prot · FU0994 · 1971-12-31 00:00:00 — Manoffrar stora värden för att hjälpa få. Man offrar så att säga hästen för atträdda selen. Utan att vara expert på vare sig juridik ellerskattefrågor känner man motviya mot denna lagkonstruktion, en motviya som jagtycker att även centerledaren och juristen , tillika begåvad medpolitisk Intuition, också borde känna. Det märks också på det särskUda yttrandesom två av representanter bifogat skatteutskottets betänkande nr 30, attäven dessa hyser betänkligheter mot presstödets konstruktion. Man kommer inte förbi en mörk misstanke närdet gäller konstruktionen av detta presstöd. Om det hade varit huvudsakligenliberala och moderata tidningar som behövt ekonomisk hjälp, hade då hen bhvit eniga om att socialdemokratiska och centerpartistiskatidningar skulle betala kalaset? Frågan är berättigad, och jag vågar påstå attingen kan svara ja på den. Men är situationen alltså omvänd. Liberala och moderatatidningar får medverka till att betala om man tar hänsyn till hela effekten 20 mUjoner kronor i presstöd och socialdemokratiska och centerpartistiskatidningar får ta emot 20 mihoner kronor i presstöd. Nog är det en säregenkonstruktion. Observera, ärade kammarledamöter, att jag säger"medverka tUl att betala". majoritet avsocialdemokrater och centerpartister har enhäUigt stäUt sig bakom föhandemening på s. 6 i utskottets betänkande: "Det bör observeras att skattenskall bäras av annonsörerna och att den blh avdragsgiU vidinkomsttaxeringen." Det är tanken bakom denna formulering som fått mig attbegära ordet, Annonsörerna skall bära kostnaderna. Vem är det då somannonserar, som står för lejonparten av de pengar som skaU ersätta deekonomiska bidrag som socialdemokratiska partiet offrar på sina förlustbringandetidningar? Ingen kan bestrida att den helt övervägande delen av annonspengarnakommer från stora bolag, enskUda företagare, stiftelser, köpmän, och direktöreri nöjes- och resebranschen - kort sagt just de källor som socialdemokratiskatidningar ansett grumliga när det gällt ekonomiskt stöd tiU borgerliga partierför politisk verksamhet. Kanske vi rent av snart får höra ungsossarnas ledare fråga styrelsen på hur mycket man tänker annonsera för i och vad detta kan tänkas ge i pengar tih 115 socialdemokraternaför pohtisk propaganda i deras tidningar. har fått ett nytt ochintressant fält att forska i. Hur orena har inte dessa pengar ansetts vara, när defrivUligt och vUlkorslöst lämnats till borgerhga partier! BUr de renare nu närde genom tvång och specialdestination skah lämnas över för hjälp åt främstsocialdemokraterna? Saken bhr väl inte heUer bättre bara för att borgerhgatidningar skall sköta administrationen och svara för ränteförlusterna. Ävencenterpartiet får givetvis en skärv på köpet till sina ofta lönsammaveckotidningar tUl glädje för jordbrukets föreningsrörelse som hitintills fåttbära en stor del av centerpressens kostnader genom annonsering. All kritik frånfrämst socialdemokratiska partiet och dess press mot bidrag från näringshvettiU politisk verksamhet kommer att hårdare drabba regeringen änoppositionen. Kan vi då hoppas på att denna pohtiska svartkonst nu upphör? Som bekant möts företagare sällan av någon påtagUgförståelse av skribenter i A-pressen när de nu håller på att knäckas ekonomisktbl, a, på grund av regeringens ständigt kostnadsfördyrande politik. måste sträcka vapen inför dessa kostnadsstegringar och en hårdkonkurrens utsätts de ofta för kritik av just socialdemokratiska tidningar. Närdessa i sin tur ställs inför samma problem får löntagarna och ävennäringshvet och den borgerhga pressen bara order att hjälpa tUl med pengar. Kandet bh bättre med förståelsen för de problem som möter dem somskall driva ett företag är dock något vunnet. När jag tiU sist beklagar att centerledarenhar beslutat sig för att backa upp regeringens förslag tiU presstöd låt varaefter att ha krävt smärre ändringar - gör jag det självfaUet Inte av lust attpolemisera eUer för att söka strid med ; jag beklagar tvärtom attjag nödgas vara kritisk mot honom. Med de kostnadsstegringar som regeringenspohtik åsamkat även tidningsföretag är det nödvändigt att göra någonting detär vi alla överens om. Det naturliga, att ändra politiken, vill Interegeringen. Då återstår bara ekonomisk hjälp i någon form. Men denna hjälpkommer att bli otUlräckhg om inte politiken ändras. Den utformning avpresstödet som herrar och nu har enats om finner jag tyvärr sågrotesk att jag för mitt eget samvetes skuU inte har kunnat hålla inne medkritiken mot detta förslag, som jag anser vara en plump I protokoUet tUl 1971års riksdag. HerrSVENSSON i EskUstuna (s); Som publicist har jag försökt lära mig att manskall använda det fria ordet under ansvar; det bör gälla också när man talarfrån denna talarstol. Jag tyckte nog att hen Ringaby i det avseendet något awekfrån vad man kan vänta sig av en riksdagsledamot. AUa de tre betänkanden som vi behandlar frånkonstitutions-, finans- och skatteutskotten berör förutsättningarna för denfria informationsspridning och opinionsbUdning som utgör ett av det demokratiskasamhäUets främsta kännetecken. Jag hade därför gärna sett att de hadebehandlats i ett sammanhang. Med den valda procedurordningen får jag återkommavid ett senare tillfälle till finansutskottets betänkande. Jag viUemellertid redan här konstatera att förslaget om samhäUsinfor- mation inte är ett förslag om presstöd utan är att betrakta som en Nr 94konsekvens av samhällets informationsskyldigheter gentemot medborgar- Xisdagen den na. Likväl får den föreslagna mediavalsprlnclpen, att myndigheterskall annonserai samtliga tidningar, som bieffekt att den i någon mån breddar --- deekonomiska förutsättningarna för en allsidigt sammansatt press. Detta Presstöd och överensstämmer ju med riksdagsbeslut om presspolitiska annonsskatt åtgärder. Syftet har angivits vara att verkaför en fri och mångsidig opinionsbUdning och att främja tidningskonsumenternasfrihet att väha bland en allsidigt sammansatt press. Därmed är jag inne på motivet för det förslag tUl presstödsom har redovisats i betänkande och bakom vars huvuddragändå står tretton av femton ledamöter. Som finansministern framhöll i sin proposition redan 1969var det nedläggningen av och det försämrade resultatet för främstandratidningar som aktualiserade behovet av stathgt stöd tih dagstidningarna.Jag citerar i det följande : "Utvecklingen på tidningsmarknadeninger berättigad oro för att dagstidningarna inte skah kunna fyUa sin funktionsom ett viktigt opinionsbildande medel. pressutredning har enhgt minmening på ett övertygande sätt visat att behovet av statligt stöd föreligger isyfte att säkra en livskraftig press. Ingen av remissinstanserna har hellerifrågasatt detta behov." Det har inför av tidningarnas egenbranschorganisation de presstödjande åtgärder som riksdagenvidtog med anledning av proposition enhgt TU:s mening varit avbetydande värde för en rad dagstidningar, och detta gäller oberoende av dessatidningars partikulör, om man ser på exempelvis de ansökningar som har kommittill Pressens lånefond och vad som där har beslutats. Jag tror också att man kan fastslå attsamdistributionsrabatten i stort sett har varit viktig och fyUt sitt syfte. Somherr i tidigare framhöll har vi, några ledamöter av kammaren,motionerat om vissa reformer när det gäller samdistributionsrabatten, och denmotionen har fått en välvillig behandling av . Jag räknarmed att man här mycket snabbt genom statskontoret skall kunna vidta de önskadeändringarna. Inför har vitsordatsatt riksdagsbeslut inte har undanröjt den oro för dagspressens framtidsom finansministern proposition gjorde sig tUl tolk för. JagvUl i hkhet med ordförande konstatera att något annatyrkande om positiva, konkreta åtgärder än det i propositionen redovisadeförslaget om produktionsbidrag tUl sådana tidningsföretag som ger utandratidningar inte framstäUts under utskottsbehandlingen. Ohka TU-uttalandenhar här i debatten använts som slagträ mot regeringen jag skall somtidningsman återkomma till den kritiken men I fråga om presstödet står klartatt TU;s arbetsutskott understrukit tre saker, nämligen: 1. att genom inrättandet av lånefonden och introduktionenav samdistributionsrabatten har statsmakterna klart fastslagit att samhället av en rad skäl har ett medansvar för upprätthåUandet av en så rikt varierad press som möjligt, 117 »_ 94 2. att det mot bakgrunden av detpressekonomiska läget är, som TU säger,tacknämligt att regeringen insett att den ekonomiska situationen isuagen - tidningsföretag blivit starktförsämrad och därför framlagt "-1 sina förslag utan dröjsmål här äraUtså tanken på ett uppskov, dvs. Unje sommoderaterna företräder, avvisad av TU och 3, att det framlagda förslaget får accepteras som enprovisorisk lösning i awaktan på senare, mer definitiva stödformer, KU-majoriteten har alltså i dessa avseenden kunnat gå TUtiU mötes. Att uppnå fullständig identifikation med en så intressemässigtheterogen organisation som , det måste man nog varafolkpartist för att eftersträva. TU:s skrivelser tih konstitutions- ochskatteutskotten är typiska kompromissprodukter, där man oberoende av pohtiskautgångspunkter har sökt framhäva några för branschen väsentliga ting. TUl det föreslagna presstödssystemets fördelar hör att detskall verka enhgt schematiska, objektiva regler. hari och för sig rätt i att det vore en fördel att tUlämpa automatiskt verkanderegler även I sådana gränsfall som 7 § i författningsutkastet i propositionenåsyftar, där man ju behandlar första- och andratidningar som ligger så att säganos vid nos. Men TU har här inga konkreta förslag. TUl hen vill jag säga att jag har svårt attförestäUa mig att förslag i reservationen 2 skuUe kunna vinnaanslutning från branschsakkunskapen. Den sammanlagda nettoupplagan för entidning är inget bra uttryck för tidningens konkurrenssituation. Man kan baraerinra om att ett tUlskott av upplaga kan vara beroende av ägarens viha attupprätthålla en tidning inom ett område trots att detta på grund av låghushåUsspridning medför betydande ekonomiska insatser. Det kan då väl inte varariktigt, , att ett beslut av en andratldnlngs ägare att bibehåUaeUer slopa en sådan kulturbana skuUe bestämma om en förstatidning skall fåpresstöd eUer inte. Andra kriterier måste väl användas och noga prövas från faUtUl fall I, som utskottet säger, generös anda. uppmanade oss att tala ur skägget om vUketalternativ vi hade. Jag framlade de här kritiska synpunkterna på hans förslagredan I utskottet. Därför kan jag Inte fmna annat än att här Intehar redovisat något konkret förslag att bygga på när det gäUerförstatidnings-problemet. Jag skall också nu framföra några synpunkter såsom ordförandei därför att man i så många sammanhang ipressdebatten och även här i har citerat socialdemokratiskatidningar. Vid ett tiUfälle deltog jag i en debatt i , varsordförande efter mitt inlägg sade: "Jag undrar hur Qle kommer attkunna sova natten innan han skah besluta om den här annonsskatten," Ja,jag har sovit ganska bra, och jag viU motivera varför. Det är rUctigt att jag har kritiserat sammankopphngen ifinansplanen mellan annonsskatt och presstöd. Kritiken har kunnat sammanfattasi två punkter: Tidningsannonsering skah inte diskrimineras i förhållandetiU andra 118 reklammedier såsom affischering ochfUm. Jag anser därför fortfarande attregeringen helst bort vänta med att pröva frågan om införande av en annonsskatttUl dess reklamutredningens betänkande förelegat, har påsocialdemokratiska partikongressen hävdat att innan socialdemokratin definitivttar stäUning tUl frågan om reklam i television bör alla handlingar ligga påbordet och argumenten för och emot vara redovisade inför aUmänheten, Det fannsstarka skäl för samma ståndpunkt i inställningen tUl annonsskatten. Jag vUlbetona att risken för diskriminering av dagstidningsannonseringen har blivitmindre genom att procentsatsen sänkts från 10 tih under behandlingenav frågan här i . Genom deklarationen att en allmän reklamskatt snabbtskaU införas försvinner dessutom argumentet att man behöver riskera ensnedvridnuig av reklamens fördelning på olika medier. För det andra menade vi i socialdemokratisk press allvardå vj varnade för att en annonsskatt kunde leda tUl attkoncentrationstendenserna på annonsmarknaden skulle öka. Det är ju ändock ettfaktum att höjningen av annonsprisnivån har lett tUl att vi i ochMalmö har bara fyra tidningar som konkurrerar och i bara tre tidningarsom konkurrerar samt att det bara i 17 landsortsstäder finns två tidningar somkonkurrerar. Det råder inget tvivel om att regeringen vid förslagetskonstruktion tog Intryck av denna kritUc. Jag är mycket förvånad över herrBohmans tidigare kritik här mot regeringen. De skadUga verkningarna förtidningar med svag marknadssituation har väsentligt mildrats genom avdragsreglernaför annonsskatten och det förhållandet att presstödet har gjorts särskilt stortför de nedläggningshotade storstadstidningarna. Totaleffekten av kombinationenav förslagen är att det bhr lättare för de svaga tidningarna att överleva- ja, några hade med säkerhet varit döda, om förslaget inte hade kommit. Sedan är det en annan sak att läget trots presstödet blhkritiskt för många tidningar på grund av den exceptionellt dåligaannonskonjunkturen. Jag tror att debatten aldrig hade blivit så uppskärrad somden blivit, om inte månad för månad en successiv lönsamhetsförsämring inträttför hela pressen. Jag tror att tidningarnas position hade varit bättre i denhär debatten, om man klarare hade erkänt det problem som uppstått genom att detUl lever på annonser. Det är riktigt att man inom branschenunder senare år i någon mån jag betonar: i någon mån besinnat sig ochfunnit att man inte i samma utsträckning som tidigare kan höja priserna påannonser och låta prenumerationsnivån vara låg. Det är viktigt förtidningsutgivarna att inse, att då de går tUl storms mot förslaget omannonsskatt har de ett morahskt ansvar för att själva viha medverka tih atthindra tidningsdöd genom att tillämpa en prispohtlk som gör det möjligt förannonsören att bredda kontakterna även tlU andratidningar-nas läsare, samtidigtsom tidningsläsaren får betala ett något högre pris för att säkra sin frihetatt väha bland många tidningar. Det viktigaste som har skett i de senaste månadernasdebatt är att man delvis även på borgerligt håll har avlägsnat sig från enaUtför ensidig Uberal pressideologi. Inte på så sätt att vi inte vUl bibehållatidningarnas karaktär som watch-dog eller samhällsrevisor i det demokratiskasamhäl- Nr 94 let. Med kraft har tidningarnaanledning att vända sig mot varje form av samhäUeliginblandning i nyhetsförmedling och opinionsbUdning. Men då man talar omdagspressens möjligheter att överleva bör man inte glömma betydelsen av hur manlyckas inför aUmänheten upprätthåUa trovärdighe- Presstödoch ten hos vår dagspress att företrädaen demokratisk och ideell funktion vid annonsskatt sidan om den mera kommersiella företagsverksamheten under den smärtsammaanpassningen tih teknik, ekonomi och marknader. Jag har varit med i många debatter inom och utom pressenom tidningskrisen och har kunnat konstatera en stark förskjutning i tänkesättentUl att se mera aUvarligt på frågan om behovet av ett aktivt stöd frånstatsmakterna, speciellt inriktat på andratidningar över huvud taget ochtidningar med konkurrenssvårigheter. Förklaringen måste vara att utvecklingen nu har gått sålångt att det snart Inte finns någon konkurrens kvar. Den försvenskade upplagaav de norska papperssubventioner som den borgerliga norska regeringen infördeutgår inte bara tiU landsortspress utan även tiU storstadspress. Orsaken tUl dettaär snabbheten i utveckhngen mot en pressmonopohsering under de fem senasteåren. vid beskedet om att Stockholms-Tidningen skulle läggas nervisste vi att det fanns kvar en konkunens i . Det fanns inte baraDagens Nyheter utan också . Också när den förstapressutredningen tillsattes, ungefär då Ny Tid försvann i , visste manatt även om en socialdemokratisk tidning i rikets andra stad lades ner fannsändå och . Den utveckling inom branschen somvi nu ser framför oss innebär risker för att det i , ochMalmö bara kommer att finnas kvar en morgontidning. AUanHernehus' efterträdare på chefredaktörposten i , SvenGerentz, har i en artikel på ett utmärkt sätt angivit problematiken I den frågavi behandlar, då han skrivit föhande: "Det system förnyhetsförmedling och opinionsbUdning i landet som ur strikt ekonomisk synpunktskulle vara det effektivaste skuUe sannoUkt innebära en så ytterhgarehård koncentrering av tidningsutgivningen att konsekvenserna från demokratinssynpunkt skulle bU äventyr-Uga. Det motsatsförhållande som här förehgger och defaror som den pressekonomiska utvecklingen redan har visat bör bh föremål förytterligare belysning och debatt. Ett huvudspörsmål bhr att söka definiera denram Inom vilken tidningsföretagen fritt och effektivt skaU få konkurrera utanatt föhden bUr flera lokala och regionala faktiska pressmonopol." Så långtSvenska chefredaktör . Jag har med förvåning här lagtmärke tiU att talare har gjort detta tUl en debatt om juridiskaavvägningar i stäUet för att starkare diskutera behovet av åtgärder för enverklig och reeU tryck- och yttrandefrihet. De uttalanden som här gjorts motförslagets förenhghet med tryckfrihetsförordningen lämnar mig helt förbryUad.Jag har här i min hand ett uttalande som gjorts av hovrättspresident , som verkligen kan yttra sig om vad grundlagsfäderna menade, eftersomhan först var sekreterare i tryckfrihetskommittén, därefter var med och skrevpropositionen i departementet, för att sluthgen vara föredragande i Handiskuterar om den paragraf som här har varit föremålför debatt, aUtså det stadgande i tryckfrihetsförordningen i vUket det står attdet inte är tiUåtet för myndighet och annat allmänt organ att hindra tryckningoch utgivnmg av skrift eUer dess spridning genom någon åtgärd som inte har stödi lag. På särskild fråga om tolkningen av detta stadgande svaradeKjeUin föhande: "Men det viktiga att komma ihåg i det här sammanhanget ärju det att hela det här stadgandet är upphängt på att det skall vara fråga omåtgärder på grund av tryckt skrifts innehåU. Det är det som är det otillåtna.Här kommer aUtså syftet i förgrunden." KjeUin fick sedan denna fråga av radioreportern; "Ochvad ni tänkte på när ni arbetade då med förarbetena och sedan med lagen det varväl åtgärder rUctade just mot, ska vi säga, enskUda pubUkationer på grund avderas innehåll. Inte mot grupper av pubhkationer av så omfattande karaktär somt. ex. hela dagspressen eUer hela populärpressen?" Kjelhn svarade: "Nej, det ligger ju i sakens naturatt detta helt aUmänna stadgande det byggde på en åskådningsundervisning fråndiktaturregimer där man hade använt ohka metoder för att klämma åtmotståndarens rätt att yttra sig." Det är hårda anklagelser mot regeringen som här framförsdå man påstår att den skulle likt diktaturregimer viha hindra den friadebatten. Presstödet är uppbyggt på objektiva kriterier och inriktat på de s.k. andratidningarna. Syftet är att neutralisera dessa tidningars underläge Ikonkurrensen med förstatldningarna i sådan utsträckning att de kan fortleva.Presstödet tar Ingen hänsyn tUl tidningarnas poUtiska inriktning. och får stöd hka väl som ochArbetet. Annonsskatten är också uppbyggd på objektiva kriterier.Det finns i förslaget avdragsregler som skonar tidningar med begränsadeannonsintäkter, och skattesatsen är ohka för dagstidningar och veckotidningar.Men tidningarnas pohtiska inriktning är helt ovidkommande. Arbetet och får betala annonsskatt hka väl som ochHandelstidningen. Vi har inte en så dåhg tryckfrihetsförordning att denförbjuder ingripanden för att vidga en allsidig debatt i det svenska samhäUet,och därför kan de här förslagen genomföras i fuU överensstämmelse medtryckfrihetsförordningen och egentUgen helt I enlighet med dess anda. () kort genmäle: Jag blev litet förvånad när jag lyssnade tillherr i EskUstuna. Jag vet inte om han hörde det försök tUl en analysav de tryckfrihetsrättshga aspekterna som jag gjorde strax före middagspausen,då jag bl. a. strök under att ordet "hmder" itryckfrihetsförordningen bara var relevant om hindret riktade in sig på trycktskrift på grund av Innehållet. Det är jag alltså väl medveten om. Jag sadeockså att man I de kommentarer som gjorts till ordet "hindra" pekatpå att också åtgärder, t. ex, en skatt, som försvårar utgivningen av en trycktskrift, kan anses som ett hinder. Det är aUtså åtgärder som försvårarutgivningen av tryckta skrifter och som vidtas på grund av dessa skriftersinnehåU som är grundlagstrldlga. Det sade jag i mitt inlägg. Nr 94 Den fråga som är aktuell medanledning av hen hilägg är T' d(j den alltså om den politiskainriktningen är aUdeles ointressant. Om det nu är 75 mai1971 ' lib''! och moderata tidningarfår betala den överväldigande delen ---------- - av annonsskatten och får enmycket hten del av presstödet, medan Presstödoch förhåUandet för densocialdemokratiska pressen är det motsatta mer än annonsskatt av stödet går till desocialdemokratiska tidningarna - kan man då,för att återigen citera den f. d. regeringsledamot som har citerats av ohkatalare, utesluta att detta faktum av förslagsställarna har betraktats som enfördel med förslaget, även om det inte har varit huvudsyftet? Det är nämligentillräckUgt att den möjligheten föreligger för att förslaget skall ansesgrundlagstridlgt. i EskUstuna (s) kort genmäle; Jag har fattat hert Mohn rätt. Det är aUdelesriktigt att också han uttalade att det skah vara fråga om åtgärder på grund avtryckt skrifts innehåU. Det nya i debatten var att jag åberopade ett uttalandeav hert , fällt i P 1. Han sade då att han inte kunde finnaatt det som skett inte skulle överensstämma med tryckfrihetsförordningen.Han säger att det här rör sig om "långtifrån de verkligt OtUlbörliga sakersom man tänkte på när grundlagen kom tUl" Sedan tUläggerhan; "Men en annan sak är ju naturhgtvis aUtid-------------------- dettaatt det ärvUctigt att man är försiktig, därför att det är aUtid så att (man) skapar enmodell till åtgärder och den kan missbrukas eventueUt ." Jag finner att vi genom redovisningen av dessa uttalandenI betänkande också har uppmärksammat problemet, liksomskedde i det pressutredningens betänkande som föregick proposition.Finansministern har också här sagt att denna fråga noga granskats avkanshhusets jurister. Min särdeles gode vän och kollega har efter högt föredöme av finansministern meddelat kammaren, atthan sover gott om natten - i varje faU att han sov gott den senaste natten,natten tUl . Jag utgår ifrån att det var chefredaktören för tidningenFolket i , OUe , som sov gott, och inte riksdagsmannen från EskUstuna det är lättare att förstå i så fall. Är 1950 utkom i sammanlagt 240tidningar av dagspresskaraktär. Av dem var 79 vad vi kaUade förhögertidningar, 64 var hberala, 19 företrädde dåvarande bondeförbundet och 36var socialdemokratiska, Mina siffror kommer från , som aldrigkommit på idén att räkna veckotidningar som tidningar avdagspresskaraktär, utan de avser tidningar som utkommer minst två gånger iveckan. Är 1970 hade det sammanlagda antalettidningar av dagspresskaraktär minskat tiU 149, varav 43 moderata tidningar, 44 122 folkpartitidningar, 13 företrädande och 24 socialdemo- Med en enkel subtraktion får man fram att det under de 20åren hade försvunnit 36 höger-moderata tidningar, 20 folkpartitidningar, 6bondeförbunds-centertidningar och 12 socialdemokratiska. Mätt i andelen av den totala dagspressupplagan, som 1950var omkring 3,5 mUjoner per utgivningsdag och 1970 omkring 4,5 mihoner, hadeden förändringen inträffat att den moderata pressen minskat sin andel från 22,3tiU , den socialdemokratiska pressen hade ökat sin andel från 17,6tUl . De två grupperna hade aUtså i praktiskt taget bytt plats istatistiken. Den liberala pressen hade i huvudsak behåUit sin ställningoförändrad - år . Centerpartipressenhade fått vidkännas en viss minskning - från 4,3 tUl av den totalaupplagan. tUl 1964 satsades väldigt mycketpengar på att håUa hv i icke lönsamma dagstidningar.