prot · FU09115 · 1971-12-31 00:00:00 — Om flyktingfamiljers förenande i § 1 Meddelande ang. ärendeplan TUl kammarens ledamöter har utdelats en preliminärärendeplan för behandhng av utskottsbetänkanden under höstsessionen. Jag vUlunderstryka att de däri gjorda tidsangivelserna är preliminära och att vissaavvikelser från planen kan bh ofrånkomUga. § 2 Om flyktingfamiljers förenande i Herr utrikesministern ordet för att I ett sammanhang besvara dels i (m) ikammarens protokoU för intagna fråga, m 285, dels herrStålhammars (fp) i kammarens protokoll för intagna fråga, nr302, och anförde: har frågat mig hur jagbedömer möjhgheter att med stöd av FN:s deklaration om demänskhga rättigheterna och FN:s deklaration om barnets rättighetermedverka tUl att barn tUl flyktingar som befinner sig i här kan förenasmed sina föräldrar. har frågat mig om regeringen är beredd attvidtaga åtgärder för att påverka enskUda medlemsländer I FN tlU en bättreefterlevnad av FN:s konventlon om de mänskhga rättigheterna, specieUt när detgäller minderåriga barns rätt att leva tiUsammans med sina föräldrar. Jag ber att få besvara och i ett Sammanhang. FN;s deklaration om de mänskhga rättigheterna ochFN:s deklaration om barnets rättigheter är inte juridiskt bindandetraktater. De kan ej åberopas som formellt stöd i frågor som behandlas ideklarationerna, eftersom de inte grundar några formeUa rättigheter för enskUdaeller formella förpUktelser för staterna. Beträffande deklaration kandet vidare vara skäl att erinra om att bl. a. nedlade rösten vidslutvoteringen om deklarationen. De om mänskUga rättigheter, som antogs avFN;s generalförsamUng 1966 och som genom proposition förelagts förgodkännande Innevarande session, har ännu ej trätt i kraft och det dröjersannolikt innan så sker. Härför krävs nämhgen att 35 stater har ratificerat democh är antalet uppe i omkring 15. Den ena konventionen om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter har vidare ej några bestämmelser omklagomålsförfarande. Om flyktingfamiljers förenande i konventionen,som handlar om medborgerliga och pohtiska rättigheter, krävs att en stat avgersärskUd förklaring, om den vUl godta att annan stat skall få klaga över hur dentUlämpar konventionen. Mot bakgrund av vad som skedde i FN under behandlingenav dessa konventioner kan man tyvän förutse att många stater ej kommer attgodta detta klagomålsförfarande. I nyssnämnda proposition har föreslagits attriksdagen godkänner ett sådant förfarande med klagomål av stat mot stat tUldet Internationella forum, som skaU upprättas enUgt konventionen. Vidare har ipropositionen föreslagits att godkänner den enskUdes rätt att klagatUl detta forum, om han anser sig ha blivit föremål för en rättighetskränkning. TiU vad jag nu sagt viU jag foga en folkrättshg synpunkt,som klargjordes av min företrädare som svar på en fråga I rUcsdagens andrakammare om återförening av sphttrade famiher, och jagciterar: "Enhgt en allmänt erkänd folkrättsUg regel kan enstat ej göra framstäUningar i annan stat tUl förmån för en medborgare stat. En framstäUning på diplomatisk väg tUl förmån för annat landsmedborgare kan därför a-wisas som obehörig inblandning. Denna regel gäUer iprincip t. o. m. när någon är dubbel medborgare, t. ex, om det är fråga om enperson som både är svensk och grekisk medborgare. Som bekant finns det på många håU I världen famUjer, somlever splittrade och som på grund av de politiska förhåUandena i sina hemländerinte kan återförenas med anhöriga I andra länder. Regeringarna ivistelseländerna har på grund av regeln om obehörig inblandning praktiskt tagetinga möjligheter att hjälpa dessa olyckhga människor tih återförening, om detInte finns någon medborgarrättsUg anknytning till -vistelselandet. Hur gärnasvenska regeringen än skuUe vUja bistå måste jag aUtså med beklagandekonstatera att vi saknar möjligheter att göra det." Vad minföreträdare anförde gäller fortfarande. Med hänsyntiU vad jag nu sagt bhr svaret a) på , att våra möjligheter att i de enskUda faUen Ingripa tiU förmån för deolyckUga människor det här gäUer är praktiskt taget obefintliga och b) på henStålhammars fråga, att det inte finns någon traktatmässig grund på vUkenman skuUe kunna basera sådana åtgärder, som hen syftar på; berördaFN-deklarationer är ej juridiskt bindande och har ännu ejträtt i kraft. Hen i Mahnö (m): Tack för svaret, herr utrikesminister!Statsrådet förstår nog att det är ett alldeles speciellt människoöde som harföranlett min fråga. Måhända kan det för någon te sig underhgt att man vih göraett stort pådrag med anledning av ett enda människohv I en värld, som är såfyUd av hdande och förföljelse för rruhoner. Men människohvet är väsentligt nogför dem det gäher. Dessutom är det en mycket väsentlig principfråga, nämhgenden som kommer till uttryck i FN:s deklaration av 1959 om barnens rätt tUl vårdoch fostran av sina föräldrar. framhåUer utrikesministern att lade nedsina röster när frågan om de mänskliga rättigheterna behandlades igeneralförsamUngen 1948. Det hedrar i och för sig inte dessa stater, och detinnebär vidare Inte det förhåUandet att deklarationens moraliska styrkadärigenom skulle minska, desto mer som mig veterligen Inte lade nedsina röster när deklarationen om barnens rätt 1959 behandlades i generalförsamlingen.Det är ju denna deklaration som det i första hand gäller. Man kan kanske tycka att vår hUa nation inte har anledningatt ta upp frågor med en så omfattande principiell räckvidd. Det bhr emellertidjust de små länder som för en neutral utrikespoUtik vUka i särskUd grad fårkontakt med invandrare som söker . Därmed får vi också upplevaflyktingtragedier av sådant slag som har aktuahserat denna fråga. FördenskuUhar vi också anledning att ta till vara dessa människors Intressen både inåtoch utåt. Jag vet att mycket bestämt och hederligt haruttalat sig i ärendet om famUjen Porizka. Det är gott och väl. Men rätt forumär näppeligen svensk press, TiUhör man den stora FN-famUjen, bör man väl ocksåkunna förhandla på regeringsnivå mer eller mindre formeUt, om man känner sigförhindrad att föra saken på tal i FN, Att ständigt avstå från dyhka initiativ med hänvisning tiUatt ärendet är att betrakta som en "intern angelägenhet" förfrämmande makt är rent mänskligt inte relevant vid ett tUlfälle när så mycketav tragedin utspelas inför öppen ridå i vårt land. Tragedin med den UUa PavUnahar här föhts av tusenden och åter tusenden medborgare, och tidningen registrerat 60 000 namn i denna fråga. Människorna har rätt att shppa dettacyniska poUtiska spel med ett Utet människoUv, Förvisso upplever medborgarnatragedin till en del som en rent svensk angelägenhet. Om flyktingfamiljers förenande i Hen i Ahngsås (fp): , som stäUt denna fråga, ärförhindrad att själv ta emot svaret och det har faUit på mm lott att göra det. Jag ber att få tacka herr utrUcesministern för svaret påfrågan. Bakgrunden tUl denna är den händelse som engagerat oss aUa mycket hårtden här hösten, nämligen det tjeckoslovakiska paret ochderas försök att få sin sexåriga dotter tlU , Som vi vet sitterAnna Porizka just nu fängslad i efter det misslyckade försöketatt själv hämta hit sitt barn. Men innan händelsen hade drivits så långt hade ett otalförsök gjorts att förmå de tieckoslovakiska myndigheterna att lämna ut flickantiU , Paret hungerstrejk väckte opinionen, ochden tjeckoslovakiska ambassaden här i fick ta emot över 20 000namnunderskrifter på en protesthsta. Dessutom gjorde ett flertal riksdagsmänfrån samthga riksdagspartier framställningar och uppvakt-rungar för att hjälpafamUjen. Trots att man från den tieckoslovakiska ambassadens sida uttryckte sigpositivt om möjligheterna för famihen att få återförenas blev det inte någotsom helst resultat. Frågan var aUtså föranledd av denna händelseutveckling ochavsåg vUka möjhgheter regeringen var beredd att vidta för att inom FN förmåländer, som direkt bryter mot de konventioner där det uttalas att Om flyktingfamiljers förenande i minderårigabarn bör få leva tUlsammans med sina föräldrar, att bättre föha dessakonventioner. inskränker sig utrikesministerns svar tUl ett beklagande avatt sådana möjUgheter saknas. Även om jag är medveten om att vi hite har makteller möjlighet att föreskriva hur andra länder skall behandla sina medborgare,har vi ändå ordets makt att påverka opinioner. Det har stundom visats sig varaett effektivt vapen i kampen för mänskliga rättigheter. Även diktaturregimer ärkänshga för det påtryckningsmedlet. I de fah människor kommer i kläm mellanohka pohtiska maktintressen särskUt i de faU där barn blh objektet förrepressaUer riktade mot vuxna måste det vara de makthavandes främsta uppgiftatt genom alla tUl buds stående medel mUdra verkningarna av sådana metoder, ochatt landets stats- eUer utrikesminister kraftfullt och ofta ger vår mening tiUkänna i en fråga där praktiskt taget varje medborgare sluter upp kan få ettavgörande mflytande även på till synes okänsliga makthavare. Jag tror inte att det föreligger någonskillnad mellan mig och de två frågestäUarna vid bedömningen av de förhåUandensom vi här talar om. Jag utformade mitt svar som ett svar på de konkreta frågorsom hade ställts och som ju gäUde den möjligheter att i sinegenskap av regering, med åberopande av FN:s deklarationer och konventioner,påverka i det här faUet den tjeckoslovakiska regeringen. Jag tycker att det kanvara riktigt att använda det tUlfälle som en sådan här fråge- och svarsstundmnebär att klargöra det faktiska rättsläget mellan nationerna I sådana härfrågor. Det var det jag försökte göra i mitt svar, och det ledde tlU den negativaslutsatsen, utförligt motiverad, att vi inte rättsligt kan ta uppregerlngsförhandhngar i en fråga av detta slag med den tjeckoslovakiskaregeringen. Det enda som svenskar. Inklusive den ,kan göra är via opinionsbUdningen. Man kan diskutera hur pass effektivt detmedlet är på kort sikt. På lång sikt är det den enda vägen att i en sådan härfråga påverka ett annat lands regering. Jag vUl också i det sammanhanget erinraom de utomordentligt kraftfulla uttalanden som , vid det tiUfällettf. utrikesminister, gjorde just när det gäUde instäUningen tih degrundläggande rättigheter som här hade satts åt sidan. Det är alltså vad som är möjhgt att göra, och vi kommeratt fortsätta att göra det. Vi har också för den tjeckoslovakiska regeringenbetonat Inte på grundval av någon rättshg möjlighet tiU Inblandning men välsom en upplysning att det är ofrånkomhgt att de förhåUanden som det här gäUerär en belastning på det svenska folkets instäUning tiU och attdet underförstått bör tas med också i den tjeckoslovakiska regeringensbedömning vid dess framtida handlande. i (m): Jag ber att få tacka utrikesministern för detsenaste inlägget, som gav Utet mera kött pä benen och där utrikesministernnämnde de kontakter som tagits med tjeckiska regeringen. Sedananförde utrikesministern att det är den fria opinionsbildningen vi i sistahand får hta tUl. Men en sådan opinionsbildning skulle ju få styrka och stöd avnågot anförande i generalförsamUngen, Även om man nu inte kan tUlämpa FN;skonventioner, så måste det väl ändå vara den svenska delegationen obetaget attföra saken på tal i FN. Jag tror att ett irutiativ där vore välgörande ocksåmed tanke på det påhopp som det kommuTUStiska partiorganet har gjortgenom påståendet att de svenska opinionsyttringarna i fallet Porizka skuUebortse från barnet och bara vara uttryck för "en brett upplagdantitieckoslovaklsk kampanj". Inget kan ju vara felaktigare. Vad det gäher är att man här aUmänt reagerar mot enomänskhg hållning, som tyvärr är mycket utbredd I världen, även I vårvärldsdel. När statsministern var i anförde han i ett tal att det Isödra finns en gräns för det mänskhgt anständiga. Den gränsen gårsannerligen inte bara i utan tvärs genom . Ang. medverkan äv svenska ambassader vid överlämnande avnobelpris i utlandet Hen i Ahngsås (fp); Utrikesministern refererar tiU de möjligheterregeringen har när det gäUer att påverka opinionen och de uttalanden somgjorts. Jag vUl tolka utrikesministerns svar så att man Inom regeringen kommeratt aktivera sig på den här punkten för att hjälpa tiU att göra tUlvaron meramänskhg för de stackars människor det här gäUer om det sen sker inom FN:s rameller på annat verksamt sätt. Jag vill tiUägga att jag tror att ett ännu klarare beskedi dag från utrikesministerns sida skuUe vara av stort värde i sak och utgöraett bra riktmärke för andra länders hållning. Överläggningen var härmed slutad. § 3 Ang. medverkan av svenska ambassader vid överlämnande av i utlandet Herr utrikesministern ordet för att i ett sammanhang besvara dels () ikammarens protokoU för intagna fråga, nr 288, dels herrBurenstam () i kammarens protokoU för intagna fråga, nr292, tUl herr statsrrunistern, och anförde: Hen har frågat mig om jag anser attden svenska utrikesrepresentationen bör medverka tUl att kanöverlämnas till sådana pristagare som Inte kunnat komma tUl . HerrBurenstam har frågat statsministern efter vUka principer svenskaambassader kan och bör medverka vid överlämnandet av tUl pristagare,som av ohka skäl varit förhindrade att mottaga priset i . Den senarefrågan har överlämnats till mig för besvarande. Jag ber att få besvara dessabåda frågor på samma gång. Först måste jag erinra om att överlämnandet av nobelprisetinte är någon regeringsfråga. Det är sålunda den från regeringen heltfristående som ansvarar för prisets överlämnande. Också i detfaUet att en pristagare av en eUer annan anledning inte kan komma till Ang. medverkan av svenska ambassader vid överlämnande avnobelpris i utlandet Stockholmför att hämta sitt pris, är det som har att besluta om formernaför prisets överlämnande. På begäran från har svenska ambassader iett par tidigare fah medverkat vid överlämnande av i utlandet. Det är självfallet regeringens uppfattning attambassaderna även I fortsättningen bör medverka i de fall så påkallas avNobelstiftelsen, har utsatts för en fögasmickrande uppmärksamhet i samband med avslöjandena om behandUngen från svensksida av . Det har fastslagits, att det endaSolsjenitsyn begärde var ett inbjudningskort tUl svenska ambassaden, där hanskulle kunna motta . Han framförde aldrig önskemål om någraceremonier I samband med prisutdelnlngen. Sedan kritik riktats bl, a. i mot den , såg sig statsminister tvungen attskriva en Insändare där, i vUken han hävdade att det var Solsjenitsyns svenskeförläggare som hindrat Moskvaambassaden att överlämna . FörlagetskuUe nämhgen enhgt hen ha velat göra utdelningen till en pohtiskmanifestation, som kunde uppfattas som en ovanhg handhng mot ,Förläggaren dementerade och eftertryckhgt påstående ien svensk tidning. Enhgt vad sade i sin dueU i TV med han därefter bett den svenske förläggaren om ursäkt i ett telefonsamtal,men något offentligt tillrättaläggande av de missvisande uppgifterna har herrPalme Inte kostat på sig att pubUcera, Den tyske författaren i svenskTV om bl. a. behandlingen av Solsjenitsyn och sade:"Genom sin tvekan har den överbetonat prisets politiskakaraktär." Det är en god sammanfattning av den undfaUenhet som präglatden svenska håUningen. skriver statsministern:"Ambassaderna skaU akta sig för att bli aUtför djupt Inblandade Ivärdlandets interna angelägenheter." har man från svensk sidahävdat att det är vi själva som anger vUlkoren för vår neutraUtet och att densvenska utrikespolitiska håUningen inte får innebära passivitet eller tystnad.Det är märkligt att detta inte synes ha gäUt i faUet Solsjenitsyn. På samma sätt tycks ett missförstånd råda om ambassadernasuppgift, SjälvfaUet skall de följa gäUande regler, men enUgt ,som den svenska har godkänt, har ambassaderna bl, a, tih uppgift attutveckla de kulturella och vetenskaphga förbindelserna mellan de berördaländerna. Måste Inte överlämnandet av ett höra till denna uppgift?Har man inte från regeringens sida genom sin tvekan, genom sina många besked,gett utdelandet av htteraturpriset en politisk Innebörd det Inte hade behövtfå? En fastare attityd från svensk sida skuUe ha kunnat skapa respekt både förnobelpriset och för regeringens grundsyn på de kulturella förbindelserna mellanstater, I stäUet har man lyckats ge Solsjenitsyn själv och omvärlden ettIntryck av kluvenhet och undfallenhet. vlU jagfråga utrikesministern om svaret skaU tolkas så att, om Nobelsthtelsen föreslår det, ambassaden I är vUUg inbjuda AlexanderSolsjenitsyn tUl ambassaden för att där mottaga priset. Utrikesministerns svar innehåUer tre moment. För detförsta viU utrikesministern göra gäUande att detta på något sätt mte skuUe varaen regeringsfråga. Det har jag väldigt svårt att förstå. Det måste vara enregeringsfråga hur långt de svenska ambassaderna skaU medverka vid utdelande avnobelpris, och det är det som min och jag tror också hen fråga gäUer,Om detta mte skuUe vara en regeringsfråga, varför har då yttrat sigi en utländsk tidning? Varför har statsministern skrivit in insändare i ? Det är mycket sällsynt såvitt jag förstår att regeringscheferskriver Insändare i tidningar, och jag kan inte tolka det på annat sätt än attdenna fråga av statsministern uppfattas som en regeringsfråga. Jag har förövrigt riktat min fråga tUl , ty jag tyckte att om han har tillfäUeatt skriva insändare I utländska tidningar borde han också ha tUlfäUe att svarapå riksdagsmäns frågor I den svenska . Men jag vill ändå tacka herrWickman för det svar som jag har fått. Det andra förhåUande som försöker antyda isitt svar är att ambassader 1 bara ett par faU tidigare medverkat vidprisutlämnande, TUl att börja med är väl förhållandet det att de svenskaambassaderna regelbundet medverkar i alla möjliga sorters kontakter,notiflkatloner om att pris har tUldelats och aUehanda älskvärdheter motnobelpristagare jag tror att det har varit på det sättet i alla de olikafaUen, Vidare är det inte bara i ett par fall som svenska ambassader harmedverkat vid utdelande av pris. Jag har gått Igenom nobelprisutdelningenshistoria, och det visar sig att 1924, 1939, 1944, 1962 och 1965 har svenskaambassader utdelat pris i utlandet tlU mer än ett dussin nobelpristagare. Detär att observera att vi 1939 och 1944 under brinnande krig fann att svenskaambassader kunde utdela pris tUl utländska nobelpristagare. Det förefaller migsom om detta är det första fall, , där eller ensvensk ambassad har funnit att det inte var lämpligt att träda i den typen avkontakt. Sluthgen, herr talman, vih utrikesministern för närvarandeöverflytta skulden om vi får kalla det så för vad som har inträffat påNobelstiftelsen. Om man i aUa tidigare fall har haft olika kontakter mellanambassader och nobelpristagare vore det mycket märkvärdigt om det inte hadefunnits en sådan tanke hos även . Dessutom är detta den sistai en serie av undanflykter som den har gjort. Man haranklagat och förläggaren, man har anfört aUa möjliga synpunkter iinsändare och debatter. , herr utrikesminister, får vi alltså får vi vältänka oss den sista förklaringen: det är som Inte har velatkomma med detta förslag. Ang. medverkan av svenska ambassader vid överlämnande avnobelpris i utlandet Det anmärkningsvärda i både och herrBurenstam inlägg är att båda två trots Innehållet i mitt svar och Ang. medverkan av svenska ambassader vid överlämnande avnobelpris i utlandet trots vadsom verkhgen har offenthggjorts mycket utförligt i massmedia utgår från att densvenska ambassaden i inte bara tidigare utan också nu skulle vägra attöverlämna eller för att vara exakt de s. k. insignlerna tUlSolsjenitsyn. Det är rätt anmärkningsvärt att denna jag kan mte uttrycka detpå annat sätt - grundfalska historieskUdring upprepas från denna talarstol. Vad är det som har hänt? Den avgörande inledningen tlUfrågan om ambassadens medverkan vid överlämnandet av var det brevfrån och som ambassadör hade med sigtUl , där han på uppdrag framförde etterbjudande om överlämnande av priset. Jag tror att det är \iktigt attunderstryka att det var på uppdrag; det är självfaUet det jagsyftar på när jag i mitt svar säger att formerna för utdelandet av nobelprisUksom naturUgtvis själva utseendet av nobelpristagare är Nobelstiftelsensuppgift och icke . Det var tre alternativ som via ambassadenstäUde Solsjenitsyn Inför, eftersom det då var klart att han Inte kunde kommatUl vid det här tUlfäUet: att priset skulle Ugga kvar i ,att det skuUe översändas som så att säga en vanhg försändelse eher att detskuUe överlämnas på beskickningen. Jag kan i och för sig mycket väl förstå Solsjenitsyn, somkunde säga att mget av de här alternativen var särskUt attraktivt. Men skuldentlU att detta var de föreUggande alternativen Ugger icke hos ,icke hos svenska ambassaden, icke hos , utan var ansvaret fördet hgger känner frågarna och hela svenska folket tUl, I den situationenföredrog alltså Solsjenitsyn att ha diplom och pristecken hggande kvar iStockholm i hopp om att få tUlfäUe att senare motta dem. Sedan har vi upprepat att erbjudandet att överlämna prisetpå ambassaden kvarstår. Solsjenitsyn har tagit stäUning tUl det senast i ettbrev, som offentUggjordes i svensk press , där hansäger att han är beredd att ta emot priset i vUket år som helst. Men hantlUägger att "det måste ske offentligt och på vUUcor att jag kan håUa minNobelföreläsning I samband därmed". Vidare skriver han: "Men eftersomsituationen I vårt land mte heUer är mogen för detta så har viingenting annat att göra än att vänta, kanske till." Detta betyder att Solsjenitsyn bedömer situationen i sitthemland på precis samma sätt som den svenska ambassaden och den svenskaregeringen gör: det är icke möjhgt att överlämnandet kan ske i de offentligaformer som Solsjenitsyn önskar, och i så faU får aUtså överlämnandet anstå. HerrWIKSTRÖM (fp); Utrikesministern är förvånad över att herrBurenstam och jag ger våra synpunkter tUl känna, men det är verkhgeninte det som ger någon anledning tUl förvånmg. SolsjenUsyn frågar faktiskt i sitt brev, som utrikesministern citerade valda delar ur: " är Nobelprisetverkhgen ett tjuvgods som man måste överlämna Inför stängda dörrar utanvittnen?" Det haruppenbarhgen varit många turer i det här ärendet, men den som harvilselett allmänheten är ju med sitt brev i , och jagförstår att det är känshgt att lägga det till rätta. Ändå är jag övertygad omatt det finns människor i det här landet som utgår från att varken påven ellerherr är ofelbar och att ett misstag kan konigeras. Det var grovtvilseledande uppgifter som gavs i denna insändare. Jag tycker att vi skall tapå oss bördan och Inte bara överlåta åt att rätta tUl demisstag som görs i . En sak kan vi vara överens om: det är glädjande att vi nuhar fått ett klart besked om att ambassaden i numera är beredd attöverlämna detta pris. Ang. medverkan av svenska ambassader vid överlämnande avnobelpris i utlandet HenBURENSTAM (): VI har aUtså, som påpekade,fått ytterligare en gång understruket att den svenska ambassaden och densvenska regeringen är beredda att utdela detta . Vi har tidigare setti en del tidningsartiklar att det har förklarats att så skuUe vara faUet. Menvarför blev då inte Solsjenitsyn ens inviterad till besök på ambassaden? Ensådan framställan av honom måste uppenbarligen ha gjorts. Hur kan man tänkasig, om man är författare och har fått , att vederbörande land på etteher annat sätt är berett att se till att det utdelas, om man inteens bhr utsatt för ett sådant minimum av älskvärdhet som att få den typ av kortsom Solsjenitsyn önskade för att komma på besök hos den svenska ambassaden? Innan det blev en storm om detta som vi nu diskuterarförekom en del uttalanden i pressen. Jag är medveten om att massmedia har sinaproblem med att alltid få ett exakt återgivande. Men jag har här framför mig enartikel i , där en hög representant förutrikesdepartementet förklarade att det enligt diplomatisk praxis tedde sighelt naturhgt att inte invitera Solsjenitsyn tiU Moskvaambassaden och arrangeraen prisceremoni där. Jag upprepar att jag är medveten om svårigheterna förpressen att aUtid exakt återge. Det är emellertid en väsentligt annorlunda bUdsom nu kommer fram, sedan det har rests viss kritik mot det sätt pä vilketdenna fråga har handlagts.