prot · FU09118 · 1971-12-31 00:00:00 — Vad k(3mmer nu att hända, då regeringen fjorton dagarefter oppositionen lägger sina propositioner, som skall föranleda motioner och realbehandlasoch därför knappast kan leda till beslut från sida förrän i börjanav december? Och ökar trollgen och tydligen arbetslösheten. Jag återknyter till konjunkturläget. framgår - vilket vi väl redan visste - hurosäkra framtidsbedömningarna den här gången är. Till de hemmagjorda sysselsättningsproblemenhar nu kommit den Internationella konjunkturens dämpning av exportutsikterna.Läget kan positivt förändras , I varje fall inom byggnadssektornoch på det offentliga serviceområdet. Men utsikterna är betydligt osäkrare ochmörkare på export-och investeringssidan. Där finns skäl till större pessimism.Och även med en optimistisk grundsyn kommer de "strukturproblem" attkvarstå som långtidsutredningen särskilt har påvisat och begärt åtgärder mot. Inflationen lurar alltså bokstavligt talat bakomstugknuten I ett ekonomiskt utveckhngsföriopp, som har tydliga likheter med denbrittiska "stopp och gåpohtik". "Stagflatlon"är väl den värsta av alla sjukdomar som den moderna industristaten kan räka ulför. Den osäkerhet och de risker som har föranlettkonjunkturinstitutet att göra sina kalkyler på basis av"arbetshypoteser" och "räkneexempel" och Inte på prognoserkräver I hög grad anpassningsförmåga och flexibilitet. Av de åtgärder sominsätts för att återskapa arbetslust, optimism och efterfrågan måste med andraord fordras atl de, sedan de fått effekt, snabbt kan anpassas till det läge ochdet konjunkturförlopp som då föreligger. Ett hävande av den I nuvarande lägehelt orimhga skatten på arbetskraft, en sänkning av den allmännamervärdeskatten eller en reducering av den direkta skatten måste med andra ordgenomföras pä sådant salt, att konjunkturpolitisk handlingsfrihet föreliggerom eller då konjunkturerna svänger ~ och svänger de ju, det vet vi, Alla förslag som oppositionen har framlagt - enigt - ärutformade med hänsyn härtill. Såväl då det gäller konjunkturbedömningen som Ifråga om behovet av allmänt verkande uppmuntrande åtgärder står - det vethela svenska folket - den demokratiska oppositionen samlad. Den avsocialdemokraterna kärt omhuldade tesen om den svaga och splittradeoppositionen har i dagens läge inget verklighetsunderlag. Det var utomordentligt intressant, herr talman, att lyssnapä statsministern då han i anledning av vad som har skett spelade upp sin"valse triste". Han var uppenbarligen chockad av enhändelseutveckling som han inte hade kunnat förutse och var sötsur. "Stackars !" fick man lust att säga när man lyssnade pähans Inlägg. Han staplade orden pä varandra i brist på sakliga argument:Oppositionens förslag singlar som höstlöv, oppositionen sysslar medtes-tuggande. Det är snömos, destruktiva förslag osv. Rösten bröt sig. Vårthandlande var motiverat av partitaklik, av lumpna motiv, ansvarslöshet. Denenda beskyllning som han inte riktade mot oss var att vi sysslar medlandsförräderi, men den låg snubblande nåra. Det var en skakad somkände starkt behov av alt lill slit slöd mana fram det lörflutnas gestalter ochdet förflutna -, , ATP. PHM och allt annat. Jag vetinte om del kan vara tillålel att inför en kavallerist som herr Palmeåterge bekanta strof en aning travesterad: Bort ridaSmålands ryttare, detförflutnas skuggor Jaga förbi. ochhuttrar I grådiset. - förtåt: statsministern - hävdade det vi allavet, att I ett läge som upplevs som otryggt av flertalet människor i vårt landkräver människorna samling samling kring en kraftfull politik, samhng av såmånga som möjligt. När vi inte har lyckats åstadkomma den samlingen överpartigränserna rhed även regeringen, vilket vi Inbjöd till när riksdagenbörjade, utan har fått begränsa oss till att samlas på den borgerliga sidan, dåhar bara kvar beskyUningar för partitaktik. Jag upprepar på nytt vad mina kolleger på den borgerligaoppositionssidan har sagt här , VUka har bedömt konjunkturutvecklingenriktigt; iir det oppositionen eller är det regeringen? Vilka har varnat för detläge som vi nu befinner oss i; är det oppositionen eller regeringen? VUken ;irdet som har tagit de stora greppen för att åstadkomma en lösning, vem har tagitInitiativet här vid höstriksdagen; är det vi eller är det regeringen? Och viinbjöd tUl en samling över partigränserna. Nej, säger statsministern, skaU det vara en samhng så skaUdet vara på socialdemokraternas vUlkor. Det är deras paket med alla de ohkaförslagen som man skulle kunna tänkas att samlas kring, men inte en samUng iandra former och på andra vUlkor. Ni har, säger , staplat alla era förslag påvarandra. Jag vet inte om statsministern brukar läsa oppositionens motioner.Det kanske han Inte gör, men han har Ju I kanslUiuset ett otal medarbetare somkan läsa högt för honom eller I varje fall göra sammandrag. Om han lägger detre oppositionspartiernas förslag till de generella åtgärderna bredvidvarandra, kommer han att kunna konstatera att det här icke är fråga om enstapling utan fråga om att bygga ihop ett paket med ingredienser från olikahåll, där förslaget vad kostnaderna angår Icke överskrider de förslag som deolika partierna var för sig har lagt fram. Jag kan ta vårt eget förslag. Visjälva föreslog ett hävande av löneskatten och för att stimulera efterfrågankrävde vi att den direkta skatten skulle sänkas - en skatterabatt med 20procent . När vi nu har accepterat en 4-procentig sänkning avomsättningsskatten, har vi gjort det som ett alternativ till vårt eget förslag.Det är Ingen stapUng, Det är ett val av ohka ingredienser I tre skilda paket. Sä varnar statsministern för vad som kommer att hända, förkonsekvenserna för framtiden, för den "skyhöga ränta" och "deJärnhårda kreditrestriktioner" som kommer att bh följden av våra förslag.När man hör de båda begreppen nämnas, skulle man kunna tro att den socialdemokratiska politiken , den politik varskonsekvenser vi alla upplever. Statsministern gick sedan in på ett problem som i allrahögsta grad angår oss alla, nämligen den unga generationens attityd tillproduktiva Insatser, till det industriella arbetet. Jag skall gärna erkänna attJag I många hänseenden kan föha i hans beskrivning av situationenpå arbetsmarknaden och för de unga människorna. Det här är ett problemför oss alla som vi måste lösa, som vi måste ta Itu med, därför att vi inte harråd att låta det förbli olöst. Det är nödvändigt att angripa problemet på allamöjliga olika sätt. Jag är övertygad om att man även inom företagsamheten ärmedveten om att arbetsmUjöns problematik är en bland flera frågor som måstelösas. Men skall man kunna nå en lösning får man inte gå tUl vägapå det sättet att det bästa blir det godas fiende. Man måste närma sigproblemen med realism, med Insikt om hur svårt det mänga gånger kan vara attlösa dem, med insikt om att vi måste handla på ett sådant sätt att vi fårtillräckliga resurser att angripa dem. Och de måste lösas I samverkan, icke istrid. Går vi tiU strid kommer de här frågorna - avgörande för sysselsättning,ekonomi och välstånd - Inte att kunna lösas. Det fanns oroande inslag i även 1 dethär hänseendet. kanske inte menade det så, men när om "marknadskrafter", fick man en känsla av att det var ettför honom negativt begrepp. Ingen I det här samhället tror att våra problem och vårasvårigheter löses enbart genom de fria marknadskrafternas spel, VI har enblandeko-noml. där olika beslut och åtgärder från myndigheter och enskildaskall balansera och komplettera varandra. Men vi skall fördenskull inte glömmabort, att bakom begreppet marknadskrafter ligger sådant som initiativ,nyföretagande, investeringslust, arbetslust och mycket, mycket annai, människornasegna värderingar och människornas egna funderingar, människornas egen lust attsatsa . Man far vara försiktig så att man Inte "styr"bort den här luslen att ta Initiativ, att skapa någonting nytt i ett samhällesom allför mycket bötiar präglas av stora företag, I debatten både här iriksdagen och utanför stirrar vi oss ofta bUnda pä de storaföretagens problem. Det är exportföretagen man skall satsa på. Det är väldigaInjektioner som man skall göra pä den sidan. Men vi får fördenskull Inte glömmabort att även I fortsättningen kommer att för sitt välstånd vara heltberoende av satsningar som enskilda människor gör som blivande företagare, somväxande företagare. Del är där nere på företagandets gräsrotsnivå som idéernaföds. Det är de små företagen som är groddar till blivande storföretag. Man fårvara försiktig sä att man inte förstör det växelspel mellan stora och små, somytterst beror på enskilda människors lust att göra någonting, inte förstör detgenom att någonstans från sitt kanslihus tro sig kunna styra alla dessamänniskors Insatser. I det jag nu säger ligger också en varning för alt"pUla" för mycket -förtåt uttrycket! - med biandekonomin. VI har aUaskäl i värtden att satsa på att ge vitalitet åt biandekonomin. Del är bl. a. avdet skälet som jag vänder mig emot det selektiva fantasteri som man sysslar medpå regeringssidan; allt skall ske selektivt, vilket alltså innebär alt det ärnågra uppe i kanslihuset som skall bestämma vilka åtgärder som skall vidtagasoch under vilka betingelser det skall ske. Det selektiva systemet I all sin perfektionism kräverreglering, dirigering, centrala dispositioner och central styrning; denstyrningen skall utövas av enskilda människor, som säkerligen går till verketmed de bästa avsikter och de bästa ambitioner men som ändå bara är människormed människorsbegränsade förmåga att skåda in och att fatta rätta beslut. Manbygger på att de här människorna vet bättre än andra men det vet vi att deinte gör, och det är framför allt det Jag är rädd för. Erfarenheterna av detförgångna, de prognoser regeringen har gjort beträffande konjunkturutvecklingenunder året - för att ta ett exempel - visar hur svårt det är att veta bättre änandra. Delegera även tyckandet till enskilda, kanske det går bättre än det görom man bevarar tyckandet på några la händer uppe I ett hus någonstans iStockholm! Statsministern sade att tilltron till detdemokratiska systemets funktionsduglighet och effektivitet skadas genomsplittring. Ja men om det är så borde statsministern vara tacksam för att i denhär splittringens värld åtminstone tre stora borgerliga partier, som representerarfler väljare än socialdemokraterna gör, har enats om en gemensam grundsyn påhur dagens kris och sysselsättningens problem skall kunna lösas. Detta ger mig anledning till ytterligare en reflexion: Omman skall bygga på samarbete, samförstånd och konstruktiva insatser, varför hardå socialdemokraterna ansträngt sig så för att minska funktionsduglighet,beslutförhet och snabbhet, genom att utnyttja majoriteten I finansutskottet en majoritet som är vunnen med hjälp av kommunisterna - till att fördröjabehandlingen av de förslag som oppositionen lade fram på första dag?Vi har ännu Inte kommit så långt att regeringen kan begära propositionstid på väcktamotioner. Om det fortsätter på det här viset kanske det blir engrundlagsändring av den innebörden. Men än så länge är vi inte där. Låt dåmotionerna behandlas med snabbhet när möjligheterna att få effekt av demförutsätter snabbhet! - 1 stället har man drivit förhalnlngstaktik. Sedan, herr talman, är det sant att moderatasamlingspartiet har den övertygelsen - som vi konsekvent drivit under många år- att roten och upphovet till inte bara vårt lands strukturproblem utan ocksåden enskUda människans svårigheter, osäkerhet och oro är den,inte minst efter s. k. skattereform, orimhgt starkt stigandedirekta skatten. Den berövar inkomsttagarna på genomsnittlig Inkomstnivå ochframför allt barnfamiljerna den helt övervägande delen av/eller - om hänsyn tastill prishöjningarna och bortfallna sociala förmåner - ofta allt det de trorsig tjäna genom löneökningar eUer höjda arbetsprestationer. Om något skulle vara ägnat att stimuleramänniskorna till ökade Insatser och att återge dem en optimistisk framtidssynvore det alltså, menar vi, en direkt skattesänkning. Men vi är självfallet -och det har väl framgått av vad Jag sagt lika medvetna om värdetav ett gemensamt borgerligt framträdande, av ett alternativ till den regeringspolitiksom inte lyckats ge den enskUde trygghet och tillförsikt. Vi har ansett denna sistnämnda omständighet väga så tungtatl vi för vinnande av den större gemensamma slagkraft på oppositionssidan sombara enighet kan ge har avstått från att driva det i vår motionframförda kravet att stimulera ekonomin genom en direkt skatterabatt på 20procent . Ett motivhärför har dessutom varit - det skall Jag självfallet också medge -den stora framgång som vi har vunnit genom att nå enighet inom oppositionen omkravet redan till höstriksdagen om en förutsättningslös utredning av vårtotldsenUga skattesystem. Enbart den omständigheten att den borgerliga oppositionennu står samlad bakom ett sådant yrkande måste vara ägnat att positivt påverkadet allmänna psykologiska klimatet. Betydelsefullt är ocksä det gemensammauttalandet mot de automatiska skattehöjningar som, i brist på Indexreglering avskattesystemet, drabbar den enskUde arbetstagaren då inflationen urholkar penningarnasvärde - utan beslut av . Därmed står regeringen eventuellt stödd av herrHermansson ensam som förespråkare för en förolyckad högskattepohtlk. Och tUl sist, herr talman; dagens problem är i alha högstagrad också morgondagens. Ingen vet när den internationella konjunkturen på nyttkommer att vända. Utvecklingen i de stater, vilkas välstånd påverkar även vårt,är som vi vet motstridig. Man må som regeringen vara fångad i en ljusblåoptimistisk föreställning om en snabb konjunkturuppgång I vårt land och satsapå förhoppningar om att 1972 skall utvecklas ungefär som de goda åren under1960-talet, Eller man må som redovisa konjunkturbildensmånga säkra och ännu flera osäkra komponenter för att sedan nöja sig med en"arbetshypotes" för , EUer man må likt de treoppositionspartierna reaUstiskt utgå ifrån dagsläget och de närmaste månadernasprognoser om fortsatt arbetslöshet och kräva handling. Omedelbara åtgärder - istället för dem som för länge sedan borde ha vidtagits - för att hävaarbetslösheten och förebygga en ytterUgare försämring. Men, då konjunkturuppgången sedan inträder, kommer detsvenska folkhushåUets basproblem att finnas kvar. De strukturproblem somlångtidsutredningen har talat om kommer fortfarande att vara olösta. Då manlyssnar på regeringens företrädare får man en känsla av att delångfristiga frågorna helt försvunnit ur föreställningsvärlden.Finansministerns konstaterande om vårt lands besvärande"otillräckliga" resurser 1 förhållande tUl "de högaambitionerna" - hans varningar med andra ord för att leva över våratillgångar är höhda i glömskans damm. Men vi kommer Inte ifrån dem. Jag påminde om moderata samUngspartiets alternativtill låtgåpolitlken. Jag krävde samverkan i stäUet för konfrontationspolitik.Jag krävde gemensamma Insatser av regeringen, de demokratiska partierna,näringslivet och arbetsmarknadens parter. Jag krävde en genomgripande översynav vårt skattesystem med bl, a, förändrade marginalskatter, krav som de treborgerliga partierna nu ställt sig bakom. Jag begärde att förtroendet för denpolltlskt-ekonomlska utveckUngen skulle återställas, kostnadsutvecklingenhållas under kontroll så att vihan tUl risktagande kunde pånyttfödas i bådestora och små företag. Jag talade för stimulans av det enskUda sparandet bådemed hänsyn till den samhäUsekonomiska balansen och behovet att öka de rlskvUllgakapitaltUlgångar-na. Den uppgång I hushållssparandet som skett äruppenbarhgen helt tUlfällig - ett uttryck för människornas djupa oro införframtiden. Den måste ersättas av ett långsiktigt medvetet sparande. Jagfordrade av det aUmänna samma återhåUsamhet och sparsamhet som alla andratvingas En besparingsutredning omfattande hela den offentliga sektorn ärnödvändigare . Den socialdemokratiska experimentverksamheten på detnäringspolitiska området måste upphöra. Näringslivets utvecklingsmöjligheteroch konkurrenskraft måste stärkas. Och slutligen, herr talman, påvisade jag sambandet mellanå ena sidan sysselsättning och välståndsutveckling i vårt land och å andrasidan en nära samverkan med . Det är viktigare än attSverige Inte genom förhastade beslut låser dörren för medlemskap. Det snabbautrikespolitiska skeendet I och I dess omvärld kan, förrän nägon anar,möjliggöra nya förhandlingar i detta syfte. HerrHERMANSSON I (vpk): Med anledning av vad de borgerliga talarnasagt om formerna av denna debatt vill jag framhåUa, att vi tycker atl det ärriktigt att regeringen inleder de allmänpoUtiska debatterna. Regeringen skallsvara för sitt fögderi och det bör den göra genom ett inledningsanförande. "Vi har en hel arsenal av instrument för all klarasysselsättningen, om det behövs. Det hela är en fråga om graden, arten ochtidpunkten." Sä sade finansminister i den ekonomiska debatten . Den fråga som de många arbetslösa och de som kännersig hotade av arbetslöshet ställer är: Om nu regeringen förfogar över en sådanarsenal av Instrument för att klara sysselsättningen - varför har regeringeninte använt dem? "Om det behövs'", sade . Menar regeringenatt det inte har behövts? När finansministern talade sä räknade hanmed att arbetslösheien skulle gå ned . Det framgick myckettydligt av hans anförande. Verkligheten vägrade emellertid att uppföra sigenligt önskningar. Arbetslösheten ökade ochden har fortsatt att öka . Man kan diskutera hur man skall mäta densamlade arbetslösheten, hur många människor som är arbetslösa, men obestridligtär att en ökning förekommit, att den varit kraftig och att den gått snabbt. Dennya konjunkturrapporten påtalar att försämringen av läget på arbetsmarknaden nuskett avsevärt snabbare än vid den förra konjunkturnedgången. Det borde alltså ha funnits alla skäl för regeringen altanvända denna arsenal av instrument mot arbetslösheten, som finansministernskröt med. Varför har man Inte gjort det ? Skälen kan vara flera.Regeringen har länge suttit fast i en oriktig bedömning av konjunkturensutveckling. Man trodde inte atl den skulle försämras, och därför vidtog maninte effektiva motåtgärder. De som går arbetslösa och de somytterligare blir arbetslösa får lida för denna felbedönmlng. När man hör en del av regeringens talesmän får man ocksådet intrycket atl de inte alls vill tala om krisen och arbetslösheten. Den farliksom inte existera i den sinnevärld de erkänner. talade de om atl delsnarare var mer som lydde pä uppgång än pä nedgång i den ekononuskautvecklingen. Man måste därför vara försiktig med att stimulera ekonomin. Nutalar samma personer om att den nya konjunk-turupiigängen snart kommer, varför man måsle vara försiktig med åtgärder mot arbetslösheten. Men vad har funnitsdäremellan, och vad är det som fortfarande drabbar arbetarklassen I form avarbetslöshet och ekonomiska svårigheter? Ja, det vUl dessa talesmän förregeringen och regeringspolitiken Inte alls nämna. Det är som om de hade enbhnd fläck, som hindrar dem att se avgörande delar av verkhgheten. Är detmakten som på detta sätt förbhndar? Men man måste också tala om regeringens hksom de borgerhgapartiernas direkta ansvar för den växande arbetslösheten. TiU viss del är dennamedvetet framkallad genom den ekonomiska poUtik som statsmakterna fört. Detprogram som regeringen lade fram i finansplanen syftade till ennedskärning av konsumtionen. Det har man också lyckats med. Ett viktigtresultat av denna nedskärning är ökningen av arbetslösheten. Regeringens ansvar är naturhgtvis inte begränsat till denekonomiska politik som förts . Denna har förstärkt verkningarna avden kapitalistiska krisen, av de InternationeUa konjunktursvängningarna och avmotsättningarna i den svenska ekonomin, i stäUet för att motverka och minskadem. Den grundläggande orsaken tUl den nuvarande krisen och denhöga arbetslösheten är givetvis att finna i själva det kapltahstiskaproduktlons-sättet. Företagen och deras ägare handlar under detta system medhänsyn framför allt tUl den egna profiten. De ser sig och sin verksamhet somnågot privat, men produktionen är inte något privat. Den har en samhäUeligkaraktär. Företag är beroende av varandra, branscher är beroende av varandraosv. söker varje kapltahst att öka sinaprofiter genom att driva upp produktionen, framför allt genom att ökaarbetsintensiteten och produktiviteten. Man investerar för att vatie arbetareunder en bestämd tidsenhet skall producera så mycket som möjligt. De ökadeinvesteringarna ökar behovet av arbetskraft. Men på en viss nivå avhögkonjunkturen kommer produktionen att öka snabbare än folkets förmåga attköpa. Och när sähsvårigheterna ökar, minskar investeringarna. Arbetslöshetenökar, tih dess att lagren börjar tömmas, nyinvesteringar måste göras ochekonomin åter drivas upp mot en högkonjunktur. Det kapitaUstiska systemet utvecklas i vågor. Det är ingenny upptäckt, men det finns en del nya drag I de senaste årens utveckling. Dendjupa trettiotalskrisen och det medförde viktigaförändringar. Statens roll inom näringshvet ökade i betydande utsträckning. Enomfattande statlig utgiftspohtik, viss planering Inom kapitalismens ram,direkta ingripanden i löne- och prisbildningen, stark ökning av de mUltära rustningsutgifternaär medel som statsapparaten använder sig av för att söka dämpa kriserna. Detfinns några anhängare av en sådan art av liberalism, att stateninte skaU gripa in och söka utiämna aUtför kraftiga svängningar i ekonomin. Det är nu årtionden sedan "samhäUet med fullsysselsättning" proklamerades under anslutning även från de borgerhgapartierna. Statsminister hade från sina utgångspunkter rätt, när han Iett föredrag sade atl den borgerliga kritiken mot den höga arbetslöshetenär en ideologisk seger för socialdemokratin. Det är bara det att de borgerliga 2* protokoU 1971. från sinautgångspunkter också har rätt, när de säger att socialdemokratins accepterandeav det kapitalistiska samhället är en ideologisk seger för dem. Om de anserdetta senare vara den större segern, så kan Jag utifrån mina utgångspunkterinte bestrida det. Detmorsättningsfulla är att som kravet pä full sysselsättning - eller,uttryckt på ett riktigare sätt, rätten till arbete - blivit självklar för de flesta människor, så har det gått allt sämre att förverkliga denna målsättning, denna rättighet. Den genomsnittliga arbetslöshetsnivån var högre än under de fem föregående åren. Den genomsnittliga arbetslöslietstiden har förlängts . åren präglades av högkonjunktur. Konjunkturuppgången 1969-1970 förmåd de Inte sänka arbetslösheten lill nivå. Antalet av nedlägg nings- eller inskränkningsvarsel berörda personer var genomsnittligt 2,5 gånger större än under dess förra. Arbetslös heten är nu större än tidigare . Myten cm en bestående full sysselsättning underkapitalismen har åter avslöjats. Men inte nog med det. Krisfenomenen bliralltmera framträdande. Kriserna - jag anser att det ordet måste brukas närhundratusentals människor är arbetslösa tenderar att bli djupare.Kapitalismens lagbundna rörelse kan skjutas upp. den kan påverkas genomåtgärder av stalsappara-r:en, men inte hur länge som helst. Varaktig fullsysselsättning kan inte uppnås under kapitalismen utan endast under ensocialistisk planhushållning. Det har sagts från regeringens sida atl åtgärder som redanvidtagits under del gångna året och som planeras tillsammans skulle gearbete åt 250 000 personer. Jag kan inte bedöma siffrans tUlförlitlighet. Menom den är riktig, sä visar den Ju på ett drastiskt sätt hur inkompetent, hurbankrutt det privatkapitalistiska näringslivel är när det frambringar enbefolkningsgrupp av denna storleksordning - en kvarts miljon människor - sominte kan beredas arbete genom de privatkapitalistiska företagarnas egna åtgärder. Och till denna kvartsmiljon människor måste då adderas de över 100 000 som enligt den officiella statistiken är arbetslösa. Något lysande ex;;mpel på hur man skall ordna del för människorna ger verkligen inte de omskrutna svenska storföretagen.