prot · FU0934 · 1971-12-31 00:00:00 — Om man gör jämförelsen med januari månad dvs.inte med det exklusiva utan med det något mer normala1969 finner man emellertid att arbetslösheten då var nästan exakt lika storsom den varit innevarande vinter. Vi hade t. o, m. flera sysselsattai beredskapsarbeten än . Även om det goda klimatet har hjälpt tUl att håUaarbetslösheten nere, får vi räkna med att en del andra förhållanden har enbenägenhet att gradvishöja våra arbetslöshetssiffror, bl. a, det numera införda äldreslö-det. Det ärocksä vär ambition att ta vara pä de handikappade och att föra in dem i denreguljära arbetsmarknadspolitiken. Det är ca 5 000 6 000 människor somerhåUer äldrestöd. De bor i glesbygderna. Innan äldrestödet kom tUl var deltämligen meningslöst för dem att anmäla sig, ly de fick ingen hjälp. anmälerde sig för alt fä hjälp och kommer in i arbetslöshetsstatistiken. Jag vUl således inte säga att utvecklingen hitintiUs visat- som jag tyckte att ville göra gällande i sitt inlägg en sädanlendens att det finns anledning att ingripa med några alldeles speciellaätgärder, I samband med sialsverkspropositionen har serverats etlförslag tUl tUläggsstat, där det upptas extra åt arbetsmarknadsverket.Arbetsmarknadsministern och jag kommer att tUlsammans medarbetsmarknadsverkels folk pröva den aktueUa situationen. Om det vid en korrektbedömning befinnes att någol ytterligare måste göras, så är självfalletregeringen beredd att göra det. tog upp småföretagarnas kreditsituation. Desenaste årens siffror visar att kreditutvecklingen gätt ät det håUet att denängslan man kunde hysa kan vara mera modererad.Lättnaderna i överenskommelsen mellan och affärsbankerna har ju bl.a. inneburit att affärsbankerna kunnat utvidga sin kreditgivning. Detintressanta i fråga om kreditgivningen är naturligtvis priset och tUlgången på"de långa pengarna". När vi hade det som allra besvärligast underfjolåret släppte vi loss en extra utlåningsgiv genom Induslrikredil ochFöretagskredit på ca 425 rrUljoner kronor, specialdirigerat tUl småföretagen.För bara några dagar sedan hade jag liUfäUe att höra mig för på den här punktenhos den som i sin tur förser de här instituten med pengar, nämligen chefen förAP-fonderna, Han kunde ge en i och för sig rätt glädjande upplysning inte tycks ha något speciellt behov av ökad tUldelning avpengar. Balansen är i allt väsentligt awerkad. Skulle det uppstå ett ökat behovsä har det ju i finansplanen med godkännande sagts alt dessainstitut bör ha möjligheter att expandera även med drygt 400 miljonerkronor, dvs. i samma takt som . Det är ganska populärt att säga alt åtgärden som vanligtkommer för sent hästen dricker inte, även om det finns vatten i käUan menjag tror inte pä del. råder ändå en eflerfrågekonjunktur beträffandeden industriproduktion vi tar fram i det här landet. En stor del av de företagdet här gäller är underleverantörer tUl storföretagen, som räknar med godavsättning och stigande priser. Därför kan jag kanske summera det hela dithänatt det bör finnas möjUgheter att tUlgodose även den mindre företagsamheten mederforderliga krediter. När det på nytt för vilken gäng i ordningen vUl jag låtavara osagt talas om att det personliga hushåUssparandet uppvisar dystraperspektiv, mäste jag säga att man ju inte bara fär ägna sig åt den detaljen ivårt totala sparande. Kvar står ändå, om jag nu skall åberopa internationellstatistik jag brukar vara rätt försiktig med det - att det bland 14 länder iOECD inte finns någon nation som sparar sä mycket per huvud räknat som vi gör i det här landet. Del sparandel omsätts i en investeringsaktivitetsom följaktligen per capita är större. Närmasl och rätt nära oss kommerAmerikas förenta stater och därefter . Ja, det finns en hel del mer att säga tUl . Jaghar emeUertid lovat att tala , och jag är rädd för, fru talman,att jag börjar komma i närheten av detta kritiska streck. Därför skuUe jagkunna sammanfatta inlägg med att säga att han på sätt och vis ärrätt avundsvärd. I sin syn på hur saker och ting skall ordnas, i sin syn pä hurmänniskornas inbördes beteendemönster skall fungera är han en av dessa lyckligamänniskor som vandrar omkring i en atmosfär av blommor och fågelsång. Jagtvingas tyvärr att vistas i andra, väsentligt tristare omgivningar. Jag gör besviken, det är jag medveten om, menvar mig tacksam för det, , sä blir kanske missräkningen inte sä storifaU han skulle komma i den situationen att han i ansvarsstäUningfår konfronteras med frågor som dessa. Jag skaU be att få säga några ord också tUl har ju varit en utveckling där den offentligasektorn har gätl med förtur. Vi har allesammans varit överens om det ochhjälpts åt i det avseendet. Det har glatt mig under dagens debatt att få ettpar erkännanden från en del håll där man sagt: Naturligtvis begriper vi attingen enskUd sektor är sig selv nok utan måste samarbeta med den offentligasektorn. Den offentUga sektorns pUot - eller pionjär, kalla det vadni viU - har varit den kommunala expansionen. Jag har ibland, när jag talat medkommunalmän, sagt mig att vi inte kan fortsätta i denna takt på den kommunalasidan . Jag har också försökt trösta dem med att jag tror attvissa engångsinsatser i de kommunala investeringarna nu har kulminerat och i en kommande tid vid en ökad tUlväxt och en ökad bruttonationalprodukt istörre utsträckning kan klara sina åUgganden inom ramen för den naturligaökningen i skatteunderlaget. Men vad vi gjort på den offentUga sektorn är ju intekastat i sjön. Där kommer jag tUlbaka tUl den intressanta frågan som herrBohman stäUer gång på gäng. Vi tjuvstartade diskussionen för nägon vecka sedan,när vi hade en lilen övning om skattepolitiken i ett mera blygsamt format isamband med en interpellationsdebatl. Det är ju inte pä det sättet, , att man kansäga att den privata människan måste ha mera pengar för privat konsumtion ochatt staten inte får ta alltför mycket. Detta är en felaktig beskrivning. Den ärhelt enkelt jag lömsknar gärna tUl när jag hör detta uttryck för, låt migsäga en lögnaktig fUosofi som gär ut på att de pengar som stat och kommun tarhand om är i viss män bortkastade. I själva verket går de tUlbaka tUlmedborgarna intUl sista öret. I vilken takt de skall gå tUlbaka tUlmedborgarna kan man naturligtvis ha olika uppfattning om, men än så länge hardenna riksdag med stor ackuratess stäUt sig bakom den takt som regeringenföreslagit. har gjort sina reservationer då och då, men han harvarit en ropandes röst i öknen i det avseendet. Och fungerar som aUaandra församlingar: majoritetens uppfattning bUr riktUnjen, alltså även för denekonomiska politiken. Jag trorinte att man i en något så när seriös debatt om de ekonomiska framgängsUnjernaskaU svänga omkring sig med sådana argument som Stekenjokk, dagens konflikt ochBlåsjösvälten. FaUet Stekenjokk har sina särskUda förklaringar och sin särskUdaargumentation, och dem har industriministern framfört. förtjänar väl knappast att få så mycket utrymme idebatten. Aktionen där kan vara ett uttryck för att människor grips avdesperation när de lever i en glesbygd och att de trots allt envist hävdar attde skaU sitta kvar i denna glesbygd. Men om dessa specifika uppfattningar skaUvara donUnerande för hur landets ekonomiska politik skall skötas, då garanterarjag att det är stora utsikter för att vi hamnar på fel väg. Människorna i dettaland tvingas på grund av den obönhörliga utveckUngen att vara mer rörUga nu äntidigare. I samband med denna arbetsmarknadsdebatt kan det finnasanledning att understryka att mitt under den här vintern, i slutet på decembermånad, deklarerade av alla våra företag en klar brist päyrkesutbildad arbetskraft. råkar de företagen inte befinna sig i norraJämtland, och jag tror det blir tUl ytterlighet svårt att driva enlokaliseringspolitik med den effekten att man kan garantera arbete för aUamänniskor i glesbygderna. Förflyttningar kommer att få vara en reaUtet även ifortsättningen, och en sådan situation är ju inte oacceptabel omförflyttningarna sker med omdöme och i rimlig takt. Vi kommer att möta detta problem när vi skallbehandla förslaget om att flytta ut 6 000 människor från detta , därekorrhjulet enligt alla kända och brukade teser snurrar fortare än någonannanstans, där stressen är mer utpräglad än någon annanstans, därkommunikationsmöjUgheterna är sämre än någon annan stans, där irritationen idet dagliga umgänget är värre än någon annanstans. Sådana enkla patentlösningarsom att flytta ut statliga verk tiU landsorten föresläs ofta ilokaliseringsdebatten. var det regeringens avsikt att befria dessa 6 000människor frän alla dessa fraktansvärda vedermödor. Och vad möter vi? Praktiskttaget 6 000 vUda protester frän människor som viU vara kvar i ekorrhjulet medaU dess stress, aU dess irritation och aUa dess svårigheter. Vem vägar ställa sig upp och vittna objektivt omindividens sinnelag i sådana här frågor? Jag vägar mig i varje fall inte pådet. rekommenderade att vi via skattepolitiken ochannan ekonomisk politik skall förändra relationerna meUan offentlig och enskUdsektor. Det är lättare att göra en sådan rekommendation än att följa den. HerrBohmans partivänner är samt och synnerligen mycket angelägna om att slå vakt omden mest expansiva delen av den offentUga sektorn, dvs. de svenska kommunerna.Herr rekommendation blir därför något slags dubbeltal, som vid ennärmare analys inte håUer. Det finns en och annan nation som har fått möjUghetatt pröva gamla traditionella, konservativa högeruppfattningar i den ekonomiskapolitiken. Ett av dem är . Det skaU bli spännande att sehur det går. tycks emellertid människorna inte utan vidare varamottagliga för den konservativa regeringens . Konvul-sionerna i detengelska samhäUslivet ger klart och tydligt ett helt annat utslag. I sista hand, , kommer man ändå fram tiU, närdet talas om att skatteutspelet var så galet, att det skatteutspelet vid sin tiUkomsti princip omfattades av av den svenska . SkuUe man göraen undersökning bleve det väl några procent flera, eftersom tappade en del i det senaste valet. Men här rör det sig ju om endeciderad uppfattning hos regering och riksdag, och därför begriper jag interiktigt tal om att skattepolitiken skulle vara annorlunda. Detannorlunda måste innebära en medveten strävan att skapa skattelindringar för debättre betalda, och mot bakgrunden av att vi behöver pengarna måste det dä bliskattehöjningar för de sämre betalda. Det är den logiska slutsatsen. Jag harför nägon vecka sedan sagt att jag inte tror att det ger så särdeles mycket.Vare sig oron finns pä toppen bland våra löntagare eller den finns pä botten säär det en oro i båda faUen. Det är möjUgt att den är minst lika besvärande omden uppstår i de lägre skikten som om den kommer i de övre skikten, även om vinu naturligtvis ovana vid de övre skiktens revolution sätter en del frågeteckeni kanten. Sä fortsätter ; "Avtalsverkel skaU integöra politik. Politiken skaU vi göra i det barhuset. skaU baraförhandla." Och det är vad avtalsverket gör. Menjag tror att ingen, ärligen talat, av kammarledamöterna är beredd att ge någotslags fullmakt in åt de tjänstemän i avtalsverket som sitter vidförhandlingsbordet. Vad skuUe resultatet kunna bli av det? Det skuUe ju kunnabli att man öppnade en avtalsrörelse med ett resultat som jag tror att herrBohman var den som verbalt preciserade genom att säga: "Några 2022procent orkar samhällsekonomin inte med." Det finns ju en part som envistsäger; "Vi skaU ha en ordentlig och kraftig lönehöjning. Möjligen kan vidiskutera ." I och för sig är det inget fel pä additionen närvederbörande kommer fram tUl den procentsatsen, även om förutsättningarna föradditionen är alldeles uppåt väggarna. Men om den ena parten som sagt kräverdetta och den andra parten svarar; "All right! Då skriver vi underdet." vad har vi då stäUt tiU med? Var och en som inte vUl hålla på att skuggboxas i onödan det har jag sagt i ett offentUgt tal i mäste ändå begripa attavtalsverket inte kan ge sig ut och prejudicera i uppgörelser som är säinfekterade över hela arbetsmarknaden med lösningar som går tvärtemot hurregeringen bedömer det ekonomiska utrymmet. Jag tror att inte heller herrBohman vågar dra konsekvenserna av sitt försök att "singla ut"avtalsverket som en självständig storhet vid sidan om regeringen och riksdageni de pågående diskussionerna. skaU naturligtvis den här kakan jag kommer tUlbakatiU det delas något sä när rättvist bland alla, och det är då kakan framstårsom för liten. Det är de födslovändorna vi möter i den öppna striden med SACOoch SR. Helst bör ju kakan delas på en gång. Man har väl ändå de bästachanserna att göra en rimlig fördelning när alla olika intressen får prövasinom den ram som utrymmet medger. Jag begriper att är irriterad över lockoutenav officerskåren. Men vad skall vi göra? Vad skaU avtalsverket göra om en parttar ut 600 man och därmed lamslår arbetsområdet för de järnvägsanstäUda inte helt,för en del godstransporter har gått? Den kåren består emeUertid av 40 000jämvägsanstäUda som sitter hemma - med fuU lön för aU del, därför att de harmänadsanställning. redovisar en icke oväsentUg förlust förvarje dag som går, en förlust som mäste täckas in av denna församling som jag talar inför antingen så att man betalar den över skattsedlarna eUer så attvi låter de svenska medborgarna vidkännas en extra taxehöjning, som i annat faUskulle vara obehövUg. Den förlusten blir naturligtvis större och större för varjedag som konflikten varar. Om man på detta sätt plockar ut en liten grupp och låterofficerarna ekonomiskt understödja den gruppen, , kan man håUa pååtskUliga månader, , med de ekonomiska konsekvenser för samhället somdetta innebär. Är det dä alldeles orimligt att den andra parten svarar; fårofficerarna acceptera stridens regler för att den här konflikten skall ta slutinom rimlig tid? För rrug är det sannerligen ingen överraskande slutsats; detär den naturliga slutsatsen. Det saknas gålust, säger , i det svenskasamhället. Jag tror inte på det. När vi frågar dem som enligt representerar de marscherande, sä är de tydUgen av den uppfattningen attde skaU fortsätta att marschera, sä långt vi nu kan överblicka derastankegångar. Jag är medveten om att det är en och annan som föredrar att gå iSchweiz och kring , men jag vågar nog säga att det inte gäller debästa delama av svenska folket, så jag tror att vi kommer över detta utanaUtför mycket skavanker. Det vore frestande att fortsätta den här dialogen med herrBohman, men, fm talman, minuterna flyger i väg med rasande fart. Jag har ju enbenägenhet att tala så att det är ganska glest meUan orden, och därför tar deträtt läng tid när jag sätter i gäng. När således säger upp bekantskapen med ossandra i fråga om skattepolitiken, så är det i och för sig rätt intressant.Detta är en väsentlig politisk fråga, och jag får väl dra den slutsatsen attherr på den här punkten maler sig ur den borgerUga samlingen. Det ärkanske klokt att gör det. Det är möjUgt att det går att ragga Utetröster på en mera entydig och utrerad konservativ poUtisk linje. I varje faUblir det ett nytt utspel i de här spännande politiska kombinationerna som vi juständigt har att möta. Men den dagen då skaU dra slutsatserna avsin marsch ensam i värt politiska Uv Ugger måhända litet längre fram i tiden,så jag kan tUls vidare avstå frän att kommentera den saken. har jag svarat på oppositionsledamas inlägg. Men jagfick några direkta frågor av utskottets oppositionsrepresentanter, och det ärkanske ändå rimligt att jag försöker svara även på dem i största korthet. tog upp frågan varför vi envist skulle häUafast vid en hög ränta i vårt land, då man rant om i världen kan konstatera hurnationerna i den ekonomiska politiken arbetar med gradvisa räntesänkningar. Ja,denna fråga är Utet mera komplicerad än man kanske tror. Vi har ett diskontosom börjar bli högt internationeUt sett, men jag vill inte göra gäUande att detframstår som exceptionellt högt vid en sådan jämförelse. Däremot har vi ettpris på de långa pengarna som har varit lågt kanske irelation tUl priset på de korta pengarna för lågt och det finnsförklaringsgrunder för detta också, om jag vUl utveckla det. Men ser vi ossomkring pä den internationella marknaden och gör oss besväret att i aUa deländer, där en diskontosänkning kan noteras, även avläsa höjden av den långaräntan, så finner vi att man i praktiskt taget alla dessa länder Ugger högre änvad vi gör här hemma. Vi konfronteras nu dagligdags, eftersom vi har annonseraten utlandsupplåning, med folk utifrån som gör erbjudanden jag skaU om någonvecka ta emot ett par sådana personer. NaturUgtvis kan jag då också varje dagkonstatera att det är ganska dyra pengar. Det rör sig inte om de 7 1/4 och 71/som är auktoriserade av den svenska i fråga omlåneräntan för statsobUgationer, bostadsobligationer och industriobligationer.Det är där knuten finns, och följaktligen kan man inte utan vidare ropa påräntesänkning med utgångspunkt i förändringarna av diskontot dä är man intefullständig när det gäUer detta intressanta kapitel. som ju tidigare var en gammal och högtvärderad motståndare tUl mig i dessa ekonomiska debatter fungerade nu såsomutskottsrepresentant och förde en i och för sig intressant debatt motAftonbladets skribenter och ungdomarna i allmänhet på de svenska universitetenoch högskolorna. Om jag fattade rätt menade att detsocialdemokratiska partiet rimligtvis bör ta medarbetare i öronenoch ruska om dem samt sedan så snabbt som möjUgt gå ut och säga tUl alla dessaungdomar att de talar i fåvitsko. Ja, det är ju ungdomens privUegium att haalldeles speciella och bestämda uppfattningar i en fri demokrati tolererarvi detta, och det tycker jag vi skall göra. Vi går heller inte in med pekpinnennär det gäUer tidningarna; även där skall vi väl ha en fri debatt. Jag kommerju att uppvakta denna kammare med ett förslag om presstöd för attgarantera denna fria debatt, och följaktUgen måste jag slå vakt om den, aUdelesoavsett om den passar mig eller inte. Någon logik bör det vara i det hela. Jag vet inte vad det är som gjort att har tagitså hårt vid sig av denna diskussion. Menar han att vi irriterar industrin, såatt företagarna flyttar ned och bosätter sig kring , eller vad är detfråga om? Jag tror att industriföretagarna kan ta detta ganska lugnt. De har jui långa stycken rena famUjeband med de ungdomar på universitet och högskolorsom är mest militanta, och om inte distansen meUan föräldrar och barn harblivit alldeles för utpräglad är det möjligt att de i en diskussion kan lugnaned varandra tiU samhällets båtnad jag är beredd att säga det. Jag får ju många framställningar. I förrgår fick jag enframstäUning från en förbundsordförande som heter Per . Han presenterari sammanfattning ett program för hur finansministern och hans regeringskollegerskall sköta den ekonomiska politiken. Det är framför aUt en punkt i programmetsom jag tycker är ganska intressant, nämligen den som gäUer skärpt statsskatt,dvs. ökad progressiv skatt på de höga inkomsterna. Jag tycker att Per Gahrtonhar rätt att säga det, . Även han lever ju i en fri demokrati och hartydUgen den uppfattningen att skattebelastningen är aUdeles för Undrig förmänniskor Om ogiUar det, så får väl tala vid honom; jagtänker inte lägga mig i den debatten. Sedan hade också några synpunkter.Jag sade inledningsvis att jag har lyssnat på honom i hans egenskap avvetenskapsman. har jag fått underkasta mig att ocksä lyssna på honom sompolitiker. Och vad sade om "stekos frånvalfläsk" tyckte jag inte låg riktigt bra tUl för honom. Man skaU nog såatt säga vara Utet mera kommen "ur stubbotan rot", för att slängaomkring sig med sådana formuleringar, inte gä direkt frän docentvärdighetenoch över i det politiska slagsmålet. Men det är möjligt att bättrar sig och blir mera Uk sig som jag kände honom från våra debatteri . När sedan viUe vara verkUgt kvickoch underhållande han använde då ett bildspråk som t. o. m, överträffade mitt sade han att far omkring i helikopter och öser ut pengar. Jagvet inte om det var som då aUuderade på. Denfrägan kommer väl upp sä småningom, och att det blir en kostsam sak är detingen som tvivlar på. Men det där med helikopter skaU jag som ålderman iregeringen avstyra, det lovar jag . SlutUgen behöver jag inte direkt apostrofera herrHermansson i , eftersom jag tog med honom med att jag vändemig tUl i i mitt första inlägg. Jag konstaterar därför iStäUet med beklagande att min korta tid i talarstolen nu är tiU ända. Under detta anförande övertog fru andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. () kort genmäle: Från en synpunkt beklagar även jag att herrSträngs tid i talarstolen var ute. skulle nämligen ha kunnatförklara för mig det där med blommor och fågelsång, som han inte tyckte om. Jagnoterade ändå att det inte var blommor och bin som av någonanledning talade om. Och, oss Spångabor emeUan, vad är det för fel på blommoroch fågelsång? Vi har ju Utet av det ute hos oss, . Det skulle jaggärna vUja ha en förklaring på. Det är emeUertid närmast en annan och mera betydelsefullsak som jag här vUl ta upp. sade att han försöktedämpa ned bytesbalansproblemet, och det är aUdeles riktigt. Men frarrUiåUerherr Sträng, och finansutskottet skriver detsamma, att vår utrikeshandel interesulterade i ett underskott på 1 370 miljoner, som det angavs i förra åretsfinansplan, utan underskottet har i stället blivit 1 150 miljoner. Ja, detunderskottet skaU då jämföras med vad uppgav . Dåtrodde han att underskottet skulle bli 545 mUjoner. Resultatet var aUtså baranågot mer än dubbelt så dåligt som trodde. Så nog har dämpa frågan om bytesbalansproblemet, det kan vi vara helt överens om. Men sedan sade , och det var nästa led iresonemanget, att nu har vi en chans att räkna ned bytesbalansunderskottetjämfört med finansplanen.Ja, det är möjUgt att det går. Jag skulle dock vara ganska försiktig med altblåsa "faran över". Vi har ju en uppstannande lageruppbyggnad; detinvesterades så myckel i lagren att det nu inte behövs särskiltmycket . Men uppbyggnaden kommer givetvis i gäng igen sä småningom.Och företagen har ju fått ökade krediter i utlandet som är ganska stora, menden ökningen kan inte gäma fortgå hur länge som helst. När därför vill signalera "faranöver", så säger jag "kanske, kanske". Det finns dock en hel radsaker som vi inte kan göra därför att vår situation är så dålig. Vi kaninte genomföra reformer på det sätt vi skulle önska över vida områden avsamhället, eftersom vi nu måste satsa på industrUnvesleringama. Vi kan intedriva en helt annan kreditpolitik; jag tycker vi kan driva en lättarekreditpolitik, men vår valutasituation sätter gränser för vad som är möjligtdärvidlag. Nog skulle det vara väldigt bra om vi hade en kreditpolitik somverkligen lät krediterna strömma ganska flitigt och tUl låga räntor med tankepå behovet att öka industriinvesteringarna. Men det är ju som sagt inte möjligtatt gå hur långt som helst i den riktningen. Jag skulle kunna fortsättauppräknandet. Jag vill konstatera att regeringens politik har lett ossin i en sä besvärUg situation att det är nödvändigt att på något sätt upprättaen långsiktig plan för att komma ur den. Vi är i en återvändsgränd. i finansplanen bara börjat signalera vad som bör göras. tog inte alls upp den fräga som och sedan jag berörde, nämligen behovet av att komplettera de femårigalångtidsutredningarna med en rallande planering. Vi vet att intetycker om det. Men när den socialdemokratiska poUtiken nu fört oss in i enåtervändsgränd, är det dä inte nödvändigt att försöka staka ut vägen åt rätthåU Utet längre än vad gör i årets finansplan? Det är i varje fallmin bestämda mening. sade vidare att han fått besked av AP-fondemaschef att små och medelstora företag av aUt att döma inte behövde mera pengarnu. Det tog tUl intäkt för ett konstaterande att läget nu var rättbra. Men i en relativbisats fick han med att det kunde tänkas att detta berorpå att företagen inte bedömer det som lämpligt att investera så mycket som herrSträng och givetvis ocksä jag skulle önska. Är inte den där relativbisatsen isjälva verket mycket betydelsefuU?