prot · FU09138 · 1971-12-31 00:00:00 — Jag har hört ungdomarresonera på föhande sätt: "Jag kanske ändå klarar av vapentiänsten - jagmåste fortsätta min utbildning och får väl då försöka klara vapentjänsten, ävenom det strider mot mitt samvete," VI vet att det är många som sedan Inteorkar med detta utan koUapsar, Jag tycker att det är allvarligt att vägramänniskor som har djup samvetsnöd vapenfri tjänst. Följderna av en sådan vägrankommer igen på ohka sätt. HenLINDKVIST (s) kort genmäle: vägrar inte ungdomar med djupsamvetsnöd vapenfri tjänst. Det är dessa frågor vapenfrinämnden har UU uppgiftatt bedöma. Jag sade i mitt anförande här att även vapenfrinämnden kan göraomedvetna misstag, eftersom uppgiften är besvärhg, men ambitionen att geungdomarna en korrekt behandhng kan väl inte i . Man skall nog läsa ganska iUa innantill iriksdagsprotokoUet om man kan finna någon distans meUan mig ochförsvarsministern i inställningen till vapenfrifrågorna från debatten den 1december 1970 i dåvarande andra kammaren. Tvärtom är det en utomordentligt storsamstämmighet i våra uppfattningar om vapenfrinämndens arbete, TiU viU jag säga att det naturhgtvis ärriktigt att enskUdheterna i en utredning vävs in i det sammanlagda mönstret,men vi tar inte hänsyn till enskildheter av det innehåU som antyddei sitt anförande här i . När nämnden går över till att undersökaoch ta stäUning tiU djupet av samvetsnöden gör vi det ifrån de mera personUgtlagda deklarationerna och den redovisade konfliktsituationen. Det är det somär avgörande för nämndens stäUningstagande. menar att det är omöjUgt att uppnå högstaobjektivitet och att det är omöjhgt att beskriva begreppet "djupsamvetsnöd". Han frågar; Vem skall avgöra den frågan? Han har kommit framtUl att det kan ingen göra. Uppgiften är orimhg, för att citera . Jag påstår, herr talman, att uppgiften inte är orimlig,men att den är I åtskilliga ärenden besvärlig. Vi har ju att rätta oss efterden lag som beslutats av 1 966. Ändras lagen, , skallvapenfrinämnden också ändra sin praxis. Det är aUdeles självklart. Jag viU slutUgen säga både till och tih herrJohansson i Skärstad att jag tog upp procentsatsen för återkallade ärenden avett enda skäl, nämhgen därför att jag hade förhoppningen att någon av herrarna skullefråga efter orsaken UU att de bUvlt återkallade. Jag har varit mycket noga medatt ta reda på att åtskiUiga av de som återkallar sina ansökningar gör det medmotiveringen att de skaU göra sin värnplikt, att de har tänkt om, att de intevidhåller sin uppfattning i ansökningen utan är beredda att fullgöra sinvärnplikt. Det är alltså inte så, som säger, att de harresignerat under den stoUa devisen "I som här inträden, låten hoppetfara" utan det är helt enkelt så, att de har ändratmening, och det skah väl i varje faU inte vapenfrinämnden lastas för. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. i Skärstad (c) kort genmäle: Jag skaU inte ta upp debatt om distansenmeUan försvarsministerns och synpunkter. Det kan vi göra enannan gång. Men jag skulle -vilja säga att måste ändåförstå att man ju, när man avslår en ansökan, driver ungdomar tlU att kanskeändra uppfattning för att kunna fortsätta sin utbildning osv,, fastän deinnerst inne inte har ändrat instäUning, Detta kan bU ganska aUvarligt, när desedan skall göra sin mlUtärtjänst och tvingas göra saker emot sitt samvete. () kort genmäle: Hen säger att nämnden har enambition att göra det som den anser vara rätt. Det har jag aldrig betvivlat,men den har en uppgift som jag anser vara orimUg, säger här atthan skall ta ställning tiU djupet av samvetsnöden och att det inte är orimUgtatt göra det men att det är besvärUgt, Jag vlU säga; Att kunna pejla djupet avsamvetsnöden tror jag övergår även nämndens möjUgheter, när man skall bedömadet genom skriftUga utredningar. Med anledning av vad yttrade om lagen villjag säga: Att kunna fästa i lag etiska Ung som det gäller att tiUämpa ochbedöma anser jag vara en Uka orimUg uppgift, därför att här träder man in påett område som är annorlunda. Vad beträffar orsaken till att man tar tillbaka sinansökan skall jag inte diskutera den. Men borde väl ändå vetaatt man, när man är ung, kanhända I en viss situation mera av tvång än av friviha bestämmer sig för den väg man skall gå. Jag viU därför bara uttala den förhoppningen att man skallfinna möjUgheter att på detta område söka sig fram på andra vägar och att manskaU respektera en fråga som gäUer stäUningstagandet till Uv eUer död. Man kan ha oUka känslomässiga skälför stäUningstagandet, Jag anser dock att det finns anledning att respekteraoch ta hänsyn tiU dem oavsett om det är av religiösa, poUtiska eUer andraorsaker som dessa unga, som befinner sig I sin mest känsUga ålder, sökervapenfri tjänst. Man skall möta ställningstagandet med allvar och respekt ochman skaU komma Ihåg att det är oerhört farUgt att tänka i schabloner på dettaområde. HenLINDKVIST (s) kort genmäle: Det är naturUgtvis inte särskilttiUfredsställande om nämnden I sina utslag begår misstag. Jag tror att om dettaInträffar, och En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. det måstenaturUgtvis ha inträffat, är nämnden den första att beklaga en sådanfelbedömning. Jag vågar dessutom påstå att nämnden som grundsyn har en generösinstäUning till de ansöknlngshandUngar som kommer in. Vad jag viU säga till i Skärstad är att detinte förhåUer sig så att alla dessa återkallelser beror på att vederbörandegett upp flera av återkaUelserna görs innan ärendena blivit utredda av någonutredningsman. Där föreligger således en klar dokumentation av den osäkerhetsom många ungdomar upplever när det gäller sin Inställning till vapenfritjänst. Jag har inte mycket mera att säga till fråga. Han har återkommit och menat att uppgiften är, som han oftauttrycker det, orimUg, Jag medger att den är svår, men den skaU handläggasnågonstans. Någon måste ta stäUning tlU ansökningshandUngarna, och uppgiften ärinte av det slaget att det Inte är möjUgt att göra en avläsning av de sökandesövertygelse med hänsyn tiU kravet på djup samvetsnöd. Vad jag skulle vilja säga är att det inte är fråga om atthos dem som söker vapenfri tjänst skiha mellan oUka grader av samvetskval ochsamvetsnöd, ty jag utgår Ifrån att alla svenska ungdomar är avogt InstäUda tlUatt en gång behöva bruka våld. Det är andra skäl vi tar hänsyn tlU, men denpersonUga konfUktsituationen, den som vi så att säga skaU avläsa när det gälleratt avgöra om man kan begagna våld i händelse av ett krig, det är den som gårunder begreppet "djup samvetsnöd", och det är där den svåra uppgiftenför vapenfrinämnden Ugger, Därför måste vi ha tiUgång till mycket duktigautredare som kan ge oss ett seriöst underlagsmaterial, som sätter oss i ståndatt göra en så rättvis bedömrung av ärendena som möjhgt. HenPETERSSON i Gäddvik (m): Jag viU först uttala min tUlfredsställelseöver att debatten i dessa svåra frågor förts I en så lugn och sakhg ton. DåIngen talare har yrkat avslag på utskottets hemställan och påett enligt min uppfattning klart sätt har rephkerat herrar ochJohansson I Skärstad och , skaU jag begränsa mitt anförande till attge bakgrunden till utskottets enhälhga ställningstagande. Lagen om vapenfri tjänst antogs av riksdag. Ilagens första paragraf anges villkoren för medgivande av vapenfri tjänst påföhande sätt: "VärnpUktig äger enUgt denna lag erhålla tillståndatt fullgöra vapenfri tjänst I stället för vämpUktstjänstgöring, om bruk avvapen mot annan icke är förenUgt med den värnpUktiges aUvarUga personUgaövertygelse och skulle medföra djup samvetsnöd för honom." En av de viktigaste uppgifterna för vapenfrilagstiftningenär att på ett för både samhället och den enskilde tiUfredsstäUande sätt geuttryck åt de krav som måste uppfyUas för tiUstånd tlU vapenfri tjänst. Detförtjänar också att nämnas att vapenfrilagstiftnlngen är enundantagslagstiftning, betingad av respekten för Individens djupgåendebetänkUgheter mot värnphktstjänstgöringens yttersta konsekvenser, dvs. bruketav vapen mot annan. Det svenska mihtära försvaret bygger ju på allmänvärnpUkt, Den aUmänna värnpUktens bärande Idé är att försvaret utgör helafolkets angelägenhet och att försvarsbördan skall fördelas om möjligt hkformlgtoch i övrigt rättvist, I vapenfrllagens formulering om den värnpliktiges"aUvarUga personUga övertygelse" ligger att det väsenthga ärövertygelsen i sig själv. På vilket sätt den värnpUktige har nått fram tih denövertygelsen spelar en underordnad roU, Övertygelsen måste vara riktad mottvånget att bruka vapen mot annan människa. Vapenbruk skall helt stå i stridmed den värnphktlges natur, personhga läggning och karaktär I övrigt, så att ensvårartad inre konfliktsituation skulle uppkomma om han ställdes Inför tvångetatt bruka vapen. Med uttrycket "djup samvetsnöd" har statsmakternaunderstrukit djupet av den konfliktsituation som vapenbruk skulle medföra förden värnpliktige. justitieombudsman har under år1971 inspekterat vapenfrinämnden. Med anledning av den inspektionen har JO iskrivelse tlU Kungl, Maj:t redovisat vissa synpunkter ochförslag rörande vapenfrinämndens verksamhet, 1 skrivelsen framhåller JO atthan har "bibringats den uppfattningen att nämnden vinnlagt sig om stornoggrannhet vid prövning av ansökningama". Jag hoppas att ,i Skärstad och tar del av JO:s yttrande omvapenfrinämndens verksamhet. Ett enigt utskott har också funrut att vapenfrinämndenefter bästa förmåga prövar ansökningarna om vapenfri tjänst i enUghet medvapenfrilagen. Det främsta underlaget för vapenfrinämndens bedömningutgörs av redogörelser från särskilda utredningsmän. För det utredningsarbetetfinns det tolv på oUka platser I landet bosatta heltidsanställdautredare och omkring 200 personer som förklarat sig vllliga att utförapersonutredningar på fritid. De flesta utredningarna görs också på fritid, Enhgt 5 § i vapenfrikungörelsen skall vapenfrinämnden göraden utredning om sökandens personUga förhåUanden och övriga omständigheter sombehövs för att pröva hans ansökan. Nämnden äger kalla sökande och annan atthöras muntUgen inför nämnden. Nämnden äger att förordna särskild utredningsmanatt biträda vid utredningen, och utredningsmannen äger att kalla sökande ochannan för samtal. Det Ugger alltså i nämndens bedömning vilken utredning sombehövs. Äv praktiska skäl förordnas regelmässigt en särskild utredare. Denne äralltså nämndens medel att få tillräckUg utredning i ärendet. Utredningsmannen kallar sökanden till samtal och tar ävenkontakt med andra personer, om det behövs. Utredaren sammanfattar i ettutlåtande vad som förekomrrut under utredningen. Detta innehåller således enredogörelse för samtalen med sökanden och eventuella andra personer som hörts iärendet. När utredningen kommit så långt att utredaren skrivitfärdig sin redogörelse för samtalet med sökanden skickar han ett exemplar avsamtalsredogörelsen till sökanden för att denne skaU få tiUfäUe att granska denoch göra eventuella konlgerlngar eller tillrättalägganden. Utredaren har således möjhghet att beakta sådana synpunkter från En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. sökandeninnan han gör sitt utlåtande klart. När så utlåtandet är helt färdigt skickasdet in , och då bifogas även eventuella synpunkter påsamtalsredogörelsen som sökanden kan ha lämnat utredaren. Utlåtandetinnehåller också som avslutning en sammanfattning och utredarens synpunkter 1ärendet. Utredaren har dock ingen skyldighet att lämna ett preciserat förslag.Den saken kan han lämna öppen och gör det ofta. Sedan utredarens utlåtande kommit In tUl vapenfrinämndenskansU kommuniceras denna slutUga rapport med sökanden, och han ges attyttra sig. Sökanden får på detta sätt se samtalsredogörelsen ytterligare engång. Om innehållet i sökandens yttrande ger anledning tih det, kan nämnden isin tur begära yttrande av utredaren. När så ärendet är färdigt föredras det aven av tiänstemännen hos nämnden. Varje ärende läses dessutom in av ordförandenföre sammanträdet. Vi i utskottet har enhälhgt inte funnit anledning attIfrågasätta lämphgheten av organisationen eller förfarandet för utredning. ÄvenJO anser att utredningsorganisationen har en lämphg uppbyggnad. Vid frågans behandhng i utskottet har vi uppmärksammat denfortgående ökningen av antalet icke avgjorda ansökningsärenden vidvapenfrinämnden. Som framgår av bilagan tlU utskottsbetänkandet var antaletIcke avgjorda ansökningsärenden ca 2 200 -vid utgången av , ca 3 600 år1970 och ca 4 500 . Utskottet ser hksom JO mycket aUvarUgtpå den ärendebalansen och anser att erforderhg kapacitet bör tiUföras nämndenför att den skall komma ifrån den nuvarande fördröjningen ihandläggningen, VI är medvetna om att det har skett enväsenthg ökning av nämndens kapacitet; det var också inne på.Det finns nu tre ersättare till nämndens ordförande. Varje ordförande avser atthålla ett sammanträde . Antalet övriga ledamöter är oförändratsex. Nämnden disponerar för beredning och föredragning av ärendena förutomkanshchefen två byrådirektörer och en förste byråsekreterare. Även expeditionspersonalenhar utökats. Men även med dessa förstärkningar kommer under lång tidatt kvarstå en mycket stor arbetsbalans, om den nuvarande noggrannheten vidprö-vning av ansökningarna skall kunna fortsätta. Liksom JO anser utskottet attdet är av största vikt att noggrannheten I prövningarna inte eftersattes. Vi förutsätter att Kungl. Maj:t vidtar åtgärder för atttiUföra vapenfrinämnden erforderhg kapacitet, så att nämnden utan eftersättandeav noggrannheten i prövningen kan inhämta den nuvarandeeftersläpningen. Jag ber tUl sist att fä yrka bifall tiUförsvarsutskottets hemställan I betänkande nr 20. HenGUSTAVSSON i (s): I stort sett skuUe jag kunna nöja mig med attinstämma i alldels utmärkta anförande i kammaren. Jag vlU barata upp ett par saker. Det ärframför allt vad som har framkommit i motionen 692 av herr Johanssoni Skärstad och vad har sagt från talarstolen som ger miganledning göra några kommentarer. Han riktar ett angrepp mot utredarna ochsäger att de Inte har tillämpat lagen. Det ankommer i och för sig inte påutredarna att göra detta, utan det är vapenfrinämnden som har att tillämpalagen, I vapenfrinämnden finns emellertid aUmänt den uppfattningen attutredarna gör ett arbete som i allmänhet är en god prestation. Nämnden väljervidare sådana utredare som den anser har kompetens att klara det hela. När det gäller utredarna riktar kritik mot, som det heter i motionen, att utredningsmännen utgörs av ihuvudsak i försvarsmakten fast anstäUd personal. Det är en lösning som hargjorts just för att man skall komma tiU rätta med den balans som vi tycker ärmycket aUvarUg - och som jag förmodar att i Skärstad ocksåtycker är allvarUg - och som gör att väntetiden är alltför lång. Men rentallmänt finns det anledning - och det tror jag gott kan sägas från denna talarstol att eftersträva att försöka få så många utredare som möjhgt, som också har enförankring ute i organisationerna, i folkrörelser osv. Men jag reagerar också mot att i Skärstadsäger att utredarna utsätter de sökande för korsförhör, och att man misstänkeratt utredarna söker efter falska bevekelsegrunder. Jag tycker att detta är enmycket grov anklagelse mot människor, som på bästa sätt försöker fullgöra sinaarbetsuppgifter. Utredningsmännen har självfaUet inget intresse av att sträva efteratt få så många avslag eller blfaU som möjUgt: deras enda uppgift är att, underdet samtal de har att föra med den som söker vapenfri tjänst, försöka kartläggasökandens motiv i ohka avseenden. Därför är det också en självklarhet att deinte på något sätt är ute efter falska bevekelsegrunder utan försöker nå framtih sanningen och ingenting annat. Eftersom jag själv har gjort någon utredningkan jag säga att samtalen inte heller har karaktären av korsförhör, utan isamtalen skah man få sökanden att själv redogöra för hur han uppfattar sinsituation och ingen kan naturhgtvis tvinga sökanden att svara på frågor somhan inte vill besvara, TiU slut, herr talman, kan man få den uppfattningen attsamtalet rör sig om något slags teologisk eller samhäUsvetenskapUg disputation eUer kanske en diskussion om en doktorsavhandhng eUer något annat av densvårighetsgraden när man hör de Inlägg som framför allt iSkärstad har gjort. Det är inte aUs fråga om någonting sådant, I stället harkartläggningen i huvudsak en uppgift, nämligen att klargöra sökandensinställning tiU vapenbruket som sådant. Det har i och för sig Inte att göra medhans uppfattning om försvaret, hans rehgiösa, aUmänna poUtiska eller etiskaövertygelse, utan det väsentUga är den enskildes samvetskontlikt införvapenbruk, Lagen, och dess tiUämpnlng, är sådan att just konfliktsituationenmeUan å ena sidan den aUvarhga personhga övertygelsen och å andra sidan tvångetatt bruka vapen förutsattes. Om man utgår från exempelvis ett pohtiskt ellerrehglöst stäUningstagande behöver det i och för sig inte leda tiU en aUvarUgpersonUg konfliktsituation av kategorisk natur. Är ställningstagandet mot brukav vapen däremot genereUt och kategoriskt, så skaU den sökande bevihas vapenfri En översyn av vapenfrilagens till-lämpningm. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. tjänst.Det är på dessa grunder som vapenfrinämnden har att arbeta och också arbetar. i Skärstad (c) kort genmäle: Jag skulle bara vilja säga tlU ,att jag tror att han kritiserat andra människor, och utredarna härär väl inte i någon annan situation än vi övriga, utan de måste också kunnatåla Utet kritik. Det är en ganska utbredd uppfattning att man många gångerinte har uppfattat vad lagen menar, och den som fått tillfälle att läsaåtskilliga protokoU har rätt att göra vissa reflexioner. HenGUSTAVSSON I (s) kort genmäle: Det är självklart att dessa utredare hksomandra människor måste tåla kritik. Men när man framför sådana beskyUningar somherr i Skärstad gör och säger att man får Intrycket att utredarnasöker efter falska bevekelsegrunder, att de Inte tillämpar lagen osv, finns detanledning att reagera då är det genereUa angrepp. Därmed är inte sagt att det i och för sig inte förekommeratt nämnden får utredningar som inte är av god kvahtet, men i de fah vi fårsådana ser vi också tUl att skaffa oss andra utredare, för detta är junågonting som ständigt måste kompletteras. Jag trodde emellertid att i Skärstad höUsig för god för att göra angrepp på det sätt som han har gjort här i kammaren . Hen (fp): Det har Inte skett någon ändring ivapenfrUagen , men det har skett en skärpning i praxisnär det gäher bedömningen av de sökande. sade att man gärna kommer med svepandeargument i detta sammanhang. Jag viU då påpeka att det säkerUgen finns mångariksdagsmän som kan vittna om att de har haft kontakter med personer i sinavalkretsar som har upplevt ett avslag på en sådan här ansökan som en storpersonlig olycka, och därför är vi många riksdagsmän som har fått tiUfäUe attta del av de ansökningar som har avslagits. Jag har sett sådana ansökningar somför skulle ha bifalUts, med den praxis som då var, men som haravslagits. Som sagt: Jag är Inte ensam om detta, och jag vlU isammanhanget hänvisa tiU den skrift som frikyrkoråd har ingivit tiUförsvarsutskottet. Jag gör det inte därför att på något sättskulle bara representera dem som vägrar av reUgiösa skäl. Tvärtom hävdarFrikyrkorådet att alla sökande bör bedömas efter samma grunder, menFrikyrkorådet har helt naturUgt en stor erfarenhet av hur lagen har tUlämpats, Jag ber att få citera ur skrivelsen det är särskiltnödvändigt med tanke på den mycket kortfattade behandUng som skrivelsen harfått i försvarsutskottets betänkande, "När propositionen om den nuvarande lagen om vapenfritjänst framlades, hälsades den allmänt som ett betydelsefuUt steg på vägen mothumanare förhåUanden på vapenfriområdet. de iriksdagsdebatten att det nu hade skapats en ordning, som inte längre skulletvinga unga människor att gå I fängelse för sin övertygelses skull, tvingas Rådet konstatera att dessa förhopprungar ilånga stycken har kommit på skam. I takt med att antalet ansökningar ökat, haräven avslagsfrekvensen växt med åtföhande ökning av antalet domar förtotalvägran. Oavsett hur man viU förklara denna utveckUng - och i debatten harsom bekant mycket skilda orsaker angetts måste man ändå såväl i relation tillintentionerna bakom lagen som till förväntningarna på den, betecknautveckUngen sedan lagens tiUkomst som ett misslyckande, Frikyrkoråd delarden oro inför utveckhngen, som kommer tih uttryck i de nämndariksdagsmotionerna," finns det vissa tecken som tyder på, och det antyddeväl också , att det kommer att ske någon hten förändring praxis. Det finns något eUer några beslut av Kungl, Maj:t somgår emot vapenfrinämnden och som kanske kan ge grund för en mera human praxis.När nu hen har apostroferats här i debatten viU jag i förbigåendesäga att jag har haft någon möjUghet att föha hans arbete Inifrån, och jag största respekt för det personUga engagemang som lägger idagen i behandUngen av dessa ärenden. Jag hoppas också att vi får en mera humanpraxis, som tar stöne hänsyn tiU den djupa samvetsnöd många av dem känt som fåttavslag på sin ansökan. Detta har givetvis också med utredningarna att göra. JagviU här citera ur frikyrkoråds skrivelse, där det sägs att det harskett förbättringar i utredningsförfarandet, men där man sedan tlUäggerföhande: "Trots dessa förbättringar lämnar utredningsförfarandet enUgtRådets bestämda uppfattning aUtjämt mycket övrigt att önska. Man behöver inteta del av många utredrungar förrän man får klart för sig att deras kvaUtet kanskifta avsevärt. För att utredningen skall ge en så rättvis bild som möjhgt avsökandens motiv, är det önskvärt att utredaren i största möjhga utsträckning ärförtrogen med sökandens sociala, kultureUa och rehgiösa bakgrund, så att detdärmed finns en naturlig anknytningspunkt för samtalet. Rådet ifrågasätter, ominte dessa fördelar med det tidigare systemet med lekmannautredare hotar att gäförlorade i och med införandet av heltldsanstäUda utredningsmän, så mycket merasom dessa hämtas från försvarets personalvård. EnUgt Rådets mening finns detstora risker, att man med ett sådant system bygger in en sådan distans ellerrent av ett motsatsförhållande mellan utredare och sökande att värdet avutredningen bUr högst tvivelaktigt." Jag noterade i det sammanhanget med tiUfredsställelse vadherr i sade om önskvärdheten av att man får utredare medförankring i de ideella organisationerna, frikyrkoråd avslutar sin skrivelse med föhandeord: "Frikyrkoråd viU understryka betydelsen av att statsmakternatar upp vapenfrifrågorna tUl förnyad allvarUg prövning. Den avsevärt ökadeavslagsfrekvensen stäUer ett allt stöne antal unga människor I en olösUgkonfliktsituation: de har att välja meUan att antingen acceptera avslaget ochdärmed göra våld på sitt samvete, eller att föha sin övertygelse och bUstraffade därför. Den ekumeniska arbetsgruppen har tagit del avrapporter om flera faU av grava psykiska besvär sedan En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. En översyn av vapenfrilagens till-lämpning m. m. Det ankommer på riksdag och Kungl. Maj:t att vidta de åtgärder, somär nödvändiga för att denna konfliktsituation skaU kunna undanröjas." Jag vill uttrycka den förhopprungen att vi fåren mera human praxis i vapenfrinämnden, I annat faU kommer det att varariksdagens skyldighet att här Ingripa, I detta anförande, under vilket herrförste vice talmannen övertog ledningen av kammarens förhandUngar, instämdeherrar () och i (fp). Hen i Gäddvlk (m) kort genmäle; Med anledning av anförandet av viU jag framhålla att utskottet mycket noggrant tagit del avFrikyrkorådets skrivelse. Vi har också haft tiUfäUe att höra representanterför , Jag anser vidare att hen skall erinra sig att JOnyUgen granskat nämndens verksamhet och funnit att nämnden utför sitt arbetenoggrant. Jag tycker att det är en trygghet för . Jag tror också att man skall erinra sig att nämndensfunktioner är av domstolsUknande karaktär. Dess uppgift är begränsad tlU attpröva ansökningar om vapenfri tjänst, och i den verksamheten har nämnden ingetannat rättesnöre än gäUande lagstiftning.