prot · FU09143 · 1971-12-31 00:00:00 — "Åsen som blev en grop" skulle kunna sättas som mottoför den förödelse som gamla stockholmare med bestörtning har tvingats bevittnaunder det senaste årtiondet - en förödelse ur vilken har fötts det tekniskamästerverk, det samspel mellan glas, betong och järn, som beskådas av in-ochutländska stadsbyggare och arkitekter med en blandning av beundran och undran. Och den nya staden saknar förvisso Inte skönhetsvärden.Ljusspelet kring , kontrasterna i horisontal- och vertlkaUed,djärvheten, komplexiteten, den sammanhållna tradltlonslösheten, ÄUt bidrar tUlatt oroa, förbrylla och också fascinera: Den lämnar i varje fall ingen helthkgiltlg. Men vart tog människorna vägen? Var finns värmen, charmenoch den ombonade närhet som utgör förutsättningen för en Intim stadskärnaskaraktär, för att stadskärnan skall kunna framstå som en skylt och kunnaIdentifiera vad huvudstaden och ett land står för? Är skylten förSverige av ? När den frågan ställs, då träder andra element I den nyastadsbilden i förgrunden de många vilsna, andligt frusna, hemlösa ungdomarsom söker gemenskap kring öl och knark I tunnelbanestationen vid ,"Ölburkar, sönderslagna engångsflaskor, plastpåsar, fruktskal, spyor ochgulfärgade polar" - för att citera en aktueU skildring , "Associationer till en gammalrysk marknad I eller NlsjnyNovgorod, Är det en björn som dansar på bakbenen där borta I hörnet?" -för att fortsätta citatet. Hårdheten bakom de speglande glasfasaderna, ettjäktande, stressat och ofta - det vet vi - argsint människomyller hänvisat tUlutrymmen under gatans nivå, under markytan. Rulltrappor, trappor, sluttandeplan och hissar. En trafikmaskin - en gordisk knut I sex våningsplan. Upp ochner, fram och tillbaka mellan röda gubbar. Och andra gubbar - tragiska mänskhgakontraster tUl den yttre tekniska perfektionen. Och högstatomträttsavgälder, , och dyraste hyror I butiker, vUka föratt överleva måste leva på en koncentratlon som har blivit det mänskligasfiende. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringari byggnads- och expropriationslagstiftningen Mankan, fru talman, förvisso hysa delade meningar om värdet av det som haråstadkommits i hjärtat av . Men man kan inte påstå att det nyastadshjärtat har fått vare sig mänskliga dimensioner eUer värme, inte att härhar skapats en mihö, i vilken flertalet av oss vill gestalta vår egen och nästagenerations tiUvaro. OchInte kan det göras gäUande att det är bristen på planeringsresurser, bristenpå makt, som satt sin prägel på den nya stadsbuden eller kommer att prägla denfortsatta omgestalning som förväntas pågå under ytterligare ett par decennieroch som kommer att leda tiU att varje spår av den gamla staden utplånas medundantag av S;ta , SamhäUet - staten och kommunen - har förskaffatsig alla de maktbefogenheter som behövts för att genomföra just sådana planer.Det är inte enskilda, , det är samhällets företrädare på ohka nivåersom bestämt hur skall se ut och som målmedvetet drivitIgenom sin uppfattning om hur de ser på en stad, hur de menar att en ny stadskah byggas och fungera. Kom inte och påstå att samhället behöver ökaderesurser, var en bestäUning enkom för nedreNorrmalm, och den beställningen effektuerades väldigt snabbt. Och vi ser nu endel av resultatet. Jagvågar påstå att vi skulle ha haft en mycket mänskhgare och varmare miljö,om kommunen inte fått obegränsade möjhgheter att över tomtpålarna hyvla bortalla beståndsdelar från det förflutna. generationers stadsbyggande harlagts i grus. Och den nya staden har byggts för att skapa hus. Blev det så? Vikan fara runt i och titta på Ziirich, och och andra städersom inte har haft de här resurserna. Se på den mihö som man där har anpassattUl en ny tids krav och jämför den mihön med den som vi upplever här utanförrunt den stora gropen! Ochvåra yttre bostadsområden. Även här kan ge åskådningsmaterial sombekräftar att för-visso inte har saknat planeringsmöjUgheter,Tekniskt sklckUga stadsplanerare har fyllt . StadenspoUtiker har givit sina dhektiv, I samspelet mellan pohtiken och tekniken harvår nya stad vuxit fram. Är den bättre än den som -vi hade förut? Ärde nya bostadsområden som utformats under den epok då planerarna förfogat överen vidgad skala av planerings- och verkstälhg-hetsmedel mera tiUfredsställandeän de områden som byggdes av mer "ödmjuk"stadsplanering? Har vi fått den "bättre hushållning medmarktillgångarna" som regeringen talar om i sina propositioner? Ja, detberor på vad man menar med "bättre". VI kanske lägger in ohka begreppi ordet "bättre". Erbjuder Äppelvikens, och Enskedesträdgårdsstäder en sämre livs- och bostadsmUjö än , ochRlnkeby? Ja, även på den punkten kan det naturhgtvis råda delade meningar - detmedger jag. Jag har min uppfattning fullt klar, och den är föhande: Destadsdelar som har präglats av de nära nog obegränsade planeringsmöjhgheternastänkande är omänskligare än de som utformades under tidigare perioder. Manskulle möjligen kunna acceptera det som har skett, om det hade lett till lägreboendekostnader. Men så är trots teknikens framsteg och produktivi- tetensutveckhng ingalunda fallet. Nej, jag tycker inte att man skall komma och påstå attkommunen behöver ökade maktbefogenheter för att åstadkomma en bättre markanvändning,en bättre mihö, eller för att tillgodose som det brukar heta vitalasamhällsintressen. Det är ju det begrepp som åberopas i alla sammanhang, dåregeringen vill vidga det offentUgas besluts- och maktsektor. En bättre balansmellan oUka krafter i ett fritt samhäUe, en decentralisering av centralabefogenheter och beslut och ett öppet och fritt samspel meUan ohka intresseninom givna ramar som formar våra tätorter skulle sannolikt ha lett tUlväsenthgt bättre resultat än den jämnstrukna sterUitet som har växt framutan att enskilda människor, utan att konsumenterna fått säga sitt och i frittkonsumtionsval tillgodose sina önskemål. Och bakom de här kraven på vidgade befogenheter hggersjälvfallet medvetandet om att regleringspoUtiken på bostadsområdet harhavererat. De stolta tankarna i socialdemokraternas efterkrigsprogram är i daglängre från sitt förverkligande än vad de var vid sin tUlkomst på 1940-talet.Inte självfallet kvantitativt. Större delen av efterkrigstidens bostadsbeståndförvaltas av kommunala, kooperativa och s. k. aUmännyttiga företag. Menmihön, henar statsråd, och bostadskostnaderna och de enskilda konsumenternasönskemål, efterfrågan och valfrihet har kommit bort i den "perfekta"hanteringen. Vi har en omfattande bostadsbyråkrati i bolagen och i demyndigheter som anser sig bättre än de enskUda människorna förstå deras behovoch önskemål. Det drar väldiga kostnader. Folk arbetar och gör sitt enhgtgällande instruktioner. De höga kostnaderna kräver höga skatter, som i sin tmbegränsar hyresgästernas möjhgheter att utan bidrag betala sina egnabostadskostnader. De krav som går igen i regeringens propositioner är Isjälva verket uttryck för en mycket gammal sanning, inte hänförhg bara UUbyråkratin i vårt land och själ-vfallet inte enbart tiU socialdemokratiskbyråkrati, nämligen den sanningen att offenthga Ingrepp har en inneboendebenägenhet att undan för undan trappas upp, att ständigt föda krav på nyaingrepp. Professor har bekräftat denna regel om byråkratinsinneboende tendens att återfödas, bl, a. för att försöka täcka de brister ochmisstag som aUtid visar sig uppkomma vld offentUg reglering och styrning avenskilda människors i alha högsta grad varierande beteenden, önskemål ochbehov. Det finns vi har all anledning att diskutera detoch att tänka på det - ingen sektor av det svenska folkhushållet, som är sågenomreglerad som den fysiska planeringens och bostadsbyggandets. Och föhderna?Ja, de är i korthet: På mångahåll fortfarande bostadsbrist, trots ett rekordhögt byggande. Bostadskostnader så höga, att mera än hälften av allabarnfamiljer måste ha bidrag för att klara hyran. Bestående orättvisor mellan "bostadsfrälset" idet centrala fastighetsbeståndet i innerstaden och de unga barnfamiherna i denavlägset belägna och dyraste bebyggelsen. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Hyressphttring och segregation, som innebär attgenerationsområden utbildats, alltså områden befolkade av nästan enbartbarnfamiher, nästan enbart medelålders och nästan enbart gamla. Ett oproportionerhgt höghusbyggande, trots attkonsumenterna själva förklarat sig önska en annan typ av bebyggelse, VI bor,har någon sagt, 1 I genomsnitt över markytan. Mindre andel -villor, småhus och radhus än i något annateuropeiskt land, trots våra gynnsamma förutsättningar. Och dessa missförhållanden beror alltså inte på att vårtsamhälle, stat och kommun, har alltför begränsade befogenheter? De omständigheterna kan alltså inte motivera herrar och på lagändringar. Bakom företeelserna hgger i själva verket ett dåhgtutnyttjande av den makt som står till förfogande. Den dogmatiska och avverkhgheten motbevisade föreställningen att samhällets yrkestyckare det ärju fråga om det alltid vet bättre än enskUda vad de enskilda behöver och hurenskilda människors behov skah tillgodoses. Och så byggs regleringsapparatenut. Äter och åter. En större byråkrati. Stigande kostnader.Höjda skatter. Och allt mindre utrymme för enskild rörelsefrihet, enskUdvalfrihet, enskilt initiativ och enskilt ansvarstagande. Man frågar sig: Vad beror denna oerhörda underskattning avden enskUda människan på, den underskattning som Ugger bakom de resonemang somförs i propositionen och Inte minst av här ? Vadhgger bakom den bristande tUltron tiU de enskilda människomas förmåga, tihderas förstånd, deras goda vilja och deras hänsynstagande, som härtalade om? Och varpå beror underskattningen av samhäUets förmåga att utan ökademaktresurser i fritt samråd kunna komma överens för att i allas intresseutnyttja de krafter, som Ugger latenta hos enskilda människor? Varför måste det"starka" samhället bygga sin maktutövning i så hög grad på ännustörre maktbefogenheter än det redan har? Jag får säkert inte något svar på dehär frågorna, i varje faU inte några tillfredsställande svar - det vet jag men jag ställer dem ändå, fick en hknande fråga. Och hanssvar blev; "Jag skulle betrakta en socialism som skulle minskagenomsnittsmänniskans rörelsefrihet som en totalt misslyckad sociahsm. Då ärbiandekonomin, såsom vi har den , mycket bättre," Påbostadsområdet har vi alltså en "misslyckad sociahsm". Sedan en annan synpunkt, fru talman! Den folkvandring ivårt land som ägt rum från glesbebyggelsen och frånskogs- och jordbruket till tätorterna och industrin har förvisso medförteffektivitetsvinster för hela samhäUet, Men att denna urbaniseringsprocessockså förorsakat stora nackdelar - för tömda orter, för enskUda människor ochför mihön - är vi aUa klart medvetna om. Det gamla jordbrukarsamhället, vars människor levde iintimt samspel med naturen och vars fasta normer garanterade i stort settfriktlonsfria kontakter mellan individerna, har brutits ned under någon generation.Det kan naturhgtvis inte återfödas. Vi storstadsbor - jag talar i allra högsta grad för migsjälv är klart medvetna därom och också om konsekvenserna. Vi ser en del avdem utanför denna glasfasader. Vi upplever dem hos en ungdom utanfasta hållpunkter för sin hvsinställning. De åskådliggörs för att gå ännunärmare jorden av att barnen i dagens Stockholmsskolor ofta aldrig har settvåra vanUgaste husdjur i naturhg miljö. SjälvfaUet kan de inte heUer istorstaden lära sig förstå de biologiska och naturliga kretslopp som ytterststyr all mänsklig tUlvaro. Det är naturUgtvis bara bra att våra barn på eUervid de studiebesök som allt fler Stockholmsskolor nu börjat anordna vid fåtaletkvarvarande jordbruk i får vissa kunskaper om hvet utanförbetongen. Men det räcker inte! Satsningen på friluftsliv, som talade om,är en nödvändig och naturUg konsekvens av urbaniseringsprocessen. Våra kommunerär medvetna om detta behov. Runt om I vårt land avsätts ochiordningställs mark för att ge bilålderns och tätorternas människor den fysiskakontakt med naturen som är en nödvändig förutsättning för bibehållen hälsa ochprestationsförmåga. Men det räcker inte med strövområden, iordnlngstäUdavandringsleder, motionssUngor och parkeringsplatser för söndagsmotionärernasbUar. Man får lätt en känsla av att våra planerande myndigheter tycker det, Isin ensidiga satsning på att tUlgodose just det rörliga friluftslivetsintressen. Det lyser Igenom I deras syn på glesbebyggelsen, i den klartrestriktiva attityden UU fritidsbebyggelse eller fast glesbebyggelse utanförtätorterna. Genom förbudsregler och planeringskrav förhindras de facto de mångasom viU uppnå en direkt och fortlöpande naturkontakt att göra detta. Genomattribut som "oreglerad" och "oplanerad" bebyggelse - dehar förekommit i den här debatten - vill man ge sken av att strävanefter sådana fasta kontakter är något skadUgt och oroande, SjälvfaUet - det ärbäst att skjuta in det - måste på många håh, i de stora tätorternas närhet,resas krav på planeringsåtgärder för att motstridiga Intressen Inte skall kommaI konflikt med varandra. Men frågan är hur långt sådana plankrav måste drivas,I varje fall inte så långt som i statsrådet proposition, och debehöver inte heller byggas på dess genereUt sett negativa och restriktiva synpå gles fritidsbebyggelse, I av snabb teknisk utveckhng, i som avflertalet yrkesutövare kräver stora psykiska och fysiska påfrestningar, i entid då hustrun i famihen tvingas yrkesarbeta för att klara familjensförsörjning och tillgodose behov av arbetskraft, är det meraangeläget än att ge människorna och framför aUtbarnfamiljerna möjligheter att förvärva fasta rephpunkter, där famihen kansamlas och engageras i fysiskt arbete av annat slag än den vanhgayrkesutövningen, där utrymme kan ges tlU egna initiativ utanför vanliga rutineroch där barnen kan rotas och lära sig förstå naturens skiftningar ochårstidernas gång. Ätt med andra ord ge familjen och barnen en egen fast mihö,dit de kan söka sig tiUbaka och som kan forma deras grundsyn på mänskUggemenskap. Ätt ge dem tillfälle att Inmuta det revir, som ger familjegruppentrygghet, avspänning och verksamhetsmöjligheter. Ett revir som kompenserar dentristess och den isolering, som de upplever i dockhem- Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen 4 protokoU 1971. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen mens betongburar, TUlfäUlga resor tlU organiserade ochtilhättalagda utflyktsmål, med eller utan egen bil, kan hur värdefulla de änmå vara - inte på samma sätt som den fasta tiUvaron, den egna stugan och denegna markbiten, ge innehåU åt nutidsmänniskans behov av avkopphng. har utomordentligt goda förutsättningar atttillgodose detta behov av en fast fritidsbebyggelse. Den karta som bifogatsutskottsbetänkandet ger en helt missvisande bild av hur detta behovtUlgodosetts, Var och en som reser genom landet kan lätt konstatera hurmissvisande denna karta är, även om den formeUt naturhgtvis är riktig. Genomtillgång på bU har famiherna fått större möjligheter att tiUvarata vårt landsstora förutsättningar. Det är därför förvånande, att den hittillsvarandepoUtiken i så utomordentligt ringa grad målmedvetet inriktats på att aktivtstimulera den typ av glesbebyggelse jag här åsyftar. Den har tvärtom somredan sagts - varit direkt negativ. Genom det extremt hårt drivnaplaneringskravet har i stor utsträckning främst sådana koncentreradefritidsområden kommit tiU stånd, som iordningstäUts av yrkesmässigaexploatörer. Bebyggelsen har fyllt höga anspråk på gemen-samhetsanordrungar ochplankrav i övrigt. Tekniskt har de varit fulländade. Tomterna har därigenombhvit dyra och små, och mihön har inte fått den utformning och anknytning tUlden "levande" natur som jag här argumenterat för. Genom de hårt upprätthållna plankraven och genom denstarka obenägenheten att medge insprängda tomter för fritidshus i anslutningtill befintUga jordbruk har utbudet av mark för dessa angelägna"sociala" ändamål starkt begränsats. Det har självfallet påverkatmarkprissättningen och lett tlU svårigheter för enskilda att tillgodose sinaönskemål om fasta repUpunkter för avkoppling från en stressad stadstillvaro. Enhelt annan, mer generös InstäUning för att möjliggöra en utspridning avfritidsbebyggelse i direkt anslutning till den fasta bebyggelsen på vårajordbruksfastigheter och med utnyttjande av det svenska landskapets härförotroligt goda betingelser skulle tillgodose ett utomordentUgt angeläget behov.Det skulle bidra tUl förståelse mellan oUka grupper i samhället, öka Insiktenom vår modernärings betydelse och motverka den förbuskning och avfolkning somsker i växande omfattning på den svenska landsbygden. Och en sådan ändradpohtik skulle motsvara de strävanden som i allt större utsträckning gör siggällande inom dagens unga generation. Man talar om den "gröna vågen" som ettuttryck för det starkt växande intresset hos dagens unga för natur- ochlandsbygdsmUjön. NyUgen gjorda opinionsundersökningar visar att den heltövervägande delen av tillfrågade ungdomar vUl söka sig ut från storstaden. Runtom i landet kan konstateras ett ökande intresse för återflyttning tilljordbruksbygder, bara jobb stode tiU förfogande. På tekniska högskolan nyhgengjorda utredningar rörande glesbebyggelse för fritidsändamål visar också attmajoriteten av de tillfrågade föredrar denna typ av bebyggelse framför merakoncentrerade former. Undersökningarna -visar också att den glesare bebyggelsenoftare blh billigare för den enskilde och alltså öppnar stöne möjhgheter attreahsera deras önskemål än de intensivare och mera genomplanerade fritidsbyarsom myndigheterna har eftersträvat. I stäUet för att positivt tillgodose stadsmänniskornas dvs, gårdagens landsbygdsmänniskors växande behov av naturkontakt och fastavkopphng, ett behov som säkerhgen möts av motsvarande intresse från denjordbrukande befolkningens sida, har, som jag påstår här, den hittillsvarandepolitiken i stor utsträckning haft en rakt motsatt mriktning. Och det förslagsom statsrådet har lagt befäster ytterhgare intrycket av brist påförståelse för dessa viktiga frågor. Man kommer naturUgtvis - jag kan se hur statsrådetLundkvist spetsar pennan här att göra gäUande, att mitt anförande har myckethtet att göra med de konkreta frågor som kammare nu diskuterar. Jag tror att det är väsentligt att någon tecknar en aUmänbakgrund, som är hämtad ur dagens verkhghet, till de lagtekniska frågor somdöljer sig i de aktuella propositionerna samt till de påståenden som görs attvårt samhäUe blir bättre än det är , om dess företrädare, statens ochkommunernas representanter, får mera makt för att åstadkomma "en bättrehushåUning med marktillgångarna och en mer ändamålsenUg markanvändning".Erfarenheten pekar inte åt det håUet, herrar statsråd. Påståendet att stat och kommun måste ges ökade resurserför att skapa ett bättre samhälle är ahtså inte bärkraftigt. De brister iplanerlngshänseende och i samhällsbyggande som vi daghgen konfronteras medberor inte på att pohtiker och myndigheter har haft för litet att säga tiU omutan snarare på att de har haft för mycket att säga tiU om eUer i varje faUinte rätt utnyttiat de möjUgheter och instrument som de redan har. Jag tycker att det är väldigt glädjande att den nyagenerationen börjar revoltera. När revolterar riksdag, vars ledamöterbara behöver gå ut ur för att få konkret belyst hurstadsplanemakten har använts? Kan man anta att det blir bättre, om vi gerherrar och samt kommunerna ännu mycket mer att säga till om? Vad jag därutöver mera konkret vänder mig emotär de nu aktuella förslagens principiellt sett utomordentUgt långtgående Innebörd.De bryter, , på avgörande punkter mot de rättstraditioner som harutbildats i vår gamla demokrati principen om att den enskUde skall varaUkställd med samhället i intresse- och rättskonflikter, att förhåUandet mellan"översåte" och "undersåte" skall vara klart och entydigtreglerat samt att den enskilde Inte genom författningsändringar "övernatten" skall berövas de rättigheter som han har haft. De nya expropriatlonsreglerna Innebär en väsenthg vidgning det är ju också syftet med dem av hittilsvarande grunder för tvångsmässigtförfogande över enskild mark. För det första bryter regetingen mot denhittillsvarande grundsatsen att tvångsåtgärder inte skaU komma i fråga, om denenskilde visar sig ha vilja eller förmåga att tillgodose de syften somexpropriandens åtgärder syftar tih. För det andra står lagändringen i strid medden i västerländska rättssystem upprätthållna grundsatsen att ingen skaUfrånhändas sin mark utan "fuU ersättning". Ja, vad menas då med full ersättning? Självfalletmarknadsvärdet, dvs. det värde som en klok köpare kan tänkas vara vilhg attbetala i konkurrens med andra. Och låt mig återge ett citat. Jag hade tänkt atten Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen stund döhaför kammaren vem som har sagt det, men ser jag att någon har ropat infinansministern. Jag kan därför redan på förhand tala om att det ärfinansminister som jag kommer att citera, och jag gör det medstort nöje. Citatet har föhande lydelse: "Jag tycker nog att den kommunala förköpsrätten gerkommunerna aha möjUgheter att skaffa sig erforderlig mark. Sedan kan mananmärka på förköpsrätten och säga, att om man har en markprisstegring, som gördet kommunala inköpet för dyrt, vore det då inte en genväg att helt enkelt ochresolut lagstifta om ett maximlpris? Men då kommer du ju in på ett angrepp påprivatägandet. För alla de ägare, som sitter med mark , representerar ettägande det markpris de har . Även om priset är för högt är det ju enegendom. Om man då genom ett lagpåbud tar ifrån dem hälften av deras egendomoch säger, att det är vad marken får kosta, t, ex. hälften av vad dagsprisetär, då har man ju givit sig på en konfiskation av privat egendom, som är ettganska aUvarligt problem för ett rättssamhäUe av västerländsk typ," Om gör gällande att regeringens tolkning avbegreppet marknadsvärde avspeglas i propositionen, då har uppenbarUgen regeringenbytt mening som gått sedan finansministern gav uttryck för sini svensk rätt förankrade uppfattning. Jag utgår ifrån att fhiansministern harvarit med vld behandhngen av det här ärendet. Och för det tredje utgör civilutskottets borttagande avden principiella, sedan århundraden gäUande rätten för enskilda markägare attbygga glest, även det, en konfiskation av rättigheter som bara enmaktfullkom-hg socialdemokratisk regering, som är förvissad om kommunistisktstöd, kan genomföra. Helt följdriktigt drar den socialdemokratiska utskottsmajoritetenden slutsatsen av dessa ingrepp i markäganderätten, att någon ersättnmg inteskall utgå, även om en ägare i motsats till andra ägare förbjudes attförfoga över sin mark. Principen att alla skaU behandlas hka har därmed sattsur kraft. Tala om jämhkhet, det kan ni göra. Men glöm inte bort attjämhkhet också förutsätter rätt och rättvisa! Det har hänt mycket, fru talman, inom svensksocialdemokrati mycket som inte varit till fördel förvår ekonomi och vår sysselsättning, men också åtskilligt, tror jag, som intekommer att vara tiU fördel för det socialdemokratiska partiet. Att sätta sigöver rättssamhällets grundläggande principer kan inte i längden gagna ettdemokratiskt parti, även om besluten fattas i formeUt laga ordning med hjälp avett antal kommuniströster. Och så, fru talman, tUl statsrådens inlägg! Jag har redantalat de som jag hade anmält mig till att tala och vi har haft enlång rephkväxling. Men jag måste ändå ta upp ett par punkter ur framför ahtstatsrådet anförande. Jag skah inte betygsätta mina motståndare, men nog tyckerjag att det var en väsentligt skillnad mellan och isättet att argumentera. Ändå är en skickhg och kvalificerad juristoch skall alltså i regeringen representera rättvisan över partierna. 1regeringen skaU Ni representera objektiviteten och sakkunskapen på det rättshgaområdet. talade om "hysteriska" övertonerfrån vår sida.