prot · FU0912 · 1971-12-31 00:00:00 — Under det att ungdomen tvångsflyttas från växerdet fram ett nytt proletariat, rekryterat från de människor som ärdirekta ungdomar och som det inte går att exportera söderut. Storfinansen vUlsom bekant endast anställa ungdomar. Kommer människor upp i 40-ärsåldem är deinte längre profitgivande, anses det. För dessa äldre, från den öppnaarbetsmarknaden utklassade människor ordnar samhäUet en annan form av s. k.stödåtgärder. De "skyddade verkstäderna". Bara namnet skyddadverkstad är förnedrande för den som behöver arbeta där. De byråkrater som har myntat namnet skyddad verkstad kaninte ha haft någon större respekt för andra personers människovärde. Är detsamhäUet som skaU skyddas för de personer det här är fräga om, eUer är detmänniskorna som skall skyddas för samhället? Den frägan är det berättigat attstäUa. Det är en människofientUg attityd som ligger bakom namnetskyddad verkstad. Man bibringas nämligen den uppfattningen att de människor,som arbetar på dessa skyddade verkstäder, skall stämplas som utklassade urgemenskapen. De kan ju inte göra rätt för sig på den öppna arbetsmarknaden, ochderas löner ligger också i botten. De blir psykiskt nedbratna, om de inte ärdet redan innan de hamnar på en s. k. skyddad verkstad. Det är häpnadsväckande att detta förnedrande namn skyddadverkstad år efter är förekommer i regeringens propositioner och andra myndighetershandlingar. Nog kunde dessa verkstäder ges neutrala namn. Varför skall det överhuvud taget heta skyddad verkstad? Jag är fuUt medveten om att karaktären pådessa arbetsplatser inte kommer att förändras i och med ett namnbyte. Ettsådant skulle dock ur psykologisk synpunkt vara mänskligare för dem som tvingasatt arbeta på dessa verkstäder. Den omfattande folkutflyttningen har också andra negativaverkningar för . TUlät mig, herr talman, att stanna något införytterligare en av dessa. Det gäller den statliga kostnadsövervältringen påkommunerna, som drabbar synnerligen svårt. Jag har redan hänvisat tUldet procentuellt stora antalet pensionärer i Norrlandskommunerna. De kommunalabostadstUläggen blir tunga bördor för skattebetalarna, då de slås ut överkommunalskatten. Varje pensionär skall givetvis ha en modern och hyggligbostad, därom råder ingen som helst diskussion. Men då statsmakterna medvetetmedverkar tUl att flytta ungdomen från vore det en gärd av rättvisaatt staten ocksä betalade kostnaderna för bostadsbidragen ät de äldre, åtpensionärerna som blir kvar. Skattebetalarna i måste även över sinakommunalskatter betala skolutbildningen för den ungdom som där växer upp. Mendå denna ungdom är klar att själv betala skatt, är färdig för arbete iproduktionen, tvingas den söderut, tUl Stockholms-, Göteborgs- ochMalmöområdena. Skatteintäkterna, frän denna ungdom född och uppväxt iNorrland drar helt andra områden i vårt land nytta av. och dessbefolkning behandlas även i detta avseende orättvist. Utan ungdom i Norrlandingen framtid för ! Norrlänningarna kan givetvis inte räkna med att nyaindustrier av vikt etableras i detta område, om blodavtappningen skallfortsätta nägon . Dä kommer det även att saknas kvalificeradarbetskraft tUl de företag som finns. Redan nu är det ett faktum, att företag idetta av undersysselsättning och arbetslöshet så hårt drabbade område behöverkvalificerad arbetskraft men att sådan saknas och det är svårt att fä fram den. I ett uttalande förklaradeAMS-chefen i ett tal i , om jag inte minns fel - attvissa områden i måste räkna med en fortsatt folkavtappning och attexempelvis , det gäller Kramfors- och SoUefteåomrädena, skulle förloraytterligar 700 arbetstUlfällen. Detta efter aU den blodavtappning som skettfrän och framför allt från detta område under de är som gått. AUtså;Inga nya industrier av vikt, nej, folkutflyttningen skaU fortsätta. Dä det socialdemokratiska partiet öppnade valrörelsen1970, valde partUedningen som plats för detta stora utspel och Kramfors.Det var givetvis ett vågat val med tanke på den omfattande folkutflyttning frånÅdalen som regeringen med som verktyg organiserat. Etterkännande skall ges den socialdemokratiska partiledningen: Det var enverkligt god regi på skådespelet. För ett skådespel var det. Det saknas ju intepengar på den kanten men ändå. Jag skaU här inte uppehålla mig närmare vid det s. k.Kramforsmani-festet. Det var och kommer tydligen att förbli endast enpapperslapp. Jag skall däremot uppehålla mig något vid ett av utanverken idetta skådespel, nämligen den beramade resan tUl Stekenjokk, som var avsedd attbU denna valrörelses stora paradnummer i varje fall för och väljarnai . Jag tänker på bilden från Stekenjokk av statsministern, detsocialdemokratiska partiets ordförande, med släggan i nävarna,allvarligt lyftad, symboliskt brytande den malm som skuUe skapa sysselsättningåt så många människor i framför allt Kultsjödalen. Då var ju de allra bästa förutsättningar för handen och ivalpropagandan ute bland väljarna sades det klart och tydligt ifrån attgeologerna hittat den största malmkropp som hittUls sports i vårt land. Ja, t.o. m. malmkropparna i var småpotatis i förhållande tUlmalmfyn-dighetema i Stekenjokk. Det var under valrörelsen det. hade såväl regeringen som underlydandemyndigheter framhåUit att arbetet skulle påbörjas . Stekenjokkanvändes därför av SAP i 1970 ärs valrörelse i som det verkligaparadnumret. SäkerUgen kammade ocksä det socialdemokratiska partiet hemåtskUliga röster på detta nummer i det skådespel som man då visade upp för detsvenska folket och framför aUt för folket i . När valet var över och beskedet lämnades från regeringenatt det inte blir malmbrytning i linje med vad som utlovats under valrörelsen,kom detta som en chock främst för befolkningen i det inland det här är frågaom. Jag vill i detta sammanhang hänvisa tUl det brev angåendebeslutet om inställande av gruvdriften i Stekenjokk, som befolkningen iKultsjödalen tiUställde regeringen, och de förslag som där framläggs omsysselsättning som ersättning för den utlovade gmvdriften. I brevet tiUregeringen sägs klart och tydligt ifrån, att befolkningen anser sig grymtlurad. Det vore en gärd av mänskUg aktiUng frän regeringens sida att aUvarligtverka för att befolkningen i fär sysselsättning i enlighet med deförslag som framlagts. Vad behöver är industrier basindustrier som isin tur kan utveckla ett nät av mindre industrier eller verkstäder. Regeringenhar alla medel tUl sitt förfogande för att åstadkomma att industrier etablerasi . Här är det inte bara fråga om samhällsägda industrier; regeringenavgör nämligen när och hur investeringsfonderna skaU användas. Exemplet Volvoär i detta fall betecknande för hur det inte skall gå tiU. Volvos över 500underleverantörer är i stort sett placerade i , därarbetsmarknaden är överhettad. Så skall det inte gå tUl i detta land. Industrier till kan ordnas. AP-fonderna står tUlregeringens förfogande. HärtUl kommer Investeringsbanken. och norrlänningarnakan ju knappast vara tUlfredsställda med att Investeringsbankens medel ochtjänster nu skall ställas tUl storfinansens förfogande. Investeringsbankenskall ju t. o. m. ordna utländska lån för att tiUfredsstäUa storfinansensetableringar söderut. Jag har den bestämda uppfattningen attregeringen inte så länge tUl kan fresta norrlänningarnas tålamod, även om dethar gätt hittUls. Under detta anförande övertog herrförste vice talmannen lednmgen av kammarens förhandUngar. HerrBÖRJESSON i Glömminge (c): En sådan här remissdebatt omfattar mångaaspekter den präglas av de olika talarnas inställning och det rubrikavsnittman valt Jag skall låta mitt anförande präglas av lokala förhållanden. JagbUr inte den förste som gör det - en och annan har gjort pä detta sätt tidigareunder debatten. Man kan ju välja antingen denna inriktning eller en ÖversiktUgbedömning, men den översiktliga bedömningen hör kanske mera hemma i de debattersom kommer att föras när utskottens utlåtanden Ugger på bord. Fördelningen av sysselsättningen inom landets oUka delaroch mellan de olika delarna upptar, som vi hört av tidigare anföranden, en stordel av intresset. I alla de områden som är utsatta för avfolkning och som harett sviktande näringsliv känner man ett stort hot just mot sin egen hembygdsframtid. Det mest idealiska förhåUandet vore naturligtvis attmänniskorna fick bo kvar i stort sett i de landsdelar där de trivs och harblivit rotade på olika sätt. Visst vet vi att en del omflyttningar måste skeoch att många människor vUl flytta för att leva och arbeta på en annan ort änden där de är födda. Men när förhållandena blir sådana som de är just , medaUtmer glesnande resurser inom vissa delar och överhettning av samhäUsekonominoch näringslivet i andra delar, är det inte så bra. Vi här i den svenskariksdagen har ju fattat beslut för att motverka den utveckling som jag nupåtalar och som flera före mig påtalat; statsmakterna har genom sin arbetsmarknads-och regionalpolitik försökt att motverka obalansen. Eftersom det enligtbesluten gäUer en försöksverksamhet ställer man sig frågan; Haransträngningarna lyckats har de givit sådana resultat i olika delar av landetsom vi här i och, förmodar jag, även statsmakterna i övrigt hoppatspå? Men svaret bUr att tyvärr så inte är faUet. Som tidigare talare redan sagtfortgår folkminskningen på många häU i accelererad takt och i takt med deaUtmer tynande sysselsättningsmöjligheterna. Det län jag tUlhör, län,har stora områden som får känna av denna utveckling. Minsta svängning tUl detbättre noteras med tacksamhet och tänder hoppet om en vändning både där och iskogslänen och andra län som är utsatta för samma negativa utveckling. Mensedan de små framgångarna noterats slår det snart tiUbaka i sviknaförhoppningar. Statsminister sade i går att läget glädjande noghade svängt tUl det bättre i några skogslän. Det understryker bara vad jag härhar sagt, att varje liten förbättring observeras och noteras med iver, meningen vet hur långvarig förbättringen kommer att bli. En region kannaturligtvis inte bli jämställd med andra regioner om svårigheterna bara ökarundan för undan och drar med sig den ena nackdelen efter den andra. Man får t.ex. en sänkt bostadsbyggnadskvot, även om den är otiUräckUg förat och även omman i sädana områden råkar ha landets sämsta bostadsstandard, procentuelltsett. Det hjälper inte; kvoten sjunker ändå. Väganslagen skärs också ned meroch mer, bussarna dras in, jämvägama läggs ned, även andra inskränkningar itrafiken företas osv. I län skulle det vara önskvärt med en lokaUseringav något statligt företag eller ämbetsverk. Vi har haft många kriser inomlänet, t. ex. i vär gamla glasindustri och möbelsnickerUndustri. Dessutom ärKalmar län faktiskt ett av de fattigaste i landet, även om man räknar medNorrlandslänen. Det tänker man kanske inte på, och man tror det väl inte hellerförrän man börjar studera förhållandena närmare. Vi har ocksä den högstalandstingsskatten i hela landet. AUt detta gör att våra tankar kretsar omkringvad som kan göras med lokaliseringspolitikens hjälp. är jag fullt medvetenom att mänga regioner i landet kan beskrivas på ett liknande sätt som .jag härhar gjort. Och alla har väl det gemensamt att det behövs en snabb upprustningför att nå regional jämlikhet. VUka ätgärder är då reaUstiska i värt fall? Ja,i riksplaneringen är man ju ute och letar efter orter som kan lämpa sig somstorstadsalternativ; varför skulle dä inte sydöstra kunna bli ettsådant alternativ? Varför inte förlägga den omtalade där? Jag har fått intrycket att det i vårt land är svårare än iandra länder att lokalisera företag tUl eftersläpande områden. Jag vet inte vaddetta kan bero pä, men när jag har tagit del av lokaUseringsresultaten i andraländer har jag fått denna uppfattning. I varje fall är det så när det gällerindustrUokaUsering av såväl små som större företag. Det är möjligt att vi här ilandet stäUer större krav på företaget från aUra första början än man gör iandra länder och att det nystartade företaget i andra länder därigenom får enmjukare start och därmed har större möjligheter att imätta sig efterförhållandena, sä att det kan överleva . Ett enskilt företagvågar naturUgtvis inte etablera sig om man inte är riktigt säker pä attföretaget kommer att överleva etableringsåren. Jordbruk och fiske har ju fått en särskUd rubrik i dennadebatt och behandlas aUtså i ett särskUt avsnitt. Men jag vUl ändå i dettasammanhang understryka att jordbruks- och skogsbruksnäringarna betyder oerhörtmycket för de regionala områden som är värst utsatta för ett sinande näringshvsföljder. Jordbruk och skogsbruk borde få större del i de näringspolitiska ochregionalpolitiska åtgärderna och målsättningarna än vad som är fallet. Mångaavfolkningsbygder har utomordentUga förutsättningar för livsmedelsproduktion. Det allmänna stödområdet får naturligtvis anses vara entung faktor när det gäller att avväga var de lokaliseringspolitiska åtgärdernaskaU sättas in. Om jag inte minns fel var det någon som tidigare i debattennämnde att det upptog av landets yta. Det är alltså arealmässigten stor del av landet. har avlokaliseringsbidragen och av lokaliseringslånen gått tiU aUmännastödområdet. Men här måste kraftigt understrykas att det finns även andraregioner i landet som har ett mycket stort behov av stöd, och dit hör mitt egetlän, län. Vi har flera områden i län som det är starkt motiveratatt ägna samma uppmärksamhet som många områden inom det allmänna stödområdet.Jag tänker t. ex. på läns inland, den s. k. skogsbygden, med starkavfolkning i jordbrak och skogsbruk men också med svårigheter för många av dessgamla bassysselsättningar, t. ex. inom glasindustrin, där framtiden är mycketoviss, och inom möbeltUlverkningen, där den utländska konkurrensen förorsakarstora svårigheter. Visserligen finns där fortfarande en del präktiga företag,men det räcker inte i längden. Så har vi , det landskap som fått lägsta antaletnyskapade arbetsplatser i hela landet. ligger statistiskt sett absolut ibotten om man ser tiU det antal nya arbetsplatser som tUlkommit pä enskUt initiativoch genom det aUmännas försorg. Det vore bra om man kunde få några av destörre, välbesuttna företagen att lokaUsera filialindustrier dit. Det är nogden säkraste metoden om man vUl att företagen skaU överleva starten och bUbestående för framtiden. Det har hänt och händer att det dyker upp en och annanprivat företagare som vUl etablera sig, men de har så stora krav pä garantierfrän kommunernas sida att man inte kan rekommendera de fattiga kommunerna attlämna sådana. Turismen är visserUgen bra en väsentUg del i lokaliseringen- men den är en osäker gmnd för en kommuns eUer ett områdes framtida bestånd.Turismen kan aldrig ersätta eller bli vad jordbruk, industri, handel m. m. ärför en bygd. Turismen kommer, tror jag, aUtid att förbU en osäker faktor i enbygds näringsliv, men skall givetvis accepteras som ett komplement, när ettområde har naturUga förutsättningar för turism. Jag skulle vUja vädja tUl statsmakterna att de, närÖlandsbron blir färdig, inte glömmer att följa upp den satsningen med enförstärkning av näringslivet. De två av mig här nämnda områdena i län kan utökasmed vissa delar av det gamla norra landstingsområdet. Den överenskommelse meUan regeringen och som träffades i aprU 1969 om ett närmare samarbete för att fätUl stånd en ökad och intensifierad lokaliseringspolitisk verksamhet i allmännastödområdet borde kunna omfatta även områden utanför det allmänna stödområdet. Den pågående tekniska utveckUngen gör givetvis att redanetablerade företag behöver stora nyinvesteringskapital utan att investeringarnamedför fler arbetsplatser. Detta innebär att sysselsättningsutbytet ligger lågti förhåUande tiU det investerade kapitalet. Denna företeelse uteblirnaturligtvis om man lokaUserar tUl ett jungfriUigt område, som inte tidigarehar industriföretag. Då får man en kraftigare markerad höjning avsysselsättningen. Sådan lokaUsering skulle uppfylla de önskemål som jagframfört när det gäller dessa bygder. Det är enligt min mening inte önskvärtatt lokaliseringsmålsättningen inriktas pä en ort eUer ett fåtal orter i ettlän. Man mäste i stället i den regionala företagslokaliseringen gä in för enspridning av företagen. anförande var en skarp vidräkning med dennäringspolitik och den lokaUseringspoUtik som statsmaktema för. Jag vet inteom hans bedömning är riktig jag kan inte avgöra det på rak arm men hansäger att politiken är felaktig. Om så är fallet skall vi försöka att förbättraden. Och vi skall inte glömma bort de områden som hittUls blivit bortglömda,herr talman." HerrJONASSON (c): I årets finansplan framhåller regeringen att en bättreregional balans är ett av målen politik. Denna goda målsättning äratt hälsa med tiUfredsstäUelse. Det återstår dock att se om regeringen viUfullfölja den målsättningen. I den gångna valrörelsen talades det mycket om jämlikhet.Men i vårt land skaU vi nog egentUgen inte tala om jämlikhet åtminstone skallvi tala om den med mycket smä bokstäver. Detta är ett faktum framför allt 5 protokoll 1971. när detgäller jämlikheten mellan olika regioner. Denna fungerar ganska dåligt ipraktiken. Förändringarna i vårt samhälle har lett tUl en starkbefolkningskoncentration tUl vissa storstadscentra. Andra delar av landet specieUt skogslänen har mer eller mindre avfolkats. Allra mest bekymmersamt idetta avseende är att de unga flyttar och att den kvarvarande befolkningen haren hög medelålder. Då kan man ställa frågan: Varför har ungdomen flyttat ut?Ja, anledningarna är väl flera, men grundorsaken har nog varit bristen påarbetstiUfäUen. Regeringen har inte lyckats klara sysselsättningen ute ilandet. Den har inte i tillräcklig omfattning satsat på lokaliseringspoUtikenoch regionalpolitiken. I den mån det satsats, har denna satsning kommit i gångför sent. Därför har vi nu och har haft en arbetskraftsbristi storstadsområdena men en arbetsbrist i landsorten. Kraxet är att vi inte harutnyttjat landets resurser på ett effektivt sätt. Regeringen har räknat med attarbetskraften skulle flytta in tUl storstadsområdena i ännu större omfattningän som har skett. Därför har regeringen inte givit landsorten den injektion somär nödvändig för att arbetsmöjUgheter skaU skapas i landets perifera delar. Visst har lokaliseringspolitiken givit en hel delsysselsättningsmöjligheter, men inte tiUräckUgt. SkaU man lyckas åstadkomma enbättre regional balans och därmed rättvisa och järrUikhet åt vårt folk ute ilandsorten, måste vi även skapa förutsättningar härför. En starkare satsning pävägbyggandet i landsorten skuUe onekligen skapa större grandföratsättningar fördessa delar av vårt land. I mitt eget län utgör de svagaväganslagen onekligen en hämsko för våra utvecklingsmöjligheter. Jag måstebeklaga att i årets petita inte har fått bättre resurser; detta trotsatt vi har en budget pä . Investeringar i vägarna ger en mycket god avkastning. Detär en placering som är en av de allra mest räntabla. De svaga anslag som vi nufår i det nordvästra byggnadsdistriktet ger inte arbete ens ät den ordinariearbetskraften. Dä måste det vara fel på något ställe. Det är väl ändå atthoppas att det skall kunna ges möjligheter tUl högre väganslag. Därmed kan manskapa fömtsättningar för en bättre lokaUseringspoUtik ute i landsorten. En annan fråga som för oss i har storbetydelse är upprustningen av Trollhälte kanal. EnUgt föreliggande utredningskulle en kostnad på ca ge ett kanaldjup på 5,3 m och därmedskapa betydligt förbättrade transportmöjligheter. Många företag i i det föreliggande förslaget sett stora framtidsutsikter när det gäUertransporterna. De väntar nu pä att regeringen skall lägga fram förslag. Ensatsning i detta avseende är en av våra förnämsta lokaUseringspolitiskasatsningar och en av de mest effektiva. Regeringen prövar nu dessa frågor, ochförslag kan bli aktuella. Jag viU med anledning härav säga att regeringen härfår lov att arbeta snabbt. Även problemet med en bättre isbrytning på behöverlösas. Händer ingenting på detta område föreligger onekligen stora risker föratt våramöjligheter ytterligare skall försämras. Även många andra frågor ha påverkat vår regionala obalans.En av dessa är onekligen jordbmkspoUtiken. Det härda beslut som riksdagenfattade 1967 blev ödesdigert för jordbruket och för landsorten.Jordbrukspolitiken har varit föremål för mänga kommentarer från denna talarstoltidigare , och jag skall inte ge mig så längt in pä detta ämne.JordbmkspoUtiken har lett tUl att kolossalt mänga människor har lämnatnäringen. Vi befinner oss snart i den situationen att vi inte kan klara väregen försörjning. Mjölkbrist föreligger redan. 1967 ärs jordbruksbeslut kommeratt bU dyrbart för vårt land. Om vi skall fä igång ett jordbruk av önskvärdstorlek igen mäste det satsas stora belopp ifrån samhällets sida. Dettaframhöll vi ifrän sida men vi fick inte gehör för desynpunkterna. Jag vill peka pä ytterligare en fråga som medverkat tiUden regionala obalansen och det är det sätt varpå bostadskvoteringen sker.Skogslänen, och däribland även , har fått en kvot som inte alls svararmot folkmängden. Om vi inte får en tillräckligt stor del av bostadskvoten måstebefolkningstalet sjunka. fick vi i av landetsbostadskvot, 1969 fick vi och 1971 synes vi få 2,3 procent.Storstadsområdena fick 1963 , 1969 och 1971 synes defå . Det är alldeles klart att många av de yngre ute i skogsläneninte har fått möjUgheter tiU bostad utan har tvingats att flytta.Finansministern var i förrgår inne pä denna fråga. Han sade att ingen hartvingats flytta. Men den som inte kan fä bostad blir tvungen att flytta, såenkelt är det. Vi måste enligt min mening få politiken mera inriktad påstarka regionalpolitiska satsningar om vi skaU kunna bättre utnyttja våraresurser och därmed skapa större jämlikhet för vårt folk. Den trängdasituationen pä det ekonomiska området i har säkert tUlaUra största delen orsakats av bristen på regional balans. Faktorer som harinverkat är t. ex. den stora omflyttningen av arbetskraft och aUa deinvesteringar som måste ske i anledning därav, förluster på grund av att maninte kan effektivt utnyttja den arbetskraft som finns på många håll i landet.Detta innebär stora kostnader. Det är en mycket väsentUg fråga för hela vårtfolk och den har inte blivit tUlräckUgt uppmärksammad. På ett eller annat sättmåste det enligt min mening bli nödvändigt att göra en utredning eUer på någotannat sätt klarlägga dessa frågor, som visserligen är svårlösta men sä viktigaatt de ej kan förbigås utan måste lösas för att alla människor var de än bor ilandet skaU ha möjUgheter att få del av de förbättringar som kan ske. HerrÅNGSTRÖM (fp); Statsminister nämnde i sittinledningsanförande mera i förbigående att det fanns hoppfulla teckenbeträffande utvecklingen i skogslänen och att den utvecklingen höll på attvända i en positiv riktning. Det blev ej klart utsagt vUka faktorer sominräknats i statsministerns positiva bedömning, men en kan vara den mindrebranta kurvan över det sjunkande befolkningstalet i Norrlandslänen.Vi norrlänningar är glada och tacksamma för varje tecken som kan peka motljusare tider för landsändan. I det norrländska kynnet ligger väl ett närasläktskap med bonden , med vUjan att trots motgångar ständigt tanya tag och hoppas på bättre tider. Om statsministerns bedömning är att uppfatta som en extrapåhejning, ett extra påskjut, på sin egen regering och alla andra inblandade,vUl jag som norrlänning vara med att heja på glatt och vUligt. Men är det ettbelåtet konstaterande med signaler tUl oförändrade eller minskade insatser, dåber vi att fä protestera. I årets statsverksproposition säger chefen förindustridepartementet att erfarenheterna av det hittiUsvarandelokaliseringsstödet varit goda och begär ytterligare förnästa treårsperiod, pengar som skall gå tiU att stimulera företag inomstödområdet. Jag vUl kraftigt understryka behovet av dessa pengar, men jag vUlocksä betona att resultatet av den tänkta försöksperioden inte är odelat ljustoch att det inte gär att ensidigt Uta tUl att det ekonomiska stödet skall geden ökade effekten, om man bara Utar tUl de nya lokaliseringsmiljonerna.