prot · FU0922 · 1971-12-31 00:00:00 — Den tredje ändringen, och den som liUdragit sig denstörsta uppmärksamheten i den allmänna debatten, rör pornografin, nämligenborttagandet av straffet för "förfarande som sårar tukt ochsedlighet". Vad vi nu behandlar gäller alltså tryckt skrift, det övrigalagkomplexet har behandlats tidigare. När denna fräga behandlades var kritiken främstriktad mot att justitieministern med frångående av vederbörande kommittésförslag hade vägrat att ingå på en sä att säga yttre och inre gräns. hade föreslagit all man skulle ha en yttre gränslinje som istort sett skulle dras så att den som genom sedlighetssårande eller uppenbartförråande framställning kränkte den aUmänna känslan för anständighet skullekunna räka ut för straff. Den gränsen tog justitieministern bort. Del blev medandra ord fritt fram för praktiskt taget allting. Lagrådet, det nyssdiskuterade, vars obligatoriska funktion nu har faUit med. elva röstersmajoritet - jag fick rätt i min förutsägelse om voteringen, herrjustitieminister hade avstyrkt en sådan frihet och hade även gjort etttillägg i fråga om den allmänna ordningsstadgan, tUl vilket jag skaU återkomma. I en moderat reservation inom konstitutionsutskottetuttalades vissa farhågor för vad som skulle komma att hända. Det sades ireservationen 2 tUl utlåtande nr 39: "I fråga omförestäUning på enskilt område skuUe det bli straffritt att mot betalning förpublik arrangera samlag, förevisning av sexuella perversiteter ellervåldsscener av sadistisk karakiär. T, o, m, förestäUningar av denna art, specielltarrangerade för ungdomar, skulle bli straffria," Jag kan endast med beklagande konstatera att dessafarhågor har besannats, och jag skall inte inlåta mig pä någon dokumentation iämnet utan hänvisar tiU annonsspalterna i flera av våra dagliga tidningar. Varoch en som ser dessa annonser kan konstatera att utvecklingen har gått i denriktning som reservanterna 1970 befarade. Det har även blivit större utrymmeför sadism, masochism och våld i detta sammanhang, alltså företeelser somallmänt ansågs böra ligga utanför denna yttre gräns av tiUätlighet, Jag skall inte fördjupa mig i argumentationenulan endast föreslå att mätte förkasta de som vilandeantagna förslagen tiU ändringar i tryckfrihetsförordningen angående 1)skymfande av rikssymbol, 2) brott mot trosfrid och 3) sårände av tukt ochsedlighet. Jag skall möjUgen göra ett tillägg, nämligen att omriksdagen skulle förkasta dessa förslag, skulle det betyda att den nuvarandeordningen består i fräga om tryckt skrift. Är det nägon som tycker att vikänner oss hämmade av nuvarande regler i fräga om yttrande- och tryckfrihet idessa sammanhang? Är det nägon som kan påstå att de bestämmelser som i utgör band och hinder för den enskUdes verksamhet pä detta Jag skaU härefter återkomma lUl frägan om ordningsstadgan.Lagrådet föreslog att en särskild bestämmelse skulle införas, enligt vilken manskulle ha vissa möjligheter att ingripa mot föreställningar av viss art.Justitieministern awisade denna tanke men tillfogade tiU sill ställningstagandeen mening, vilken hade den innebörden att man, om förhållandena skulle blisvårartade eller oefterrättliga jag minns inte hur orden föll - skulle kunnata upp frägan till omprövning. Jag skulle vilja be justitieministern attstudera annonsspalterna i vissa dagliga tidningar för att se om inte tidenredan är inne för en omprövning av ståndpunkts-tagandet tUl en sädanbestämmelse. Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skymfande avrikssymbol m. m. HerrNELANDER (fp): I konstitulionsutskottets belänkande nr 7 upptas trevilande grundlagsändringsförslag, nämligen beträffande 6, 7 och 10 kap.tryckfrihetsförordningen. Dä dessa förslag enligl uppgift frän kammarpresidietkommer att stäUas under gemensam proposition vilket jag för min del finnerbeklagUgt - vill jag nu helt kort motivera mitt ställningslagande vid denkommande omröstningen. Någon utförligare motivering i sak kan det här inte blital om, 1 det avseendet viU jag hänvisa tiU fjolårets behandling av frågornaoch för mitt eget vidkommande till mitt anförande i debatten i andra kammaren den28 . Vad först gäUer skymfande av rikssymbol kommer jag - ienlighet med mitt ställningstagande att rösta för ett förkastande avändringsförslaget och gär således emot proposilionens förslag om upphävande avstraffskyddet för rikssymboler. Den andra frägan gäller brott mol trosfriden. Jag yrkaravslag pä propositionens förslag om upphävande av 7 kap. 4 § punkt 13tryckfrihetsförordningen. Vid fjolårets behandling av frägan hade vi från vårthäll i motioner och i reservation ställt yrkande om ny lydelse av punklen 13enligt följande: "brott mot religionsfriheten genom skymfande av sådantsom enligt annans trosuppfattning hålles heligt". Maj:tsförslag skulle punkten om särskUt skydd för trosfriden utgå. Jag yrkar sålundapå förkastande av den föreslagna ändringen. Beträffande den tredje frågan, om särande av tukt ochsedlighet, föreslår Kungl. Maj:t att detta skall upphöra att vara etttryckfrihets-brott. Också i detta avseende hade vi väckt motioner - herrErnulf och jag själv m. fl. - där det framhölls att det mot bakgrunden av denhittUlsvarande utvecklingen bör finnas en yttersta gräns för vad som skall fåförekomma. Detta var ju också utredningskommitténs majoritets mening. Dennauppfattning delades också av flertalet remissinstanser. Även lagrådet hadeavstyrkt ändring. Värt förslag till lydelse av punkten 14 varföljande: "kränkande av den allmänna känslan för anständighet genom grovtsedlighetssårande eller uppenbart förråande innehåll". Samhället bör enligt min mening klart avvisa grovtförråande former av pornografi och delta inte bara genom förbud mot skyltningoch utsändning till enskilda utan rekvisition, vilket förbud naturUgtvis i ochför sig är en förbättring. Del förslaget skuUe ha stötts av mig och Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skymfande avrikssymbol m. m. åtskiUigaandra, om voteringen varil uppdelad på de olika punkterna. Med den uppläggning som ärendet nu har fält yrkar jag,herr lalman, på förkastande av ändringsförslagen i samtliga tre punkter. i (s); Vi bör kanske erinra oss att när den härfrägan behandlades gällde det stora avsnittet huvudsakligenbrottsbalken, som första lagutskottet hade att yttra sig över, och där blev deten del ändringar. behandlade ärendet med avseende pätryckfrihetsförordningen. Visst hade vi i en rätt omfattandedebatt i ärendel men när frågan kom till kamrarna var det faktiskt det somhänförde sig till som dominerade. Man får väl betrakta detta frågekomplex som en enhet. Omriksdagen nu skulle förkasta det vilande grundlagsförslaget uppstår ett någotunderligt förhällande med hänsyn till det beslut som fattades efterförslag från försia lagutskollel. Jag ber att fä hemställa att kammaren mätteanta detta vilande grundlagsförslag. Som ledamot av en statUg kommitté har jag varit med om attlägga fram förslag till ändring av reglerna om straff för brott mot trosfridoch för pornografiska alster. Jag anser alltså att dessa stadganden inte är brasom de är . Regeringen följde emellertid inte kommitténs förslag ulanlade fram ändringsförslag, som jag för min del finner innebära en försämring,inte bara i förhållande till kommitténs förslag utan ocksä i förhällande tillgällande rätt. I valet mellan det vilande grundlagsförslaget och gällanderegler föredrar jag alltså de sistnämnda. Följaktligen kommer jag att rösta förett förkastande av det vilande grundlagsförslaget. i Luttra (c): När det här förslaget diskuterades ,fann jag motiveringarna för de ändringar som då föreslogs vara ytterligt svagabeträffande alla dessa frågor. Om vi avskaffar de bestämmelser som finns,kan man ju befara ytterligare sänkning av nivån i massmedia. Från centerpartiels sida väcktesförra året motioner och avgavs reservationer på samtliga dessa punkter, varvidyrkades avslag pä de föreslagna ändringarna. I konsekvens med det hemstäUer jagatt kammaren mätte förkasta det nu föreliggande grundlagsändringsförslaget. Låt mig liksom övriga talare hänvisa till detanförande som jag höll i andra kammaren när denna fråga behandlades vid 1970års riksdag. Jag sade dä att yttrandefrihet och tryckfrihet är omistliga värdeni en demokrati, men att detta inte hindrar att vissa begränsningar i dessafriheter kan vara nödvändiga. Men den som vill inskränka yttrandefriheteneller tryckfriheten måste kunna anföra synnerligen starka skäl för detta. Detär han som har bevisbördan. Denna principiella syn är ett grundläggandeelement i min liberala samhäUsåskädning, Med den motiveringen stödde jag i fjolförslagen att avskaffa de lagparagrafer som gäller brott mot trosfriden, särandeav tukt och sedlighet och skymfande av rikssymbol. Jag ansåg inte att de som ville behälla paragraferna inuvarande eller något ändrad lydelse hade framfört tillräckligt starka skäl förde inskränkningar av yttrandefriheten som det gäUer. Det hade inte hellergjorts troligt att det med hjälp av denna lagstiftning skulle vara möjUgt attåstadkomma den tolerans, den hänsyn till andras uppfattning, den goda smak,eller säg gärna anständighet, och det goda omdöme i opinionsyttringar somflertalet medborgare önskar. Dessa värden måste främjas med andra metoder ängenom de förbudsregler som det här gäller. Det kanske är en självklarhet, men jag framhöll ändå all detta försvarför yttrandefriheten ingalunda innebär att man solidariserar sig med innehålleti eller formen för de framstäUningar som kan förekomma inom ramen för dennayttrandefrihet. Det framgår ju bl, a, av att sådana yttringar ofta är inbördesmotstridande. Jag anknöt lill det exempel som nämndes i debattenförra året, nämligen att i sitt remissyttrandetillstyrkte förslaget om upphävande av bestämmelsen om brott mot trosfrid. Detinnebär självfallet inte att centralrådet solidariserar sig med de angrepp somnu kan förekomma mot det som av skilda trossamfund hålles heligt. Det innebärbara att centralrådet anser att sådana angrepp bör få framföras. Intet harinträffat som ändrat min inställning. Tvärtom finner jag det än mer motiverat att stödja förslagen, eftersom det enda tänkbara alternativet nu är ettförkastande, dvs. att de nu gällande paragraferna bibehålls oförändrade, iNågotalternativ som innebär endast en mindre liberalisering föreligger inte . Med dessa ord har jag bara helt kort velatmotivera varför jag ansluter mig tUl samtliga vUande grundlagsändringsförslagsom anmäles i betänkande nr 7. Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skymfande avrikssymbol m. m. HerrHERNELIUS (m): Jag kan ansluta mig tUl ' principielladeklaration om att den som viU inskränka tryckfriheten är skyldig all gemotivering för detta. Men jag skulle möjligen till denna deklarationen foga ännuen. Den som vill vidga tryckfriheten i ett land där denna är mera garanteradoch mera tillämpad än i praktiskt taget något annat land i världen bör kanskeockså ha en motivering, innan han raserar de få murar som finns kvar. Jag skuUe faktiskt vilja fråga justitieministern - detgäller bäde trosfrid och pornografi: Är justitieministern nöjd med läget ?Är justitieministern sä missnöjd att han vill rasera de fä barriärer som finnskvar? Så måste innebörden av förslaget tolkas. Överläggningen var härmed slulad. Försök med förbud att tala från manuskript i Propositioner gavs dels på antagande av det anmäldagrundlagsändringsförslaget, dels på förkastande av detsamma, och förklaradesden förra propositionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan votering upplästes och godkändes följande voteringsproposition; Den som vill att kammaren antar del genom betänkande nr 7anmälda förslaget tiU grundlagsändring röstar ja, den det ej vill röstar nej. Vinner nej har kammarenförkastat ifrågavarande förslag. Vid omröstning genom uppresning förklarades flertalet avkammarens ledamöter ha röslat för ja-propositionen. Dä begärderösträkning verkstäUdes volering med omröstningsapparat. Denna omröstning gavföljande resultat: Ja - 184Nej - 128 Avstår - 12 Kammarenhade alltså antagit det vUande grundlagsändringsförslaget. Genom detta beslut ansågs utskottets hemstäUan underpunkten 2 besvarad. Utskottetsanmälan under punkten I lades till handlingarna. § 11 Försök med förbud att tala från manuskript iriksdagen Föredrogs konstitutionsutskottetsbetänkande nr 8, i anledning av motion om förbud att tala frän manuskript iriksdagen. I detta betänkande behandlades motionen nr 4 av herrSjöholm, vari hemställdes, att beslutade att åt talmanskonferensenuppdra att anordna försök med förbud mot manuskript vid överläggningar iriksdagen. Utskottethemställde att skulle avslå motionen nr 4. HerrSJÖHOLM (fp); Vi skall nu sänka oss tUl mer triviala menpraktiskt nog så viktiga frågor. AUa vettiga människor i detta land är väl eniga om att manbör ändra arbetsformer, försöka banta debatterna, göra inläggenkortare och kanske framför allt fä debatten att likna en debatt och inte varaen parad av fraser som glider förbi varandra från ett manuskript. Allt fler torde också vara eniga om att det ärmanuskripten som bär skulden tiU att läget är sä otiUfredsstäUande som det är.Bl. a. är det mycket anmärkningsvärt att de talmän som avgår ständigt brukarerinra om olägenheterna med del myckna innantUläsandet från manuskript. Detgjorde både talman och talman när de avgick, tvåpersoner vilkas omdömesgillhet står ovanför all debatl. De ondgjorde sig överdetta; talman t, o, m. i så pass drastiska ordalag alt han mer ellermindre ursäktade de ledamöter som kunde somna in vid prasslet från manuskripteni talarstolen. har jag aUtså dristat mig att ytterligare en gång väckaen motion om att man skulle pröva ett förbud mot manuskript. Men, herr talman-och det tycker jag är räll allvarligt den motionen har blivit heltfelrubricerad. I utskottels betänkande står att motionen skulle avse förbud atttala frän manuskript. Nägon sädan motion har jag inte väckt, och del tänker jaginte heller göra. Jag har väckt en motion om att man på försök skulle tiUämpaförbud mol manuskript för att se hur den metoden skulle slå ut. Emellertid ärdet väl inle sä lätt att rubricera 1 200 motioner rätt, så det kan varaförklarligt alt det blir fel på en och annan punkt. säger - faktiskt ulan etl endasakskäl - att man inte kan anta ett sådant här förslag, för det skuUe inte vararimligt. Man avfärdar det hela med en klyscha som inle förpliktar till någonting.Det som är orimligt är att ett utskott kan bete sig pä det sättet. Varförskulle ett förbud mot manuskript vara orimligt? I det engelska parlamentet harman en sädan regel, och i den tyska förbundsdagen förekommer den också. Därfungerar det bra; ingen har sagt någonting annat. Ändå påstår utskottet all detskulle vara orimligt om man här i den svenska bara prövade en sädanregel efter talmanskonferensens skön. Talmannen kunde dä nägon gång exempelvis vid besvarandet av enkla frågor - säga: "kan vi pröva hurdet går utan manuskript," Gick del dåligt fick vi ju sluta, men gick detbra kunde vi kanske försöka en gång lUl, Jag vill fråga den ledamot som skall tala för utskottet,med eller utan manuskript, vad som är orimligt i att man skulle pröva dettaförslag. Det skulle jag gärna vilja ha ett besked om, för i betänkandetframförs som sagl inte något som helsl argument mot förslaget. Försök med förbud att tala från manuskript i Det här är en gammal bekant för de flesta avkammarens ledamöter, motion har vi mött i flera omgångar , ochvarje är har den lika enständigt avslagits. Man har vägrat att bifallaframställningen. har i detta stycke inte ändrat meningoch har ingen anledning förmoda att enkammarriksdagen skulle ha nägon annanuppfattning än vad under de förflutna åren klart och entydigt givittill känna. Röstsiffrorna i andra kammaren när frågan senast behandlades blev186 röster för avslag och 7 för bifall till motionen. Jag ber att få yrka bifall tillkonstitutionsutskottets hemställan i dess belänkande nr 8. Jag vill tillägga att dettaanförande har nedskrivits i avsikt att det skulle bU kort och koncentrerat. HerrCARLSHAMRE (m): Man behöver inte vara vältalare för att talaväl. För att tala väl i den mening som vi gärna skulle vilja se många exempelpä i behöver man däremot, om tiden så medger, vara väl förberedd.Förberedelse kan drivas på mänga olika sätt. Det är rätt individuellt, herrtalman, på vUket sätt vi bäst förbereder oss för att framträda i 3 protokoU 1971. Försök med förbud att tala från manuskript i talarstol.Somliga viU, och behöver, skriva ett manuskript och vill mer eller mindrebundet föredra det. I kamrarna har vi lyssnat till lysande prestationer avtalekonst som förberetts på det sättet. Andra nöjer sig med några anteckningaroch talar bra pä det viset. Andra avstår från all skriftlig förberedelse ochlalar stundom bra pä det sättet. går det dåligt pä alla tre sätten, sådet tycks inte sä mycket bero pä vUken form av förberedelse man har valt, utomi den meningen att man möjligen har valt en för sig själv felaktig form avförberedelse. Jag tycker, herr talman, att för ett parminuter sedan, som den pedagog han är, gav kammaren ett utmärktåskådningsexempel pä att skriftlig förberedelse ibland kan vara av godo. HerrSJÖHOLM (fp): Till att börja med skall jag yrka bifall till min motion det glömde jag i mitt förra anförande. Om uppfattar denna talarstol som enplattform där vi skall tävla i vältalighet, så kan jag häUa med honombeträffande manuskript. Jag vet inte om någon skulle kunna misstänka att detnågon gäng vore fråga om vältalighet. Sä är det ändå inte, utan man skall härframlägga förslag och idéer och yrka pä vissa saker som man tycker är viktiga.Om man skriver ett manuskript, kan man givelvis få mer eleganta formuleringar.Men det är ändå inte meningen, ulan vi skall debattera sakfrågor, och dä spelardet inte sä stor roll om man hittar precis rätt ord i rätta ögonbUcket. Jag tycker inte att skall överansträngasin humoristiska ådra alltför mycket jag tror att den ansträngdes mer än dentålde i den allmänna debatten för nägra veckor sedan. hade här inte ett enda argument att kommamed. Jag vill anspela på vad sade i den förra debatten, herrHenningsson litar helt på voteringen och inte pä argumenteringen. Han anfördeockså siffrorna frän förra aret, och han känner sig pä säker mark. Men han gavicke ett enda skäl, inte en enda förklaring tiU alt del skulle vara orimligtatt vi i den svenska pä försök skulle införa någonting som man harsom regel i det engelska parlamentet och den västtyska förbundsdagen. Vissa parlament har, enligt vad jag låtit mig berättas,den bestämmelsen att den som har ett skrivet manuskript kan lämna det tillslenograferna sä sUpper han läsa upp det. Det vore verkligen en radikal lösningsom skulle spara mycket tid att de som har manuskript lämnar det tillsekreteraren medan de andra talar här. Men jag tänker, herr talman, inte yrkaatt vi skall ha det på det sättet. Jag skall göra en jämförelse, . När viinförde en ny rättegångsbalk bestämdes att det skulle vara muntligaförhandlingar därför alt vi vUle ha "omedelbarhet och koncentration".Man får inte i en rättssal stå och läsa upp ett skrivet manuskript, men det helafungerar bra ändå. När nägon säger en sak fritt kan man dessutom vara meraövertygad om att det är hans egna funderingar, och att det inte finns nägonspökskrivare bakom. Det har ju hänt att exakt samma anförande har hällits iförsta och andra kammaren - möjligen som en förberedelse lill enkammaren och sådant är inte särskilt uppbyggligt. Men svara mig, ; Varför är del orimligtmed ett förbud mot manuskript i riksdagsdebatten? Varför kan bestämmelsentiUämpas under sä viktiga förhållanden som en rättegäng innebär? Där vUle manha omedelbarhet och koncentration. Är del inte någonting att sträva efter äveni denna församling? har en gång sagt i Göteborgsstadsfullmäktige, att den som vet vad han talar om behöver inget manuskript,och så är det naturiiglvis. Särskilt den som är engagerad i en fräga behöveringet manuskript. godkänner honom kanske inte vid en examen ivältalighet, men det bekymrar oss föga. Vi skall här i säga vad vimenar och länker rakt på sak. En intressant omständighet, herr lalman, är att våra äradevänner bland riksdagsstenograferna är för förslaget om att talarna icke skallanvända manuskript. Försök med förbud att tala från manuskript i HerrHENNINGSSON (s); Med hänsyn tiU hela den tidigare utvecklingenav denna fråga fann jag inte anledning att här hålla ett långt anförande.Riksdagen har varit otroligt överens om hur frägan skulle behandlas. Jag varemeUertid medveten om att inle kunde bli nöjd med ett så kortanförande. Men om själv hade använt manus, är jag övertygad om atthan inte hade glömt all yrka bifaU tUl sin motion. Där ser man nyttan av attanvända litet anteckningar det är kanske inte så tokigt. Det fanns fler än som var missnöjda medutskottels skrivning, men inte sä att man motsatte sig avslagsyrkandet. Nej,, det höjdes röster i ulskottet för en hårdare skrivning övermotionen, och i det sammanhanget skall få veta vad man menade medrimlig. Man ansåg nämligen att etl sådant här förbud i hög grad skulle innebäraen begränsning av den enskUde riksdagsmannens rättigheter att framträda. Det finns, , talare som kan tala, det finnstalare som bara pratar och det finns talare som det är en sann glädje attlyssna på. Men det finns ocksä i människor med en mycket exklusivtankeförmåga, och ibland använder de den. Är det säkert att dessa djupa tänkarealllid har förmågan att klart uttrycka sig verbalt utan tillhjälp av ettmanuskript? Varför skulle man begränsa dessa människors rätt att framträda ochatt göra sig gällande i ? uppfattning att den som yttrar sig utanmanuskript talar mycket mera kortfattat delar vi inte i utskottet. Och jag vUltillägga, att det mäste väl ändå vara bekant även för attriksdagen själv genom de olika partierna har att ta slällningtill pä vilket sätt debatterna i fortsättningen skall föras. har det utgått en propå om detta tUl samtliga partier, ochpartierna har alltså att yttra sig om hur man skall försöka klara upp detta. Ur dessa synpunkter och mot den bakgrund som tidigareredovisats ansåg vi i utskottet att del inte fanns anledning att skriva varesig hårdare eller utförligare. Men tänk något själv, , på vad somär Försök med förbud att tala frän manuskript i rimligt.Alla har inte samma förmåga. Resonemanget om hur man förfar i rättegångargäller väl en helt annan sak, ty där rör det sig om människor som i sinutbildning tränats att framföra sakargumenl och uppgifter. Alla som kommer tUlriksdagen har inte den underbyggnaden för att kunna framträda och tala klart,låt vara alt det finns en och annan som kan göra det ändå. Vi har ingen anledning alt ändra den uppfattning vilidigare framfört, och jag ber än en gäng fä yrka bifall till utskottetsförslag. I detta anförande instämde i (c). Det var en nyhet som nu kommed'när han sade att de som är anklagade för stöld, bedrägeri och förskingringhar en särskUd skolutbildning. Det har jag aldrig vetat. anför fortfarande inte ett endasakargument och del finns inga sädana. Vi fick i går i våra fack frånriksdagens pressbevakning - som förresten är en myckel bra anordning - en packehandlingar där man redovisade vad många tidningar ansåg om riksdagensarbetsformer och de länga debatterna. Det var åtminstone fyra eUer fem av dessatidningar som tagil upp detta om uppläsningen av länga manuskript. Skulle deocksä vara inne på helt orimliga tankegångar? Det sprider sig säkerligen enopinion i det här avseendet, och nägon tidning skrev t. o. m. att man justskulle kunna pröva sig fram med etl förbud. Och det gäller, ,bara etl försök. Det vore ju orimligt alt jag skuUe föreslå, som det stär irubriken till betänkandet, ett definitivt förbud. Del har jag inte gjort, utanjag har föreslagit ett försök. log också upp frågan, om man hällerlängre eller kortare anföranden med eller utan manuskript. Men jusl därför attvi har olika meningar på den punkten borde vi ju göra ett försök, herrHenningsson. Har man olika meningar når man det bästa resultatet om man prövarmetoden och fär erfarenhet. Det är det enda jag skulle vilja.