prot · FU0912 · 1971-12-31 00:00:00 — motionennr 122 tUl justitieutskottet, motionennr 123 tUl lagutskottet, motionernam 124 och 125 tiU utrikesutskottet, motionernanr 126 130 tiU socialförsäkringsutskottet, motionernanr 131 133 tUl socialutskottet, motionernanr 134 138 tiU utbildningsutskottet, motionernanr 139 146 tiU trafikutskottet, motionernanr 147 149 tUl jordbruksutskottet, motionernanr 150 153 tiU näringsutskottet, motionernanr 154 157 tiU inrikesutskottet, motionen nr 158, sävitt avsåge expeditionsavgiften föransökan om svenskt medborgarskap, till skatteutskottet och i övrigt tiUinrikesutskottet, motionernanr 159 och 160 tUl inrikesutskottet samt motionernanr 161 165 tUl civilutskottet. § 13 Föredrogs och biföllsinterpeUationsframstäUningarna nr 25 - 30. § 14Allmänpolitisk debatt (forts.) HerrKRISTIANSSON i (c): Vid planeringen av denna debatt har detgjorts vällovliga försök tUl en ämnesgruppering. Under de tvä dagar som gåtthar det dock visat sig att det inte varit möjligt att följa dessa rågångar.Också jordbrukspolitiken har varit berörd. I och för sig är detta inteså konstigt, därför att jordbrukspolitiken mycket väl kan inrymmas såväl underden allmänna politiken som under rubriken och näringspolitik ochnaturligtvis inte minst under rubriken . Vad jag tänkte säga här kommer kanske vid eneftergranskning att förefaUa vara av det slaget att det lika gärna skulle hakunnat komma in under i varje fall de två första mbrikavsnitten. Jag vUl börja med en anknytning tUl den pågåendelönerörelsen, som inte är ovidkommande för jordbruksnäringen. Dels inverkarlönerna både direkt och indirekt på jordbrukets kostnadsläge, dels börinkomsterna följa löne- och inkomstutvecklingen i övrigt i detta land, även omen direkt inkomstjämförelse inte längre ligger tUl grund för prissättningen påjordbruksprodukter. Alltjämt pågår förhandlingar, och ingen vet på vUken nivåen slutlig uppgörelse kommer att träffas. Kraven är ju emeUertid högt ställda,och jag är övertygad om att förväntningarna också är det. De rymmer förutom krav pä direkta lönerockså förbättrade sociala förmåner. Den förkortade arbetstiden skall ocksåkompenseras, och den förhöjda arbetsgivaravgiften ligger i botten som kostnadinte bara för jordbruket utan också för aU företagsamhet här i landet. AUdeles särskUt intressant i detta sammanhang är juavtalsverkets läglönebud om låt vara som slutlön somen lägsta lön inom statUg förvaltning och administration. Det är ju ett utspeli jämlikhetens tecken, och det skall som sådant inte kritiseras av mig -jag harinte avsett att över huvud taget fäUa några omdömen. Skulle jag ha gjort det,skuUe jag självfaUet från mina utgångspunkter snarare ha kritiserat den övredelen på löneskalan. Vad som emellertid föranlett mig att ta upp frågan omlåglönebudet är kanske först och främst att vi när det gäller jordbruket iförsta hand brukar göra jämförelse med de lägre inkomsttagarna i detta land.Vidare är det fråga om hur denna lönenivå över huvud taget korresponderar medoch passar in i näringsUvets fömtsättningar, hur det rimmar med priserna påvaror som produceras för hemmaförbrukning eUer export. Enkelt uttryckt betyderju detta att inte något arbete på det statUga avtalsområdet - jag förmodar inteheller på det kommunala området görs . Med fulltpåslag av sociala avgifter o. d. kommer man kanske t. o. m. en bit däröver. Hur passar då dessa löner in inom näringslivet, inomindustrin, och hur passar de in inom det prisreglerade jordbruket? Det är dettasom jag tycker är det mest intressanta i sammanhanget. I och för sig är detnaturligtvis föredömligt att vara först med ett sådant bud, men låt mig sägaatt prestationen kanske inte är så stor när det är fråga om att betala medutdebiterade pengar och när man sUpper att ta hänsyn tUl företagets lönsamheteUer konkurrensförmåga. "I jämlikhetens land" jag vUl gärna sättaorden inom citationstecken bör ju varje arbetande inom produktionennaturligtvis också vara värd Uka mycket, för att inte tala om nödvändigheten aven löneanpassning för att det över huvud skaU gä att fä arbetskraft inom denproduktionsprocess som ändå utgör gmnden för värt välstånd. Det är ju rimligeninte inom den svällande administrationen här i landet som man höjervälståndet. För att stanna vid jordbruket, vars förhåUanden jag inågon män känner tiU, vill jag säga att det i detta fall skulle behövas ettlönepåslag om . Att jordbrukets produktpriser skulle behövajusteras ganska avsevärt under sådana förhållanden, torde väl stå utom alldiskussion. TUl bilden hör ju också att jordbrukets utgångsläge det har redanvittnats därom tidigare i debatten är svagt. 1967 har jordbrukarnavid jordbrukets prisöverläggningar endast tUlerkänts kompensation förinflationen, och jordbruket har inte i gmnden erhållit någrainkomstförbättringar utöver dem som framkommit genom rationa-Useringar inomnäringen. Framför allt på mjölksidan har kostnaderna skenat i väg, medan priseti huvudsak stått stUla. Detta har också lett tUl en mycket stark minskning avproduktionen, och situationen är den att vi , aUtså föregående år,kommit ner tUl den nivå som jordbruksutredning enligt ett lägrealternativ räknade med såsom sannolikt 1975, aUtså redan fem ärtidigare. aUtjämt pä en ytterligare minskad produktion. Jag viU i detta sammanhang påpeka, att det icke somstatsminister påstod under remissdebattens första dag enbart äråtskilUga småproducenter som slutat med sitt slitsamma arbete. Självfallet harmånga sådana faUit bort, och man kan på mycket säkra grunder förutsäga attytterligare ett stort antal kommer att försvinna . Mendet är också många stora, som producerar mjölk i rationeU ordning, vUka avbristande lönsamhet har upphört med sin produktion. Jag vågar påstå att detockså är ofantligt många som står i begrepp att göra det, om det inte blir enradikal förändring i lönsamheten. Med den centrala roll mjölkproduktion och kobeständ spelarrent försörjnings- och beredskapsmässigt kan statsmakterna, såsom jag ser det,inte underlåta att förutsättningslöst gripa sig an med lönsamhetsproblematikeninom i första hand mjölkproduktionen men också inom jordbruket i dess helhet.Vi är sannolikt ur försöriningssynpunkt mycket nära den produktionsnivå, därdetta enligt riksdagsbeslut ocksä skulle ske. Man möts här huvudsakligen av två argument i den aUmännadebatten. Det ena gäUer anpassningen tUl EEC, det andra gäUer omsorgen om deekonomiskt svaga konsumenterna i samhället. Beträffande EEC-anpassningen vUl jag kort anföra, attrimligen kan inte kostnadsläget lämnas helt utanför de faktorer som tUlåtespåverka prisnivån. Vi har vidare, framför allt inom mjölkproduktionen, gjort enproduktionsanpassning, som knappast mer än börjat inom EEC, men som kommer ochsom säkert också där framtvingar högre priser. För övrigt synes krav påprisförbättringar redan göra sig gällande inom EEC. Beträffande den senare argumenteringen kan ifrågasättas ominte prissättningen på jordbmksprodukter snarare bör sättas efter vad detkostar att producera dessa än efter vad de svagaste konsumenterna har råd attbetala. Det får sedan bli samhäUets sak att förstärka deras konsumtionskraft.Det sker ju på andra betydelsefulla områden. Jag frestas i detta sammanhang att göra en jämförelse medvad som sker på bostads- och hyresmarknaden i vårt land. Inte heller där har deekonomiskt svaga konsumenterna råd att betala de bostadskostnader, som faktisktförekommer i vårt land, men trots detta stoppas inte löne-och lönsamhetsutvecklingeninom byggnadssektorn. Lönsamhetsutvecklingen inom denna sektor får utvecklasganska fritt. I stäUet rabatterar man med ett administrativt rätt krångligtsystem bostadskostnaderna för stora grupper av svenska folket. Jag finner ingasvårigheter att i princip göra detsamma på Uvsmedelsområdet. Vi har ju redanett system för stöd tUl barnfamiljerna, som mycket väl kunde tUlämpas för dettaändamål. De ekonomiskt svaga grupperna i vårt samhäUe utgörs ju i första handav barnfamiljer. Jag förmenar således, att det finns anledningatt fömtsättningslöst gripa sig an jordbmkets lönsamhetsproblem. Med det systemvi har för transferering av köpkraft tUl låginkomsttagare och barnfamiljerförlorar - som jag redan sagt låginkomstargumentet sin egentliga betydelse. Jag vUlvidare beträffande EEC-jämförelsen som motargument tUlägga att, såvitt jag har uppfattat saken, ingen grupp ellernågot politiskt parti har talat om anslutning utan neutralitetsförbehåll. Enförsta förutsättning för neutralitet är ju ändå en livsmedelsförsörjningåtminstone vid den lägsta nivå som riksdagsbeslut förutsatte. SlutUgennågra ord om vårt försörjningsläge. Det pågår en diskussion om var vi egentligenbefinner oss beredskapsmässigt, aUtså om vilken grad av självförsörjning viegentligen har i värt land. Jag vet att det har interpellerats i dettaspörsmål, och jag hoppas att vi får ett uttömmande svar påden frågestäUningen. Jag skaU inte gissa på något procenttal. Det är möjligtatt man enligt gammal beräkningsmetodik kommer fram tUl att vi aUtjämt befinneross över talet 80, men siffran som sådan är egentligen ointressant, om man inteockså tar i beaktande hur denna självförsörj-lUngsgrad byggts upp, vilkenlagerhållning vi har etc. Det torde stå utom allt tvivel att beredskapen är långtsämre vid nuvarande låga och aUtjämt faUande mjölkproduktion än om mjölkproduktionenvarit större. Det kan ju rimligen inte vara utan betydelse urberedskapssynpunkt att vår kostam jämfört med minskat från 1,7 miljonertUl något över 700 000 kor. Kons betydelse kan i detta sammanhang inteöverskattas. Det finns inget annat djurslag som på ett sådant sätt som kon kanomsätta grovfoder och bete tiU högvärdiga Uvsmedel. En relativt stor nötkreatursstam är i sig själv också enberedskapsreserv. Den kan i ett beredskapsläge tiU viss grad decimeras.Vallareal kan plöjas upp och användas för vegetabUieproduktion, som i ettsådant läge fär tUlgodose en större andel av vårt kaloribehov. Den beredskapsom Ugger i denna levande lagerhållning och i en sädan möjlighet tUlomdisponering av mark och resurser, som vi hade i så hög grad 1939, har vi intenu. Den har vi redan diskonterat. Det finns därtUl många andra skillnader avnegativt slag i förhållande tUl 1939, som gör att vad många bedömer somöverproduktion mycket snabbt kan förändras tUl dess motsats.Äggviteförsörjningen är en sådan fråga, på vUken hela produktionen, framför aUtstorproduktionen, av fläsk, ägg och broUer står och faUer. Drivmedelstillgångenär en annan, där förhåUandena har radikalt förändrats ja, inte bara förändratsutan försämrats jämfört med den gäng vi senast hade avspärrning i vårt land. Jag vUl självfallet inte pä något sätt berörajordbrakets förhandlingsläge. Jag viU sluta mitt anförande med att säga att jagtror att det är nödvändigt ur beredskapssynpunkt att fördomsfritt se pä denproblematik som här föreligger. Det är också det hoppas jag har framgått avmitt anförande rimligt och riktigt att göra det med hänsyn tUl de människorsom alltjämt arbetar inom jordbruket. Allra sist vUl jag understryka att vadsom här skall göras måste göras snart. Rubriken för överläggningsämnet är just nu"Jordbruk och fiske", och jag vUl be herr talmannen om tUlgift föratt jag med några ord berör ett annat ämnesområde. Det skall i varje fall rörasig om vatten. Utan attnärmare gå in på ämnet vill jag påminna våra makthavare om att vi ivästra har en för näringslivet och därmed också för befolkningen viktigtrafikled i och , och jag viU kort uttrycka förhoppningen inte skall glömma bort de stora problem som i olika avseenden rör kanalenutan se tUl att trafikförhåUandena där förbättras. Jag behöver säkerligen inteorda om var svårigheterna är mest påtagUga, var skon klämmer som värst ellerrättare var farleden är alltför trång eller aUtför grund. Så nägra funderingar om jordbrukspolitiken. Den år 1967beslutade jordbrukspolitiken har praktiserats ute pä fältet i snart fyra år.Majoritetens målsättning var ju att åstadkomma en kraftig krympning avproduktionen och därmed också överförande av arbetskraft tUl annansysselsättning och jordbmksmark tiU skogsproduktion. Om behovet av rationaliseringsätgärder på jordbruketsområde var alla partier eniga, däremot inte vare sig i fråga om takten elleromfattningen av den ifrågasatta produktionsminskningen. Från denmeningsriktning jag företräder yrkades att man skulle ta på den här frågan medmjukare grepp än vad regeringspartiet ansåg vara rimligt och riktigt. Och dethade kanske inte varit så dumt, om man varit litet mindre kategorisk i vissa avseenden. Som redan framkommit i flera yttranden här, råder enganska stor oro ute i landet inför utvecklingen och detta såväl blandproducenter som bland konsumenter, även på verkligt initierat och sakkunnigthåU, varifrån varningssignaler har hissats. Måhända är den förklaring tiUrrUnskad efterfrågan på statUgt stöd tUl jordbrukets rationaUsering somdepartementschefen lämnar på s. 13 i jordbrukshuvudtiteln inte heltfullständig. Den kanske bör kompletteras med att tron pä myndigheternas viljaatt bereda drägliga viUkor åt näringens utövare har fått sig en törn. I vissa avseenden är det påtagligt att produktionenminskar snabbare än vad som kan vara lämpligt, kanske t. o. m. snabbare än vad1967 års riksdagsmajoritet avsett. Kreatursskötseln har visat en starktnedåtgående kurva, och det är bl. a. på det här området som vi för några dagarsedan hörde en sakkunnigs varnande röst. Jag skall inte trötta kammaren medsifferappgifter pä detta område. De har nämnts redan förut. Men jag vUlunderstryka en sak, nämligen att för folkhushållet och för folkhälsan är mjölk-och köttproduktionen av omistligt värde. För familjejordbruket, grundvalen förvårt jordbrak, framför allt i de bygder där jord och skog växlar, är mjölk- ochköttproduktionen i många fall förutsättningen för ett lönsamt och ur mUjö- ochtrivselsynpunkt lämpligt jordbruk. Jordbruksministern signalerar nu att han skall komma medförslag om gynnsammare viUkor för det norrländska jordbruket, och det är braatt han gör det. Men det finns starka skäl att nu göra en grundlig undersökningav det hittUlsvarande resultatet av jordbrukspoU-tik och därtiU enanalys över utvecklingstendenserna. Det är aUtid nyttigt att veta vart den ärpå väg, så att man kan ändra kompassriktningen några streck om säskulle behövas. HerrPERSSON i Heden (c): När jordbruksbeslut om riktlinjernaför den framtida jordbrukspolitiken faststäUdes, hette det bl. a.att det är klarlagt att nu befintUga produktionsresurser i jordbruket betydligtöverstiger vad som krävs för att vid avspärrrung tryggalivsmedelsberedskapen och att en minskning av produktionsresurserna är möjUgmed bibehåUen fullgod beredskap. Det förutsattes sålunda att den svenskajordbruksproduktionen skulle bantas ner tUl av vårt behov. ManskuUe kunna klara livsmedelsberedskapen gott och väl med denna produktionsvolymplus en väl avvägd lagring av livsmedel jämte en lagring av sådana produktionsfaktorersom köps från andra länder, såsom drivmedel, handelsgödsel och oljekraftfoder.Men då krävs en lagerhållning som är riktigt anpassad efter förhåUandena. Härfär intet lämnas åt slumpen. Ju längre ner på skalan i fråga om den inhemskaproduktionsvolymen jordbmket kommer, desto större behov föreUgger i fråga omlagerhållning för att uppnå en garanterad livsmedelsförsörjning i händelse attavspärrningstider olyckligtvis skulle inträffa. Tyvärr är lagerhållningen i fråga om jordbraketsproduktionsfaktorer ingalunda avpassad efter det påfordrade behovet. a. vid en konferens av "Folk och försvar" redan i början av 1970.Sedan dess har en ytterUgare försämring ägt ram. Enligt denna konferens harlagringen av dessa produktionsfaktorer nära nog behövt fördubblas. Det harockså i motioner yrkat på. Men den socialistiska majoriteten i dengamla vUle inte lyssna, inte ens tUl vad objektiva statliga organframförde i ärendet. Denna försummelse betyder i händelse av avspärmingstiderett allvarUgt hot mot livsmedelsförsörjningen genom att jordbruket i avsaknadav dessa produktionsfaktorer inte maximalt kan utnyttja sin kapacitet. I stäUetkommer jordbruket i händelse av avspärrningar att ytterUgare minska . Det är landets hela befolkning, vi alla, som får sittaemellan och får kännas vid denna Uvsmedelsbrist, och det är sålunda inte någonspecieU jordbrukarfråga i detta sammanhang. jordbmksbeslut innebar som sagt attproduktionsvolymen skulle skäras ned tUl av vad som sammantagetkonsumerades; resterande skulle importeras. Regeringen och specielltden dåvarande jordbmksministern menade den gången att såväl konsumenterna somproducentema skulle vinna på detta. Konsumenterna skuUe få bUUgare livsmedeloch producenterna skulle få ut bättre priser. Men detta var en felspekulation.Den svenska livsmedelsberedskapen befinner sig i en prekär situation. Mankan säga att den majoritet som genomdrev jordbruksbeslut har blivitbönhörd över hövan. Jordbmk läggs ned i ett accelererat tempo och någotstopp i den utveckUngen tycks inte kunna skönjas. Statsminister försökte förklara orsakernatiU jordbruksnedläggningarna, speciellt den minskade mjölkproduktionen. Han menadeatt de yngre jordbmkarna inte vUl fortsätta med ett arbete som är bundet tUlobekväm arbetstid osv. Detta är i och för sig alldeles riktigt. Men han nämndeinte ett ord om livsmedelsproduktionens övriga problem, t. ex. den dåligalönsamheten som ändå är grundorsaken tU] nedläggningarna, ovissheten för framtiden etc. Statsministern sade vidare att det gäUer att skapa storaenheter specieUt för mjölkproduktionen. Men varför är det då särskUt inommjölkproduktionen som de stora enheterna i första hand lägger ned produktionen?Jo, just av den enkla anledningen att lönsamheten är så låg att arbetskostnaderoch övriga fasta utgifter inte kan täckas. har i förstahand de stora kobesättningarna slagits ut. Den utvecklingen har varit särskUtmarkant och den fortgår aUtjämt. Den har skapat stora problem förmjölkförsörjningen i de stora konsumtionsorterna , och Malmö.TUl hösten kommer vi säkerligen befinna oss i den situationen att det här ilandet råder brist på mjölk. Det har redan aviserats att det kan bli nödvändigtatt införa ransonering av mjölk. uttryckte vidare tUlfredsstäUelse över att vi inte behöver exportera smör tUl andra länder tUl underpris. Det är riktigt,eftersom vi inte har något smör att exportera; vi måste i stället importerasmör för att tUlfredsstäUa konsumtionsbehovet. Det väldiga smörberget, som dettidigare talades om, har helt smält bort. Vi har dessutom redan nu begynt enviss import av mjölk. När jordbrukspriserna och jordbrukspolitiken diskuterades1967 och när utredningen framlade sitt betänkande, lovade dåvarandejordbruksministern det var under valrörelsen - svenska folket, i enbroschyr här i , att om ett visst antal mUjoner hektar lades ned ochförvandlades till skog skulle konsumenterna fä uppleva då de kunde köpamjölk och övriga livsmedel tUl önskepriser. Vi har fått svar pä detta, och vihar sett hur utveckUngen gestaltas när vi blir beroende av import av Uvsmedel.Svenska folket får betala högre priser än någonsin för importeradelivsmedel när vi har en bristsituation i . Vi säg detta bl. Den höjda momsen på Uvsmedel drabbaraUdeles särskilt barnfarrUljer och låginkomstgrupper. Man kan anse det varafelaktigt att ta ut en specieU skatt på sådana varor som är nödvändiga förUvets uppehälle och nödtorft. Det kan klart konstateras att vi är inne i då detråder en kris i fråga om försörjningsberedskapen. Detta är ett observandum försåväl regering som riksdag. Jag hoppas att de tomma bänkarna här inte är ettuttryck för ointresse för denna problematik framöver. Jag tror att svenskafolket är mycket lyhört för den utveckling som pågår, och jag tar de näranog fullsatta bänkarna pä läktaren som ett omen. Det är således hög tid för en omprövning avjordbrukspolitiken för att säkerställa det svenska folkhushållets möjUghetertUl en riktig försörjning av livsmedel. förslag om en utbyggnad avfamiljejordbruken bör vara den bästa och den bUligaste vägen tUl uppnåendet avdetta mål. Vidare torde det vara riktigt att ge möjligheter för s. k.deltidsjordbruk att etableras och leva vidare. Inte minst har detta betydelseur naturvårds- och mUjösynpunkter, som diskuterades i går. Naturvården kommeraldrig att kunna genomföras praktiskt, om man i fortsättningen skall skUjamellan jordbruks- och naturvårdspolitik. Redan nu finns det belägg för vUkaorimliga kostnader som kommer att åsamkas det allmänna i händelse 1967 årsjordbruksbeslut om en skiljelinje mellan dessa grupperingar skall varabestående. Det har också klarlagts vad jordbrakaren betyder just i fråga omnaturvården i vårt land. Om vi inte i fortsättningen skaU få en igenbuskning avstora områden, måste som sagt jordbruks- och naturvärdspoUtik sammanföras. har det pågått en ständigrationalisering inom det svenska jordbruket, och det har undan för undan byggtsupp ändamålsenliga och rationella brukningsenheler. Men landets topografiskastruktur är sådan att om vi skall klara en riktig jordbruksrationalisering,måste det vara möjligt att sammankoppla jord- och skogsbruk tUl enahandabrukningsenheler. Så har varit fallet, men efter 1967 ärsjordbruksbeslut har detta inte kunnat gå för sig. Dessa bestämmelser harförorsakat svårigheter när det gällt att åstadkomma en ändamålsenligrationalisering över hela landet. Genom statlig lånegaranti måste det skapasmöjligheter att bilda kombinationsjordbruk med bäde jord och skog. De hindrandespärrarna måste således . Samma förhällande råder när det gäller bestämmelsernabeträffande familjeskogsgärdar. Också i detta faU lägger beslut hinderi vägen. 1 stora områden av landet skulle möjlighet till etablering avfamiljeskogsgärdar vara en ändamålsenlig komplettering tiU den samladejordbrukspolitiken. Av det sagda framgår att det föreligger enrad frågekomplex som redan varit föremål för beslut men som pockar pä tUläggoch förändringar, Uksom en rad andra frågekomplex, om jordbruket skall fämöjlighet att producera livsmedel i tUlräcklig utsträckning för att tryggalandets försörjning. måste alltså ta ställning tUl dessa frågor. Jag vill uttala den förhoppningen att det underårets riksdag måtte ges möjlighet att fatta positiva beslut i de apostroferadefrågorna. Det är nödvändigt för tryggandet av vår livsmedelsförsörjningframöver. I annat fall går vi en bekymmersam tid tUl mötes. Detta bör vi allahär i denna kammare ha klart för oss, även den . FruNILSSON i (c); Under tisdagens debatt här i kammarenuppehöll sig statsminister ovanligt länge vid sädana frågor somproduktionslivets vUlkor och aktiv näringspolitik. I åretsstatsverksproposition kan man också utläsa att regeringen något mer fått uppögonen för att vi här i landet behöver stimulera företagsamheten för att nå desyften i ekonomiskt avseende som vi beslutat oss för. Det duger inte att svenska folket lever över sinatUlgångar på det sätt som skett . Det kan vi se bl. a. päunderskottet i bytesbalansen, som vi har stort besvär med. Jag konstaterar alltså att en viss ljusning kan skönjasnär det gäUer regeringens instäUning tiU produktionens villkor. Det äremellertid, herr talman, hög tid jag hoppas att det inte är för sent att vifår en annan tingens ordning i det här avseendet. Detta har vi frän centernssida riktat uppmärksamheten på och vi kan se att våra propåeråtminstone delvis tagits ad notam i statsverkspropositionen. Det är hög tid, sade jag, att vi får en mera positivinstäUning tUl näringsUvets vUlkor. Jag tänker då närmast på de smä ochmedelstora företagen. Deras betydelse för vär nationalekonomi är känd. a. tUl uppgift att förse hemmamarknaden med varor. De har stor betydelseför många mindre tätorter i landet med avseende på sysselsättningen där. De harockså lättare att behäUa den äldre arbetskraften, som iNorrköping talade sä varmt för i gär. I det sammanhanget vill jag passa pä att nämna att vi vidslutet av höstsessionen behandlade ett förslag frän sidaangående den äldre arbetskraften.