prot · FU09119 · 1971-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes till en början av herr tredje vicetalmannen. § I Allmänpolitisk debatt (forts.) HerrSVANBERG (s): Jag tänker Inte - i motsats till -ta kammarens lid i anspråk med att tala om vem som har sagt vad Inför överläggningarnaom organiserandet av denna debatt. Låt mig bara peka på atl inläggvisar folkpartiledarens överdrivna benägenhet att diskutera bagateUer. Som gruppledare för den socialdemokratiska riksdagsgruppenkan jag med tillfredsställelse notera den gemensamma kommuniké de treborgerliga partierna offentliggjort. Den är ett yrvaket försök att, om även Ihten skala, skapa en alternativ politik. Något stort steg är det Inte, hellerinte något genomarbetat program. Men det är i alla fall en början. Moderatledaren förtiänar att särskiltgratuleras. Han är den förste höger- eller moderatledare som på årtiondenförunnats glädjen att bli sluten 1 en centeriedares famn. Efter detta får manförmoda att betraktas som salongsfählg i bygdegårdar ochföreningshus eller var helst han drar fram i centerbygder. Vilken glädje herrFälldin kan få av att ha öppnat sin stora famn för honom får väl framtidenutvisa. Sedan nu oppositionen samlat Ihop sitt så längekringdrivande och spridda jag blir det kanske möjligt att på nytt diskuterapolitikens innehåll. Vi kanske kan komma bort från den träta om formalla som sålänge och i så hög grad engagerat borgerligheten. De turer som förevarit underhöstriksdagens inledning har förvisso inte Ingivit respekt för ochdess arbete. Jag syftar på den skendebatt som förts om vUka utskott som skallbehandla vad, hur mycket utskotten skall skriva, när sammanträden skall hållasosv. Låt mig I korthet redogöra för hur vår grupp uppfattatsituationen och vad som väglett vårt handlande. Under talmannens ordförandeskap har överläggningar förtsmellan parti- och gruppledare rörande behandlingen av bl. a. de motioner somväckts av de borgerliga partierna och kommunisterna vidhöstriksdagens början. De borgerliga partierna yrkade att ett särskilt utskottskulle tiUsättas för alt behandla dessa motioner, medan kommunisterna yrkadepå remiss av de olika delförslagen till vederbörande utskott - det var fråga omsex utskott - alltefter innehållet i de olika motionsklämmarna. Från vårt hällhar intagits den i vårt tycke enda rimliga ståndpunkten att samtliga motionerrörande konjunkturpoUtlken och därmedsammanhängande förslag skulle remitteras till finansutskottet som ju enligtriksdagsordningen har att behandla dessa frågor och göra den konjunkturpohtiskaoeh budgetmässiga avvägningen. Huruvida finansutskottet önskade hörafackutskottens mening rörande de olika delförslagen ankom det påfinansutskottet att besluta om. Den samlade bedömningen skulle dock ske , oeh endast delta utskotts yttrande skulle i vederbörligordning behandlas i kammaren. Fackutskotten skulle med andra ord endast yttrasig till finansutskottet och ej direkt tUl kammaren, därest de tUlfrågades avfinansutskottet. På första dag uppnåddes enighet om att manskulle förfara på detta sätt. I finansutskottet utbröt trots detta en vildkalabalik, och de borgerliga yrkade att finansutskottet skullebesluta utan hörande av fackutskotten. beslöt dock atlremittera motionerna till fackutskotten med anhållan att dessa snabbt skulleyttra sig i respektive frågor. Dagen efter detta beslut, alltså ,kom så en hemställan från borgerliga ledamöter i dessa fackutskott attutskotten , samma vecka, skulle samlas tUl extrasammanträde för att i all hast avge ett yttrande till finansutskottet, därunderförstått frågorna som hängde ihop med dessa motioner med samma expressfartskulle manglas fram. Efter samråd avböjde alla utskottsordförande att kallatill extra sammanträde av såväl principiella som praktiska skäl. Detta förfarande tänkte sig alltså de borgerliga trots attregeringen som motionerna lades vid en presskonferens förklarade sigha för avsikt att i en tilläggsproposition föreslå en hel serie nya åtgärder ifråga om konjunkturstimulans och arbetsmarknadspolitik. Datum för dennapropositions avlämnande angavs till . Vad man begärde var alltsåatt såväl fackutskolt som finansutskott skulle behandla och för riksdagenframlägga förslagom konjunktur-och arbetsmarknadspolitik utan hänsynstagandetill alla de åtgärder som föreslogs i regeringens proposition. skullebesluta på basis av en mindre del av de förslag till åtgärder som förelåg ochlämna huvuddelen av förslagen till en senare tidpunkt. I sanning en underligform av samordnad oeh målinriktad konjunktur- och arbetsmarknadspolitik! Skall man söka finna någon förklaring tUl allt dettataktiska agerande, så kan man inte undgå alt se att vad som är huvudsaken förde borgerliga och deras agerande inte är omtanken om de arbetslösa utan en hetåstundan att med alla medel söka komma åt regeringen. 1 stället för atl iutskottsbehandlingen verka för samförstånds- och samarbetslösningar har manvalt att agera främst omkring de tekniska frågorna om var oeh hur de olikaförslagen skall behandlas. Självklart skall oppositionspartierna med all kraft drivasin opposition och försöka få väljarnas förtroende för sin politik. De mängataktiska manövrerna visar dock endast bristen på konstruktivitel oehföljdriktighet I de borgerliga partiernas pohtiska handlande. De frågor vidiskuterat är alltför allvarliga oeh viktiga för att bli föremål för etttaktiskt spel. Låt oss i stället söka ta ett samlat grepp på hela problemet ochfinna lösningar som gagnar dem som kommit i kläm i dagens arbetsmarknadssituation. En långsiktig näringspolitik och en konstruktiv ekonomisk politikkrävs för att övervinna dagens svårigheter oeh kan inte ersättas av taktiskamanövrer. Lät oss tillsammans söka rehabilitera anseende,som enligt vår uppfattning i den socialdemokratiska riksdagsgruppen har skadatsgenom de ständiga debatter som de borgerliga partierna tvingat oss att föra omdet formella handläggandet av viktiga frågor. Är gårdagens borgerliga kommuniké hurudan den nu än må vara ett tecken på en tillnyktring härvidlag, som göratt de borgerliga är beredda att diskutera sak och inte formalla, så är det atthälsa med tillfredsställelse. Då kan debatten röra sig om verkliga ting. Hen (): Jag skall inte kommentera av proeedurfrågorna I det här sammanhanget. Jag vill endast sägaatt jag reagerar när ifrågasätter ärligheten i de strävanden somfrån vårt håll har ådagalagts när det gäller att få I gång snabbt verkandeåtgärder mot arbetslösheten. Jag måste ställa frågan: Kan det vara något fel ien demokrati, att partier i enskilda frågor i ett mycket allvarligt läge kankomma överens i punktfrågor, som det här är fråga om' Jag tror att vår modernademokrati bör ha nått så långt I utveckling att vi kan hylla ensamarbetsideologi i stället för en konfrontationsideologi. Det är Ju alldeles fel, som har påstått, attvi har syftat till att komma åt regeringen. Från denna talarstol har mångagånger vittnats om från vår nye partiledare att vi frän vårthåll mycket uppriktigt har strävat efter att åstadkomma en så bred samling sommöjligt. Jag tror mig kunna konstatera attoppositionens konjunkturpolitiska förslag på höslriksdagens första dag hardrivit regeringen till de åtgärder som resulterat i enproposition. På annat sätt kan man Inte förklara att regeringen i ett mycketallvarligt sysselsättningsläge möter med ett par stencilerade blad,där det presenteras förslag till åtgärder som tydligen tillkommit i allrastörsta hast. Om regeringen hade Insett lägets allvar, sä hade man naturligtvispresenterat en proposition med väl genomtänkta åtgärder, eftersom manhar haft på sig. Men såvitt jag begriper har regeringen suttitfast i sin tro på att de åtgärder som man presenterade under sommarmånadernaskulle vara tillräckliga, så att vi lugnt skulle kunna avvakta en begynnandekonjunkturuppgång. Statsministern har anklagat oppositionen förefterklokhet i konjunkturbedömningen. Jag tror ingen kan förneka altoppositionen såg mycket allvarligt på konjunkturutvecklingen. Föregen del framförde Jag i remissdebatten en allvarlig varning förett ändrat konjunkturläge. Jag skulle, herr talman. Inte ha kommit på idén attåberopa en personlig ståndpunkt, om det inte varit så att jag i den remissdebattenrepresenterade i stället för den dåvarande partiledaren drHedlund. När statsministern nu anklagar oss för efterklokhet vill Jag replikeramed några korta citat av min ståndpunkt . Jag sade att vi måste ha en handlingsberedskap för en Jag tillade: "Personhgen tror jag atl vi kan möla ett ändratkonjunkturläge nästa är", dvs. innevarande år.Jag fortsatte: "Jag vill i några punkter ange de viktigaste åtgärderna ien beredskapsplan för en nedåtgående konjunktur." Sedan läknade Jag upp några punkter. För det första attkreditrestriktionerna bör lättas. Jag byggde den ståndpunkten på att man hadegjort en industrienkät som visat att företag med under 200 anställda hade fåttskära ner av sin beräknade investeringsvolym Jämförtmed investeringsvärdet 1969. Jag såg det som mycket allvarligt eftersom dessaföretag med under 200 anställda - om min minnesbild är riktig - sysselsättercirka av landets arbetare och tjänstemän. Jag framhöll för det andraatt räntan bör sänkas och för det tredje att Investeringsfonderna börfrisläppas och för det fjärde att man bör pröva etableringskontroU i de trestorstadsregionerna. Jag tillade: "Jag har velat presentera dessa punkterdärför att regeringens konjunkturpolitiska åtgärder som regel har kommit försent." Jag måste säga, herr talman, att Jag inte är särskilt gladåt att Jag fick rätt i detta fall. Det är väl så att full sysselsättning sedanårtionden med all rätt betraktas som nyckeln till ekonomisk trygghet ochvälstånd för aUa. Dagens situation med den allvarliga akuta arbetslöshetskrissom vi diskuterar samt ytteriigare hot om friställningar och företagsnedläggningarmåste därför helt naturligt ses med stark oro både hos oss politiker oeh hosgemene man som berörs därav. Statsrniiiislern anklagade i sitt huvudanförandeoppositionen för ekonomiskt lättsinne när man nu lagt fram detta program. Jagkan inte förstå att man inte kan erkänna den vedertagna moderna konjunkturuppläggningen,när man Introducerade principen att man i nedgångstider skallstimulera oeh späda på köpkraften, pumpa ut pengar så att näringslivet kanfungera, oeh motsatsen vid högkonjunkturer. Vad är del nu som är så märkvärdigt i detta fall, när /70 hade en underbalansering av budgeten på nära ,närmare bestämt 3,8 miljarder, och detta mitt i en brinnande högkonjunktur. Jagtror man då skall vara försiktig med anklagelser i detta fall. Jag kan gärna hålla med dem som säger att man inte utaninvändningar kan Jämföra dagens situation med 1930-talets eller med gamlatiders massarbetslöshet. De höga arbetslöshetssiffrorna just nu är emellertidsamtidigt en påminnelse om att den fulla sysselsättningen inte är något somkommer av sig självt eller något som vi får gratis. Den snabba strukturomvandlingenhar skapat nya risker för arbetslöshet, och ytterligare risker kommer heltvisst att skapas . Att försöka förverkliga rätten till arbete föralla som vill ha arbete är och förblir en av de viktigaste målsättningarna ivårt samhällsarbete. växer kraven - det vet vi alla - på förbättradarbetsmiljö och rätt tUl insyn och medbestämmanderätt i arbetet, frågor som vii ocksä anser vara ytterligt angelägna. Sedan socialdemokratin har avvisat den breda samling somcenterns partiledare mbjöd till har vi I del allvarliga krisläge vari vibefinner oss ansett del angeläget atl med största möjliga parlamentariska tyngdoch bredd föra fram de förslag till åtgärder där vi står näravarandra. Det har skett tillsammans med andra partier på punkter där vi hargemensamma krav. En avmattning i konjunkturen av det slag, som vi nuupplever, träffar givetvis inte alla branscher och företagsgrupper lika hårt.Vissa exportindustrier har klarat sig relativt hyggligt. Ingen regel är dockutan undantag. Ett sådant mycket viktigt undantag är skogsindustrin, något somhar sin speciella betydelse eftersom den näringen i så hög grad är lokaliseradtUl områden där arbetstillgången allmänt sett är dålig. Dessutom är vi, somalla vet, valutamässigt mycket starkt beroende av vad vi exporterar frånskogsindustrin. Att företag läggs ner innebär givetvis också att vi istörre utsträckning än tidigare blir hänvisade tUl Import även avnödvändighetsvaror och därmed får en ytterligare påfrestning påvalutaställnlngen. Men denna utveckling har också en beredskapspolltlsk sidasom Jag tycker att man ofta negligerar i debatten. På många vitala varuområdenblir vi genom den relativt sett minskade hemmaproduktionen aUtmer beroende avImport från utlandet. Alt ha en allsidig hemmaproduktion får anses nästan likaangeläget som att ha ett så starkt militärt försvar som vi anser möjligt ochtiktigt. De beredskapspolitiska frågorna måste därför enligt min värdering imycket högre grad än nu uppmärksammas I den näringspolitiska debatten. Statsministern sade i sitt anförande attoppositionens förslag är orimligt. Nej det som är orimligt tycker jag ärarbetslösheten! Den är den största och svåraste det behöver inteunderstrykas. Det krävs kraftåtgärder mot den - det behöver knappast hellerunderstrykas - men det är just dessa kraftåtgärder som har saknats Iregeringspolitiken . Därför är det i realiteten regeringspolitiken somhittills har varit orimlig I det här fallet. Det är lätt alt säga, att det mesta beror på andra - dvs.på den Internationella konjunkturnedgången. Det är sant att vårt land är mycketberoende av ekonomin i andra länder, eftersom vi som Industriland har ettmycket utvecklat handelsutbyte på det Internationella planet. Men den svåra arbetslösheten vi har har sina orsakerfrämst här hemma. Exportökningen har ju varit väsentligt större änimportökningen. Då går del inte att skylla arbetslösheten på deninternationella konjunkturen. Del går inte ihop. Men sedan tror jag, herrtalman, att vi kommer atl få svårigheter framåt med att hålla exportenuppe. Det har Ju under hela detta år stått klart atl regeringen ochoppositionen bedömt konjunktursituationen väsentligt olika. Regeringen har sagtatt det inte skulle bil någon allvarlig konjunkturnedgång. Det skulle blien konjunkturuppgång. Vår bedömning har varit att det krävdes kraftfulla och.Inte minst, generella åtgärder för att stimulera konjunkturen. Vi förde framdessa krav under vårriksdagen. VI har upprepat dem gång på gång. Jag vill gärna noteraatt hade samma Inställning på sin kongress och också harframfört denna bedömning till regeringen. Men regeringen har tydligen helatiden tyckt sig se konjunkturuppgången bakom hörnet. är nu Intesärskilt roligt att konstatera att regeringen hade fel och vi hade rätt - lybeviset är just den svåra arbetslösheten. Finansminister höll ett nyttoptimistiskt tal oeh sade att det blir bättre . Det brukar stå så i hans finansplaner. Jag vill gärna säga attdet är trevligt med en glad och optimistisk finansminister - men som dethittills har varit måste jag tillägga att det blir samhällsekonomiskt dyrt. Men det är ändå inte kroniska optimism somutgör skiljelinjen mellan oss och regeringen, utan det är, vad beträffararbetslösheten och konjunkturen, en skihaktig syn på näringspolitiken. ; så väldigt mycket om regeringens nyanäringspolitik. Sedan var det tyst ett bra slag, och man trodde att den hadekommit bort någonstans i kanslihuset. börjar vi förstå att regeringen någon annan näringspolitik än den som den visat under konjunkturnedgången.Och det är enligt min mening en felaktig politik - felaktig därför att om manaccepterar en biandekonomi med de moderna styrmedel, som vi där måste ha överdet privata näringshvet, och konstaterar att företagsamheten till 95 procentvilar i enskUda händer, måste man inse att näringspolitikens huvudmål måstevara att stimulera denna företagsamhet, såvida man inte har långtgående krav påatt förstatliga delar av näringslivet. I en aktiv näringspolitik måste utöver detta finnas såvälgenerella som selektiva åtgärder. Det tror Jag vi är ense om. Men det somskiljer oss åt är frågan om avvägningen. Regeringen vill ha mer av seleklivaåtgärder oeh mindre av generella. Vår uppfattning är att man måste ha så mycketav generella åtgärder att näringslivet kan fungera tillfred.s.ställande. Vimåste skapa tillräckliga resurser så att vi får arbete oeh näringslivet blirkonkurrenskraftigt. Driver man den selektiva linjen ensidigt, betyder det i ett konjunkturläge som del vi nu liai icusl laler ai belslösheten uppslåför att sedan kunna ingripa inol den. Del är det vi nu ser exempel pa. Jag ärövertygad om all mer.-i av jj.eiieiella älgårder insatta vid rätt tidpunktskulle, åtminstone i sloi ulsliäekning, ha hindrat arbetslösheten atl uppstå. vet vi att iiidiisinns kapacitet i många fall inteutnyttjas till mer än ca 50 proeeiil, del mäsle vara ett bevis för att arbete och näringsliv mit- l.-iillilllredsslällande förutsättningar. Det är i sin tur ett bevis \ui alt de). ',eneiella älgärderna har varit otillräckliga. Deiia .il iiiahiinda ingen ny skiljelinje. Men det ärsärskilt lätt att se (len lill I ;iil)eisl(-)slielskrisen. Jag tvekar inte attsäga att regeringen länge iriii en lelaklig näringspolitik och att det är detsom är orsaken till de sviiia problem vi nu har i samhällsekonomi ochnäringsliv. Sedan mitten av 1960-talct har det stora problemet i vårsamhällsekonomi varit att vi ieke har lyckats att i tillräcklig grad förnyaproduktionsapparaten oeh bygga ut niiringsllvets kapacitet.Industriinvesteringarna har sackat efter under i stort sett . Dehar ökat med ~ om Jag minns rätt -bara I å , och det måstebetraktas som helt otillräckligt. Vårt land riskerar med andra ord atl komma påefterkälken i den internationella konkurrensen. Det ärinte så att regeringen haft detta klart för sig. nisternhar, såvitt jag minns, skrivit i sin finansplan att nu måsteindustriinvesteringarna få företräde. Han har tillagt att detta är nödvändigt,om vi skall kunna klara sysselsättningen och tryggheten. Men det har ickelyckats. har investeringsuppgången blivit väsentligt lägre än vadfinansministern ansett nödvändigt. Sedan har han sagt, som Jag redan harantytt, att det blir bättre . Men har det gått så inånga år att detbörjar bil bevisat vad finansministern skrev för ganska länge sedan, nämligenatt vi icke klarar sysselsättningen och tryggheten om vi inte klararIndustriinvesteringarna. Är det så att näringslivet år inte förmårinvestera i tillträckllg utsträckning, måste det helt enkelt bero på atl denekonomiska politiken och näringspolitiken ligger fel. Jag kan för min del intese någon annan förklaring. Inte ens under högkonjunkturåren 1969 och 1970 kundeindustriinvesteringarna öka i den takt som ansetts genomsnittligt nödvändig.De hölls direkt tillbaka av regeringens ekonomiska politik dels genomräntevapnet, dels genom de mycket hårda kreditrestriktionerna. Då kunde manockså notera föhderna av tidigare års misslyckande med industriinvesteringarna.Vårt näringsliv hade helt enkelt inte tillräcklig kapacitet att till fulloutnyttja den positiva exportkonjunktur som vi hade ett tag. Vi förlorade mark iden internationella konkurrensen. Jag tror att det har haft sina konsekvenserockså I den nuvarande sysselsättningskrisen. Det är enligt min mening särskilt allvarligt att det är demindre och medelstora företagen som drabbats hårdast. De tvingades genom regeringspolitikenatt minska sina investeringar under högkonjunkturen, som Jag har antytt.Antalet företagsnedläggelser steg trots den högkonjunktur vi hade 1969 och1970. Det betydde arbetslöshet och andra svårigheter för många, och det är,tycker jag, ett bevis för atl regeringens strukturpolitik - dess uppfattning omhur snabbt strukturförändringarna bör gå i näringslivet ligger fel. Det finns så många socialdemokratiska uttalanden med enöverdriven tro på endast mycket slora företag. Jag vet inte om det är så 1 den biandekonomi, som lovat bevara, tycker att ett näringslivmed ett färre antal större företag är det som mest hknar ett socialistisktsamhälle - det undandrar sig min bedömning. Men om det är så, anser jag att detär ett huvudfel i den socialdemokratiska politiken. VI behöver, vill Jag .säga,särskilt den framstegskrafl som finns i de mindre och medelstora företagen -oeh de är ju, herr talman, trots allt fortfarande de vanligaste förelagen ivårt land. VI vet att vi åren framöver måste väsentligt öka vår konkurrenskraftmot utlandet. har sagt all vi måste ha eil överskott ibetalningsbalansen på 2 ä . Den uppgiften kan vi inteklara om inte de medelstora företagen får bättre möjligheter att hävda sigsåväl på utlandsmarknaden som i Imporlkonkurrensen. Håller man ett alltförkärvt klimat över de mindre företagen, så betyder det ju att man inte lur lillvara de utvecklingsmöjliglieter som de representerar. Jag mäsle säga alt dettatyvärr ofta har kännetecknat regeringspolitiken. iarbetslöshetskrisen är vi väl alla överens om att den viktigaste uppgiftenmåste vara att återställa en god aktivitet I näringslivet.Vi måste skapa goda förutsättningar för arbete och näringsliv Det är därför somvi från vårt häll så envist har manat regeringen till generella åtgärder. Jagkan åter notera att LO haft samma inställning, samma bedömning som vi i vårasoch , och visst har regeringen delvis - det skall inteförnekas - gått med på sådana åtgärder: :räntesänkningen, investeringsavdragenoch successivt ett alltmer genereUt frisläppande av investeringsfonderna. Men -oeh det är ingen sliten klyscha utan det måste upprepas - dessa åtgärder harkommit för sent och varit otillräckliga. Jag tycker att när man kan konstateraatt kapaciteten i delar av näringshvet inte utnyttjas till mer än 50procent så är det ett bevis för riktigheten av vad jag nu har sagt. I årets finansplan sade finansministern attindustriinvesteringarna skulle öka med 1 . Jag tror att vi som vanligtfår vara glada om vi når ungefär hälften, och då är det fortfarande under detgenomsnitt som långtidsutredningen ansett nödvändigt - . sägerregeringen med hänvisning tUl konjunkturrapporten att det blir bättre ,och det får vi hoppas. Men sysselsättningsmöjligheterna inom industri ochvaruproduktion är icke ljusa - det vill jag poängtera - om man skall trokonjunkturrapporten. Det är det allvarliga. Vi får en ökad sysselsättning genomden förkortade arbetstiden, vi får en ökad sysselsättning genom insatser inomservicessektorn och när det gäller statens och kommunernas konsumtion ochInvesteringar. Det är alltså Ingen låt mig säga direkt basproduktion som blirföhden av en eventuell konjunkturuppgång, och det är Just det Jag menar att vii dagsläget hade behövt. Regeringen har sagt alt det skulle bli ett alltförstort gap i budgeten och att det skulle bli en ny inflation, om de åtgärder somvi föreslagit skulle vidtas. Men det behöver det inte bli om man iakttartillräcklig flexibilitet i den konjunkturpohtik som är nödvändig att driva. talade i sitt anförande om biandekonomisom skulle bestå men inte vara oförändrad. Jag tror att det skulle varavälgörande om regeringen funderade igenom vilken typ av biandekonomi denegentligen vill ha. Det vore lättare att få den att fungera, om man hade enklar uppfattning därvidlag. har man så ofta fått höra från regeringshåll attarbetslösheten är näringslivets fel oeh att det inte är regeringens fel altföretag läggs ned. Men företagsnedläggelser oeh arbetslöshet beror bl. a. påatt det inte finns tillfredsställande förutsättningar när det gäUerkapitalsektorn, när det gäller ränteläget osv., och dä kan man inte frltaregeringens, näringspolitik i det här fallet. talade också om motsättningarna I samhället.Där ligger, tror Jag, ett stort misstag - alltså om man betraktar samhälle ochnäringsliv som två motparter till varandra, två motståndare som skall bekrigavarandra och bevaka varandra och brottas med varandra. Jag tror att dennamotviktsideologi, om man kan kalla den så, är felaktig för en biandekonomi. Mantycks tro att det måste vara en ständig kamp mellan samhälle oeh näringsliv ochatt det är bäst att hålla näringslivet kort.