrafiken. 9 rnars 1971 Från organisalioner för främjande avtrafiksäkerhet påtalas med skärpa vägarnas brislfällighet. Del mesl verksamma medlet i kampen mot trafikolyckor torde vara en förbättradvägstandard genom borttagande av allvarliga Irafikfällor på såväl riksvägar somlänsvägar och mindre vägar. Det torde sålunda bli nödvändigi med en annan vägpolilikän den nu gällande. Trots ökade intäkter i form av skatt från bilismen harkraftiga nedskärningar av gjorda anslagsäskanden skett. Omkring en miljardkronor av bUskattemedel kommer inle vägarna lill godo ulan används i ställettiU andra ändamäl. Om något mindre av bUskallemedlen överfördes lUlbudgelregleringsfonden än vad som sker och i stället användes föravhjälpande av de värsta trafikfällorna skulle mycket vara vunnet. Del fordraskrafttag i kampen mol de ständigt siigande trafikolyckorna. Med hänvisning liU vad som anförts anhåller jag omkammarens tUlstånd att lUl herr kommunikationsministern få framställa följandefräga: Är statsrådet viUig all, på grund av den stegradeolycksfrekvensen i trafiken, förordna o.m all ökade medel ställes tillvägverkets förfogande för all öka trafiksäkerheten? Denna anhållan bordlades. § 7 Interpellation nr 72 om förbättring avtrafikförhållandena i Ordel lämnades pä begäran liU FrökenPEHRSSON (c), som yttrade: