prot · FU09102 · 1971-12-31 00:00:00 — Mangjorde även en inventering av hur många som var långtidsarbetslösa på grund avatt de hade friställts genom företagsnedläggning; det var 210 av dessa 759, ochantalet personer var inte mindre än 182. Ändå kunde man konstateraatt 693 av de långtidsarbetslösa kunde klassificeras som yrkesarbetare. De hadeyrkeskunskaper, men det var felaktiga yrkeskunskaper för den arbetsmarknad somfanns tUlgänglig. När man har sådana problem på den arbetsmarknad som ett länmed ett storstadsområde inom sig erbjuder förstår vi att problemen kan varastora. När vi tidigare här i diskuteradearbetsmarknadspohtiken sade jag att vi måste få fram en annan värdering av denäldre arbetskraften, annars får vi ett samhälle där aUt fler människor motslutet av sitt arbetsliv måste förlita sig på de särskildaarbetsmarknadspolltlska åtgärder som vi vidtar för den äldre arbetskraften.Herr har berört värdet av den mindre omflyttningen bland den äldrearbetskraften. Det finns också annat som borde tala tUl de äldres förmån mensom inte tillräckUgt observeras eUer uppskattas. Det är alltså oerhört angeläget att vi arbetar på enförändring i våra egna, företagarnas och fackföreningarnas attityder mot denäldre arbetskraften, men det är mte något som sker . Man har därförbedömt de äldres sysselsättningsproblem som så pass svåra att det har bhvitnödvändigt att ge arbetsmarknadsmyndigheterna ett starkare stöd i arbetet medatt placera den äldre arbetskraften genom att införa lagstiftning av den typsom har föreslagits av Kungl. Från sida ansluter vi osstiU de bägge föreUggande lagförslagen med undantag för två detaljer, som jagskaU återkomma till. Lagstiftning kan inte ensam lösa problemen i de områdendär det över huvud taget är ont om sysselsättnlngstiUfäUen. hardärför ånyo påpekat att förstärkning av de regionalpohtiska insatserna är ennödvändig förutsättning för att länsarbetsnämnderna skaU ha något att spela medi diskussionerna med företagen. Det är verkUgen nödvändigt att vi angriper deäldres sysselsättningsproblem helt ifrån grunden, och då kommer vi inte ifrånatt vi har en bristande balans. Det konstaterade också finansminister iden ekonomiska debatten, där han påpekade att vi har ungefär jämviktslägemellan efterfrågan på arbete ochtillgängliga platser men inte har dem på samma ställe. Vad beträffar de reservationer som är fogade tillutskottets betänkande ber jag att få yrka bifall till reservationerna 9 och I1. Jag behöver inte utveckla resonemanget mer eftersom det har gjorts av herrarNordgren och . Jag yrkar också bifall tiU reservationen 21. Argumenteringenför vårt yrkande på den punkten har jag framfört: vi har understrukitnödvändigheten av förstärkta regionalpolitiska insatser för att få en bättrearbetsmarknad att arbeta med. Anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. HenJOHANSSON i (s): betänkande nr 18 i anledningav Kungl. Maj:ts proposition nr 107 om anställningsskydd för vissa arbetstagareär ett uttryck för den vikt som frågan om den äldre arbetskraftensanstäUningstrygghet tUlmäts. Det markeras ytterUgare av att regeringen ansettdet nödvändigt att bryta ut denna del ur den tiUsatta utredningen omökad anstäUningstrygghet. Vår arbetsmarknadspohtik har byggts upp ochkompletterats med en rad instrament för att skapa trygghet och möjlighetertill arbete, och vi har under åtskUUga debatter här i ägnat betydandeutrymme åt dessa frågor. Den tekniska och ekonomiska UtveckUngen i vårtsamhälle och vår omvärld har ständigt ställt oss inför nya problem, somnödvändiggjort samhäUets medverkan med en rad åtgärder. När vi nu har attbehandla den äldre arbetskraftens anställningstrygghet, sker det motbakgrunden av de problem som denna kategori har StäUts inför. Trotshögkonjunktur, stor efterfrågan på arbetskraft och en rad aktiva åtgärder frånarbetsmarknadsverkets sida för att stimulera företagen att anstäUa äldrearbetskraft har insatserna visat sig otUlräckUga. Som exempel viU jag nämnaden konferens på central nivå som dåvarande inrikesministern tog initiativ tillår 1968. Den fick sin uppföljning på det regionala och det lokala planet medUknande konferenser där man i överläggningar med parterna på arbetsmarknadenoch kommunerna informerade om den äldre arbetskraftens situation och om deåtgärder som genom arbetsmarknadsmyndigheterna kunde sättas in för attunderlätta rekrytering av nämnda arbetskraft. Det har visat sig att detta inte har varit tUlräckUgt. Detfick inte sådant gensvar hos företagarna att en tUlfredsstäUande lösning kundeuppnås. Jag vUl i detta sammanhang dock säga att det finns företag som i sinpersonalpohtik på ett tillfredsställande sätt löser de här frågorna. Men tyvärrär dessa företag alltför få till antalet, och det är därför motiverat medlagstiftning. Det är därför med stor tiUfredsstäUelse man hälsar denproposition som inrikesministern nu lagt fram och i vUken han föreslår åtgärdersom i nuvarande läge ger lösning på de aktuella problemen. Det är, fru talman, djupt otiUfredsstäUande, som tendensenär, med uppdelning av arbetskraften i yngre och äldre arbetstagare, varvid densenare gruppen i konkurrensen om arbetstiUfäUena är i underläge. Det rör sighär om människor som ofta har mångårig anstäUning mom företagen, som har varitmed om att bygga upp dessa men som vid störningar i sysselsättningen bhr de somfår vidkännas de besvärligaste konsekvenserna. Det bevisar också den statistiksom finns på s. 17 i propositionen Nr 102 och som jag ber att få hänvisa tUl Tisdagenden lagstiftning som föreslås - tvålagar, varav den första gäUer 1 juni1971 anställningsskydd och den andramöjlighet för myndighet och fackhg -------------------- organisation att utöva inflytande på företagens personalpohtik - skall ses Anställningsskydd som ett led i en traditionell poUtik att visa soUdaritet med de människor for vissa arbets- som är i behov av stöd. Den böräven positivt kunna medverka tiU att tagare, m.m. bryta vissa fördomar när detgäUer berörda gruppers kapacitet och förutsättningaratt göra värdefuUa insatser på arbetsmarknaden. Lagstiftningen skall bedömassom ett komplement tUl andra arbetsmarknadspoUtiska åtgärder. Jag skall, fru talman, i begränsningens intresse Inskränkamig till dessa aUmänna synpunkter och för övrigt hänvisa till utskottetsbetänkande, tiU vilket har fogats ett antal reservationer, som jag något skallkommentera. I reservationen 1 yrkas avslag på sysselsättningslagen medmotivering bl a. att föreslagna åtgärder inte kan vara en riktig metod att lösade äldres sysselsättningsproblem. Sysselsättningslagen kompletterar anställningstrygghetslagen,och det kan inte vara rimUgt att en arbetsgivare skaU kunna säga upp äldre, låtvara med iakttagande av vissa frister, och därmed gå fri från aUa förphktelser.Man måste också få medel att påverka arbetsgivarna att förändra arbetsplatsenoch eventuellt nyanstäUa äldre. Samverkan och frivilliga åtgärder kommer att varahuvudtemat, och endast i undantagsfaU, mot notoriskt samarbetsovilliga, bUr detaktueUt med föreskrifter av obligatorisk karaktär. SoUdariteten arbetsgivareemellan talar för att en arbetsgivare kan smita från sitt ansvar. På något sättmåste den äldre arbetskraften få sin försörjning. Det är därför inte rimUgt attvissa arbetsgivare skaU kunna avbörda sitt ansvar på det offentUga eller påandra privata arbetsgivare, som utan tvång är beredda att ta på sig ansvar förde äldre. Reservationerna 2 och 3 gäller generell uppsägningstid ochändring av åldersviUkoren. Frågan om uppsägningstiden för alla arbetstagare ärinte färdigutredd, och det bhr anledning att återkomma tiU den när utredningenhar lagt fram sitt förslag. Huruvida kvahfikationstiden skaU vara 18 eller 24månader är en awägningsfråga. Vi har från utskottsmajoritetenssida funnit att departementschefens förslag är lämp-hgast. I sin motiveringanför departementschefen att åldersgränsen för lagens tillämpUghet måste sättasså att utrymme finns för en avtrappning av det slag som förordas i promemorian.Han anför vidare att stäUningstagandet får ses i belysning av att det här ärfråga om en provisorisk lagstiftning som skaU ge erfarenhet för fortsattreformarbete, 1reservationen 4 föreslås en avkortning av uppsägningstidens längd , aUtså tUl hälften. Ett bifaU tUl reservationen skuUe enUgt utskottsmajoriteten förta effekten av lagen och Inte ge det rådrum för uppsagda arbetstagare som är motiverat. För arbetstagare på LO- och SAF-området gäUer 14 dagars varsel plus 14 dagars uppsägningstid. I reservationen 8 uttalar man betänksamhet för att pensionärerna omfattas av lagförslaget och ser i detta en begränsning av deras möjUghe- 152 ter att hävda sig på arbetsmarknaden. I reservationen föreslås att utredningenom anstäUningstrygghet skaU få fria händer att ompröva frågan. Enhgtutskottsmajoriteten måste det anses naturligt att alla äldre arbetstagare fårutnyttja detta skydd. Många pensionärer gör en god arbetsinsats och de bör ejdiskrimineras. Vidare kan det anföras att pensionsåldern kan variera mellan 63och , och det kan då inte vara rimhgt att låta anställningstrygghetenvariera på samma sätt. En person som uppnått och inte orkar arbetaheltid kanske tar ut pension som komplement tUl sin deltidslön. SkaU han hasämre anställningstrygghet än den 69-åring som kan fortsätta i arbetsUvet utanatt bry sig om att ta pensionen? I reservationen 9 föreslås att lagen ej skall varatillämphg på företag med under tio anställda. I propositionen föreslås attantalet här skaU vara fem, och vi i utskottsmajoriteten delar denuppfattningen. Man vinner härigenom en större effekt med dearbetsmarknadspolitiska medel som kan sättas in när sysselsättningssituationenså kräver. Det hgger ett egenvärde i att lagstiftningen omfattar så stor del avarbetsmarknaden som möjligt. Åtminstone när det gäUer möjligheten att påverkaarbetsgivarna till att anpassa arbetsuppgifterna till arbetskraftens förutsättningartorde det ha en direkt betydelse att lagen är tillämplig även på relativt småföretag. 1 reservationen 10 föreslås att arbetsförmedlingstvångetskaU utgå ur lagtexten. ArbetsförmedUngen ser ju som sin uppgift att vara ettserviceorgan för såväl arbetsgivare som arbetstagare, och genomarbetsför-medhngens organisatoriska uppbyggnad och med uppgift att följa utveckhngenpå arbetsmarknaden samt vidta de åtgärder som beslutas när det gällerarbetsmarknadspoUtiken har vi i den verksamheten kunnat glädja oss åt ettförtroendefuUt samarbete med arbetsmarknadens parter. Lagen omarbetsförmedlingstvång kommer att användas endast då så kan anses nödvändigtoch efter prövning. Det kan bl a. mot den bakgrunden inte vara motiverat attutesluta arbetsförmedhngstvånget ur lagtexten. När det gäUer reservationen 11 med krav på att fängelseskall avföras ur straffskalan, så är vi inom utskottsmajoriteten av denuppfattningen, att det är inget stötande i att ha med detta. Vi tycker det ärunderligt att man kan anse det uppseendeväckande att ha det uttrycket kvar ilagtexten då som jag sagt detta endast kommer att tUlämpas iundantagsfaU. Vidare överensstämmer det väl med straffskalan för hknande brott.Det kan nämnas att den som bryter mot sekretessbestämmelsen i 8 § döms tUlfängelse, och det är Ingen som har protesterat mot att det är så. Sluthgenanser vi att om endast böter ingår i skalan kan det bli möjligt att sätta sigöver lagstiftningen genom en ekonomisk kalkyl. Man kan göra en bedömning avvilket som är mest lönande - att ta böterna eller det andra och det är ju ioch för sig stötande. Reservationen 12 gäller överförande avhandläggningsfunktionerna till länsarbetsnämnderna, och det sägs att detta bl.a. skuUe minska byråkratin. Vi viU i det sammanhanget starkt stryka under vårerfarenhet att AMS sannerhgen Inte har utmärkt sig för någon byråkrati, och manskulle också vid ett sådant förfarande gå miste om hkformigheten i tiUämpningenav lagen. Man skulle vidare inte få samma utbyte av de resurser i form avexpertis och hknande som finns att tiUgå på AMS. AnstäUningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. Anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. framhållasatt lagstiftningen medger att AMS ingriper direkt utan att först gå vägen överlänsarbetsnämnderna, 1 reservationen 20 tas sammansättningen avlänsarbetsrtämnderna upp. Där vUl jag från utskottsmajoritetens sida framhållaatt i de nämnderna ingår såväl arbetstagare som arbetsgivare. Vi finner ingenanledning att ta upp det problemet nu eller att föreslå några förändringar. I reservationen 21 krävs att de regionalpoUtiskainsatserna skall förstärkas och att den äldre arbetskraftens utbildnmgsmöjligheterskall utredas och förstärkas. Där vUl vi hänvisa till att de frågorna ärföremål för prövning i andra sammanhang och att den nu aktuellapropositionen inte ger sig ut för att lösa dessa problem. Det finns anledningatt återkomma tiU dem när vi debatterar de frågorna i samband medregionalpoUtiken och arbetsmarknadspohtiken i samband med statsverkspropositionen. Med det anförda ber jag att få yrka bifalltill utskottets hemställan på samtUga punkter. HenBERGQVIST (s): Det är en allvarlig brist i den föreslagnalagen om anstäUningsskydd att den inte gäUer för de arbetstagare som omfattasav sjömanslagen. Vad angår arbetsmarknaden i övrigt har man ansett attförhållandena för den äldre arbetskraften är så besvärhga att man inte kanvänta på en permanent lösning av problemet om anställningstryggheten. Inom sjöfarten sker det en långtgående personalminskning.Vi får allt mindre besättningar på våra handelsfartyg, och det pågår enintensiv rationahseringsverksamhet. 1 den processen kommer många äldre arbetstagarei kläm. Tyvärr finns det också på denna del av arbetsmarknaden mycket negativaattityder mot arbetstagare som är och däröver. Behovet av ökadtrygghet i anstäUningen för sjöfolket borde därför inte behöva diskuteras. När dessa anställda åtminstone för hamnar utanförlagen om anställningsskydd får detta ganska underliga konsekvenser. Det kansålunda medföra att av två arbetstagare ombord på ett fartyg, vilka fullgörexakt samma arbetsuppgifter, kan den ene omfattas av anställningsskyddet meninte den andre. En av dem kan nämUgen vara anställd av en entreprenör sombedriver restaurangrörelse ombord, medan den andre kan vara anställd direkt avredaren och därför omfattas av sjömanslagen. Där bUr det aUtså en orimUgdiskriminering, om man inte vidgar anställningsskyddet så att även sjömännenfår del av det. Ovanpå detta kommer sedan andra konsekvenser, t. ex. den attmöjligheterna att få full sjömanspension kan försämras. Orsaken tiU att sjöfolket inte kommit med i lagen omanstäUningsskydd beror till stor del på att den nuvarande sjömanslagen påmånga sätt är starkt föråldrad och Inte rent lagtekniskt går att förena med denföreslagna lagen om anställningsskydd. Det har visat sig att juristerna harbedömt det som icke möjligt att på den korta tid som stått till förfogande görade ändringar I sjömanslagen som behövts för att sjömännen skulle få del avanställningsskyddet. Det är en mycket snårig lagstiftningman där har att göra med. Därför gäller det att få fram enny, modern sjömanslag och att i samband därmed införa sjöfolket i lagen omanstäUningsskydd. Såvitt jag förstår måste utskottets skrivning tolkas somen direkt bestäUning till regeringen. Vi som har motionerat i denna frågatycker att det är tUlfredsstäUande. Vi anser också att det är värdefullt vadutskottet skriver på s. 18 1 betänkandet: "Utskottet utgår vidare från attKungl. Maj:t är beredd att vidta särskilda åtgärder omsysselsättningsläget för den aktuella gruppen arbetstagare skuUe ge anledningdärtlU." Det uppfattar jag bl a. som en varning; ifaU någon enskild redareskuUe komma på den befängda tanken att under den tidsfrist som uppstår innansjöfolket på det här sättet får betald uppsägningstid försöka göra sig kvittden äldre arbetskraften, kommer detta inte att få passera, utan man kommer attinskrida. Skulle situationen för den äldre arbetskraften på annat sättförsämras, kommer man också att vidta speciella åtgärder. Det är uppenbart att de äldre och erfarna sjömännen är tillgång för den svenska handelsflottan, men det behövs ändå ettanställningsskydd för den gruppen. Rent aUmänt kan man säga att det behövs enförändring i lagstiftningens syn på sjömännens anstäUningsavtal Man bör sålångt som möjUgt försöka ge de ombordanställda samma arbetsrättsliga ställningsom de landanställda. Bestämmelsen att anställningsavtalet automatiskt skaUupphöra om fartyget förolyckas bör försvinna. Nuvarande föråldrade regler omavskedande av bör också försvinna. Jag hoppas alltså att vi snart skaU få möjlighet att fattaett beslut om en ny, modern sjömanslag och att vi i samband med det fårmöjUghet att Införa sjöfolket I lagen om anstäUningsskydd. Med denförhoppningen ber jag att få yrka bifaU tUl utskottets hemstäUan. Anställningsskydd för vissa arbetstagare, m. m. I detta anförande Instämde herrar , och (samthga s). HerrHOVHAMMAR (m): Det lagförslag, som ligger på riksdagensbord, är en ganska märklig produkt, och det av ohka skäl. Förslaget är enhgt min uppfattning ett klart ingrepp i denfria avtalsmarknaden, och det har, trots sina långtgående verkningar, brutitsut från en sittande utredning som inte är äldre än . Den departementspromemoria,som därvid blev resultatet, utsändes för yttrande med en remisstid . Jag ifrågasätter - och flera remissinstanser har instämt i detta om inte ett så genomgripande förslag, som det här är fråga om, borde ha givitsen seriösare behandling. Det framlagda förslaget skiljer sig inte mer fråndepartementspromemorian än att den kritik som riktats mot promemorian i aUtväsentligt också drabbar propositionen. Jag kan exempelvis återge vad arbetsdomstolensordförande uttalat, nämligen att hans allmänna intryck är att oklara punkteroch tekniska ofuUkomligheter i lagförslaget överiåtits att avhjälpas vidrättstillämpningen, EnUgt hans mening är en sådan lagstiftningsteknik intealldeles invändningsfri. Ingreppet i avtalsmarknaden och Nr 102 den förhastade utformningen av förslaget skulle i och för sig vara Tisdaeenden anledning nog att hänvisa förslaget tillbaka tUl regeringen. 1 iuni1971 talman, det finns fler invändningar som gör att vi motionärer, som -------------------- undertecknat den häri dag redan omnämnda motionen 1478 Anställningsskydd med representanter från de tre icke sociaUstiska oppositionspartierna, har för vissa arbets- sagt nej till hela lagförslaget. tagare, m.m. Innan jag går in på propositionensenskildheter viU jag understryka, vilketockså är framhållet i motionen, att det är ytterst angeläget att bereda äldrepersoner en tryggad sysselsättning. Jag viU med kraft understryka detproblemets stora angelägenhet. Härifrån är steget emellertid långt tUl dentvångsarbetsförmedUng som under vissa omständigheter kan bU fallet enUgtlagförslaget. Propositionens redogörelse för orsakerna till de äldresarbetslöshet är enligt vår uppfattning icke helt korrekt. Regeringsförslagetantyder exempelvis inte att problemet med den fristäUda arbetskraften till stordel har att göra med den förda poUtiken som tvingat en mängd företag på knä.Eftersom departementspromemorians uttalande om ökad nedlägg-ningstakt intefinns med i propositionen, vUl jag framhåUa för kammaren, att antalet konkurserökat med . Allvaret i situationen understryks också av att antaletföretagsned-läggelser är avsevärt större än vad konkursstatistiken visar, dåmånga företagare av olika skäl valt att nedläggaverksamheten, trots att deras företag inte varit konkurshotade. Antalet varselökade tUl 1970 - det är en hög siffra och med 92procent för antalet berörda arbetstagare. har antalet varselvarit dubbelt så många som föna året, vilket leder tiU ytterligaredriftsinskränkningar, och det bör då påpekas att textilbranschens varselsiffrorär oförändrade. Dessa nedslående statistiska uppgifter torde innebära attresultatet kan bli en arbetslöshet som är omfattande och den största sedan är1959. Departementspromemoriansuttalande om ökad nedläggningstakt finns som sagt inte med i propositionen.Propositionen redovisar inte heller att de äldre arbetslösa i utpräglad gradbefinner sig just i . Regeringens lagförslag utgår i mycketUten utsträckning från de verkhga orsakerna till de äldres problem påarbetsmarknaden. Arbetslösheten bland de äldre betingas i hög grad av derassvårigheter att anpassa sig till de snabba förändringarna i branscher, yrkenoch regioner. Den höga takten i dessa strukturförändringar beror ju bl. a, påutvecklingen av internationella konkurrensförhåUanden, de beror på den lågasvenska tuUnivån som drabbar många branscher hårt, de beror på hur vi utformarkreditpolitiken, som vi har diskuterat åtskiUiga gånger i den här kammaren. Den officiella näringspohtiken Uksom fackföreningarnaslönepoUtik syftar ju till en ökad ekonomisk tUlväxt bl a, genom en snabb strukturomvandling. Det innebär att vissa företag tvingas nedlägga sin verksamhet - bevis får vi - medan andra startas inom mera expansiva näringsgrenar. Problemet med den äldre arbetskraften hänger intimt samman med denna utveckhng. Den förda näringspolitiken, vill jag 156 påstå, har bidragit till den ivissa avseenden alltför snabba strukturom- vandlingen.Härav följer att ansvaret för de äldres situation i hög grad bör läggas påstatsmakterna och inte på företagen. Regeringen skaffar sig här ett prejudikat föratt vältra över problemen på den privata sektom. Det är enkelt att göra så.Kommer vi att få uppleva nya och paraUella initiativ för att rädda regeringenspohtik? Den frågan ställer sig många. Är det lagförslag som ligger påriksdagens bord bara ett första steg mot andra tvångsåtgärder i samma riktning?Jag tror vi också har rätt att stäUa den frågan. Det är nämligen uppenbart, frutalman, att en misslyckad ekonomisk poUtik Ugger till grund för detvångsåtgärder som vi nu går att fatta beslut om. Den fråga som många ställer sig är: Räddar detta förslagsituationen för den äldre arbetskraften? Det är det väsentligaste i helafrågeställningen. Vi är rädda för att detta förslag, som har påpekatsav bl a, , kan få omvänd effekt, Lagen kan nämUgen få denkonsekvensen att företagen kan bU mindre benägna att anställa äldrearbetstagare. Det finns också risk för att pensionärer inte anställs på grundav deras långa uppsägningstid . Härmed har jag kommit in på den föreslagna lagen omanställningsskydd för vissa arbetstagare och skall nämna några ord omuppsägningstiderna. Med en kvalifikationstid av 24 månaders anställning underde är uppsägningstiderna två, fyra och föråldrarna 45, 50 respektive . Enligt vår mening är dessa tider för långa avden anledningen att många företag har en inneUggande orderstock som inteöverstiger . Detta gäller exempelvis inom textiUndustrin, Det ärdärför, hävdar vi, orimligt att tänka sig att den betalda uppsägningstidenskall vara längre än företagens normala order- och därmed planeringstid. Frågan är dessutom om inte effekten av denna lagstiftningkommer att bli relativt begränsad, eftersom de företag som inte läggs nernormalt behåller sin arbetskraft. Även detta har påpekats här . Jag kansåsom egen företagare framhålla att det vill mycket till innan man säger upp enanställd som är , I många yrken, både i serviceyrken och på andra håU,har just denna arbetskraft tiUägnat sig goda färdigheter och kan sitt yrke iallmänhet utomordentligt väl. Då skall man vara rädd om den arbetskraften. Jagdelar, fru talman, på den punkten för övrigt vad har anfört. Vi motionärer anser att uppsägningstiderna är för långa,och vi har föreslagit en halvering av tiderna. Jag ber i detta sammanhang attfå hänvisa till reservationerna 4 och 7. Beträffande lagen om vissa åtgärder för att främjasysselsättningen av äldre arbetstagare vUl jag först slå fast, att gränsen förlagens giltighet bör sättas högre än för arbetsstäUen med fyra anstäUda, Vårmotion nr 1478 har velat sätta en gräns vid 25 anställda. En annan borgerligreservation sätter gränsen vid minst 10 arbetstagare.