prot · FU09136 · 1971-12-31 00:00:00 — Sedan sade till slut - vilket ytterligarestyrker mig I den uppfattningen att han är väldigt defaitistisk - att det ärsvårt att konstatera om samhället blivit sämre. Ja, det är klart, det kan beropå vad man utgår ifrån. Men om man mäter alkoholbruket nu i antal Uter somkonsumeras per invånare i detta land, ligger vi på en siffra som närmar sig denvi hade . Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket FruERIKSSON I (s) kött genmäle: När man tar upp narkomanproblemet är detvanUgt att någon går upp och säger att det är Ingenting att tala om utan attdet är mycket värre med alkoholen. Då har man gjort bort en del av Intressetför den debatten och fört in hela tänkandet på en gammal debatt som vi har såmånga tillfällen att ta upp annars. Sedan är det någon som säger att det är fel på samhället,det behövs en revolution. Andra säger att det är fel på samhället, vi skaU gåtill , Då har man också fört undan intresset och lagt beslag på hela fråganslösning med inriktning på en annan sak. Låt oss nu se på just denna fråga omhur vi skah kunna hindra en del barn och ungdomar I mycket tidig ungdomsålderIfrån att förstöra sitt hv med narkotika och bU offer för de Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket grövstaspekulanter som finns i mänskUg nöd, nämligen narkotikahajarna. Då kan vi välockså hålla oss den frågan. Man kan Inte, som , bara säga att aUtIng ärgjort och trösta sig med att det finns en generaldhektörsträff. Denna träff ärInget kamporgan, bara en träff där man informerar varandra, Niomannakommlttén i är en rådgivande gruppsom naturligtvis tar emot rapporter från generaldirektören, som i Världshälsoorganisationenhar gjort väsenthga insatser när det gäller internationella problem på dettaområde men det är Inte heUer något kamporgan. I utskottsbetänkandet säger man att I narkotikafrågan harman diskuterat att kampen måste föras oavlåthgt och på mångafronter. 1 den synpunkten instämmer utskottet helhjärtat. Men jagfrågar: Vem för en kamp? Det har ingen kunnat säga. Man säger:En utredning till? Till alla de andra? Jag .ser det så att denna utredning motsvarar det sombegärts tidigare, en aktiv kommitté som verkhgen kan ingripa i frågan, som kansamla det Intresse som finns för att lösa den och som har detta till uppgift. Tro inte att det dräller med folk I somInte har händerna fulla av sitt vanliga. Alla myndigheter är upptagna med sinauppgifter och kan Inte satsa in här och sikta på en bestämd lösning när detgäller narkotikafrågan. Kan vi inte bU överens om att tillsätta en sådanaktionsgrupp? Jag tror att det skuUe ge hopp åt många. Vi behöver väl Interäkna med att den skulle sköta sig sämre än alla dessa tUlsatta organ som haratt följa frågan om det händer någonting. VI skulle hksom stå för händelserna genom att tillsättaen aktionskommitté. Mitt bifall tiU den första reservationen kvarstår ännu merövertygat sedan jag hört . HenSVENSSON I (s) kort genmäle: Jag är glad att jag har fått ordet här igen föratt ta bort en missuppfattning som tydhgen har spritt sig, att jag skulle -därför att jag har talat om ett fritt samhälle, ett öppet samhälle mena skall ta itu med dessa frågor, utan låta människor drabbas, utan attta fram de vårdresurser som man har och utan att vidta de åtgärder som man kan.Jag har naturligtvis aldrig menat något sådant. VI måste ta tlU de medel som finns i vårt samhälle. Vadjag diskuterade var att vi har ett öppet samhälle och att vissa människor inteklarar sig i detta öppna samhälle. Därmed är det naturhgtvis uppenbart attdessa som inte klarar sig måste vi hjälpa med mycket större omsorg. talar återigen om . Detkommer väl ett svar från ansvarigt statsråd I den frågan, så vi kan lämna den.Fru påpekade emellertid I sitt första anförande att socialstyrelsenskulle kunna lämna ut råd och anvisningar om hur vården skaU gå tiU. Jag harsjälvfallet Ingenting emot att sådana råd och anvisningar skickas ut avsocialstyrelsen. Det kan säkerligen behövas, och man bör väl tänka över densaken Inom . i talar om att en parlamentariskutredning skulle kunna bh ett kamporgan. Ja, det kunde man naturligtvis hoppas. men vadjag har försökt säga och som inte har övertygat och andra som förreservanternas talan är ju att vi egentligen har Instrumenten. VI har verktygen, bara samhället vlUanvända dem och bara de som är verktygen tar sig an dessa frågor med det allvarsom vi efterlyser och som vi hoppas att de känner inför problemet. () kort genmäle: Varför I aU sin dar har vi då haft aUautredningar om alkoholfrågan? De är ju staplade den ena på den andra. Och vihar ju många fler organ direkt Inriktade på detta problem. Man kan väl Inteavfärda frågan genom att säga att vi har redan organ. Då skulle vi ju knappastbehöva utreda någonting. Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket Hen i (s) kort genmäle: Det är klart att varjefråga måste bedömas utifrån det tidsläge som man är Inne 1. VI har ju två utredningar. Det behöverJag Inte påpeka om Igen. VI harvårdutredningen och vi har den alkoholpohtiska utredningen och vi har andraorgan. Utskottet har bedömt det så, att I nuvarande läge har vi dessa organ ochdessa utredningar. Låt oss se vad de kommer fram tUl. Sedan är det klart attdet kan komma tillfällen då man kan ha behov av att tillsätta parlamentariskautredningar. Hen (): Som det har sagts i demycket engagerade anföranden som har hålUts är väl dessa frågor de aUvarUgastesom vi kanske har att debattera I . Jag har tagit starkt Intryck av samtliga, men kanske aUramest av det brUjanta, allvarUga och inträngande anförande som iStockholm höll i början på debatten när hon talade om ansvar,huruvida vi som riksdagsmän verkhgen går in i vårt ansvar eller Inte. Jaggjorde den reflexionen att hade det gäUt arbetsmarknadspoUtiken ellerandra sådana stora ekonomiska frågor, hade intresset säkerhgen varit större ochmera engagerande pä många håll. Jag kan gott erkänna att jag sade UU mig självatt på denna punkt har nog rätt kanske när det gäller oss alUhop. När jag läste utskottets betänkande och jämförde det medvad man kom fram hade jag htet svårt att förstå varför man går emot denparlamentariska utredning, som reservanterna här har begärt. Man skriver iutskottets betänkande bl. a. föhande: "Då narkotikafrågan diskuterats hargång efter annan framhålhts att kampen mot narkotikamissbruket måste förasoavlåthgt och på många ohka fronter. Denna synpunkt kan enhgt utskottets meningInte nog understrykas." Detta uttalande borde leda fram till att om jagså får uttrycka mig det måste vara bättre med en utredning för mycket än enför Utet i dessa aUvarliga frågor. Det måste vara fråga om en kamp på aUa fronter. Jag delarfru uppfattning att de samhäUeUga organ som verkar på detta område istor utsträckning inte är egentUga kamporgan. Är det inte också så att det bhrmindre av direkta kamporgan ju högre upp man kommeri Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket samhällsmaskineriet?Oftast är det väl nere på den s. k. gräsrotsnivån som den egenthga kampen förs. I detta sammanhang måste jag komma In på något som mångahar berört här , nämligen den rehgiösa aspekten. Jag har sett och ser imin hemkommun hur man på ohka sätt I de religiösa sammanhangen. Inte minst i defrikyrkhga församhngarna, lägger ned ett stort och oegennyttigt arbete för atträdda de människor som på ohka sätt har gått ner sig. Både alkohohsmen och narkotikaproblemet är svåra problem,men det sistnämnda är I så måtto värre att det slår mycket snabbare och oftastdrabbar relativt unga människor. har använt ordet"barn" i detta sammanhang, och jag tror att hon har rätt - det börjartyvärr ofta redan på barnastadiet. Då måste man fråga sig varför vi inte här I medstörre allvar går In för att ta vara på de positiva krafter som på ohka sättosjälviskt arbetar för att rädda människor som har gått ner sig I träsket. Idet särskilda yttrande som har fogat vid utredningens betänkandetalar denne med all rätt om buren personUg frälsningsupplevelse och tro på Gudkan vara en mycket effektiv hjälp och räddning. Jag kan håUa med om att man inte skaU peka enbart på dettaoch att man rakt Inte skall tro att kan lagstifta om frälsning ochgudstro hos människor - vi vet alla att det Inte är en möjUg väg. Men däremotkan man uppmuntra de krafter som är I rörelse på detta område. Jag har lagtmärke tUl hur man på inte minst i pressen och även på andra håUmer och mer har uppmärksammat dessa krafter. Jag läste en artikel , som Inte pä något sätt har religiöst eller kristet förtecken, om enväckelse som pågår i , där statskyrkan har öppnats och stäUts tUlförfogande för de ohka frlkyrko-församUngarna. Reportaget är mycket intressant,och jag skall läsa upp några få rader ur det. Artikelförfattaren skriver bl. " 'Mäktiga ting det sker . . .' sjungs deti väckelseserlens slgnaturmelodl. 1 50 smålänningar - från och grannorterna-har knäböjt vid botbänken. Kristna elevföreningar blommar upp I skolorna. och 1 varuhus står det plötshgt kristna ungdomsgrupper och sjunger mitt iaffärsrushen. Och de sociala myndigheterna i bygden applåderar väckelsen. Dehar ju ont om pengar just nu och så kommer frälsning av alkohol- ochnarkotlkafaU som bokstavligt talat en skänk från ovan," Så positivt kan en journaUst uppleva detta. Vi borde somriksdagsmän i ännu högre grad vara medvetna om att det här finns något att tavara på. Det gläder mig att tycks ha vaknatganska bra på denna punkt. Vi har sett I något TV-program förresten hur en person, Nlcko Jonzon, som var fullständigt nerknarkad, efter enpersonUg frälsnlngsupplevelse av AMS omskolats för att kunna hjälpa andra somhar kommit ner sig och på det sättet göra en positiv insats i samhället. Vihade i andaktstunden här i en dam som harvarit totalt nere I träsket här i men som var med och sjöng en delsånger för oss och som med bara sitt uppträdande var ett vittnesbörd om vadpersonlig frälsnlngsupplevelse kan betyda. Vad jag vlU ha sagt är att här måste vi som riksdagsmän tavara på alla möjUgheter, Jag säger inte att detta är enda möjUgheten, Som jagsade förut går det inte att tvinga på någon en rehglös och andhg upplevelse.Men det här är en sida som vi I vårt samhälle till varje pris måste ta vara på. Denna fråga var föremål för diskussion för ett par veckorsedan. Hen SeUgren hade ställt en fräga till socialministern i ungefär sammaämne som vi nu behandlar, och även då framhölls vikten av att vi åstadkommernågonting positivt. Jag tror, fru talman, att om inte denna diskussion harfört annat med sig så kanske den ändå har gett oss allesammans somriksdagsledamöter en tankeställare att vi får göra klart för oss och nuåterkommer jag än en gång till vad sade I sitt första anförande att vi har problemen inte borta i andra länder, utan vid sidan av oss, kanske inästa stuga. Det är väl så vi måste se saken. Därför måste jag avslutningsvis yrka bifall till dereservationer som har fogats tUl utskottets betänkande. Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket I detta anförande instämde hen SeUgren (fp). i (s) kort genmäle: Det har klagats över att det Inte finnstillräckUgt intresse här i kammaren och jag förmodar att man tänker på att Intenågon sitter I regeringsbänkarna utan att en enkel man från socialutskottet fårföra den här debatten tiUsammans med ärade motionärer och reservanter. Men det är väl Utet inkonsekvent, därför att närregeringen har tillsatt en arbetsgrupp i fråga om narkotikamissbruket med, somdet har uttryckts, våra höjdare, dvs. generaldirektörer, så säger man att detockså är fel och vih ha fram fotfolket. Jag tycker inte att det finns riktigkonsekvens i detta. Jag ville med detta säga att jagtror att det I hela vårt samhälle finns ett starkt intresse för att komma tillrätta med dessa frågor, aUtlfrån "höjdarna" ner till fotfolket, om vinu inte skaU ha ett jämUkhetens samhälle, där alla är du och bror med varandra. () kort genmäle: Hen i säger att vi inte ärriktigt konsekventa i resonemanget. Men det är enligt mitt förmenande vadutskottet inte har varit genom att säga att "kampen mot narkotikamissbruketmåste föras oavlåthgt och på många ohka fronter", och säga nejtiU en parlamentarisk utredning. i (s) kort genmäle: Det kan man naturUgtvis säga om man menar atten parlamentarisk utredning lägger sig I vägen för de saker som är på gång. 1den situationen är vi ju satta . Om vi tillsätter en ny utredningär det inte alls säkert att vi därmed lägger något ytterUgare intresse tlUfrågan. Man kan inte mäta intresset för en fråga i antalet utredningar. Åtgärder mot alkohol- och narkotikamiss-bmket HenTORWALD (c): Jag skuUe viha belysa dessa frågor en smula urarbetsplatsens synpunkt. Jag har haft det ibland något tvivelaktiga nöjet attha fungerat som personalchef , dels vid enstörre stathg arbetsplats och dels vid en större kommunalarbetsplats. Det är ju en känd sak bland oss personalchefer att man får räknamed att av de anställda har alkoholproblem och att minst enprocent har grava alkoholskador. Det Innebär att om jag har en arbetsplats medi runt tal 1 000 anstäUda, finns det minst 50 som har alkoholproblem av relativtbesvärlig art och minst tio som är alkohohster I ordets egenthga mening dvs,som utför utomordenthgt htet produktivt arbete. De kanske jobbar högst en månadom året. Resten av tiden är de sjukskrivna eUer på annat sätt icke i funktion. Jag trodde så sent som att vi på min egenarbetsplats åtminstone var förskonade från narkotika. Jag trodde mig ha ganskagod kontakt med de ohka arbetsplatserna dels genom företagsnämndens medlemmaroch dels genom att ta täta kontakter med arbetsledningen. Jag drabbades då avchocken att plötsligt en måndagsmorgon underrättas om att en av våra anställdahade dött av narkotikamissbruk. Två av hans kumpaner hade lämpat av honom dödutanför ett lasarett i , Kontakterna med hans föräldrar gav mig en god inbhck i hurbesvärhg narkotikasituationen var och vilka problem man kämpar med på dettaområde. Jag skuUe helt viha Instämma I yttrande att man Ickeklarar narkotlkaproblematiken utan att man får laghga tvångsmedel att tvingavederbörande att undergå vård. Det är som säger att en personsom hemfaUit åt narkotika icke fungerar på det sättet att han inser sitt behovav vård. Det är min bestämda uppfattning och dessa föräldrar var heh på sammahnje. De hade gjort aht. De visste om att sonen var narkotikamissbrukare sedannågra år tillbaka, och de hade på ohka sätt försökt hjälpa honom och hade ändåmisslyckats. När man är personalchef och till råga på aUt helnykteristär man egenthgen helt Inkompetent och handikappad när det gäller att handskasmed denna problematik. Jag har insett detta och har därför på min egenförvaltning sökt stöd och kontakt hos f, d, alkohohster, länkmedlemmar. Jag harhaft förmånen att på båda de senaste arbetsplatserna ha tiUgång till personersom varit grava alkoholmissbrukare men som lyckats komma till rätta med sinaproblem och som är engagerade i länkrörelsen. Vi har bildat ensamarbetsgrupp där vi ständigt diskuterar situationen på de ohkaarbetsställena. Men låt mig också redovisa att man har utomordentligtsvårt att göra denna samarbetsgrupp tillräckhgt stor, dvs, så att den fårtillräckUgt goda kontakter. har, trots uppbjudande av alla sinaresurser, på två av fem arbetsställen icke lyckats få fram någon som villhjälpa tlU med att bekämpa alkoholismen och narkomanin. Vad man behöver är enperson som dels är lämpad mot bakgrunden av att han fullständigt vet vad detgäller och som dels är ute på arbetsplatsen och vet vad som händer där. Deanställda anser att detta arbete är så svårt, att man inte viU åta sig obehagetatt jobba med denna sak. Somhga kanske tror att vi tiUämpar bryska metoder och attvi försöker använda dessa kontaktmän som något slags angivare. Tvärtom, vi harenats om att vi inte har något intresse av att gå disciphnvägen. Vi har ettintresse ur disciplinär synpunkt att det inte får förekomma alkohol elleralkoholpåverkade personer på arbetsplatsen. Men om dessa kontaktmän får nys omatt någon har problem och för tillfäUet inte är helt aUright, har de fuUmaktfrån oss i högsta arbetsledningen att gå direkt till närmast ansvarigaarbetsbefäl och begära permission för honom och se tiU att han kommer hem ochom möjUgt även får vård. Jag delar i uppfattning att mångaav oss är Utet defaitistlska man bhr något av defaitist . Men det fårinte leda tiU att man bhr helt handhngsförlamad. Man måste aktivt söka nyavägar, nya metoder, nya kontakter för att komma åt problemet. Jag trodde längeatt det fanns vissa möjhgheter att med hårdhänt arbetsplats-disciplin komma UUrätta med det. Jag tror fortfarande att detta är rätt när det gäller unga"förstagångsförbrytare", om jag får använda det Utet radikala uttrycket.Jag menar då förstagångsfyllerlsterna som av misstag har kommit i dåligtsällskap och supit sig fulla och på ett eller annat sätt kommer på kant medarbetsplatsen. Där tror jag att en hård reaktion från arbetsgivarens sida oftakan hjälpa dem att Inse att "nu är jag på galet spår" och kan få dematt ändra sig. Men vi har ingen chans att med disciphnära åtgärder komma åt demsom redan är alkoholister. Jag kan ge ett gott exempel på det. Personalchefen på enarbetsplats i , ett trafikföretag, sade till mig för ungefär två årsedan: "Hade någon för sagt tiU mig att det fannsalkoholproblem bland mina anstäUda hade jag skrattat och sagt: Det finns inteen chans, för så fort en människa här har alkoholbesvär kickar vi honom,eftersom han skall köra fordon I vilka aUmänheten färdas. Vi kan inte ta påvårt ansvar att ha personal med alkoholproblem som förare på våra fordon. Men,för började vi undersöka vår sjukstatistik och fann då, somman även har gjort på många andra håll, att många var borta ganska ofta med enoch två dagars sjukledighet varje gång. Vi såg att antalet sjukdagar tenderadeatt bU mycket högt vi började komma upp i per anstäUd och år.Vi sade oss att det här måste vi göra någonting åt. VI anstäUde en sjuksköterska med den enda uppgiften attuppsöka hög som låg så snart som någon sjukskrev sig. Hon gick hem tiUvederbörande och sade; Är det någonting vi kan hjälpa tiU med? Behövs detmedicin eller någonting annat så är vi beredda att stötta upp. Vad vi dåupptäckte var en förfärande omfattning av alkoholbekymmer hos dessa personer,som ahtså på arbetsplatsen Inte hade röjt någonting på grund av den hårdadisciphnen som gjorde att man visste att det inte gick att komma tiU jobbet tydå blev man av med det. Man tvingades att sjukskriva sig." Jag har velat anföra detta, eftersom jag tror att dessaförhållanden inte är kända av så många. Vad skall vi då göra? Det är naturhgtvis gott och väl attvi prövar ohka metoder, och jag tror det är nödvändigt att göra enperspektivutredning. Jag tror också att vi behöver en utredning av den typ somföreslås i reservationen 1 beträffande narkotika. Vi måste skaffa fram ettparla- Åtgärder mot alkohol- och narko tikamiss-bmket Åtgärder mot alkohol- och narkotikamissbruket mentarisktunderlag för de ganska radikala åtgärder som säkerhgen behövs. Det räcker Inteatt smeka med hartassen och tro att vi därmed löser några problem. Det har vigjort länge, och vi har tyvärr det håller jag med om- använt en hel del utredningar i det behaghga syftet att shppa ta ställning.Men jag tror att tiden är inne då vi måste ta ställning. Viktigare än att bota måste dock vara att förebygga. Därdelar jag helt uppfattning när han säger att vi htettiU mans har ett stort ansvar när det gäller att .vara föredöme. Jag har varitmed om personalfester, fester anordnade av företaget, där inga andra drycker änalkoholhaltiga tillhandahölls. Man har varit tvungen att prata medserveringspersonalen för att få något alkoholfritt, och det har nästan blivitpanik i lägret innan man fått fram någon annan dryck. För min egen del har jagunder haft ansvaret för de fester vi ordnar för våra pensionärer ochandra. Jag har inte kommit därhän jag helst skulle önska dvs. att allt varalkoholfritt men jag har åtminstone kommit därhän att det aldrig förutsättsatt någon skall ha det alkoholhaltiga, utan kyparen har båda sakerna ochfrågar: "Vad önskas?" Det är en minlmlservlce åt den som inte vill haalkohol. Jag hade för ett femtontal år sedan en koUega med gravaalkoholbekymmer, som jag hade lyckats rycka loss från beroendet av sprit. Vihade hålht honom fri från alkohol tre . Så blev han bjuden till en sådanhär tlllstäUnlng, och där fanns bara sprit. Han försökte undvika att ta något,men alla sade - de kände naturUgtvis inte tiU att han hade spritbekymmer -"Nog skah du väl ändå ha ett htet glas?" TiU slut tog han"bara" ett glas vin. hittade vi honom påarbetsplatsen. Då satt han på en toalett, hade satt i sig en "krymphng"och var totalt dödfuU, för att använda ett rått uttryck. Vi hade storasvårigheter Innan vi fick honom avgiftad Igen, Jag menar att vi har en stor skyldighet Inte minst somriksdagsmän och på arbetsplatsen att ständigt vara åtminstone det godaföredömet att vi inte aUtid förutsätter att det skaU vara alkoholhaltigadrycker. Jag irriteras mycket av att vart man kommer på representationsluncheller arbetslunch eller vad det kallas, så nog förutsätts det att alla skall haminst en mellanöl, eUer en starköl. Man skall alltid behöva säga Ifrån:"Jag önskar inte meUanöl! " Sedan bhr det ett springande avserveringspersonalen, som skall titta efter om det över huvud taget går attplocka fram någonting annat, I bästa faU får man, som min flicka brukar säga,Utet "sprutvatten", dvs. vlchyvatten - som jag Inom parentes sagtavskyr. Det här är personhga värderingar, men jag menar att maninte från början skall utgå från att alla som kommer viU ha någontingalkoholhal-tigt. Det gör vi i stor omfattning. Med vad jag här har sagt har jag bara velat redovisa attjag kommer att rösta på reservationerna 1 och 2, HenWENNERFORS (m); Debatten ser ut att bh lång, men de mångainläggen och de tungt vägande argumenten verkar förhoppningsvis som enväckarklocka på dem som ännu inte Inser att det vi debatterar utgör ett av deallra aUvarUgasteproblemen I det svenska samhället. Men efter de mänga anförandena skall jagbegränsa mig tiU bara en Uten delfråga. Hen motion om perspektivanalys ochbehovet att se Utet längre in 'än det närmaste budgetåret blev förmig en motion som både gladde och övenaskade. Jag har nämligen i dealkoholdebatter med representanter för helnykterhetsrörelsen som jag haftförmånen att få delta i påpekat, att när vi nu diskuterar alkoholfrågan ochalkoholpohtlken så diskuterar vi egenthgen tänkbara förhållanden , Jag har I de där debatterna försökt att teckna människans situationnu, som Inte mätes I pengar, i mat, i kläder, I bostad och välfärd utan Imåttet av mera abstrakta Ung, Jag tänker på måttet av gemenskap, meningen medtillvaron, den personUga utveckUngen, tryggheten - kanske främst den andhgatryggheten - och förmågan till avkopphng, rekreation och vila. Att mätamänniskans situation mot detta är väsenthgt, men det är också väsenthgt attfråga sig: Kommer dagens mänskhga situation att bestå när det gällerensamheten, isoleringen, känslan av meningslöshet och hopplöshet, stressen Ijobbet, oron för att tvingas flytta, byta jobb eher byta yrke eUer t, o. m, föratt helt förlora nägot av det viktigaste I hvet, nämhgen arbetet? Man kan också fråga sig vilka förändringar som kan tänkasske. Jag har frågat meddebattörerna, och framför allt då mina motdebattörerfrån helnykterhetsrörelsen: Vad tror du om det här mot bakgrund av att dedominerande utveckhngstrenderna och In kantänkas bh exempelvis fortsatt urbanisering, fortsatta teknologiska framsteg dvs, automatisering på arbetsplatserna -, fortsatta förändringar avarbetskraften - dvs, att aUt fler kvinnor har dubbeljobb, ett jobb i hemmet ochett utanför, och att allt fler män kommer att ha dubbeljobb, ett jobb I hemmetoch ett utanför , en fortsatt informations- och utbildnlngsexpansion ellerfortsatt demokratisering? Vet vad man då har svarat? Jo, en rättframträdande representant för helnykterhetsrörelsen säger att det där ärnonsens, och andra rycker på axlarna.