prot · FU09143 · 1971-12-31 00:00:00 — Men en sak kommer vi antaghgen att få diskutera iframtiden. Statsrådet sade att samhäUet måste styra utveckUngen, och jag harfuUt klart för mig att det yttersta ansvaret för utveckUngen när det gällermihöpohtik och markpolitik måste samhället ha. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen frågan, påvilken nivå besluten skall fattas. Skall man centrahsera och byråkratiserabeslutsprocessen, eller skaU man flytta ut den på det kommunala planet? I denfrågan kommer och socialdemokraterna kanske Inte att ha sammauppfattning. Hur det bhr därmed får vi se, när promemorian om rlksplanerlngen,bygglagutrednlngens betänkande osv, förehgger. Men vi kommer att hålla fast vldvår decentraliseringslinje, Hen WENNERFORS (m) kort genmäle: Statsrådet motiverar, som vitidigare har hört, brådskan med den riksplaneskiss som skall presenteras nästavecka med att han är orolig för markspekulatlon. Jag vUl upprepa att jag anserdetta vara överdrivet. Dels är det ju här fråga om en anspråksplan, dels anserjag att den gäUande lagstiftningen lägger hinder i vägen för eventuellmarkspekulatlon. Jag nämnde tidigare och kan nämna det igen att förindustrUokalisering krävs det detaljplanering. Miljöskyddslagen harockså regler för den miljöstörande Industrin, och I naturvårdslagen finns detbåde tvångsregler och ersättningsregler. Så oro är betydhgtöverdriven. Vårt intresse och vårt engagemang för mlhöfrågorna tillgodoses välså bra med den lagstiftning som finns, och jag vill återigen påminna om att omdet på vissa punkter behövs ytterhgare möjligheter, så är det Ju de tvåsittande utredningarna som skah ge oss besked därom. () kort genmäle: Statsrådet tog upp frågan om hurjag kunde säga som jag sade beträffande nödvändigheten av att nu fattaprincipbeslut om att aU glesbebyggelse i princip skall undergå planmässig behandhng.Det är ju på det sättet att det som utskottsmajoriteten föreslagit inte harnågonting att göra med vad statsrådet säger, utan vi stöder vadstatsrådet efter, som jag hoppas, moget övervägande beslutat läggafram proposition om. Vad utskottsmajoriteten kommer med är en beställning I detsom statsrådet kallar för andra etappen, alltså angående det som skall hända ihöst. VI vet Ingenting om innehållet i det paket som skall presenteras I nästavecka. Härom dagen sade man att det var 400 sidor, nu skaU det vara 500 sidor,och senare kommer väl även förslag tUl lagstiftning. Det blir ett paket somInnehåller en mängd ohka saker eller I varje faU flera olika saker. SkaU då ettutskott som inte har en aning om vad som kommer att finnas där göra enbestäUning på en enda liten punkt som inte har med nuläget att skaffa. Närplanskissen läggs fram , då har vi statsrådets förslag att utgå ifrån, och det har vi stött. Det samtal vi hade om dessa saker ändrar ingentingi fråga om min InstäUning till detta. Förslaget gör alltså den nytta som jaghoppas det skall göra och som statsrådet också hoppas på. Statsrådet nämnde något om det kommunala planmonopolet.Jag tycker att det är underhgt att åberopa det. Man har aUtså rätt att planeratätbebyggelse, man har rätt att bedöma om det rör sig om tätbebyggelse ellerinte, men när det gäller glesbebyggelse, ja då skaU Kungl, Maj:t besluta enligtförslaget i 87 §, Jag tycker att det är att gå åt fel håll. Dessutom skulle jag viha råda civilministern: använd Intealltför ofta och Inte den I heller, när förslaget skall presenteras,uttrycket att rlksplanerlngen skall vara "rullande", "Rullandeplanering" ger Inget som helst anseende åt planeringen. Det är ett uttrycksom man Inom fackmannakretsar har slutat att använda. Man omprövar sin planallt efter som nya omständigheter kommer till. Man skall Inte gå Ullrlksplanerlngs-gruppen eller vad den nu skall heta och fråga: Hur långt har nirullat ? Kan vi komma igen och fråga hur långt ni har rullat? Vadhar ni för ståndpunkt ? Ståndpunkterna kan Inte växla från timme tUltimme, utan de måste slås fast vld vissa tillfällen. Det kan kallas förruUande, men använd Inte det uttrycket, det är mitt råd, SlutUgen vUl jag säga att det inte bör råda någontveksamhet beträffande engagemang i mUjöpohtlken, Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Jag är självfallet tacksam om somfackman sörjer för att de tekniska begrepp som jag använder är så klara attockså fackmännen förstår vad jag menar. Men jag utgår ifrån att ingen fackmantror att avsikten är att denna typ av planering skaU rulla från timme tilltimme. Jag kan försäkra att det kommer att framgå av promemorian hurmaterialet på denna punkt skall hanteras. Jag konstaterar med stort Intresse att säger och det fäster jag stort värde vid - att man räknar med att det lagförslagsom skall komma via bygglagutrednlngen skaU föha de direktiv som bygglagutredningenfått. Jag har fattat det så att är av samma uppfattning. Då konstaterarjag - och jag har på den punkten förtroende för mittenpartiernas representanterI civUutskottet - att de för sin del I och för sig är klara med dennaprincipiella ståndpunkt och att det bara är som Inte visste hur devill ha det. Härigenom blev det alltså klarlagt att detta delförslag ligger Ilinje med den planlagstiftning som uppenbarilgen också ochfolkpartiet vUl ha. Detta är utomordenthgt värdefullt att kunna fastställa . Då frågar varför jagär misstänksam mot partiledare och vill höra detta också från honom.Jag menar trots allt att mot bakgrunden av det som utspelats kan det vara värdefullt för oss att få veta hur det blir även på dennapunkt, om vi har att emotse något nytt samlat utspel med eftergifter åt denreaktionära hnje som företräder eller om han kanske här ärberedd att säga ifrån att man inte vill ha med synpunkter att göranär det gäller miljöpolitiken. () kort genmäle: Jag har också läst bygglagutredningensdirektiv, och jag står helt bakom dem. Vad jag vände mig mot var att herrstatsrådet sade att majoriteten I utskottet hjälper tlU att förhindra denmarkspekulation som skulle kunna bU föhden av att en plan läggs fram nästavecka. Utskottets uttalande gör varken tUl eUer från; det är statsrådetsproposition, som vi reservanter har ställt oss bakom, som gör att vi i någonmån kan förhindra sådan spekulation. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Om vi nu skall tala om rullande planer vlU jag säga attvad man verkUgen vill ha är handlingsberedskap när avgörandena skah träffas.Det är dit vi skall komma. Det är bättre att också kalla det för handhngsberedskapän att hålla på att rulla och rulla. () kort genmäle: Statsrådet skall Inte dra för storaväxlar på mitt uttalande. Det är inte samma sak att ta stäUning till direktivsom en proposition eller ett utredningsresultat. Jag vill se vUka förslagfrån utredningen som direktiven leder . hoppas jag att de bhrremissbehandlade det är inte aUtid det händer - och att de därefteråterkommer i form av proposition tlU civilutskottet. Om jag då skulle råkasitta med i utskottet, får jag då också tillfälle att vara med och granskaförslagen och se hur man tänker sig utnyttja marken. Det kan ju vara fråga omett helt system av regler som skall tUlämpas beroende på de lokalaförutsättningarna på olika håll I landet. 1 princip är jag anhängare av att samhället måstekontrollera hur vi skall använda våra naturresurser, men jag vlU först seförslagen Innan jag utlovar vilken ställning jag kommer att . Hen WENNERFORS (m) kort genmäle: Statsrådet säger att vi i moderatasamlingspartiet inte vet hur vi vlU ha det. Jag förstår Inte hur statsrådetkan påstå något sådant. Det framgår klart av handlingarna att vi gått påavslagshnjen. VI tycker att det är väsenthgt att vänta på vad de sittandeutredningarna kan föreslå. Dessutom anser vi att den gäUande lagstiftningen ärfuUt tUhäckllg. Det gör nu inte socialdemokraterna, utan de kör friskt över denena utredningen efter den andra. I detta sammanhang kan jag påminna om att manhar kört över en parlamentarisk utredning, nämUgen naturvårdskommittén. Detmäste ju vara besvärligt för den utredningen att få veta vad den skallfortsätta med. Man har helt enkelt tagit från utredningen de Intressanta ochInte minst de kontroversieUa frågor som den hade att pröva. försöker den ena gången efter den andra attbinda upp mina vänner I och . Jag noterar att herrGrebäck sade Ifrån att statsrådet inte kan dra för stora växlar påhans uttalande. Om jag har uttryckt mig på det sättet att jagsagt att Inte vet hur de vill ha det är det naturligtvis fel, detmedger jag gärna. Visst framgår det mycket klart av reservationerna vadmoderaterna vill. De vill inte ha någon utveckling I den riktning som detföreföll mig att vi var överens med och om. blev jag htet fundersam, när - sedan han Isitt första inlägg hade sagt att man väntar sig en lagstiftning enligt dedirektiv som bygglagutrednlngen har fått - plötsligt ville vara betydligtförsiktigare. Det ger mig goda skäl att med stort intresse awakta vad herrFäUdin kan ha att säga på den punkten. Sprider sig vankelmodet så långt som Ullden stabile utskottsordföranden är det trots alltkanske fara å färde. Så fackman än är lyckades han blanda ihop de tvålagstiftningsåtgärderna. Han sade att det inte bhr någon förstärkning avmöjligheterna att förhindra markspekulation genom att man uttalar sig för denhär principen för bygglagstiftningen, som utskottets socialdemokratiska ledamöterhar gjort. Säkerhgen är både de och Jag medvetna om att just för dagen skerIngenting i det sammanhanget, eftersom det är en beställning för framtiden. Vad jag sade var att det som sker om vi beslutar enUgtpropositionen, och det gäller även propositionen omexpropriationslagstiftningen -jag är förvånad över att betydelsen av den med tanke på risken för markspekulation när vi fårrlksplanematerlalet -är att vi har genom de två lagstiftningsåtgärdernatiUsammans det skyddsnät som enUgt regeringens mening måste finnas samtidigtsom det här materialet pubhceras. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Herr tredje vice talmannen anmälde att att til] protokollet få antecknat att han Inte ägde rätt tUl ytterUgarereplik. Jag skall begränsa mig till den propositionsom jag själv har signerat, men även den öppnar ganska -vida mark- ochmihöpohtiska perspektiv. Propositionen om ändringar I expropriationslagstiftningenhandlar om äganderättens gränser, men den handlar också om vem som skallbestämma över utformningen av boende- och fritldsmlljö. SkaU besluten fattasöppet och I demokratisk ordning av kommunernas förtroendemän, eller skaUplaneringen ske i hemlighet och efter kompromisser med byggnadsföretag ochandra större markägare? Den handlar vidare om vem som skall få tiUgodogöra sigde värden som skapas när samhällen byggs ut och Inär den aUmänna servicenförbättras genom statliga och kommunala investeringar. Skall dessa värden,dessa förmögenhetsökningar, komma skattebetalarna och samhället tlU godo, ellerskaU de gottskrlvas dem som i exploaterings- och spekulationssyfte köper som behövs för kommunernas utveckling? På flera punkter måste Innehållet I en nyexpropriationslagstiftning bh beroende av de svar vi vill ge på dessa och andrahknande frågor. De svar som regeringen och utskottsmajoriteten ger går ut påatt expropriatlonsmöjllgheterna nu måste vidgas och att reglerna om ersättningtlU markägare vid expropriation måste ändras för att kommunerna skall kunnafullgöra sina uppgifter I samhällsplaneringen på ett riktigt sätt och för attvi skall komma till rätta med markspekulatlonen. Låt mig sticka in ett par ord här för att genast klara utett missförstånd! Den som har följt den delvisganska hetsiga debatten i tidningar och på möten av ohka slag om regeringensexproprlatlonsförslag kan ha fått det intrycket att det här förslagethuvudsakligen har betydelse för vUlaägarna och deras trygghet. Han kan ha fåttdet intrycket att här står hela borgerhgheten samlad till 3'* protokoU 1971. Ändringar i byggimds- och expropriationslagstiftningen försvarmot Illasinnade socialister, som är ute på krigsstigen och skall ta Ifrån villaägarnaderas fastigheter och deras hopsparade slantar. Det är en sällsynt grovförvanskning av förslagets Innebörd, det är ett sällsynt osnyggt försök attblanda bort korten - med och vissa industrikretsar som upphovsmän. Det är Inte de färdigbyggda viUaområdena som ärIntressanta för en kommun som planerar för sin utveckling. Det är intevUlaägarnas mark det är fråga om 1 det här sammanhanget. Det finns en och annanägare av en villa, ett radhus eller en sommarstuga som säher sin fastighet ochtjänar en hygghg slant på affären - men det är honom väl unt. Det är ingetsamhällsproblem, det är inte det vi kaUar markspekulatlon. Därför att vi sersaken på det här sättet Innebär propositionen också att man skaUvisa precis samma återhållsamhet som när det gäller att exproprieraviUafastigheter. Därför innebär propositionen att om man måsteexpropriera en vUlafastlghet, så skall villaägaren komma 1 åtnjutande av enabsolut hundraprocentig ekonomisk garanti. Han skaU i den situationen varagaranterad att aUtid få så mycket pengar att han kan skaffa sig en annanlikvärdig bostadsfastighet. Läget här I efter utskottsbehandhngen är - omjag har läst betänkandet rätt - att alla partier utom I sak godtarregeringens lagförslag såvitt det rör just villaägarna. Det gäller bådeutvidgningen av expropriationsmöjUgheterna och ersättningsreglerna. Det skuUevara tacknämligt om mittenpartierna -ville hjälpa till och bekräfta detta idebatten , så att svenska folket får klart för sig att allt det här taletom den nya expropriationslagstiftningen som ett hot mot vUlaägarna är en heltsannlngslös skrämselpropaganda som Inga andra I än villha att göra med. Jag utgår från att mittenpartierna kommer att lämna ettklarläggande på den här punkten. Om man prompt skulle viha peka ut några ägarkategorier sommer än andra kommer att beröras av expropriatlonsförslaget, finns det två somman kan nämna. För det första är det de företag och enskUda som köper ochsäljer mark I spekulationssyfte och för att tjäna grova pengar, för det andrade byggnadsföretag som lägger sig till med stora reserver av råmark. Att kommatill rätta med de ohka problem som dessa ägarkategorier skapar när de uppträderpå marknaden är en central fråga för den här debatten. Efter den här parentesen skaU jag återvända tUlutgångspunkten. Men först ett par ord om bakgrunden tiU de av regeringenföreslagna ändringarna I expropriationslagstiftningen. Kommunerna har huvudansvaret för planering ochsamhällsbyggande på det lokala planet. Enligt byggnadslagen är det kommunernasom bestämmer vilken mark som skall planläggas för tätbebyggelse och när detskall ske. De befogenheterna ger kommunerna ett inflytande över markanvändningen.Men detta inflytande är inte tillräckhgt för att kommunerna skall få fuUkontroll över att byggande verkUgen kommer tiU stånd i rätt tid och på rättplats och att samhällsinvesteringarna bhr utnyttjade på bästa sätt. För detfordras att kommunerna också äger mark. Enhgt de riktUnjer - eUer det program för markpolitiken som faststäUde bör kommunerna skaffa sigså stora markreserver att de får ett dominerande Inflytande över demarktlllgångar som behövs för samhällsutbyggandet under överskådlig tid.Kommunala markreserver har också i det sammanhanget anvisats som ett medel attbromsa markprlsutveckhngen. är läget det att somliga kommuner har skaffat sig engod markberedskap. Men på andra håll är det sämre ställt. Som helhetsomdömeskuUe jag viha säga att de avgörande framgångarna för en aktiv markpoUtik ännuter sig avlägsna. Kommunerna har investerat sammanlagt ungefärI mUjard kronor I markförvärv har det varit htet lägresiffror, ibland litet högre. Men dessa pengar har inte räckt. Markspekulatlonenoch uppskörtnlngen av markpriserna har fortsatt. Markvärdestegringen gör attdet bhr allt svårare för kommunerna att köpa lämpUg mark och få den kontroll demåste ha över nya boende- och frltidsmihöer. Utveckhngen skapar en ond chkelsom vi ännu Inte har lyckats bryta. Det är Inte svårt, om man tänker över sammanhangen, attfinna orsakerna till att mark har blivit en attraktiv handelsvara. Sambandetmed byggnads- och expropriationslagstiftningen är påtagligt. Markägandeger möjhghet att tillgodogöra sig värdeökning som beror på att tätorten ryckernärmare eller på att kommunikationer och annan samhällelig service förbättras.Man kan alltså tjäna stora pengar på mark genom att köpa och säha. Men detta ärändå Inte det väsenthga. Det väsenthga är att markägande också är en väg tillInflytande. Den som äger mark har byggnadsrätt - rätt att bygga utan konkurrensfrån utomstående. Om man, som byggnadsföretagen, har till yrke att bygga ärdet Ingen Uten fördel. Den som äger mark kan också påverka kommunens planering:hur tätt husen skaU ligga, vilka hustyper som skall väljas, vilken mark somskall reserveras för lekplatser, grönområden osv. De stora markägarnas framför aUt byggnadsföretagens önskemål går ofta ut på en hårdareexploatering eller dyrare hustyper än kommunen skulle vilja ha. Det är inte såkonstigt; det är i själva verket ganska naturligt, eftersom vinstintressen ochföretagsekonomiska synpunkter rimUgen måste dominera i deras bedömning avplanfrågor; Ingen invändning mot det. Men det är kommunerna och intebyggnadsföretagen som har ett förstahandsan-svar för bostads- och mihöpohtlkenpå det lokala planet, I vissa fall kan för aU del redan enligt gäUandelagstiftning kommunen bryta ett motstånd från en markägare genom att tillgripaexpropriation. Men expropriationsmöjUgheterna är begränsade, och mednuvarande regler är exproprlatlonen tidskrävande och en mycket dyrbar affär. Destora byggnadsföretagen har naturligtvis inrättat sig efter den lagstiftning vihar, dvs, efter de möjUgheter som expropriationslagstiftningen och annanmarklagstiftning och planlagstiftning erbjuder. Genom att köpastrategiskt viktiga välbelägna markbitar på ohka håU i landet säkerställer desin produktion och sina sysselsättnings- och avsättningsmöjligheter. De harråd att betala höga markpriser. För dem har byggmonopolet på egen mark ochutsikterna att kunna få påverka innehåUet i kommunernas planer ett särskUt högtvärde. Det ärinte heller svårt att få bekräftelse på att det förhåller sig så här. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen om man serhtet tiU hur verkligheten ter sig, gör sig mödan att Inhämta htet rapporterfrån fältet. Jag skaU bara ta ett par tre exempel ur högen på vad rådandelagstiftning kan leda , Ett exempel hämtar jag från , Där var för en tidsedan ett område som heter Strömsberg väldigt omstritt. Kommunen ville förvärvadet; det var byggnadsföretag som ägde området. Kommunen fick förvärva en bitUll sist, men det blev en dyr uppgörelse. Kommunen fick Inte bara betala förmarken utan dessutom godta en klausul som gav byggnadsföretaget garanti föratt det framåt skulle få bygga av kommunensnyproduktion av bostäder. VI kan vandra tUl och se vad som hände där med enför övrigt ännu mycket aktuell affär. Det gäller ett skogsområde utanför stadensom kommunen vill reservera för friluftsliv. Markägaren ett byggnadsföretagmed mark på många håll I landet för resten har andra tankar och villexploatera marken för vlUabebyggelse. Byggnadsföretaget är naturUgtvis inteöverdrivet roat av kommunens planer på ett strövområde och tar Inte stor hänsyntill dem. 1 själva verket har byggnadsföretaget låtit kalhugga stora delar avdet natursköna område som skulle bil strövområde. Kommunen hade Ingamöjligheter att Ingripa, eftersom den avverkning av skog som man genomfört Ioch för sig låg Inom föreskrifter och någon annanlagstiftning som gav kraft åt kommunens önskemål Inte fanns. VI kan rycka ytterligare närmare I geografin flyttanästan ända hit till och ta . Det är ett känt faU där kommunenför förklarade sig vilja förvärva ett stort markområde för attbygga ett nytt centrum. Det gick kom.munen i förhandlingar om med markägaren.Kommunen lade ett bud och det budet byggde kommunen på demarkpriser som var aktuella när det gäUde andra frivilligaaffärer. Men det fanns flera som ville köpa marken av markägaren. Ettbyggkonsortium bestående av två stora byggnadsföretag bjöd över och betaladeInte 8 utan 23 miljoner för marken. Konsortiets önskemål om exploatering sedanman väl bhvit markägare gick ut på att man skulle göra en ganska hårdexploatering. Det var exproprlerlngsönskemål som kan sägas gå stick I stäv motkommunens bostads- och mihöpohtiska ambitioner. Den konflikten är alUjämt olöst. Nackaborna får vänta påsitt nya centrum. Det anförda är Inte några med stor möda framdragnaexempel. Jag är övertygad om att en hel mängd exempel kan lämnas av åtskilligakommunala bostadspolitiker I denna kammare. Och Nackaexemplet, som kanske ärdet mest slående, är Inte unikt. 1 de expanderande regionerna I landet kan manhitta en oändlig mängd fall där byggnadsföretag plötsligt har betalat tre, fyraeller fem - Ja, tio gånger mer för ett markområde än som motsvarat dehittiUs tlUämpade kvadratmeterpriserna på orten. Förväntningar om att markskall komma att användas för tätbebyggelse brukar slå Igenom mycket snabbt ochkraftigt på priserna. Däremot är man väl ute på litet mera osäker mark, om manskall försöka uppskatta den ekonomiska betydelsen av markvärdestegringen Sådana uppskattningar måste av flera skäl bU osäkra. Värdetav de upplysningar man kan få begränsas också av att prisutvecklingen varierarmycket kraftigt Inte bara mellan olika orter och regioner utan ofta också Inomen och samma ort. Men så mycket kan jag väl ändå säga som att bara ett enda årsmarkvärdestegring måste betyda mUjardbelopp I förmögenhetsökning hos markägarnasom kollektiv. Det är ingen siffra som jag nämner för att frammana Indignation;den är bara ett mätt på vad som håller på att ske här I samhället.Och betydelsen av att vi tar Itu med problemet kan man dock utläsa av en sådanstudie I förändringarna. Den redogörelse som Jag här lämnat för förhållandena påmarkpoUtl-kens område ger vissa anvisningar om var bristerna Ugger I vårnuvarande expropriationslagstiftning och vilka reformbehoven är. Låt mig sammanfattadem. För det första måste kommunerna kunna bygga upp enlångsiktig markberedskap. Det betyder att de måste kunna köpa och dånaturUgtvis också expropriera mark for tätbebyggelse åtskilliga år Innan enexploatering ännu är aktuell. Expropriation kan mte användas på etttillräckligt tidigt stadium. För det andra måste kommunerna kunna bryta en markägaresbyggmonopol. Om kommunen Inte litar på markägarens förmåga eller goda vilja närdet gäller att bygga bra och rimliga priser, så måste kommunen ha möjlighetatt komma åt marken så att byggandet kan lämnas ut på entreprenad efteranbudskonkurrens. Med nuvarande regler är det Inte möjhgt att expropriera markbara för att man vlU få till stånd en konkurrens I byggledet. För det tredje måste kommunen, när kommunens ochmarkägarens åsikter går Isär om exploatering och planlnnehåll och detInträffar gubevars ofta - ha det avgörande ordet. Med nuvarande exproprlationsreglerär det ofta markägaren som har övertaget. För det fjärde måste kommunerna kunna planera öppet, ochplaneringsfrågorna måste kunna avgöras I demokratisk ordning efter offentligdebatt. Det är ofta svårt att föra en öppen debatt på ett tidigt stadium,eftersom upplysningar om Innehållet I framtida planer brukar kunna sätta fartpå markspekulatlonen. Expropriationslagen borde här kunna vara till nytta, mendet är den inte . Lagens ersättningsregler är så konstruerade attäven spekulations- eher förväntningsvärden ersattes. Inte I princip men Ipraktiken. Det var kanske Inte avsikten när lagen kom till, men ändå har denindirekt kommit att bil ett skydd för markspekulanten. För det femte sluthgen begränsar markspekulatlon ochmarkvärdestegring kommunernas möjligheter att bedriva en aktiv markpohtlk. Detbhr dyrare att köpa marken, och man får mindre mark för pengarna.