prot · FU0971 · 1971-12-31 00:00:00 — Maj;t hade under punkten E 1(s. 52) föreslagit rUcsdagen att tUl Ersättning åt domare, vittnen och parterför /72 anvisa ett förslagsanslag av . 1 motionen 1971:174 av fröken yrkades att rUcsdagen skulle besluta att i skrivelse tUlKungl. Maj;t hemstäUa om förslag tUl åtgärder som tUlgodosåg medborgarnasönskan om borgerUg begravning, varvid särskUt beaktades behovet av offlclanteroch för ändamålet lämpliga lokaler. I motionen 1971:330 av m. fl. yrkades såvitt nuvar I fråga att hos Kungl. Maj;t begärde förslag tUl regler omersättning tUl förhörsvittnen vid förundersökning i brottmål (medborgarvUtnen). 1. tUl Ersättningåt domare, vittnen och parter för /72 anvisade ettförslagsanslag av , 2. skulle avslåmotionen 1971:174, 3. skuUe avslåmotionen 1971 ;330 såvitt nu var i fråga. 6. beträffande medborgarvittnen av herrar ochWestberg i (båda fp), vUka ansett att utskottet under 3 bort hemstäUa, att med blfaU tUl motionen 1971:330 såvitt nuvar i fråga hos Kungl. Maj.t begärde förslag tiU regler om ersättning tUlförhörsvittnen vid fömndersökning i brottmål (medborgarvittnen). Hert (): EnUgt regler om förundersökning Ibrottmål skaU det vid förhör, som poUsen håller, om möjUgt finnas etttrovärdigt förhörsvittne närvarande. Orsaken tUl detta är bl. a. att man vUlskapa en garanti I rättssäkerhetens intresse för att förhöret sker I enlighetmed reglema. Man kanske också kan säga att det tjänar tUl att skydda poUsen motobefogade angrepp för att oriktiga förhörsmetoder skuUe användas. TiU sist kandet i en rättegång vara av värde, om det uppstår tvivel rörande vad somförekommit vid förhör, att få höra detta trovärdiga vittne vid domstolen. Det är alltså fråga om en lagregel som skaU följas detskall om möjligt finnas ett förhörsvittne närvarande. Men det märkUga är attstatsmaktema inte har vidtagit några egentUga åtgärder för att den regeln skaUvinna efterföljd. Det står att förhörsledare skall anmoda en person att vara trovärdigtvittne. Men att utan vidare fråga en medborgare om han vUl sitta med vidpolisförhör för att vara vittne utan att få någon ersättning är kanske intesärskUt reaUstiskt. Resultatet har därför bUvit att man i viss mån använderpolismän som förhörsvittnen. Det kan vara en viss utbUdning för dem att höra enäldre förhörsledareleda ett förhör, men det kan ju inte fylla den funktion som avses i lagen.Dessutom har polisen så mycket att göra att man i regel mte hinner tapoUspersonal i anspråk för detta. Därför blir det ofta så att förhör får skeutan det förhörsvittne som stadgas i lagen. I har man tyckt att detta Inte ärtUlfredsstäUande, och , när poUsväsendet var kommunalt, startade manen verksamhet med kommunalt avlönade förhörsvittnen, s. k. medborgarvittnen.Jag var med i den korrununala utredning som förberedde denna verksamhet, och deförhoppningar vi stäUde på Institutionen tror jag har infriats. PoUsmästa-ren IGöteborg säger själv att det har varit utomordentUgt betydelsefuUt också förpolisen att man har den här kåren av trovärdiga personer, som är närvarande ide faU där den hörde själv begär att få ha ett vittne tUl hands eUer därförhörsledaren finner det vara önskvärt. Ar 1965 övertogs ju poUsväsendet av staten, och jagmotionerade 1967 om att staten också skulle överta Institutionen medmedborgarvittnen och svara för kostnaden. Det blev inget resultat. Förslagethar kommit igen, nu senast i partimotion. Första lagutskottet var vid behandUngen 1967 positivt tUldet hela och framhöU att man hade fäst särskUt avseende vid de positivauttalanden som poUsmästaren i hade gjort. Utskottet ansåg att Kungl.Maj ;t I lämpligt sammanhang borde ta upp spörsmålet tUl prövning. I motion framhålls att det kan vara lämpligtnu , att Kungl. Majrt prövar saken på nytt. Vi har därför yrkat attriksdagen skuUe påminna om den här frågan. Det vUl Inte majoriteten vara medom, men hert i och jag har reserverat oss och yrkar attriksdagen skaU framhåUa den tid som har gått sedan utskottet rekommenderade enlösning av frågan och göra en påminnelse tUl Kungl. Jag yrkar,herr talman, bifall tiU reservationen 6. den 28 aprU 1971 Ersättning åt domare, vittnen och parter FmKRISTENSSON (m): 1 anslutning tUl vad sade viU jagockså stryka under att vi aUa i utskottet varit positiva tiU den här frågan.Men utskottsmajoriteten har ändå inte ansett att frågan var förtjänt av någotdirekt initiativ från utskottets sida. Vi ansluter oss aUtså tiU det uttalandesom tidigare första lagutskottet gjorde och menar att Kungl. Maj:t I lämpUgtsammanhang bör aktuaUsera frågan. Jag skuUe ändå vUja säga att jag tror att det stöter påstora praktiska problem att leva upp tUl den målsättning som har,att man skaU ha medborgarvittnen i de fall som är avsedda. Under det senasteåret var antalet brottsbalksbrott över en halv miljon, och förhör skaU juhållas I de allra flesta av dessa mål. I många av målen skaU det vara förhörupprepade gånger, och jag undrar om det Inte stöter på personeUa och ekonomiskaproblem av betydande mått att kunna tiUgodose det här I och för sig angelägnaönskemålet. Såvitt jag vet har man i haft positiva erfarenheter ,avden här institutionen, men man konstaterar att de 60 kommunalt valdaförhörsvittnena Inte på långt när räcker tiU för att fyUa behovet ens i denstaden, där man verkUgen har haft ambitionen att tUlgodose det här önskemålet. Jag vlUmed detta, herr talman, yrka bifaU tUl utskottets hemstäUan. Överläggningenvar härmed slutad. Propositioner gavs på blfaU tiU dels utskottets hemstäUan,dels reservationen nr 6 av herrar och i , ochförklarades den förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Utskottets hemstäUan bifölls. Maj:t hade under punkten (s. 56-58) föreslagit att tUl för budgetåret1971/72 anvisa ett förslagsanslag av . I motionen 1971:172 av . yrkades såvitt nu var i fråga att i skrivelse tiU Kungl. Maj:t gav tiU känna vad i motionen anförts angående kriminalvården. I motionen 1971:330 av hert m. fl. yrkades såvitt nuvar I fråga att hos Kungl. Maj:t hemstäUde om parlamentariskutredning angående kriminalvårdens framtida utformning. 1 motionen 1971:468 av m fl. hemstäUdessåvitt nu var i fråga att i skrivelse tUl Kungl. Majl: begärde enöversyn av kriminalvårdens anstaltssystem och de behandlingsformer som tUlämpadesför att möjUggöra en övergång tUl öppnare vårdformer och frivård. I denna punkt hade även behandlats motionen 1971:643 avfru m. fl. 1. med bifaU tUlKungl. Maj;ts förslag och med avslag på motionen 1971:643 såvitt nu var i frågatUl för /72 anvisade ett förslagsanslagav , 2. skulle avslåmotionerna 1971:172, 1971:330 och 1971:468, samtliga såvitt nu var i fråga. 7. beträffande utredning rörande kriminalvårdensutformning m. m. av () samt hertar (), iVäxjö (c), i (fp), Schött (m). Polstam (c) och (), vUka ansett att utskottet under 2 bort hemställa, att I anledning av motionema 1971:172, 1971:330och 1971/468, samtUga såvitt nu var i fråga, hos Kungl. Majrt hemstäUde omtUlsättandet av en parlamentarisk utredning rörande kriminalvården i enlighetmed vad reservanterna anfört. HerrFÖRSTE VICE TALMANNEN yttrade: Debatten rörande denna punkt må omfatta även punkterna2532 men yrkanden beträffande sistnämnda punkter framstäUes först sedandesamma föredragits. Herr justitieministern , sommeddelat att han vid behandUngen av denna punkt ämnade besvara () framställda interpeUation nr 46, omförstärkning av övervakarorganisationen, erhöll ordet och anförde: i har frågat mig omjag är beredd att medverka tiU åtgärder för att bl. a. förstärkakriminalvårdens övervakarorganisation personeUt och ekononUskt så att frivårdenges bättre förutsättningar att arbeta i enUghet med statsmakternas beslut ochintentioner. Frivården arbetar under ledning av 40skyddskonsulenter med var sitt skyddskonsulentdistrikt. I dessa distrikt finnstotalt 200 handläggande tjänstemän samt 131 biträden och övrig personal. Iårets statsverksproposition begärs en ökning med två skyddskonsulenter, 13skyddsassistenter, 25 biträden och tre vårdare. För att ge en antydan om takteni den utveckling som ägt rum på området kanjag nämna, att frivårdspersonalen /62 ökat från 87 tiU 371heltldsanstäUda tiänstemän. Men frlvårdsorganisatlonen består inte huvudsakUgen avtjänstemän. Den är baserad på ett system av enskUda lekmannaövervakare. Derasantal uppgick tUl mer än 11 000 personer. Det är häruteslutande fråga om friviUiga krafter som I sm egenskap av övervakare genereUtsett gör en betydande och värdefuU samhällsinsats. Flertalet av de frågor berör i sininterpeUation har Ingående studerats och övervägts av utredning om deenskUda övervakarna kriminalvården. De sakkunniga redovisade sitt uppdragi ett betänkande (Ds Ju 1967:8), som låg tiU grand riksdagsbesluti ämnet (1968:1 bU. 4, s. 82, SU 1968:2, rskr. tog därvidstäUning tUl frågan om övervakamas ersättning för sina uppdrag Uksom tiUfrågorna om övervakamas rekrytering och utbUdning och om det lämpliga antaletuppdrag per övervakare. Beträffande frågan om antalet uppdrag per övervakare vUljag i sammanhanget särskUt framhåUa följande. Det är beträffande det storaflertalet ärenden i allmänhet ganska lätt att anskaffa lämpliga övervakare. Mendet ökade antalet mycket svåra och tidskrävande frivårdsfaU har Inneburit atttjänstemännen inom frivårdsorganlsationen 1 stigande utsträckning blivit tvungnaatt själva ta på sig även det omedelbara övervakaransvaret för dessa personer.Det förekommer aUtså inte längre någon massövervaknlng genom enskUda. Deövervakare som i statistiken redovisar 20 uppdrag eUer flera, och åtskUUga avdem som redovisar ett mindre antal övervakningsfaU utgörs av tjänstemän,anställda inom frivården eUer närstående organisationer, såsom skyddsföreningaro. De enskUda övervakarnas Intressen tUlvaratas av lokalaövervakarföreningar, organiserade i ett riksförbund, som sedan ett par årtUlbaka åtnjuter statsbidrag för sin verksamhet. YtterUgareåtgärder kan självfaUet vidtas för att förbättra de enskUda Om förstärkning av övervakarorganisationen övervakamas förhåUandenoch för att göra dem ännu bättre skickade att utföra sina ofta krävandeuppdrag. Men jag bedömer det med hänsyn tUl det aktueUa läget och utvecklingeninom frivårdskUentelet som aUra angelägnast att tUlgängligaresurser satsas på förstärkningar mom skyddskonsulentorganisatlonen. HerrBÖRJESSON i (c): Jag ber att tiU herr justitieministern få framföra mitt tack för svaretpå min interpeUation. SvaretinnehåUer i stort sett en redogörelse för frivårdens organisatoriskauppläggning, vUken Inte synes ha undergått några större förändringar sedan visenast diskuterade dessa frågor här i . Det finns förvisso, detta vUljag gäma framhåUa, vissa positiva inslag i statsrådets svar, som jag ansertUlfredsstäUande. Dit hör utan tvivel statsrådets påpekande att det mte längreförekommer någon massövervakning genom enskUda övervakare. Detta är i och försig att notera som en positiv utveckling. EmeUertid verkar det som omskyddskonsulentema aUtmer har fått överta övervakningsärenden och att enavsevärd anhopning där har skett. Därmed har man ju Inte eUmlnerat de uppenbaranegativa sidorna i övervakningssystemet. Ty vad är det som säger att en enskUdskyddskonsulent vid sidan om sina administrativa göromål har så mycket störremöjUgheter att ägna t. ex. ett 30-tal eller t. o.m. flera kUenter den omsorgsom verkUgen behövs? Även skyddskonsulenterna är ju bara människor, av vUka manmte kan begära orimliga prestationer. Deninvändningen har ibland gjorts från skyddskonsulentorganisatlonen Uksom frånkriminalvårdsstyrelsen att dessa tjänstemän tack vare sina rika erfarenheterfrån fältet skuUe vara bättre skickade än många enskilda övervakare atthandlägga de mer svårartade faUen. Jag betvivlar inte riktigheten i detta.Däremot stäUer jag mig tveksam tUl om en aldrig så skicklig socialtjänstemanverkUgen kan hinna med så många övervakningsfaU som det ofta tycks bli. Ensådan övervältring av övervakningsärenden på skyddskonsulentorganisationenfinner jag Inte vara någon positiv lösning av denna utomordentUgt viktiga delav frlvårdsverksamheten. Statsrådetbedömer emellertid saken så att det med hänsyn tUl det aktueUa läget ochutvecklingen inom frivårdskUentelet är allra mest angeläget atttiUgängliga resurser satsas på förstärkningar inomskyddskonsulentorganisatlonen. Detta kan vara helt riktigt med tanke på denöverhopning av övervakningsfaU som organisationen kämpar med. Vad statsrådetmenar med "det aktueUa läget" och med "utveckUngen inomfrivårdskUentelet" synes dock enligt min mening litet oklart. Att antaletmycket svåra och tidskrävande frivårdsfall ökat är känt. Men motiverar inte justdenna utveckling andra och effektivare åtgärder och kanske helt nya grepp inomfrivården för att möta de svårigheter man redan känner tiU? Jagbeklagar att statsrådet i sitt svar nära nog helt förbigick frågan omkriminalvårdsstyrelsens roU när det gäUer att förstärka frivården ochunderlätta dess arbete. En del kritik har från skyddskonsulenters sida riktatsmot styrelsen i dessa hänseenden. Självfallet kan kritiken avvisas medhänvisning tiU personalbristen och att det här skaU ske förstärk- Men jag tror attkritiken bottnar I en djupare oro hos dem som arbetar inom frivården. Det äroroande när man efterlyser bättre kontakter med , endialog mellan denna och de mom frivården arbetande kraftema. Det hade varitintressant att få statsrådets syn på denna kritik. Det är nämligen mte barafråga om det aktueUa faU som jag refererade i min interpeUation. Redan när jagför väckte min motion angående övervakningssystemetkonfronterades jag med missnöjesyttringar av detta slag. En del ansvariga förfrivården kände sig arbeta så att säga vid sidan om de hade inte det stöd deansåg sig behöva från styrelsens sida. Jagvore tacksam om statsrådet kunde redogöra för i vad mån förbättrade kontakterInletts meUan och frivårdens arbetskraft och i vad månnya vägar prövas för en effektivare frivård. Med effektivitet avser jag i dettasammanhang närmast möjUghetema att bringa ner antalet återfaU och attkUentelet inom frivården bereds en vård som i aUa hänseenden är ägnad attunderlätta en återanpassning tUl normalt Uv. TiUsist, hert talman, viU jag ta upp en annan fråga som kan synas vara en Utendetalj I sammanhanget men, som jag ser det, en mycket viktig sådan. Benämningen"övervakare" har vid olika tiUfällen påtalats som olämplig, och manhar uttalat önskemål om att den skulle ersättas med en mer adekvat benämning.Jag ansluter mig helt tUl dessa önskemål och viU stäUa frågan huruvida justitieminlstemdelar denna uppfattning. Ordet "övervakning" associeras lätt mednågot slag av förmynderi, vUket kan ha synnerUgen negativ effekt på demänniskor som berörs av systemet. PersonUgen finner jag att exempelvisbenämningen "kontaktrådgivare" eUer varför uite bara"rådgivare"? har en mycket positivare klang och också helt och fuUtmotsvarar InnehåUet i vederbörandes uppgifter att vara den sammanhåUande,rådgivande länken meUan kUenterna och samhäUet, arbetsUvet, etc. Jag tror atten namnändring här vore av stort psykologiskt värde och undrar om man momdepartementet och aUvarUgt diskuterat denna fråga. TUl sist ber jag att än engång få tacka justitieministern för svaret. Det är utan tvekan så att skyddskonsulenterna och skyddsassistenternahar en mycket stor arbetsbörda. Det är då naturligtvis riktigt att man frågarsig om de skaU kunna klara att ta på sig flera övervakningsuppdrag än de har . Detta är en fråga som vi har uppmärksamheten på, och vi vUlfortsättningsvis försöka att så långt vi kan tUlmötesgå önskemålen. Vi har t.ex. föreslagit 25 nya biträden på skyddskonsulentexpedltionerna. Vårförhoppning är att dessa biträden i viss mån skaU kunna avlastaskyddskonsulenterna sådana arbetsuppgifter som är av kontorskaraktär ochdärigenom bereda dem något störte möjUghet att bl. a. ägna sig åtövervakningsuppdragen. Detär väl rUctlgt, som sade, att blandskyddskonsulenterna inom frivården tidigare höjts en hel del kritiska röstermot med rätt eUer orätt vUl jag inte uttala Om förstärkning av övervakarorganisationen mig om.Men jag kan nämna för att jag hade tUlfäUe att närvaravid en konferens för skyddskonsulenter och skyddsassistenter.Kriminalvårdsstyrelsen hade tagit Initiativet tlU och bekostat konferensen.Generaldirektören talade på konferensen tUl skyddskonsulenterna ochdiskuterade deras problem. Jag har den bestämda uppfattningen att det mteförekom några missljud som tydde på att man skuUe ha en negativInstäUning tiU intresse för frivårdsfrågorna. Jag troraUtså att utvecklingen går i rätt riktning. TUl sist den deUkata frågan om benämningen på dem som fuUgörden viktiga uppgiften att följa och hjälpa tUl rätta de människor som dömts tUlskyddstUlsyn. Ordet "övervakare" hör kanske tUl den gamla tiden detkan jag medge. Jag är emeUertid inte säker på att vi ännu hittat den lämpligabenämningen. Frågan bör väl fortsätta att stå I centrum för frlvårdsdebatten,så får vi se om vi kan komma fram tUl någonting som är bättre. HerrBÖRJESSON i (c) kort genmäle; Låt mig först få uttala min tUlfredsstäUelseöver justititenunisterns kompletterande svar. Jag är givetvis glad och tacksam för den förstärkning somsker inom skyddskonsulentorganisatlonen; det är positivt att frivårdenförstärks. Jag är också glad över, om det är riktigt som justitieministernssäger, att det skett en sinnesändring inom och att mandär betraktar frivården på ett annat sätt . Jag blev ganskaupprörd och mte bara jag utan en mycket stor del av svenska folket när manvia massmedia fick ta del av vad skyddskonsulenten i skrev rapport av . Han säger där att kriminalvårdsstyrelseninte har mycket Intresse för frivårdsfrågor. I rapporten heter det vidare:"Vi, som harvar arbetsdag Inom frivården, märker detta också fuUt ut.Ingen i Styrelsen förefaller vara Intresserad av, hur vi lägger upp arbetet.Ingen bryr sig om, huruvida vi har öppet fyra eUer , om vi görhembesök eller arbetar ute på stan eUer vi endast sitter på vårt kontor. InteheUer förefaUer Styrelsen bry sig om, om vi tar egna övervakningsuppdrag eUerlåter övervakningen endast fungera på papperet." Så får det inte vara. Därförbetraktar jag den kontakt nu tydligen tagit medskyddskonsulentorganisationen som mycket positiv. Frivården får mte fungera pådet sättet, att man satsar eller mer på en person som vistas på anstalt, för att sedan låta vederbörande åtnjuta enfrivård som endast fungerar på papperet. Det är att vi tänker om! Jag viU gärna ha sagt att kriminalvården ochframdeles måste fungera ute I samhäUet och uite bara bakom höga murar. Det ärute i samhäUet som en större satsning skaU ske, frånsett de summor som behövsför institutioner vUka skaU ta hand om de människor som skadar sig själva eUerskadar andra. i (fp); Vårt demokratiska samhäUssystem stäUer stora krav på den enskildemedborgarens samhäUsansvar. SkaU det öppna och fria samhäUet fungera måstesamhäUsmedlemmarna visa hänsyn och följa de normer som samhällssystemet byggerpå. Men tyvärr är inte aUa mäktiga denna hänsyn och denna anpassning tUlnödvändiga normer. Därför måste samhäUet hjälpa dessa människor att komma tiUrätta i tUlvaron, och vi har för det ändamålet vårdformer av oUka slag. Men detfirms också medborgare i samhället som inte vUl visa hänsyn och respekt förgällande ordningar utan som tiUfäUigt eUer kontinuerligt överträder lagar ochförordningar. Dessa människor måste givetvis ägnas stor uppmärksamhet. Genomolika åtgärder måste samhället söka återanpassa dem tiU samhäUet I övrigt. Enav våra f. d. riksdagskamrater, som på ett aUdeles särskUt övertygande sätt hartalat om behovet av en utbyggd och förbättrad människovård, har förts tUlden sista vUan. Jag tänker här på . Han har fått nedlägga sinavapen, men kampen för en bättre människovård måste fortsätta. Strävandeni den riktningen har pågått länge, men tyvärt ökar ändå krimlnaUteten i vårtland på ett skrämmande sätt. Vi har redan påmints om attbrottsUgheten ökade kraftigt, och den ökningen fortsätter. IStockholm har det gått så långt att den brottsbekämpande verksamheten håUer påatt bryta samman. Det är risk att allvarUga brott preskriberas, därför att maninte hinner utreda, och att grova brottsUngar går fria, trots att man vet vUkade är. Det torde vara riktigt det som sägs i en av de motioner som utskottethar behandlat, att hög brottsUghet utgör exempel på att staten har misslyckatsi sin uppgift att skapa goda former för mänskUg gemenskap och att upprätthåUanormer för denna. SamhäUetsuppgift måste vara dels att skapa goda former för mänskUg gemenskap, dels attsöka skapa respekt för de etiska normer, som utgör grundvalen förrättsmedvetandet I vår kulturkrets. SkaU det sista kunna ske måste statsmaktenbl. a. se tUl att brott upptäcks och beivras. Här kommer vi tUlbaka tiU behovetav flera poUsmanstjänster men också tUI behovet av en väl fungerandekriminalvård. En demokratisk polis kan vara brottsförebyggande genom att denökar upptäcktsrisken samt i viss mån förhindrar spontan brottsUghet. Det måstedock betonas att det är ytterst betydelsefuUt att denna förstärkning av poUsenmåste kombineras med en ordentlig upprustning av kriminalvården. AUtför mångalagöverträdare erhåUer ingen vård aUs mot t. ex. psykiska besvär,alkohol-och narkotikabesvär, för att nämna några exempel. Det finns anledningkonstatera att vår nuvarande ordning på kriminalvårdsområdet inte har klaratuppgiften. Inte minst den stora återfaUsprocenten talar här sitt tydUga språk. Nukan det givetvis Ifrågasättas, om vi kan bU tUlfredsstäU-da medresultatet på detta område, men vi kan säkerUgen nå längre. Frånvårt håU, från , har vi påtalat behovet av en mera adekvat vård ochen större satsning på frivården. För att nå detta resultat är det bl. a.nödvändigt att förbättra utbUdningen av vårdpersonalen, och vi hardärför framhåUit behovet av att vårdpersonalens ställning och uppgifter bUrföremål för utredning. Vi uttalar också vår tUlfredsstäUelse med att utskottetkunnat enas om att tUlstyrka och föreslå att medel stäUes tUl förfogande för enbehandlingscentral för frivården. Vi ser det som ett steg på vägen mot ettadekvat behandlingsprogram för drogmissbrukare inom kriminalvårds-kUentelet. Men kvar står dock kravet på en parlamentarisk utredningmed uppgift att närmare undersöka kriminalvårdens lämpliga framtida Inriktning,dess plats I samhäUsutveckllngen och dess andel av resurserna. Utskottsmajoriteten har motsatt sig en sådan utredning menhar under utskottsbehandlingen medgett att tidpunkten närmar sig för igångsättandeav en större utredning, som tar ett samlande grepp, såsom man uttryckte det,över hela det område det här är fråga om. I betänkandet hänvisar utskottsmajoriteten tUl arbetetinom Kkom-mlttén för anstaltsbehandling Inom kriminalvården (KAIK) och fångvårdensbyggnadskommitté och menar att resultatet av den förstnämndas arbete skaUInväntas, innan någon ytterUgare utredning beslutas. vet vi emeUertid redanI stor utsträckning vad den kommittén kommer att föreslå och vi vet också attdess betänkande kommer någon av , om det inte redan harkommit. vet vi att den utredningen sysslar meddelproblem visserUgen nog så viktiga, men ändå detaljer i det stora komplexsom det här är fråga om. Vi vet vidare att en utredning av det slag somreservanterna föreslår kommer att ta tid och att det därför är angeläget attden får påbörja sitt arbete . Det är riktigt somutskottsmajoriteten framhåUer att huvudmålet för verksamheten inomkriminalvården är återanpassning i samhäUet, och att medlen härför är föremålför debatt och forskning vet vi likaså. TUlsättandet av kommittén förkriminologisk behandlingsforskning fyller onekUgen en viktig uppgift, och jagvUl givetvis önska den lycka tUl i det fortsatta arbetet. Men, herr talman, vi kommer inte ifrån att vi behöver enövergripande utredning på hela detta stora och angelägna område, därmålsättningen, men framför allt vägarna att nå de uppstäUda målen, blir föremålför en Ingående prövning. Jag tror inte att det är möjligt att inväntaresultatet av en fuUständig forskning på hela detta område; jag tror att vi redannu måste sätta I gång med denna utredning.