prot · FU09118 · 1971-12-31 00:00:00 — Tyvärr kan någon avgörande förändring till det bättre inteheller skönjas. Det innebär en överhängande risk för att situationen kommer attytterligare förvärras under vinlorn. 1 en sådan situation är det naturligtvis angeläget, föratt inte säga självklart, att man tar till tillräckligt starka motåtgärder..Åtgärderna bör vara av både generell och selektiv natur, dvs, vissa åtgärderskall gälla lika för alla, andra skall riktas mot vissa grupper eller områden.Men minst likabetydelsefullt är att åtgärderna sätts In så snabbt som möjligt. Från centernssida har vi försökt medverka till det genom att på höstsessionens första daglägga fram ett program mot arbetslösheten. De åtgärder som vi föreslagit harett trefaldigt syfte: att motverka ytterligare friställningar, att beredasysselsättning åt dem som redan har mist sitt arbete och att lätta den ekonomiskasituationen för barnfamiljer och andra utsatta grupper. De andraoppositionspartierna har väckt motioner med liknande inriktning. På höstsessionens första dag hade regeringen förslagatt servera . Jag förstår inte detta. Från alla håll hade man trycktpå och sagt ifrån att här måste ytterligare åtgärder vidtas, här måste man itid ingripa för att få bukt med utvecklingen. Regeringen med hela sitt kanslihade Icke ett förslag färdigt att framlägga för . Man kallade samman företrädare för press och övrigamassmedia för att den vägen meddela att man sedermera skulle kommamed en proposition. Då angav man ingen tid. - I finansutskottet - harman angivit . Här säger statsministern att regeringen nu harframlagt sina förslag. Jag tittade i facket. Där fanns ingenproposition utöver den som statsrådet har lämnat om de familjepolitiskaåtgärderna, och en kontroll visar att förslagen ännu inte är tillgängliga,i varje fall inte för riksdagsmännen. Jag vet Inte om det har lämnats någotexemplar till kammarkanshet, men vi måste Ju se det urriksdagsmännens synpunkt. Det kan vara en försening i tryckeriet - vad vet jag- men det visar att regeringen inte ens har kunnat håUa sin egen tidtabell. 1 denna situation, när det föreligger motioner frånoppositionspartierna i , förklarar vi ifrån oppositionen - Jagförklarar det för egen del - att eftersom inget parti av egen kraft kangenomföra sina förslag, så är det en självklarhet att vi försöker bh ense. Jagsäger detta mot bakgrunden av den situation vi har massor med människor ärarbetslösa, många står oroliga i sina arbeten och undrar: Kommer jag att fåbehålla mitt arbete? Det är inget fel att oppositionspartierna går fram med varsina förslag. Det är en självklarhet att regeringen skall komma med sinaförslag. Men det borde också vara en självklarhet att vi i den situationen när vi vet att ingen av egen kraft kan driva igenom sitt förslag, när vi vetatt oron är så uttalad, när vi vet att det måste vidtas åtgärder - satte ossned och såg efter: Om vad kan vi bli ense? Det går inte att förneka att resultatet av en sådan samladmanifestation från politikerna skulle stärka deras anseende. Statsministernhar här talat om att det föreligger risk för politiken och dess innehåll samtatt splittringen är farlig för pohtikens anseende. Jag delar den uppfattningen,herr statsminister. Men vad är orsaken till att regeringen, som ändå är enminoritetsregering, inte har tagit vara på möjligheterna att sätta sig ned ochresonera? Det är inte heller så att oppositionen har staplat sinaförslag ovanpå regeringens. Situationen är den omvända. Både ochallmänheten har först fått veta vad oppositionen önskade göra; därefter komregeringen med sina förslag. Det är tråkigt att behöva notera att motionskraveninte fick något som helst gensvar från socialdemokraterna och regeringen. Manvalde att gå vidare på den väg man tidigare varit Inne på, nämligen att Ihuvudsak hta tUl enbart arbetsmarknadspolltlska och andra selektiva åtgärder,och de förslagen har som sagt ännu Inte lagts på våra bänkar. På det sättet har ställningstagande Iarbetsmarknads- och sysselsättningsfrågorna samt när det gällerkonjunkturåtgärderna fördröjts alldeles I onödan. Motioner och propositionerkommer om regeringen framhärdar I sin inställning att behandlassamtidigt, vilket innebär att kan fatta beslut först en bit in Idecember. Det finns emellertid som Jag ser saken fortfarande skälatt behandla vissa av delförslagen I motionerna med förtur. Det är sådanaförslag som inte har något samband med de förslag regeringen har aviserat. Deberörda åtgärderna skulle då kunna sättas i kraft utan alltför stor tidsutdräktoch därmed också kunna ge effekt relativt snart. När det genom votering ochbeslut I finansutskottet visade sig att man i regeringspartiet inte för sin delvar intresserad av att försöka vidta åtgärder så snabbt som möjUgt och Inteville medge att man bröt ut dessa saker - som är ganska fristående frånbehandlingen av det som måste höra samman med förslagen i regeringenspropositioner, så stod det också klart att regeringen och regeringspartietavvisade alla diskussioner härom. I det läget, och fortfarande med sammautgångspunkt, har vi Inom den icke-soclallstiska oppositionen tagit uppdiskussioner för att se vad vi kan vara överens om. Det redovisades i går, ochdet innebär att alla tre partierna stöder förslaget om ett tUlfälligtborttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften och en tUlfäUlg sänkning avmomsen . De tre oppositionspartierna stöder också kravet påytterligare lättnader I kreditgivningen till näringsUv och kommuner. Vi reseräven krav på en ytterligare räntesänkning. Sammantaget skulle dessa åtgärdersnabbt öka konsumenternas köpkraft och höja Investeringsviljan och därmedtrygga sysselsättningen . Vi har föreslagit att uttalar sig fören förutsättningslös översyn av skattesystemet. För vår del är det framförallt i tre avseenden som ändringar måste göras. Det gäller de aUra lägstaInkomsttagarna, de faktiskt sambeskattade makar i mindre företag, som ärmycket orättvist behandlade med den utformning som skattelagstiftningen nu har- och det gäUer de Inkomsttagare som ligger I de inkomstskikt där t. ex.bostadsstödet försvinner och man får en kraftig höjning av skatteuttaget i denstatliga skatten. VI har också sagt Ifrån att våra krav Uksom oppositionensmotionskrav I övrigt borde behandlas tillsammans med propositionen. Dit hör bl.a. kravet på en höjning av barnbidragen. Om regeringen har aviserat vissafamiljepolitiska åtgärder och barnbidragen är en del av familjepolitiken - såkan man rimligtvis inte - detta betraktar Jag som en självklarhet behandlabarnbidragen vid ett tiUfälle och eUer en månad senare behandlaandra inslag I familjepoUtiken. Där är det rImUgt att man har en samordning påsamma sätt som det är rimligt att man vid samma tillfälle behandlar avdrag föratt stimulera maskininvesteringar och avdrag för att stimulerabyggnadsinvesteringar. Men oppositionspartierna har också klart sagt ifrån attbarnfamUjernas och pensionärernas ekonomiska situation måste förbättras. Deåtgärder som vi vill skall behandlas med förtur har alla en generell karaktär.Det innebär givetvis inte att vi vill reducera de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna. För mig är det självklart Jag vet att jag talar för hela mittparti - att arbetsmarknadsverket skaU ha de medel som styrelsen har begärt. Demänniskor som redan är arbetslösa måste så snabbt som möjligt få komma iarbete. Att åstadkomma detta med arbetsmarknads-politiska åtgärder är en brametod. De åtgärder som väger tyngst är givetvis slopandet av denallmänna arbetsgivaravgiften och nedsättningen av mervärdeskatten. Arbetsgivaravgiftenär en löneskatt. På lång sikt påverkar den I första hand företagenslöneutbetalningsförmäga. Eftersom den betalas In av företagen får emellertid entUlfällig förändring först och främst betydelse för företagens likviditet ochlönsamhet. En konjunkturpolitiskt motiverad förändring av avgiftens storlek fårdärmed också en direkt verkan på företagens investeringar och pä derasuthållighet när det gäller att upprätthålla sysselsättningen under en lågkonjunktur.En sänkning av momsen får givetvis en liknande verkan, även om effekten här ärIndirekt. De förslag i övrigt som har förts fram i centernspartimotion kan ses som komplement till de nu nämnda åtgärderna. Kravet pä ökadmedelstilldelning till vägarna sammanhänger givetvis med att vägbyggandet harfått vidkännas en reell medelsminskning som framtvingat betydandeInskränkningar I vägdrlften på olika håll I landet. VI finner det angeläget attde produktionsresurser som är lediga tas i anspråk för sådana ändamål. Ettökat bostadsbyggande där önskemål om ett sådant finns är givetvis angeläget, Isynnerhet som det kan ge ökad sysselsättning. När statsministern kommenterar de här åtgärderna väljerhan metoden att påstå att det är samhällsekonomiskt oansvarigt och nämner närhan talar om deras omfattning belopp som det måste jag fullt uppriktigt säga- Jag inte förstår hur man räknar fram, VUken tidsperiod räknar statsministernmed? Vet statsministern när konjunkturen vänder? Dol finns ingen möjlighet för någonav oss att nu försöka fastställa det slutliga resultatet av de åtgärder som nusätts In, Det finns en metod som ger ett rätt bra besked, och det är att seefter hur stor påspädning som kommer att ske vatie månad. Det bhr ungefär 475miljoner kronor . Hur många månader dessa åtgärder skall ligga kvar,vet vi inte. Självfallet får ds dras t.-illbaka så fort vi ser tecken på attkonjunkturen vänder - det är klart frånsagl i den överenskommelse som vipresenterade i går. Vi har markerat det t. o. m. genom att säga, att man måsteta ställning till detta senast I samband med alt kompletteringsproposltionen ivår avlämnas. Därmed är det sagt, att vi självfallet är beredda att medverkatill att man tidigare tar tillbaka dessa pengar till statskassan, om vi fårtecken pä att konjunkturen vänder. Varje försök att nu fastställa hur längedessa åtgärder bör Ugga kvar och att göra en beloppsmässlg beräkning av vad detkostar tjänar ingenting till - Ingen av oss vet hur länge åtgärderna bör hggakvar; låt oss därför hålla oss till månadsbeloppen. Dessa åtgärder går Ju också bra Ihop med regeringensaviserade åtgärd att öka statsbidragen tUl kommunernas beredskapsarbeten föratt på den vägenskapa fler Jobb, Ni har aviserat att höja statsbidraget till . Menkommunernas möjligheter att ta vara på detta erbjudande står Ju i relation tillderas egen ekonomiska förmåga. Tar man bort arbetsgivaravgiften, betyder detdhekt rätt många miljoner för kommunerna. En sänkning av momsen harsamma effekt. Man får Ukviditet ledig som kan sättas In för att ta vara pä denhögre bidragsprocenten, och på den vägen kan man få fram fler arbeten. Det är i verklig mening en aktiv konjunkturpolitik viföreslår. Det är glädjande och måste betecknas som en stor politisk framgångoch en vinst för det svenska samhället, att har anslutit sig tlUdenna konjunkturpolitik. Det är inget försök att gräva ner sig i gammalhistoria och dra upp gamla motsättningar. Det är bara ett konstaterande av atthögerpartiet var en mycket arg vedersakare tUl den aktiva konjunktur-politikennär denna infördes . Det beklagliga är att det nu ärsocialdemokraterna som tycks falla ifrån och både ohågset och tvehågset kommatraskande patruUo i fråga om den aktiva konjunkturpoUtlken. Det betraktar jagsom en förlust och som en svaghet för det svenska samhället. Det är - Jag upprepar det - nödvändigt att effektivaåtgärder mot arbetslösheten snabbt kommer till stånd. Regeringspolitiken harvarit otillräcklig och den har kommit . Jag vUl i detta sammanhangställa en fråga till regeringen, och kanske främst till finansminister ,angående investeringsfonderna som brukar fästa stor vikt vid närhan får hantera dem selektivt. tycks det vara en eftersläpning även här. Detfinns uppgifter om att 150 ansökningar om att få utnyttja Investeringsfondernaligger hos regeringen. Är det riktigt, ? I så fall: Varför dennaförhalning i kanslihuset? Här gäller det ju att få skyndsamma beslut somtryggar sysselsättningen. Om fonderna är generellt frisläppta skulle välbehandlingen inte behöva ta så . EUer är det fortfarande så attfinansministern har en selektiv prövning? Problemen I ett längre perspektiv när det gähernäringspolitiken, sysselsättningsfrågorna och situationen på arbetsmarknadenkommer I hög grad att präglas av strukturomvandlingen. Vi kan nära nog dag fördag men också om vi ser-på en något längre tidsrymd - notera hur sektor eftersektor av svenskt näringshv får allt svårare att klara Internationellkonkurrens. Pä de traditionella exportomrädena - t. ex. papper och massa, ståloch Järn samt verkstadsindustri - har investeringarna varit relativt goda ochman har undan för undan kunnat öka sin effektivitet. har på grund avden ökade internationella konkurrensen företag som producerat för Inhemsktbehov men i konkurrens med importen fått det aUt svårare trots långtgåenderationaUsering och effektivisering. Det måste vidtas särskilda åtgärder i frågaom vissa branscher, bl. a. därför att vi av beredskapsskäl måste garantera ossen viss inhemsk produktlon. måste vi vara medvetna om de ökade kravsom utvecklingen ställer på de expansiva branscherna. Deras produktion och deras exportvolym skall i framtidenom den här utvecklingen tUlåtes fortsätta dels väga upp ett ständigt turist-och tjänstenettomlnus, dels väga upp exportminskningar och importökningar påandra sektorer. Det är det stora problemet. Den fråga vi verkligen har skäl attställa oss är, om de expansiva sektorerna kommer att ha denna styrka. Vi vet Juatt det är i handelsbalansen - I varuutbytet - som vi måste ha en storpluspost för att klara bytesbalansen totalt, eftersom vi Ju alla är rättmaktlösa mot det växande tjänstenettominuset. Det innebär risker inte bara dådet gäller våra möjligheter att klara balansproblemen mot omvärlden. DetInnebär också att våra möjligheter att driva den hittillsvarandesäkerhetspolitiken efterhand urholkas i samma grad som det varusortiment som viproducerar blir alltmer begränsat. Våra försvarsansträngningar på den militärasidan förutsätter ju om de skall bli meningsfyllda - att vi har en beredskap,så att vi vid avspärrning kan klara ynte bara vårt Uvsmedelsbehov utan ocksåbehov på andra avgörande sektorer. Också från den synpunkten ärstrukturomvandlingen ett stort problem. Tyvärr drabbas de enskilda människorna hårt av sådana häromställningar, även om de sker i en hög och god konjunktur. Det har t. ex,erfarenheterna visat med de företagsnedläggningar vi dä hade. 1 mångafall var det svårt, i synnerhet för de äldre och andra som hade svårt attflytta på sig, att inom rimlig tid finna möjligheter till ett nytt arbete.Personligen har jag den uppfattningen att strukturomvandlingen har gått såsnabbt och går så snabbt, att utveckhngen i många stycken håller på att glidaoss ur händerna. Det är väl ingen tvekan om att de politiska åtgärderna oftahar varit ägnade att påskynda denna omvandling. Vi har enligt min mening heltenkelt inte råd att fortsätta på det viset. Vi får i stället anstränga oss atthitta metoder för att minska takten i strukturomvandlingen med hänsyn tUl bådede enskilda Individerna och balansproblcmen. Huvuddelen av den politiska debatten omnäringslivsproblenien får Inte koncentreras till de av företagensom ägs av staten. Det går inte heller att fortsätta att I stort sett baraarbeta med punktinsatser när problemen dyker upp. Samhället måste helt enkeltskaffa sig ett näringspolitiskt program, där inriktningen läggs fast och därdelåtgärderna hela liden är inriktade på att nå den målsättning som äruppsatt. Det borde vara lika självklart med ett näringspolitiskt program somatt det finns program för bostadsproduktionen, för jordbruket och för andrasektorer i samhället. Ytterst blir det hela en fråga om att ta till vara sårationellt som möjligt de totala resurser som vi har i värt land. När det gäller att ta till vara resurserna vill Jagsärskilt understryka den betydelse som de mindre och medelstora företagen har.Dessa har en särskilt utsatt position. Det har funnits enbenägenhet att undervärdera de mindre och medelstora företagens betydelse, ochdet har verkUgen satt sina spår i den näringspolitik som socialdemokraternafört. Det är hög tid att tänka om vad gäller småföretagens betydelse försysselsättning, varuförsörjning och service. Det vore ödesdigert om man inte itid insåg att det inte bara finns plats för utan också ett direkt behov avmånga småföretag även i morgondagens samhälle. I en mera normal konjunktur kommer vi, även om det inteförefaller så I dagens situation, totalt sett att ha svårt att tillgodosebehovet av arbetskraft. Det framgår av långtidsutredningen att vi kommer att habrist på arbetskraft . Men det finns ocksä, med den regionalaobalans vi har , arbetskraft som inte utnyttjas därför att koncentrationenhar fått gå vidare på det sätt som har skett. Om vi skall kunna bemästra de härproblemen, måste den regionala obalansen angripas pä ett betydligt meramedvetet sätt än . Vi måste fatta centrala politiska beslut, där vi föralla län lägger fast de befolkningstal som är nödvändiga för att människornaskall erbjudas något så när likvärdig samhällsservice och kommersiell service iolika delar av landet. När sådana mälsättningsbeslut är tagna får alla andrapolitiska åtgärder Inriktas på att vi skall uppnå dessa mål. Det betyder t. ex.att den nuvarande ordningen, att staten med skattemedel svarar för folkomflyttningenför att tillgodose företag som etablerar sig eller utvidgar verksamheten iområden där tillgången på arbetskraft är uttömd. Inte kan få fortsätta. DenhittUlsvarande Inriktningen av de pohtiska åtgärderna ger framför aUt fyra effekter.Flyttningen leder till att företagen aldrig behöver känna någon ekonomisk bördaav att rekrytera arbetskraft från andra delar av landet. Den leder till att deområden I landet, från vilka människorna flyttas, fråntas en av sinavärdefuUaste tillgångar: arbetskraften. Den leder till att den ekonomiskaaktiviteten i det område, varifrån man flyttar människorna, sjunker ytterligarejust av denna orsak. För det fjärde måste beslutsfattarna i de olika företagenfråga sig, om det är klokt av dem att satsa pengar I ett område, från vilketstaten med skattemedel flyttar människor. Vi har visserUgen fått enlokaliseringspolitik som efter hand har blivit bättre och bättre. Kvar står attflyttnlngspolltlken och lokaliseringspolitiken neutrahserar varandra i långastycken och skapar en osäkerhet om hur medvetna statsmakterna egentligen är,hur bestämt de vill ändra den regionala obalansen. En bättre regional balans,en god fördelning av näringsliv, sysselsättningstillfällen och bostäder överhela landet - det är en grundval i det decentraliserade samhälle som vi villbygga. Det decentraliserade samhället kräver också åtgärder I ettannat avseende, nämligen beträffande beslutsfunktionerna. Det är självklart attvi måste ha en stark statsmakt och att den fattar centrala politiska beslut avden typ som Jag har beskrivit. Men beträffande åtgärder som direkt angårlänet och beträffande beslut som avser hur man inom länet skall fördela deresurser som står till förfogande bör länets invånare genom sina valda ombud haett avgörande inflytande. För att ta ett exempel: det är icke rimligt att mansitter i ett statligt verk här i och beslutar om hur många lägenhetervarje kommunblock skall ha. Det borde vara självklart att fördelningen mellan kommunernaav det antal lägenheter som länet har tilldelats beslutades på länsnivå. Detborde vara självklart, men så är det inte. Och på länsplanet bör många viktigauppgifter flyttas över frän den statliga till det folkvaldalandstinget. Detta gäller framförallt den regionala planeringen. Då fårInvånarna i länet en direkt politisk kontroll över de beslut som i storutsträckning bestämmer deras miljö. Socialdemokraternas hårdnackade motståndmot länsdemokratltanken är, tycker Jag, ett avslöjande utslag avcentraliseringstänkandet inom regeringen. Dengrundläggande tanken att så mycket som möjligt av besluten skall flyttas utså långt det är möjligt innebär också att många beslut, som tas pålänsnivå i ohka länsorgan, med fördel kunde flyttas ut på nivå. Det ärviktigt att tendenserna tUl Intrång I den kommunala behandlingen av planfrågorfrån statlig sida tillbakavisas. Det är också vår övertygelse att det decentrahseradesamhället ger de bästa förutsättningarna för trygghet och Jämhkhet.Miljöfrågorna hör nära samman med decentrahseringsfrågorna. 1 ett koncentreratoch centraliserat samhälle måste vi räkna med en lägre standard än i detdecentraliserade samhäUet. Vi avser då en standard där man vid mätningenräknar med miljöfaktorerna och där man på minussidan tar med stressen, dåhgarbetsmiljö, otrygghet, förstöring av vatten, förorening av natur, förbuskningav naturlandskapet osv. Koncentrationen och folk-hopträngnlngen måste därförhejdas av framför allt milJöpoUtlska skäl. Enda realistiska möjligheten är attbromsa folkomflyttningen I största möjliga utsträckning och ge arbete åtmänniskorna i de områden, där de redan har sina bostäder. En dämpning avinflyttning tiU storstäder medför att utbyggnadstakten där kan hejdas. Det isin tur medför att kommunerna där kan få en möjlighet att förbättra standardenoch mUjön för dem som redan bor där. Det är utifrån detta synsätt som centernawisar utformningen av den regionplan som framlagts för Storstockholmsreglonen. Decentrahseringsåtgärderna leder också till en störrejämlikhet. Det gäller Jämlikhet mellan Individer, meUan grupper och mellanolika delar av landet. TUl de jämlikhetsåtgärder som vi priorUerar hör ensänkning av pensionsåldern till för dem som inte kan få full pensionförrän vid . Det är bra att man förhandhngsvägen kommer fram till sänktpensionsålder, men många grupper står utanför en sådan överenskommelse. Därförär det nödvändigt att lagstiftningsvägen åstadkomma den rättvisereform som rätttill full pension vid utgör. För att förbättra situationen för den äldre arbetskraftenhar en hel del åtgärder vidtagits. Arbetslösheten bland deäldre är ändå mycket omfattande. För att göra det lättare för de äldre att fåarbete är det enligt vår mening motiverat att befria dem som är ochdäröver från ATP-avgift. Det är naturligtvis angeläget att arbetet på att kommafram till en allmän arbetslöshetsförsäkring fortsätter. Det har tagits steg ochtas steg, men det är ännu en bit kvar till den allmänna arbetslöshersförsäkrlngsom vi från tog initiativet till . förhandUngar med EEC börjar närma sig ettavgörande. Det är värdefullt att de fyra stora partierna har kunnat ena sig omdet materiella innehåll, som förhandUngsresuUatet bör inrymma. Det ärvärdefullt att det Icke råder politisk splittring i det avseendet. Det måstevara en tillgång för regeringen och för de svenska förhandlarna. Det är ensjälvklarhet att under alla förhåUanden måste sträva efter tullfrihet.Den tullfriheten måste få gälla I dess helhet mellan Sverigeoch de EFTA-stater som går in som medlemmar i , även om tullavveckhngengentemot EEC-länderna skall ske . För vår del har vi sagt ifrån att vi inte alls utesluterassociation eller att avtalet upprättas med hänvisning till § 238 i Romavtalet.Men Jag har personligen svårt att se att en anknytning av avtalet till den enaeller den andra paragrafen I på något avgörande sätt skulle röravid den verklighet som påverkar EEC-ländernas Inställning till avtalets materiellainnehåll när det gäller och de andra neutrala staterna. Beträffande diskussionen om undantag vet vi attEEC-länderna är mycket kategoriska när det gäller papper och vissa andra varoroch att det föreligger ett uttalat krav på undantag. Det är angeläget attundantagen från frihandel blir så få som möjligt och att det läggs fast attdessa undantag skall gälla bara för en begränsad tid. Det bör också vara möjligtatt nå ett resultat som innebär att det avtal som upprättas blh utvecklingsbart.För att markera det krävs att det redan i inledningsskedet finns ett organ därparterna - dvs. å ena sidan och EEC å andra sidan -kan ta uppdiskussioner när som helst I syfte att utveckla samarbetet.