prot · FU0912 · 1971-12-31 00:00:00 — På sitt sätt påminner situationen inom regionalpolitiken om densom gäUer svenskt jordbruk i stort . Den utredning som föregick 1967 ärsjordbrukspolitiska beslut uppstäUde prognoser , som delvis redan haröverträffats i vad avser nedgången i jordbruksproduktionens volym. Detta gerverkligen anledning tiU eftertanke. Det är verkligen inte alla gånger sä lättatt ställa prognoser ibland förefaUer det beslutsunderlag som tUlhandahållespolitikerna väl bräckligt. När det gäller situationen i det norrländska inlandetråder det dock ingen brist pä beslutsunderlag. Men det brister i samordningenav aU den rika dokumentation som tiUhandahålles. var nämUgen intebara utflyttningens årtionde för denna landsdel utan även utredningarnas och iviss mån de svikna förhoppningarnas årtionde. Även om utredningsarbetet tUl endel fortgår glesbygdsutredningen är ju alltjämt i arbete är situationen nusä allvarUg att det är angeläget att hitta former för en samordning av all denrika dokumentation som presenterats och fortlöpande presenteras. Det är en rad samhällsorgan som är verksamma för attfrämja utvecklingen i inlandet, men det saknas den övergripande planering och samordningsom mänga gånger skulle ge den avgörande effekten. Det hastar också - det gäUeratt snabbt gå tUl verket. Vi väntade större delen av på endifferentierad och tUl inlandets situation anpassad lokaUseringspoUtik. Vi kaninte ägna åt att vänta på effekterna av den nya regionalpolitiken.Den allt allvarligare situationen i det norrländska inlandet motiverarföljaktligen omedelbara ätgärder i avvaktan på en politik som ger regionalbalans. Jag föreställer mig att en särskild beredning av de aktuellainlandsfrågorna bör tUlsättas för att samordna skUda samhällsorgans planeringoch åtgärder i inlandet och för att ta initiativ tUl de omedelbara åtgärder somnu erfordras i avvaktan på en effektiv regionalpoUtik. Det är nämligen inte flerutredningar som behövs utan en övergripande strategi för den fortsattautvecklingen i inlandet. I inlandets situation ligger nämligen en rad problemsammanvävda. Det gäller sysselsättning och näringsUvets utveckUng, och detgäUer vägar och kommunikationer, men i inlandet möter även växande socialaproblem som kanske har kommit Utet i skymundan i dagens debatt. Medutglesningen följer också en utarmning av en specieU karaktär i bygderna. Jagutgår från att i betydande utsträckning är engagerati dessa frågor, men hur är det t. ex. med kommunikations- Nr 12 departementet och vilka planer har man iutbUdningsdepartementet för att klara en i många inlandsbygder nu sviktandegrundskoleorganisation? Problemen kan alltså inte isoleras frän varandra utanmäste lösas med hänsyn tUl helhetseffekten. AUt för länge, herr talman, har dens. k. Norrlandspolitiken varit ett område för skilda samhäUsorgans enskUdaövningar. HerrWIKNER (s): säger i slutet av en dikt följande; "Gehonom kläder först och hela skor, och så ettrum där verkligen han bor, och matordentligt, på bestämda tider, så att hanockså får en själ omsider. När han ejbara är ett tröttkört djur, då kan vibörja prata om kultur." Det är sä riktigt, och det kan väl erkännas, att vi harkommit ett gott stycke på väg och det är väl tack vare att den fackliga ochpolitiska arbetarrörelsen har drivit pä. Hur skulle det ha sett ut i vårt landom vi haft ett borgerligt styrt samhälle? Jag var med under den tiden,och jag kan faktiskt inte tänka mig tiUbaka tUl det förhållandet. Trots den socialdemokratiska regeringens lokaUseringspoUtikinom stödområdet är frågorna om sysselsättning för befolkningen där de mestaktuella och brännande. Det jag här åsyftar är de fyra nordligaste länen. JagvUl inte påstå, att det enbart är ett Norrlandsproblem. Är det för övrigtriktigt att och otid använda beteckningen i detta sammanhang.Det är dåUg reklam för ifrågavarande områden. Vi kanske i stället borde nämnalänen , , etc. Slår man upp entidning, kan man t. ex. om en krock mellan en bil frän och en bU frånÖstersund få läsa att en VäxjöbU krockade med en Norrlandsbil. Det finns nog andra län som också brottas med dessaproblem, men deras problem är inte lika stora som norra stödområdets. Vi somtiUhör detta område borde väl också hjälpas ät att locka industriföretag m. fl.att etablera sig i området. En inbördes tävlan och överbud länen emellan gagnarinte sysselsättningen. Vi måste arbeta över länsgränserna på alla områden. Detgäller även högskolor m. m. TV och radio skulle kunna hjälpa tUl och propagerabättre för det norra stödområdet, men när TV exempelvis gör ett reportage elleren fUm från något län inom det norra stödområdet, får man seskrämmande bUder avfolkningsbyar, igenbommade och tomma gårdar, igenväxtaägor, ängsUga människor m. m. Det som man får se i TV inger inte någon störreentusiasm och ger dåUg reklam för dessa områden, framför aUt hos de människorsom inte besökt området. Det är naturligtvis riktigt att påpekarådande förhållanden, men upprepas detta, blir det tUl skada. Flyttningar av människor har skett även ivårt land. Man flyttade från ensliga gärdar och småbyar tUl större samhäUen.Jag anser att man i stäUet i större utsträckning än hittUls bör upplysa omorsakerna tUl denna omställning. Rationaliseringarna inom skogs- ochjordbruket har friställt arbetskraft. Det fordras större industrienheter föratt de skall bli lönsamma. Med detta har jag inte velat påstå, att man skaU flyttafolk från norr tiU söder, frän mindre byar och samhäUen tiU större samhäUen. Omdet finns möjligheter att skapa sysselsättning pä orten, bör dessa naturligtvisutnyttjas. Dä bör lokaliseringsstödet komma tUl användning. TV och radio bordehjälpa tUl att göra bättre propaganda för dessa områden än de gjort hittUls.Saklig upplysning är bättre än skrämselpropaganda. Det finns även tidningar somi politiskt syfte mörklägger Norrlandslänen. Inte heller detta gagnar läneneller hjälper befolkningen inom dessa områden. Vi som är bosatta i dessa regioner måste även ha modet atttala om för människorna, att det mot bakgrunden av vad som skett och kommer attske inte är möjUgt att på alla orter skapa ersättningssysselsättning i form avindustrier. Vi bör fördenskull inte, som jag tidigare nämnde, propagera förutflyttning. Vi skall naturligtvis stötta upp avflyttningsorter med en välutbyggd service, och det måste, som jag också tidigare nämnde, ske medlokaliseringspolitiska medel. Hur skuUe det ha sett ut i de nordligaste läneninom norra stödområdet, om inte samhäUet hade bidragit tiU att upprätthäUasysselsättningen inom dessa regioner? Jag vUl ocksä peka pä deskatteutjämningsmedel som stäUs tUl vårt förfogande. Detta är emellertid sådantsom aldrig nämns av oppositionen och framför allt inte av de borgerliga. De problem som förekommer inom skogslänen på gmnd avrationaliseringsverksamheten är inte Iättlösta. Genom fristäUningen av skogsarbetarehar arbetslöshetsprocenten blivit mycket högre än i andra län. Skogsbolagen ochövriga skogsägare får väl påta sig sitt ansvar för vad som har skett. Vi har jui de fyra nordligaste länen rika naturtiUgångar i form av skog, malm ochvattenkraft, och vi har gott om industrimark m. m. Något som är kanske ännu viktigare är att vi har en braarbetskraft. Det borde därför finnas möjlighet för befolkningen inom dettaområde att få bo kvar. Något som är bekymmersamt är naturUgtvis de långaavstånden, varigenom transportkostnaderna bUr höga. Vi behöver kanske satsaännu mera på bättre kommunikationer. Den starka industriellarationaliseringsverksamheten och expansionen i hela vårt land för med sig attde gamla marknaderna är tiUräckUga. Man måste söka sig tUl nya ochstörre marknader, vilket innebär att man får längre avstånd tUl kunderna.Transportkostnaderna ökar, och detta drabbar framför aUt de nordliga delarna avlandet. Frågan hur man skall gå tUl väga för att sänkatransportkostnaderna är inte lätt att komma tUl rätta med. Staten har ävenhärvidlag satt in ett stöd, vUket vi naturligtvis hälsar med stortUlfredsstäUelse. Jag skaU övergå tUl att tala om en av våra viktigastenäringar, nämligen skogsbruket. Det är ju en av de viktigaste näringsgrenarna iNorrlandslänen, och den kommer också säkerligen att förbli det läng tidframöver. blev ett dåligt decennium för skogsnäringen med prisfaUoch avsättningssvårigheter, men efter denna kris har ingett störreförhoppningar. Efterfrågan på skogsindustriprodukter i har ökat och priserna har stabUiserats. Awerkningsuttagen har börjat återgå tUl Nr 12 det normala, och därför borde vi i vårt skogrika land känna en viss den tUlfredsstäUelse. Jag ser läget så att det borde finnas möjlighet att satsaännu härdare pä skogsbruket och därigenom ocksä skapa ökad sysselsättning. JagvUl ställa Allmänpolitisk frågan, om vi utnyttjar dessa resurser tUlräckUgt.Jag tror inte att vi gör debatt det. Skogsbruket stäUer helt andra krav än förbara . Mekaniseringen, dvs. rationaliseringen, kräver helt andraawerkningsför-häUanden, och kommer säkerUgen att stäUa ännu störrekrav i detta avseende. Man kan inte arbeta med samma smä awerkningsområ-den närman använder dessa stora och dyra maskiner, utan här fordras mycket större enheter.Det måste skapas en awerkningsorganisation som passar in i den utveckling somnu sker, och det gäller framför allt inom det privata skogsbruket, där ägornaär alltför uppsplittrade på små skogsskiften. Hur skaU det ske? Jo, det mäste ske genom utvidgadsamverkan. Dessutom måste skogsägarna skaffa sig större kunskaper och kännedomom skogsbruket i dagens samhäUe. Arbetet måste planeras på ett helt annat vis.Skogsägarna har här ett stort ansvar, och det ansvaret måste de känna. En modern skogstraktor kan klara årsavverkningar från6070 skogsfastigheter av den storlek som är normal inom bondeskogsbmket. Föratt traktorn skall kunna utnyttjas effektivt krävs att varje arbetsobjekt ärstörre än den ärliga avverkningen på vad som är medelfastigheter. Genomökade virkesmängder pä avläggsplatser kan man även sänka transportkostnaderna.Kostnaderna kan också minskas i och med att man får större ytor att röra sig påoch därigenom kan använda maskiner för återväxtåtgärder. Om det privata skogsbruket skall kunna mekaniseras i denomfattning som sker inom storskogsbruket, mäste man satsa på samordning ochökad strakturrationalisering. Det är högst nödvändigt, och det är hög tid.Detta kan även ske genom sammanläggning av fastigheter tUl större enheter.Skogsägarföreningarna har bedrivit samarbete inomskogsbmksområden, och staten har stött samarbete genom att ge medel tUlsamverkansområden. Det skall erkännas att det gjorts en del, men det räckerinte. I det läge där vi nu hamnat tror jag att samarbetet måste ske i fastareformer. Min personliga uppfattning är den att små fastigheter borde sammanslåstUl större enheter, i vUka fastighetsägarna i stället kunde få äga andelar.Detta gäller även skogsägare som flyttat från den ort där skogen är belägen. Under en högkonjunktur har de anställda skogsarbetarna och maskinerna fuU sysselsättning, men under lågkonjunkturer uppstår sysselsättningssvårigheter. Skogsägarna skär då ner sina avverkningar. Skogsarbetarna blir arbetslösa, och dyrbara maskiner kan ej utnyttjas effektivt. Vi måste bedriva ett skogsbruk som är lönsamt pä lång sikt. Kortsiktiga spekulationer ger dåUgt resultat. Det enda sättet att lösa detta problem är att satsa, som jag nämnt, ännu mer pä samarbete och samordning mom det privata skogsbruket. TUl detta bör statsmakterna bidra. Bättre samordning och arrondering med ökad mekanisering som 87 följdskapar förutsättningar för bättre löne- och anstäUnmgsvUlkor, och skogsarbetetblir därigenom ett mera attraktivt yrke. Här borde bäde bolags- och privataskogsägares motvilja mot de fackliga organisationernas krav få ge vika. Jag viU nämna att två utredningar har tiUsats som skaU sysslamed hithörande frågor, nämligen skogspoUtiska utredningen och skogsutredningen.Det är angeläget att dessa utredningar lägger fram sina förslag ochkommer med konkreta lösningar. Det skulle vara intressant att fä veta när deblir färdiga. Det är hög tid att något blU gjort i denna viktiga fråga. Jag skaU inte tala om industrilokaliseringen. Den är i fuUgång även om man på vissa orter inte är nöjd. Här har regeringen gjort storaansträngningar, och man må hoppas att de med de instrument som staten skaffatsig kommer att ge resultat. Trots detta är det ingen lätt uppgift, men vi löserinte problemen genom att "kvirra". Här måste politikerna, staten ochkommunerna hjälpas åt. En viktig uppgift vore att få tUl stånd en bättremarknadsföring. Men kom med lösningar! Det är bättre om ni som kvirrar frånborgerligt håU kommer med lösningar. Jag tror att vi kan komma längre denvägen. Jag satt och lyssnade på . Han nämnde sysselsättningssvårigheter m. m. och var bekymrad för de fyranordligaste länen, men trots att han är ny här i kammaren hörde jag inte atthan kom med någon lösning. Den enda lösning han hade var att han också vUlehäUa fader staten i handen via lokaliseringspolitiken. Så blir det faktiskt . Det har pratats här iriksdagen om samverkan och samarbete. Om vi skaU kunna lösa dessa viktigaproblem, måste det ske i samförstånd. TUl sist, herr talman, människorna lever inte enbart avbröd, heter det. De har även behov av aktiviteter som sport och fritidssysselsättning.Det som jag då närmast tänker på, det förstår ni, är framför aUt jakt ochfiske. Det har varit en gammal hävd att människorna skaU fä jaga och fiska, ochdet har de satt mycket stort värde på. Vi måste hjälpas ät att slå vakt kring detta.Många tycker kanske att detta inte är något väsentligt och värdefullt. Men detär väsentligt och värdefullt med fritidssysselsättning. Det är med en viss oroman ser hur dessa frågor behandlas. Jag hoppas att förnuftet skall segra tUl slut och vi tUlhyggliga priser får både fiska och jaga, och det bör naturligtvis gälla föraUa. Dessa två ting har en stark förankring i trivseln förmänniskorna. Därför bör man inte göra inskränkningar och frånta människor dessarättigheter. Det har blåst upp tUl starka motsättningar på en del håll omjaktfrågorna, och det förvånar mig inte. TUl sist viU jag uttala min förhoppning attjordbruksministern sätter sig in i dessa frågor som jag anser viktiga, så attvi får lösa dem gemensamt tiU aUas belåtenhet. HerrWINBERG (m) kort genmäle; För att det inte skall råda någotmissförstånd meUan och rrug vUl jag påpeka att mitt anförande tUlövervägande delenhandlade om de statliga organ och förvaltningar som varit Nr 12 lokaUserade i . Jag uttryckte mina farhågor för att man ryckte den dem undan från vissa känsliga orter. () kort genmäle: Allmänpolitisk Med detta hoppas jagatt vi får det samförstånd och det debatt samarbete som efterlysts här ikammaren sedan remissdebatten började. HerrHÖRBERG (fp): Det ansnitt av remissdebatten som vi nubehandlar har . Under eftermiddagenhar mänga visa ord sagts om regionalproblemen framför aUt i norra . Mankan också lägga andra synpunkter på arbetsmarknadsproblemen, och jag skaU beatt helt kort få beröra dem utifrån tanken på ökad arbetsdemokrati. infördes den politiskademokratin i värt land. UtveckUngen har bäde ekonomiskt, teknisktoch kultureUt varit starkt progressiv. Från det Fattigsverige som vi då hadehar vi nu kommit högt upp pä listan över världens rikaste länder ett oerhörtstort steg. Många faktorer, som jag här inte skall beröra, Ugger bakomdenna utveckling. En faktor som kanske ofta förbises är just införandet av denpolitiska demokratin. Det måste ha varit stimulerande för en medborgare, somkanske betalat skatt och gjort militärtjänst m. m. men intekunnat påverka beslut i sådana frågor, att plötsUgt genom sin röst vidregelbundet återkommande val få säga sin mening och påverka utvecklingen. Känslan av medansvar för skötseln av landetsangelägenheter på alla områden var den stimulans som medborgaren i gemen fickgenom den politiska demokratin. Det kan inte råda någon tvekan om att dennabakgrand varit av stor betydelse för den progressiva utvecklingen. Den poUtiska demokratin är således både genomförd ochetablerad. Men hur har vi det med den ekonomiska demokratin, hur har vi det medarier.sdemokratin? AU ekonomisk utveckling kräver både kapital ocharbetsinsats. Det motsatsförhållande som en gång fanns meUan kapital och arbetehar efterhand försvunnit. De anställdas kunnighet och ansvarskänsla utgörovärderliga tiUgångar för företagen, på samma sätt som företagens ekononuskastabilitet utgör grunden för de anstäUdas trygghet. Driftinskränkningar ellernedläggning av företag drabbar de anstäUda hårt. De kan därför lika väl somkapitalägarna betraktas som riskbärare. Det ömsesidiga beroendet är uppenbart för aUa ochaccepteras av både företagare och anstäUda såsom en nödvändig fömtsättning förett företags effektiva produktion. Trots det sålunda konstaterade ömsesidigaberoendet har de anstäUda visserUgen något medinflytande men ingenmedbestämmanderätt i företagens ledning. poUtisk demokrati har intelöst detta problem. vänder sig mot all koncentration av denekonomiska makten både hos staten och hos ett fåtal enskUda. fortsatt progressiv utveckling går via samverkan mellanmedborgare av aUa slag och inom olika former av företag. Men en sådan samverkanmäste baseras på ömsesidigt ansvarstagande. Både den som genom aktiesparandeblir delägare i ett företag och den som genom sin arbetsinsats i företagetfrämjar dess utveckling skaU ha bestämmanderätt i företagets angelägenheter. Vad kan då göras för att främja en utveckling tUl ökadekonomisk demokratisering, tUl arbetsdemokrati? Ett steg har tagits genom det avtal om företagsnämnder somarbetsmarknadens parter har ingått. Detta steg har betytt mycket för informationoch samråd inom företagen och för främjandet av den ömsesidiga förståelsenmellan parterna. Men det kan tveklöst konstateras att tiU arbetsdemokrati lederdet avtalet inte ensamt. Företagsnämndernas inflytande mäste ökas bl. a. genomatt beslutanderätt delegeras tUl nämnder eller tUl under nämnderna verkandeorgan. Men dettaräcker inte. Ett komplement för att förverkliga arbetsdemokratin är atttiUämpa den metod som praktiseras i och som brukar kallas självstyrandearbetsgrupper. Ansvaret för delar av produktionen överlämnas tUl dem som direktär engagerade i arbetet. De norska exemplen har på många håll visat att sådanaförsök ger både högre arbetstiUfredsstäUelse, högre effektivitet och därmedbättre inkomster för de berörda. Den tredje åtgärden som jag för min del anser vara denviktigaste som måste tUl för arbetsdemokratins förverkUgande ärrepresentation för de anstäUda i företagens styrelser. Lika väl som reglerskapats lagstiftningsvägen för "kapitalets" beslutanderätt inomaktiebolag, handelsbolag m. fl. fordras lagstiftning som ger regler för deanställdas medbestämmanderätt. Sädana regler finns fastställda utomlands påflera håll, sä blir på detta område inte pionjärlandet. Ett arrangemang lagstiftningsvägen för de anstäUdasmedbestämmanderätt i företagens ledning skulle verka intresseväckande förberörda individer, skuUe aktivera dem och öka deras känsla av medansvar, vUkettiUsammantaget skuUe påverka såväl arbetstUlfredsstäUelse som effektivitet ipositiv riktrUng. har i är, liksom , motionerat omåtgärder av olika slag för att främja utvecklingen tUl ökad arbetsdemokrati. vUl att en utredning med parlamentarisk representation ochföreträdare för arbetsmarknadens parter tUlsättes med uppgift att framläggaförslag tUl en revision av aktiebolagslagen sä att de anstäUda beredes rätt attutse representanter i aktiebolagens styrelser. Personligen har jag den tron att Uka väl som den politiskademokratins genomförande för 50 är sedan gagnade landet och dess medborgaregenom att aUa fick reeUt medansvar för utvecklingen, lika väl kommer engenomförd arbetsdemokrati att skapa ett progressivt intresse hos aUa anstäUdatiU gagn för företagsamheten och för dem själva. En förverkligadarbetsdemokrati är ett av medlen för fortsatt ekonomiskt framåtskridande.Detta är ett av de viktigaste områdena för förverkUgandet av den sä starkteftersträvade närdemokratin. Jag har begärt ordet i denna debatt för attanföra nägra synpunkter pä regionalpoUtiken, sett mot de erfarenheter som dengångna femårsperioden har givit. Det förs nämligen enligt min mening här ilandet en debatt på detta område där man glömmer sannoUkt medvetet att sombakgrund stäUa den situation som var rådande när lokaUseringspolitiken sattesin. Jag tror att det är nödvändigt att erinra om den utveckling som ägde rum iskogslänen . Den stora utflyttning av människor somdå skedde uppe i Norrlandslänen berodde i huvudsak på den kraftigarationaUseringen inom skogsbruket. Verkningarna av det fria näringslivetskrafter i detta sammanhang upplever vi som brist på arbetskraft i skogen.Jag är övertygad om - det har också framgått av många yttranden i pressen påden att många av skogsbrakets företrädare just nu önskar attdet hade varit en något lugnare rationaliseringstakt. Var fanns förrestenkritikerna på den borgerliga sidan den gången? Det är verkligen berättigat attställa den frågan , när den nuvarande lokaUseringspolitiken kritiseras. Är det nägon som mot denna bakgrund tror att det skulle havarit möjligt att pä sä som eliminera den regionala obalans vihar i vårt land? EmeUertid är det onekligen en framgång för den fördalokaUseringspolitiken att man som inrikesministern här för en stund sedankunde konstatera har kunnat begränsa utflyttningen och den negativabefolkningsutvecklingen i Norrlandslänen. I vissa av dessa kan man visapä en befolkningsökning. Det råder inget tvivel om att det är ett resultat avden lokaUseringspoUtik som har förts. Som industriminister finns det nu flera exempel på att företag har kunnat räddasfrån nedläggning tack vare etableringsaktie-bolagets engagemang. Vi som harupplevt situationen på nära håll ser nog litet annorlunda på samhälletslokaliserings- och näringspoUtik än de som gör sina iakttagelseroch kommentarer utan verklig kunskap om förhåUandena i skogslänen. Jag hade inte avsett att i detta anförande säga någontingspecieUt om . EmeUertid ägnade uppmärksamhet åt den fråganoch var därvid i huvudsak enbart kritisk det har också kommenterats avinrikesministern - mot samhället för bristen på åtgärder. Låt mig bara tUl detta säga, att just utgör exempelpå en bygd som tack vare den närings- och arbetsmarknadspolitik som förts här ilandet kunnat överleva och som kan registrera en ljusareutveckling . Låt mig också, herr talman, säga att utan dessaåtgärder skulle denna bygd ha varit praktiskt taget död. Jag vUl belysa detta med några få siffror. Av de I 200arbetstUlfällen som har skapats i har 800tUlkommit genom lokaUseringspolitiska insatser. LokaliseringspoUtiken har aUtsåmedverkat tUl två tredjedelar av den sysselsättningsökning som åstadkommits. Ett annat bevis för att lokaliseringspolitiken har givitåsyftad effekt är att antalet flyttningsbidrag minskat sedan förra budgetåret.Antalet personer som erhålUt starthjälp har minskat i skogslänen med 2 245 ochi det övriga landet med I 439. En annan tendens, som är värdatt notera i detta sammanhang är, att flytthjälp har meddelats i ökadutsträckning för flyttning inom skogslänen. Det är därför inga överord när inrikesministern i sinkommentar till den regionala utvecklingen i årets statsverkspropositionkonstaterar; "Erfarenheterna av stödverksamheten hari stort sett varit positiva." Det finns också anledning att liksom inrikesministernerinra om de nya riktlinjer för regionalpolitiken som riksdagfaststäUde och som skall gälla . Här är det framför aUtnågra nya inslag, som säkert kommer att få stor betydelse för en bättreregional utveckling. Det är det särskilda transportstödet tUl näringsUvet inomstödområdet, vidare försöksverksamheten med ett särskUt sysselsättningsstödför utvidgningar och nyetableringar inom den inre delen av stödområdet samtlagen om samrådsskyldighct för etablering inom storstadsområdena.