prot · FU0951 · 1971-12-31 00:00:00 — Begreppet aga förekommer över huvud tagelinte i lagstiftningen, och del finns ingen trollformel aga som skulle kunna pänågol sätt ursäkta fysiskt våld mot barn. Vad som gäller om misshandel gäller också om andrarätlsövergrepp. De skall bedömas pä samma sätt oavsell om de riklar sig molbarn eller vuxna. Om åtgärderföratt förhindra barnmisshandel m. m. FruDAHL(s): Jag ber att fä tacka statsrådet för det klarläggande jaganser all vi fåll i och med della ullalande. Jag hoppas all man också skall fåtUlfälle all genom del uiredningsarbeie, som enligl min mening är nödvändigt,klarlägga vUka ätgärder som krävs för alt skapa etl effeklivare skydd för barnenän vi uppenbarligen har i dagens läge. Överläggningen var härmed slutad. § 17 Ang. åtgärder för att förhindra barnmisshandel, m. m. Statsrådet erhöll ordel för att i etlsammanhang besvara dels () i kammarens protokoll för den 17 marsintagna fräga, nr 135, dels i (m) i kammarens prolokoll förden intagna fråga, nr 137, tUl herr juslilieminislern, dels herrRomanus' (fp) i kammarens prolokoll för intagna fråga, nr 156, delsock i (c) framslällda interpellalion, nr78, lill herr justitieministern, och anförde: i har frägaijuslilieminislern om han avser vidta åtgärder för all ulvidgaanmälningsskyldigheten när det gäller barnmisshandel och för att skapaanonymitetsskydd for personer som på grund av misstanke om barnmisshandelanmäler della till vederbörande myndigheter. Vidare har i Malmöfrågat justitieministern om han anser att samhällel genom lagstiftning ochandra förebyggande åtgärder givil ell mol rimliga krav svarande skydd motbarnmisshandel. Dessa frågor har överlämnats mig för besvarande. HerrWikner och har vidare frägai mig om vilka åtgärder jag ämnar vidtaför att förhindra misshandel av minderåriga barn. Jag avser nu att besvaradessa frågor i ell sammanhang. Som ett led i åtgärderna för att förebygga misshandel avminderåriga barn uppdrog Kungl. Maj;l ål socialslyrelsenall bl. a. utreda och lägga fram förslag lill åtgärder för en obligatoriskanmälan av alla nyfödda barn till den förebyggande barnavärden. Förslaget bordeinnefatta ätgärder för alt främja en fortlöpande kontakt ineUan denförebyggande värden å ena sidan och barn och föräldrar ä andra sidan och varaså utformat att barn utskrivs från den förebyggande värden försl i samband medinskrivning i skolan. Arbelel med dessa frågor har fortskridit så långt allsocialslyrelsen räknar med alt en obligatorisk anmälan av nyfödda barn lillbarnavårdscentral skall kunna införas . I samband med uppdraget förutsatte Kungl. Maj:l altsocialstyrelsen i råd och anvisningar om ätgärder mot barnmisshandel särskillskulle fästa vikl vid sädana förebyggande åigärder som upplysning, uppsökandeverksamhet, sociala stöd- och hjälpålgärder och samverkan mellan olikasamhäUsorgan. I enlighet härmed utfärdade socialslyrelsen nya rådoch anvisningar angående åtgärder mol misshandel och annan skadlig behandlingav barn. Vad beträffar frägan om anmälan till barnavårdsnämndernaom barnmisshandel gäller enligl barnavårdslagen en vidsträckt anmälningsplikt.Sålunda föreligger anmälningsplikt för de myndigheier vilkas verksamhel berörbarnavärden exempelvis barnavårdscentralerna, centralerna för psykisk barna-och ungdomsvård, skolmyndighelerna samt social- och nyklerhelsnämnderna.Befallningshavare vid dessa myndigheier har också anmälningsplikl. Detsammagäller personal vid kommunala barnstugor saml kommunall anslälldafamiljedagbarnvärdare. Anmälningsplikt föreligger dessutom för alla läkare,sjukskölerskor, barnmorskor och lärare, oavsell om de innehar allmänbefattning eller ej. Belräffande anmälningar frän allmänhelen finns ibarnavårdslagen en beslämmelse som innebär all var och en som färkännedom om alt barn misshandlas eller eljest utsätts för skadlig behandling ihemmet bör anmäla detla lill barnavårdsnämnden. Uppmaningen att göra anmälan,liksom anmälningsplikten för myndigheter och befattningshavare, avser aUtsåinte enbart misshandelsfall utan all slags skadlig behandling av barn.Sekretesslagen innehåller vissa bestämmelser om anonymitetsskydd för den somgör anmälan till . Frägan huruvida nägra ändringar behövs igällande beslämmelser rörande anmälningsskyldighel och anonymitetsskyddövervägs av socialutredningen och offentlighets- ochsekretesslagstiftnings-kommitlén. Socialslyrelsen har i sina nya råd och anvisningaringående behandlal olika åigärder mot barnmisshandel, däribland reglerna omanmälan tUl . Mol bakgrunden av de tragiska händelser som underden senasie liden inträffat är del viktigt all nu undersöka i vilken omfattninganmälningar till barnavårdsnämnderna om barnmisshandel förekommer och vilkaätgärder de leder lill saml hur anvisningar i övrigllillämpas. Regeringen kominer all ge i uppdrag att genomföra ensädan undersökning och att redovisa resultatet därav. Om åtgärder för att förhindra barnmisshandel m. m. HerrBÖRJESSON i (c): Jag ber att lill statsrådet fäframföra mill lack för svaret pä min interpeUation, Av svaret framgår all deytterst tragiska fall av barnmisshandel som inlräffal under den senasie tidenföranlett vissa ätgärder frän regeringens sida. Del kan vara av vikt alt fäkännedom om i vilken omfattning anmälningar om barnmisshandel förekommer ochframför alll vilka åigärder de leder . Jag vill bara hoppas att en sådanundersökning som socialslyrelsen skall företa inle blir tidsödande och att dedärav föranledda åtgärderna inle heller skall läla vänla på sig. Likaså villjag betona nödvändigheten av att frägan om evenluella ändringar i gäUandebestämmelser om anmälningsskyldighel och anonymitetsskydd, som för närvarandeutreds, ges förtur i utredningsarbetet. Den stora osäkerhet och villrådighetsom råder kring dessa frågor motiverar snara åtgärder. Osäkerheten om anmälningsskyldigheten kan ha varit enstarkt bidragande orsak den tendens lill den Ulltagande barnmisshandel somsocialstyrelsen redan för ell par är sedan genom en undersökning kunde 2* protokoU 1971. Om åtgärder föratt förhindra barnmisshandel m. m. påvisa -liksom all de flesla fallen är de dolda. Dessa undersökningsresultat var säskrämmande all man redan då hade anledning efterlysa slörre klarhet i gällandebestämmelser om anmälningsskyldigheten. Ocksä dä diskuterades dessa frågor häri aktualiserade av tragiska händelser även den gängen ~ ochriksdagen delgavs ungefär samma redovisning av åtgärder som statsrådet lämnat . Visserligen framgår tydligt att man skärpi uppmärksamheten i olikahänseenden, men några konkreta åtgärder har man inle lyckals komma fram lill.Jag vill emellerlid lolka svarel sä alt arbelel påskyndas och alt de resullalsom nås också delges en bredare allmänhet. Del brukar ju vara så alt när fall av grava brott mot smävärnlösa barn uppdagas upprör det alla ansvarskännande människor, och under enlid därefter förs en allvarlig debatl om händelsen och dess huvudpersoner. Dessvärre karakteriseras den debaiten av stor hjälplöshet bäde hos allmänhelen ochhos de berörda myndighelerna. Av den debatt som förts kring den fruktansvärdadödsmisshandeln av en lilen flicka i framgår med all önskvärd lydlighelatt människor har föga kännedom om den anmälningsskyldighet som föreskrivs ibarnavårdslagen. Vidare har man ringa eller ingen uppfattning alls om vilkagarantier för anonymitetsskydd som föreligger. Att dessa frågor nu är föremålför uiredningar vittnar enligl min mening om alt de ansvariga själva upptäcktall lagen i dessa stycken har luckor som mäsle täppas lill. När framför alll anmälningsskyldigheten diskuteras fär manen slark känsla av alt del är de vuxnas rättstrygghet man är synnerligenangelägen att slä vakl om, och följaktligen går man försiktigt fram för att imöjligaste män skydda de vuxna för obehag. Vi har lagil stor hänsyn lill devuxnas reaktioner i stället för att skjula barnens rättsliga Irygghei iförgrunden. Del är ju barnen det gäller. Vi hyser ängslan för att envidgad anmälningsskyldighel kan leda lill okynnesanmälningar, alt människor avUlvilja eller av felaktig misstanke gör anmälningar. Jag tror all dessafarhågor är myckel överdrivna. Men om det nu skulle vara sä, anser jag att deriskerna mäste vi helt enkell la. Genom garanterat anonymitetsskydd kan en heldel av de riskerna elimineras. Anmälningsplikten respekiive -skyldigheten medför i mängafall dubbla lojaliteter vUkel leder svära avvägningsfall. Jag tänker dånärmast pä t. ex. läkares och sjuksköterskors tystnadsplikt ä ena sidan ochanmälningsplikt ä den andra. Även för andra människor kan den dubblalojaliteten utgöra ett svärl hinder för en anmälan om misstänkt barnmisshandel.Men dessa svårigheter fär enligt min mening under inga förhållanden geanledning lill en avvaktande hållning sä att man måhända avstår från anmälanför all tUlgodose lojalilelskravel i annat avseende. Så forl man misstänkerbarnmisshandel bör anmälan inlämnas. Jag vill här cilera elt uttalande av professor , ordförande i den statliga barnmisshandelsutredningen och chef förS:l i . Uilalandel är älergivel i pressen ochlyder: "Den svenska läkarkårens vaksamhel mol barnmisshandel harolvivelakligt skärpts . Men del räcker inle. Detviktigaste nu är att den slora allmänhelen lär sig alt vi alla har ell koUektivtansvar för barnen. Att aUa som fär kännedom om att ell liiel barn utsalls förvåld är skyldiga all la pä sig obehagel av en anmälan tillbarnavårdsnämnden." Det är de värnlösa barnens rällslrygghel som måstevara riktpunkten för de bestämmelser vi utfärdar. Jag utgår, herr talman, frän att regeringen ochmyndighelerna vidlar de åigärder som befinns nödvändiga för alt varje oklarhelkring både anmälningsskyldighelen om barnmisshandel och anonymiletsskyddel meddel snarasle elimineras. Man kan med säkerhei påräkna starkt slöd från en bredopinion för varje vidlagen ålgärd som är ägnad skydda barn mol övergrepp fränföräldrar och andra värdare. Det är i sammanhanget befogat erinra om viklen avatt allmänhelen fär ingäende kännedom om de anvisningar som ulfärdas. Jag äröverlygad om alt dessa emotlas med respekt och t. o. m. tacksamhet av den bredaopinion som givit utiryck ål sin förtvivlan över de grymma broll som begåttsmot smä värnlösa barn. Om åtgärder för att förhindra barnmisshandel m. m. Hen (): Jag ber all få lacka slalsrådel för svarel pämin fräga och jag anser personligen all del är posilivi. Alla förslår varför jag ställt frägan; del är framför alllmed anledning av barnmisshandeln i . Den har upprört hela svenska folket.Man har frågat sig: Hur kunde della ske i vårt välordnade land med enväluppbyggd familjepoUtik? Det är tydligt all det måste göras ännu mer pä dellaområde för all motverka della slag av misshandel. Med delta har jag intepåstått att del inle vidtagits åtgärder av olika slag. Jag har lästsocialstyrelsens ulredning om barnmisshandel och även dess råd och anvisningar. När denna fräga nu påtalats i av sä mänga,hoppas jag att det är en signal vederbörande myndighet eller myndigheierall med all krafl ta sig an uppgiften. Den fär inle domna borl Ulls näslaIragedi händer. Del finns ingen anledning för mig all peka ul nägonskyldig myndighei. Del är framför alll den som misshandlat barnel som har denstörsta skulden. Men vi fär komma ihåg att alla ohyggliga händelser som regelhar en bakgrund, bl. a. sjukdomar av olika slag, narkomani och alkoholism. Som framgår av svaret har del gjorls en hel del för attförebygga och motverka barnmisshandel. Här påpekas all arbelel med dessa frågornu har fortskridit så långt att socialslyrelsen räknar med att en obligatoriskanmälan av nyfödda barn till barnavårdscentral skall kunna införas . Enligl barnavårdslagen har man anmälningsplikl lillbarnavårdsnämnden om man misstänker barnmisshandel. Det är här som det behövsen ingäende upplysning, t. ex. genom broschyrer, genom radio och TV m. m. Delmeddelas i svaret all sekrelesslagen innehåller vissa beslämmelser omanonyniilelsskydd för dem som gör anmälan lill barnavårdsnämnden, och manöverväger nu evenluella ändringar i gällande beslämmelser inomsocialulredningen och offentlighets- och sekretesslagslifl-ningskommillén. Delhälsar jag ocksä med största lillfredsslällelse. Jag Iror all det är nödvändigiall lUlförsäkra vederbörande anmälare ell säkerl anonymilelsskydd. Om åtgärder för att förhindra barnmisshandel m. m. För en lekman är det svärl all komma med förslag lill hurman effeklivl skall kunna förebygga barnmisshandel, och del har jag heller inletänkt. Det ankommer pä vederbörande myndighei att göra detta. Men enligltidningsuppgifler fick socialvärden i Slockholm en rappori om paret frän delholell där den dödsmisshandlade Ueåringen bodde. Meddelandet utlöste ingakonlrollälgärder. Jag släller den frägan: Är det riktigt vad som uppgelts itidningen? Femton barn har, enligl en utredning, under 1957-1966 misshandlalslill döds, och lika mänga barn har fält men för livet. Del är beklämmandesiffror. Här gäller del smä oskyldiga barn som inle kan försvara sig själva.Det är ofattbart. Här måste den berörda myndigheten gripa in sä fort en minstaantydan om barnmisshandel kan misstänkas. , herr lalman, vill jag uttala alt kontrollen avbarnens säkerhet bör skärpas, och det bör bli ell fullständigt anonymilelsskyddför dem som anmäler barnmisshandel. HerrWERNER i (m): Även jag ber att fä lacka för svarel. Det vihär diskuterar är en mycket komplicerad problematik, som pä läng sikl krävergrundliga förebyggande åtgärder ocksä pä hemmets och familjelivets område.Orsakerna är ju synnerligen svåråtkomliga, därom är sakkunskapen enig. Detförekommer barnmisshandel i alla socialgrupper och del är del som gör del såsvårl all angripa problemet. Misshandel förövas också av personer som utåt lersig som hell ordinära föräldrar, väl anpassade i samhällel, men vid närmareundersökning visar de sig ha en rad psykiska särdrag som är utlösande. Sedan ärdet alldeles självfallet riktigt ocksä, som sade, alt social misärfungerar som en utlösande fakior. I den akluella silualionen är väl svärighelen främsl alluppdaga de mänga fall av misshandel som lydligen sker i vårl land. Denbeklämmande lilla del som bringas lill myndigheternas kännedom är som sagl enmyckel ringa del av helheten. Statsrådet tar upp allmänhetens anmälningsmöjlighel.Myndigheterna, dvs. alla de som har med barn- och familjepolilik alt göra, harsin anmälningsplikl, men också allmänhelen har möjlighel all anmäla dessa fall.Här niåste man väl driva en myckel energisk upplysningsverksamhet. Hur är detmed anonymilelsskyddel? Om människor fält klart för sig att man vissl inlebehöver uppge namn och adress för en sädan anmälan, skulle viljan säkerl blislörre alt ingripa, men drar man sig för del. Man är rädd all engagera sig isädana lägen. Här måsle som sagl en ordenllig upplysning i massmedia. Vidare Iror jag all man mäsle bedriva en myckel medvetenkampanj mot den vanliga mentaliteten all inle lägga sig i. mol räddhågan all lainiliaiiv och engagera sig. i sade myckel rikligt alldel är en utbredd opinion som med slor lillfredsslällelse skulle hälsa enförändring pä detla område, om myndighelerna kunde klara de här problemen. Mendet märkliga är att samma opinion inle är lika villig all samarbeta medmyndigheterna, att engagera sig för människor i nöd. Det gäller inle barabarnmisshandel. Det händer ju pä våra vägar alt trafikanter kör förbi blödandeoffer. Här finns en brist pä samhäUsanda, och skola,folkrörelser och kyrka mäsle försöka att förändra denna inentalilel. Det ärinle bara kyrkan som har anledning alt predika om den barmhärtige samariten idetla sammanhang. all riskera all hamna i angiveri kan man väl lugnl vågapåstå, att det är bältre all göra en anmälan för mycket än en anmälan förlitet. Det är ju liv som slär pä spel. Statsrådet lar också upp frägan om obligatorisk anmälan avalla nyfödda barn till barnavårdscentral. Den är ju under ulredning och del ärväl hell klart all del kommer all gä i denna riklning. Men man får inle glömmaborl alla de inte i födda barn som kommer hit och som är i de akluellaåldrarna. Del visar sig ju all barnmisshandel som regel förekommer upp lill treärs älder. Del gäller alllsä alla invandrarbarnen, och vi har ju etl akluelllexempel pä all en sädan kontroll behövs. Del får vi alltså hoppas allulredningen inle glömmer bort. Uppenbarligen är det barnavårdscentralen som har denbredaste konlaklylan med hemmen. En uppgifl frän Slockholm - visserligen för1966 - ger vid handen alt 98,8 proceni av barnen stär underbarnavårdscentralernas kontroll. Del är en myckel hög siffra, och den har välinle blivit lägre . Elt obligatorium skulle ju därför inteupplevas som nägon slor förändring. Del är väl heller inte pä nägol sällpersonlighelskränkande all samhällel här erbjuder sina Ijänsler. vidlarman en hel del ätgärder pä BB utan all fräga om lov. Man gör en s. k. screeningav alla nyfödda barn, lar elt blodprov för att testa huruvida de har enspeciell medfödd ämnesomsällningssjukdom och för all i så fall kunnavidta åtgärder. Skulle man vänla därmed lills sjukdomen ger lydliga symtom,skulle den redan befinna sig i ell myckel gravt stadium. Nog kan man med sammasjälvklara rätt säkerställa barnets hälsa genom vad jag vill kalla enmiljökontroll i de svenska hemmen genom barnavårdscentralens försorg. Måhända skulle man ocksä kunna avdramatisera anmälan , om den hembesökande barnsköterskan tog direkt kontakt med barnsjukhusi fall där möjlighel föreligger och därmed låta anmälan till barnavårdsnämndenanstå lills läkaren hade sagl sitt. Jag har pä känn alt en anmälan fränsköterskan direkt lill nämnden mäsle få den konsekvensen alt nämndenföranstaltar om en ulredning med allt vad därtill hör, och del blir en merabesvärande och förhalande procedur. Del gäUer ju alt göra handläggningen såsmidig som möjligt. Om åtgärder för att förhindra barnmisshandel m. m. HenROMANUS (fp): Jag ber all få lacka slalsrådel Odhnoff försvarel pä min fräga, som gällde vilka åtgärder slaisrädel överväger för altkomma lill rätta med problemet barnmisshandel. Vad jag hade i tankarna var tvåhuvudtyper av åtgärder, dels sådana som syftar till att upptäcka barnmisshandeloch all skydda de barn del gäller från forlsalt misshandel. Det är naturligt omsådana åtgärder slär i förgrunden . Den andra huvudtypen är de allmäntförebyggande ålgärderna. De är väl så viktiga, och jag skall be att fäåterkomma dem. Denlagliga möjligheten all ingripa mot allvarlig barnmisshandel finns Om åtgärder för att förhindra bammiss-handel m. m. ju.Problemet är, som lidigare har påpekats, att man inle upptäcker fallen. Lagensäger här all den som fär kännedom om barnmisshandel bör anmäla detta tillbarnavårdsnämnden. Men nalurliglvis avslår mänga människor frän del, därför alldet kan leda obehag för dem själva. Därför är en förstärkning av anonymitetsskyddet motiverad,och del är bra om den saken utreds. Det är klarl all del här är kompliceradefrågor. Jag har inle rikligl kunnat finna av direkliven för offentlighels-ochsekretesslagstiftningskommittén pä vilkel säll och med vilken mälsällningfrägan utreds. Jag vore därför lacksam om statsrådet ville utveckla litet mervad som kan väntas pä den punkten. Frågan är om anmälningspUkten bör skärpas. är del jubara föreskrivet all man bör anmäla de faU man fär kännedom om. Jag insermyckel väl alt det är svärl all nå några effekter pä det här sättet, men delfinns ändå, som lidigare sagts här, en mycket slor uppslutning kring tanken allvi mäste komma till rätta med problemel barnmisshandel. Dä bör väl även en skärpning av anmälningspliktenövervägas. Jag vill fråga om en sådan lagändring övervägs. Det ärutmärkl all man nu kommer alt ge i uppdrag att undersöka erfarenhelernaav den nuvarande lagstiftningen och de anvisningar som socialslyrelsen hargivit ul. Men innebär det också all man skall överväga frägan om en skärpningav anmälningsplikten? Del är klart all det är svårare all ingripa belräffandelindrigare former av misshandel, fall som ligger pä gränsen mellan vad man idagligt lal uppfattar som misshandel och vad som betecknas som "tUlåtnakroppsliga tillrättavisningar". Jag tycker all statsrådet pä den punkten är mycket intressanl, eflersom det enligl mitt sällalt läsa inle riktigt stämmer överens med vad som sägs i socialstyrelsensanvisningar. Där uttalas att obetydliga kroppsliga tillrättavisningar inte kananses som misshandel. Del framhöUs också i andra kammaren av utskollsordföranden,när lagändringen antogs 1966. Hon sade att utskottet delar uppfattningen allvissa lindrigare tillrättavisningar alltjämt skall vara tillåtna. Slalsrådel Lidboin säger all man skall bedöma handlingarmol barn och vuxna precis likadant. Om man ger en vuxen person en kroppsligtillrättavisning, sä undrar jag om del verkligen bedöms pä samma säll som närsamma åtgärd vidlas mot ett barn. I den ulredning som socialslyrelsen gjorde 1969 sägs inte kan komma längre med lagsliflning. Jag skulle vilja veta om fruOdhnoff delar den uppfallningen eUer om hon är villig alt överväga en skärpningav lagen ocksä på det områdel. Dels för alt öka möjUgheterna all ingripa, dels,och kanske framför alll, för all påverka idealbildningen. Lagstiftning har juofla den effekten. Det är en smula svårl att inse varför man skall lillälavåld mol barn som inte kan försvara sig, när man inle gör del mot vuxna. Jag ärmedveten om att det här föreligger svåra gränsdragningsproblem, men fräganmäsle ändå ställas: Går det all komma längre lagstiftningsvägen? 1969 ärsutredning sade att sådana här kroppsliga lUlrällavisningar av egna barn ingår ietl svenski normalbeteende. Visst gör de del. Men kan man lämna frägan med ell sådant konstaterande, eUer finns del möjlighelerall komma vidare? Ulredningen föreslog all man skulle göra en sociologisksludie om inställningen lill kroppslig beslraffning, som bl. a. skuUe omfattaen kartläggning av inställningen lill och förekomsten av kroppslig bestraffningi olika former, en kartläggning av olika egenskaper hos individer med olikainställning lill kroppslig beslraffning och orsakerna till sädana skiUnader ibeteende som man kunde finna. Jag skulle vilja fråga: Vad har hänl med detlauppslag? Har nägon sädan undersökning gjorts och vad har den i sä fall visat? Belräffande den andra huvudlypen av åigärder, de allmänlförebyggande, kan man säga all del inle är sä mänga av de verkligt allvarligafallen av barnmisshandel som skulle kunna undvikas genom allmänna åigärder. Delär här fråga om någol tiotal fall per är som rapporterats. Vi vet naturUgtvisinle hur storl del totala anlalel av allvarlig barnmisshandel är. Deinblandade vuxna personerna är ofla psykiskl sjuka eller drabbade av nägolslags personlighetsabnormitet. Deras egen bakgrund kan vara djupt tragisk ochsvär alt reparera. Men vi vet ocksä all lindrig misshandel förekommer i länglstörre utsträckning, och det gäller kanske särskUt den psykiska misshandeln.Därför är de allmänt förebyggande åtgärderna så vikliga. Visserligen är del somherr i sade alt barnmisshandel förekommer i alla socialgrupper.Del är kanske vikligl alt betona della med hänsyn den diskussion om dessaproblem som förs . Men den sociala hjälpverksamhelen,nyklerhelspoliliken, den psykiska hälsovården osv. kan nalurliglvis undanröjamänga anledningar lill barnmisshandel. Jag gär inle in pä del även om delnalurliglvis är elt grundläggande konstaterande. Jag vill här ta upp tre punkler för allmänna ätgärder somspeciellt gäller barnens situation. Punkl I är en allmän hälsokontroU av barnen. Del är enpositiv nyhet när statsrådet meddelar alt en obUgatorisk anmälan av nyföddabarn lill barnavårdscentral skall kunna införas . Men dä frågar man sig:VUka ätgärder kommer all vidlas efler denna anmälan av alla barn? All man skallhälla en kontinuerlig registrering av alla barn utgär jag ifrån och all manskall fä ett sä vattentätt system som möjUgl när de flyllar. Men kommer manocksä all fä resurser all göra regelbundna kontroller? Redan en obligatoriskhälsokonlroll för fyraåringar anses vara en alllför resurskrävandeålgärd.