prot · FU098 · 1971-12-31 00:00:00 — har från sida krävts att statsmakternaskuUe lägga fast ett näringspolitiskt handlingsprogram, men regering ochsocialdemokrater har varit direkt kallsinniga inför deima propå. Eljest hademan ju i ett sådant sammanhang haft en möjlighet att ange efter vilka vägar manhittiUs har försökt främja den imporlkonkurrerande hemmaindustrin och på vUketsätt man nu kommer att förstärka dessa åtgärder. Jordbruksnäringen kan i långa stycken jämföras med denimporlkonkurrerande industrin. Det finns emeUertid en avgörande skUlnad, ochden ligger däri att alla industrUänder av skUda anledningar främstberedskapsskäl - har utformat skyddsregler för att upprätthäUa en viss 6 protokoll 1971. För , som har valt att stå vid sidan av aUa försvarsallianser,är det särskUt viktigt att upprätthäUa en nödvändig inhemsklivsmedelsproduktion. När principerna för den nuvarande jordbrukspolitikenfaststäUdes handlade socialdemokraterna under uppenbar påverkan av en ekonomiskteori som gick ut på att strukturomvandlingen av svenskt jordbruk skulle ske såsnabbt som möjligt. Man tog inte hänsyn tiU att processen redan gick så snabbtatt verkningarna för enskilda och bygder var smärtsamma nog. Underutredningäskedet talade man t. o. m. om att genom prispress påskynda denprocessen. Varje varningens ord avvisades som uttryck för ett överdrivetgruppegoistiskt intresse. Man förespeglade konsumenterna långtgåendeprissänkningar, bara den socialdemokratiska jordbrukspolitiken fick sättas iverket. Dessutom skuUe den s. k. resursöverföringen av arbetskraft och kapitalinnebära klara vinster för hela folkhushåUet också i andra avseenden. Dessateser drev man trots att erfarenheterna av strukturomvandlingen inomnäringsUvet i dess helhet redan var dystra nog. Det var fuUt klarlagt att engod del av de anstäUda vid ett företag som tvingades lägga ner trotshögkonjunktur som regel inte kunde få nya arbeten ens i våra största tätorter,där näringsUvets differentiering är som bäst. Päsocialdemokratiskt håU säger man det inte rakt ut, men även där är man noginnerst inne medveten om att jordbrukspolitiken har gått fel. Prissättningenliksom rationaUseringskungörelsens utformning har lett tUl en kraftig avgångfrån jordbruksnäringen, så kraftig att man befarar att vårsjälvförsörjningsgrad Ugger under den nivå som till varje pris måsteupprätthållas. Det är den ena effekten. Den andra är inte mindre aUvarlig ochverkligen intressant mot bakgmnden av den deklaration i finansplanen som jagnyss åberopat om fortsatt satsning på den utlandskonkurrerande hemmaindustrin. Förfriställda äldre jordbrukare gäller detsamma som för fristäUda äldre inomnäringslivet i övrigt: det är svårt ja, hart när omöjligt att få ett nyttarbete. Och svårigheterna ökar naturligtvis med avståndet tiU tätorterna. Dennadelvis frammanade arbetslöshet har fått mötas med arbetsmarknadspolitiskaåtgärder av olika slag. Det är självklart. Ingen gmpp får StäUas utanför. Vihar också efter måttet av vår förmåga försökt att driva på detta för att göradet sociala skyddsnätet tätare. Men dessa åtgärder för att ordna sysselsättningoch försörjrung har naturligtvis rest krav på statskassan. Sambandetmellan å ena sidan jordbruket och å andra sidan natur- och mUjövården harkommit att framstå allt tydligare ju längre jordbruksnedläggningen fortgått.Det sambandet har framstått klart även för den mest motsträvige. För att överhuvud taget kunna rädda värdefulla delar av vårt kulturlandskap har kommunernaoch staten fått ta på sig betydande kostnader. TiUsammans med andra kostnaderhar dessa självfaUet medverkat tiU att öka statens upplårungsbehov och minskautrymmet för t. ex. näringsUvets investeringar. Som en ytterligare följd avjordbruksnedläggningen har uppstått ett behov av att importera jordbruksprodukter.D(!tta behov täcktes tidigare av människor som ingenting heUre skulle ha önskat än att få fortsätta med sin verksamhet fram tiU pensionsåldern- om förutsättningarna hade getts dem. Denna nya import, som försämrat ochförsämrar vår handelsbalans, medverkar naturligtvis tiU de bekymmer somfinansministern nu har att brottas med. Förmodligen har denna utveckling lämnat positiva spår ibruttonationalprodukten. Man har plötsligt börjat mäta en massa saker som ickehar mätts förut. Men finns det egentligen någon som viU stå upp och göragäUande att denna strukturomvandling påskyndad genom medvetna politiskaåtgärder är uttryck för en god, önskvärd och förnuftig ekonomisk utveckling? Det är fullt klart att utvecklingen för svenskt jordbrukmåste vändas. Vi kommer att motionsvägen ta upp frågan i hela dess vidd. Det är en generell regel att vid varje företagsnedläggning15 av de anställda kommer att ha ytterligt små möjligheter att fåett nytt arbete i den s. k. öppna marknaden. Det gäller hur storaansträngningar arbetsmarknadsverket än gör, hur gott varsel man än har, hurnoga man än på den sidan försöker förbereda det hela och möjliggöra förmänniskor att få nya anstäUningar. Det blir aUtid ät / vUka detinte går att hitta ny sysselsättning. Egendomligt nog gäUde detta även underden högkonjunktur vi just har upplevt. Företag efter företag ropade efter folk,men denna andel av de anställda vid ett nedlagt företag har inte kunnatplaceras. Ju snabbare stmkturomvandling, desto fler måste beredas sysselsättmngoch försörjning genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. För att undvika varjemissförstånd vUl jag ha sagt att aldrig tvekat att genom samhällets försorggarantera dem Utkomstmöjligheter som ställts utan arbete. Vi har också aUtidvarit beredda att medverka tUl den inkomstförstärkrung som krävs förförverkligandet härav. Men alldeles oavsett takten i nedläggningarna är det enoroande utveckling att vi håUer på att fä en grupp på arbetsmarknaden som stäUsutanför. Det kan inte vara någon tvekan om att effektivitetskravet har enfelaktig inriktning om detta har drivit fram denna utveckling. Det är enkortsiktig arbetsgivarinstäUning att tacka nej tiU arbetskraft därför att denuppnått en viss ålder. Alla undersökningar tyder pä att det är arbetskraften somkommer att bli den avgörande knapphetsfaktorn i vårt land under denöverblickbara framtiden. Det nödvändiga arbetskraftstUlskottet kommer attutgöras av gifta kvinnor och invandrare. Finansministern prioriterar med aUrätt varuproduktionen och det är viktigt att denna sektors behov av arbetskraftkan tUlgodoses. Vi kan notera att praktiskt taget varje länsarbetsnämndanmäler, att industrin har ett behov av yrkesutbUdad arbetskraft som inte kantiUgodoses. Men ännu allvarUgare är det man kan få veta vid personUga samtalmed arbetsförmedlare. Erfarenheten hos dem är enahanda det är allt färreungdomar som är intresserade av industriarbete. Arbetsvalet skall naturligtvisvara fritt för var och en, men om det visar sig vara en UiåUande tendens attungdomarna vänder industrin och kroppsarbetet ryggen är det fara å färde. Vikan av en mängd olUca skäl inte Uta tiU att invandrad arbetskraft skaU ta jobbsom vi svenskar inte vUl ha. Vad är det som är orsaken tiU att en allt mindre del avungdomen inte är intresserad av dessa arbeten? Har det att göra med socialavärderingar? Beror detpå erfarenheter som föräldragenerationen har gjort? Vad är det i så fall fiirerfarenheter som är så negativa, att inte yrkesstoltheten leder föräldern attförsöka föra yrkesskickligheten vidare tUl nästa generation? Eller är det arbetsförhållandenaarbetsmUjönar-betsvUlkoren?Har det med arbetsgivarens sociala ansvar att göra? Är det har det :medutformningen av utbUdningsväsendet att göra? Är det möjligen så att utbyggnadenav attraktiv yrkesutbUdning fått komma i andra hand? Och har detta i så fallkommit att innebära att den som en gäng börjat med teoretiskt inriktade studierdärefter inte kan tänka sig industri- eller kroppsarbete? Hur är de ekonomiskavUlkoren för den enskilde vid grundläggande yrkesutbUdning i jämförelse medmotsvarande vUlkor vid omskolning? Är arbetsdemokratins vUlkor sämre för densom utövar kroppsarbete än för andra anstäUda? Det finns säkert fler frågor som kan stäUas i dettasammanhang. Det går inte att ge detaljerade svar, men jag tror att vimåste få fram dem för att bli i stånd att göra dessa arbeten attraktiva - fådem att framstå som meningsfyllda för den unga generationen. Vi kan aldrigkomma ifrän att det är fråga om att klara av grundvalen för hela vär ekonomi. Herr tredje vice talmannen tUlkännagav, att anslagutfärdats tUl sammanträdets fortsättande . HerrDAHLÉN (fp): Vi har ju samlats här under nya förhåUanden. På en punkttycks dock en förändring beklagligtvis inte ha skett. Under herr talmannensbenägna medverkan har denna remissdebatt förvandlats tiU en aUmänpolitiskdebatt med olika ämnesområden. Förhoppningen var givetvis att statsråden skullespela med i denna strävan att åstadkomma något nytt. Men jag har observerat attstatsrådsbänkarna stod tomma under anförande och under herrFälldins anförande liksom . Vi begär självfallet inte någon respekt för vårperson, men vi begär respekt för de väljare och de partier som står bakom oss.De socialdemokratiska statsrådens nonchalans är alltså riktad mot dessa. Jag skall Uksom göra några kommentarer tUlherr Palmes uttalande om utskottsförhandlingarna, men jag skaU dröja tUl slutetav mitt anförande med att göra det. I stäUet viU jag börja med att erinra omden situation som rådde i mitten av 1969. Det utbröt då nästan panik i vårtland, valuta hade fortsatt att strömma ut så att vi bara hade drygt 55 procentkvar av vår valutareserv. Sädana situationer brukar traditionellt mötas med eneUer flera av följande metoder: importreglering, valutaregle:ring,kreditpolitik eller stram finanspolitik. Socialdemokratin valde mest att satsapä räntehöjning och kreditåtstramning. var man givetvis medveten omatt det var nödvändigt att stimulera exportindustrin för att kunna uppnå enbättre balans mellan import och export. Industrins, inte minstexportindustrins, investeringar behövde därför stimuleras. FinansministerSträng hade ju också klagat över de låga investeringarna inomindustrin. Denensidiga satsiungen på en järnhård kreditpolitik visade sig ur en strängt administrativ synvinkel vara ett lyckokast menendast ur den synvinkeln. Utan tvivel blev detta grepp en bidragande orsak tiUatt valutautströmningen hejdades. Dock gick inte allt så bra som , men det brukar det ju sällan göra. troddeherr Sträng att handelsbalansen skuUe visa ett underskott på en halvmiljard kronor. Det blev över 1,3 mUjarder kronor. trodde attbytesbalansen skuUe visa ett underskott på . Det blev inemot2 mUjarder kronor. Det socialdemokratin lyckades med var att radikalt skäraned näringslivets möjUgheter att få krediter. Jag skaU göra ett experiment ochse hur vår interna TV verkar. Det är inte riktigt säkert att den är i funktion.Jag hoppas att jag med några ord kan tala om vad kurvan på TV-bUden innebär. Kurvan visar den brant sjunkande möjligheten förnäringsUvet att låna på kreditmarknaden och på kapitalmarknaden. Det är tolvmånaders uppgifter och nettobelopp. Som bevis för kreditåtstramningens verkanär denna kurva onekligen mycket talande, men som uttryck för en metod att sökauppnå det andra mäl som har talat om, nämligen enökning av industrins investeringar, innebär den ett stort misslyckande.KreditpoUtiken knäckte investeringslusten. Lyckokastet blev en bumerang. Vi pekade redan i samband med kreditrestriktionernasinförande på att om denna metod användes skullebetydande svårigheter uppstå. De industriella investeringar som kom tiU ståndhar tdl stor del skett genom stora företag. De mindre och medelstora företagenklämdes åt hårt. Ett bättre bevis på ekonomiskt poUtiska strävanden, som slårUijäl varandra med en förödande effekt, får man leta efter. kommer nog att gå tUl historien såsom exempel påklassisk ekonorrUsk felplanering. När vi i valrörelsen underströk att det både i svenskekonomi och i regeringens anföranden fattades någonting väsentligt förnekadesdetta ivrigt. Efter valet blev, såsom påpekade, klarsynen päregeringshåll plötsligt mycket bättre. Det påminner om historien när ettamerikanskt plan tappade en bomb utanför Palomares i . De amerikanskamyndigheterna försökte dölja detta faktum . Det gav upphov tUlföljande dialog vid en presskonferens. JournaUsten; "Kan ni säga om ni har lokaliserat denförlorade bomben?" Svaret från pressofficeren: "Jag känner inte tUlnågon förlorad bomb, men vi har ännu inte helt och håUet lyckats lokalisera detjag tror att ni tror att vi håUer på att leta efter." Det är talar om denna händelse i en bok, som bär den talande titeln . För att industrin skall kunna investera mera måste det bUen ordentlig ökning av kreditmöjUgheterna. Jag fömtsätter att kommeratt medge detta. Finansministern kan väl inte ha någon annan mening. Det höga ränteläget kommer att lägga hinder i vägen för endel företag att göra investeringar. I de flesta länder har räntorna sänkts ien eUer flera etapper. Ränteläget i olika länder kan inte jämföras så enkeltsom att man bara tar diskontosiffrorna, men det går ändå att påstå att det skullevara mycket egendomligt om skuUe bibehållanuvarande ränteläge. Detta säger jag med all reservation för oförutseddahändelser. Finansminister föreslår ett tioprocentigtinvesteringsavdrag som stimulans tUl investeringar. Det är tUl glädje för deföretag som verkligen har vinster att dra av, men många företag, särskUt demindre och medelstora, har inte den chansen på gmnd av för dem ogynnsamvinstutveckling. De övriga åtgärder föreslår ger inte någontiUräckligt trygg bUd av att även dessa företag skulle kunna investera mera.Hur ser egentligen på detta? Dessa företag svarar ju för en mycketbetydande del av vår export. I detta sammanhang vUl jag ocksä fråga; Varför görman inte en kraftig förstärkning av AB Exportkredit? Nödvändigheten av upplåning på den internationellamarknaden ter sig nu mera påtaglig . Det behövs ett ganska stort ochlångfristigt lån. Även staten behöver utnyttja affärsbankernas erfarenheter ochkontakter då den skall gå ut för att låna. Självfallet kommer villkoren försådana lån att bU avgörande för om vi skall ta dem. VUlkoren ter sig nu rrundreoreaUstiska att acceptera än . Jag vill ställa denna fråga tUl : Vad har herrSträng för avsikt med de nu gjorda påpekandena om utländskupplåning? Gäller det fortfarande enbart för det enskilda näringslivet ellerämnar finansministern på allvar undersöka möjligheterna även för statens del? Man får inte företagen att investera, om de inte tror sigkunna ha rimliga förväntningar på att insatserna blir räntabla.Vinstförväntningar är i högsta grad berättigade känslor. FöretagskUmatetförbättras emeUertid inte av alla de anklagelser och misslänkliggöranden somslängs ut mot företagsamheten från både socialdemokratins vänsterflygel och demer marxistiska grupperna. Många företagare upplever detta som ett hot, som närsom helst kan resultera i drastiska åtgärder mot företagsamheten. Från vissasynpunkter är finansplan ett svar tUl dessa nyvänstergmpper. Iprincip bekänner sig tUl en ekonomi där det är nödvändigt attstimulera det enskUda näringsUvet tUl ökade insatser. Det skaU bU intressantatt höra om det från socialdemokratiskt håU här i kommer att förasfram andra synpunkter. Så nägra ord om de enskUda människornas ekonomi.Prisstegringarna har, som flera talare här redan påpekat, visat en mycketoroande tendens. steg priserna , 1969 med 4,6 procentoch . Prognosen för är att prisstegringen skaU bU7,. Med den optimism som alltid präglar finansministerns uttalandenpä dessa punkter är det tyvärr antagUgt att prisstegringen kan bU bäde 8 och 9procent. sade att det behövs en fast ekonomisk politikför att håUa tUlbaka prisstegringarna. Tycker aUtsä att enprisstegring på inemot är uttryck för en fast ekonomisk politik, somverkUgen ger resultat? Ja, tydUgen. I nationalbudgelen utgår man från att hushäUens disponiblainkomster skaU öka . Eftersom konsumtionen väntas öka mer, blirresultatet ett minskat personUgt sparande. På denna punkt sade attdet enskUda sparandet är av central betydelse och tUlade: De enskUdasförtroende är avgörande. Men i nationalbudgeten räknar man med att det enskUdasparandet under detta år skaU gå ner . Resultatet torde innebäraatt ett sämre utfall av personUgt sparande än kommer nupå . måste man erkänna att det inte är så konstigt om vi färett minskat sparande. Om priserna officieUt beräknas stiga ochhögsta inlårUngsräntan just nu är , vore det egendomligt om resultatetskulle bli en väsentlig ökning av sparandet. Det behövs ju stimulans för attfolk skaU spara. Att; det just nu är viktigt med ett ökat sparande äruppenbart, eftersom konjunkturerna är förhållandevis goda just . Jag säger"förhåUandevis". En ensidig kreditexpansion utan sparandeökning ärunder sådana förhåUanden ett inslag som annars kan leda tiU rubbad balans. Frånvårt håU har vi krävt att statsmakterna skuUe intressera sig förhur löntagarna skulle kunna få del av företagens långsiktiga sparande. Vi hardiskuterat former för andel i vinst och andra direkta medel för att stimuleraett sådant sparande. AUa borde vara medvetna om att företagens sparande urdenna synvinkel är ett problem. Socialdemokratema har varit mycket obenägna attintressera sig för löntagamas roll i det här sammanhanget. Den rad skäl manstaplat upp mot redan tanken att undersöka detta problem är ganskaförbluffande. Så mycket mera glädjande är att konstatera atttjänstemännens internationella organisation givit sin exekutivkommitté iuppdrag att undersöka möjligheterna tUl löntagamas andel i företagens sparande.När skaU de svenska socialdemokraterna begripa att detta är en stor ochbetydelsefull fråga? När skaU de vara viUiga att på allvar ta upp tiU utredningdetta förhåUande mellan företagen och de anstäUda? Det kimde vara ett lämpligttUlfäUe att få svar . En mycket väsentUg fråga är hur medborgarna under det häråret kommer att uppleva sin egen ekonomi. E i har med tanke på lovats att tvä tredjedelar a dem skaU få skattesänkning. Alla får det inte. Jag skall visa med en enkel bildhur nägra grupper verkligen inte får någon skattesänkning. Den som har en årsinkomst på får, om han ärensamstående och har ett barn, en skattehöjning pä . I en familj utanbarn där hustrun inte är förvärvsarbetande och inkomsten densamma får man enskattelättnad med . Årsinkomst 25 000 för ensamstående med ett barn;skatteökning med . För makar utan barn går det jämnt ihop vid sammainkomst. Årsinkomst : ensamstående med ett barn får en skattehöjningpå , makar en skattehöjning på . Årsinkomst 35 000;ensamstående med ett barn en skattehöjning på 1 040 och makar en skattehöjningpå . Årsinkomst 40 000: ensamstående skattehöjning ochmakar en höjning med . Jag har då räknat med en genomsnittUgkommunal skattehöjning på 1:50, höjd moms och höjda barnbidrag. Många i detsvenska samhället kommer inte att känna sig förtjusta över skattereformen. Manbör då observera att jag inte tagit med skattehöjningarna på sprit och bensin. Jag skuUe i detta sammanhang vilja få svar pä två frågor.Det är inga statsråd närvarande , men jag skulle vUja läsa in mina frågor tUlkammarens protokoll. För det första: Är regeringen beredd att tUlsätta ensnabbt arbetande expertgrupp med uppgift att undersöka hur de nya skatternaverkligen slår för olika inkomsttagargrupper? För det fortsatta reformarbetetär det ju alldeles nödvändigt att få klarhet i hur situationen verkligen ärefter orrUäggningen och vUka konsekvenser den totala skatteutvecklingen har förden enskUde. För det andra: Är regeringen beredd att ompröva sin inställiungtUl frågan om att indexreglera skatterna? Det system vi nu har innebär i självaverket att inflationens aUdeles godtyckliga verkningar slår sönder defördelningspoUtiska målsättningar som angett. Vad är det för fel påatt rUcsdagen och ingen annan beslutar om de statsskatter som skaU uttas? Vi skaU ha en särskUd ekonomisk debatt, fru talman. Jaggläder mig åt att vara den förste som får använda detta uttryck denmöjligheten har komrrUt aUdeles för sent i riksdag. Jag skall dock sammanfatta några punkter, där jag tyckeratt finansminister kommit in i ett verkligt dilemma, ja inte bara i ett,utan i ett femfaldigt dUemma. Finans rrUnisterns uppläggning av den ekonomiska politikeninnebär en klar tyngdpunktsförskjutning. har han talat omönskvärdheten i att uppnå balans i utrikesbetalningarna, dock utan att göranägra egentUga :lnsatser. satsar han en del på det här.Det är då finansministern kommer in i ett femfaldigt dUemma. Det första dUemmat Ugger i det följande. För att kunna ökaexporten är det nödvändigt att hålla tiUbaka den privata konsumtionen, hävdarfinansministern. I det läge tiU vUket den socialdemokratiska politiken förtvårt land förefaUer slutsatsen tyvärr vara ofrånkomlig. Docent har i den intressanta analys av1970-talet, som tidigare berört, ifrågasatt om det är möjligt atthåUa nere den privata konsumtionen och dämpa den ekonomiska aktiviteten på hemmamarknadenså att vi på kort sikt kan få en ökad andel av produktionen att sälja påexport. Särskill: svårt är detta, säger , om inteutlandets efterfrågan på våra varor är stadd i kraftig tUlväxt. Och av aUatecken att döma kommer detta inte att vara fallet . Den dämpning av den privata konsumtionen finansministerneftersträvar är, orn den blir verklighet, en metod att minskasysselsättningen. DärtiU kommer, om den inte snabbt får en positiv effekt påvår export, att finansministern råkar in i ett verkligt dUemma;otUlfredstäUande konjimkturer både hemma och på exportmarknaden är intenågonting a'vundsvärt. Finansministerns andra dilemma är detta: När han vUlstimulera exportnäringarna måste han också tänka på hemmamarknadsindustrin. Mankan inte i sådan utsträckning gynna exportindustrin att hemmamarknadsindustrininte får en chans att rationalisera sina företag. Dessa företag måste nämligen rimligen kunna konkurrera med utländska företag,så att svenska varor säljs i vårt land. I annat fall importeras det ju. Vi harredan nu ett antal krisbranscher i vårt land av typ textU. Sko-, glas-, möbel-och träbranscherna är i större eUer mindre utsträckning på väg in i ensituation som kan ge upphov tUl motsvarande svårigheter. Skulle dessa branschermer eller mindre komma att stampas ut, blir vi i än större utsträckningberoende av importen, och detta kommer att direkt motarbeta det uppsatta målet:balans i utrikesbetalningarna. Stmkturomvandlingenkan inte stoppas, men det är nödvändigt att se tUl att statsmakterna handlar påett sådant sätt att den inte gär så fort att irreparabla skador uppstår, lokalteller regionalt. Målet, den yttre balansen, kan härigenom bli omöjUgt attuppnä. Man bör i detta sammanhang notera, att berördes dubbelt såmånga arbetstagare av nedläggningar och driftinskränkningar som under 1969.Detta är ett aUvarligt tecken på väggen. Här fiims statsrådet andradUemma. JagvUl tiUägga att det är nödvändigt att mer effektivt angripa de poster i vårekonomi som har betydelse för bytesbalansen. Dit hör tjänstenettot. Vi fär intehelt defaitistiskt ge upp inför den negativa turist balansen, utan bör viastatliga insatser satsa på svensk turism. ÄnväsentUgare är att underskottet inom vad man kan kaUa intelUgensbalansenminskar. Med detta menar jag skUlnaden mellan exportinkomster ochimportutgifter för Ucenser, royalties och patent. På detta område har skett enständig försämring . Den trenden måste brytas, och det finnsalla skäl att närmare undersöka vad som Ugger bakom utvecklingen. Svenskindustri får inte förlora sin förmåga tUl förnyelse. HerrSträngs tredje dUemma; Önskemålet om fuU sysselsättning i normal verksamhetkommer genom ekonomiska poUtik att i angelägenhetsgrad flyttas neden smula. SjälvfaUet kan detta leda tiU viss olust inom det ekonomiska livetoch vara ett hinder för att uppnä den önskade ökningen i industrinsinvesteringar. Det blir nödvändigt att med stor urskUlning sätta inarbetsmarknadspolitiska åtgärder, och det blir likaledes nödvändigt att mycketnoggrant följa utvecklingen av industrins investeringar. Beträffande ettfrisläppande av investeringsfonderna instämmer jag med vad redansagt.