prot · FU0911 · 1971-12-31 00:00:00 — Förhandlingarna leddes till en början av herr tredje vicetalmannen. § 1 AUmänpoUtisk debatt (forts.) HerrERIKSSON i Bäckmora (c); Många av de föregående talarna i den härremissdebatten har ju redan varit inne på samhäUsekonomiska problem, budgetläget,handelsbalansen m. m. Jag kan i dessa avseenden instämma med de talare frånvårt parti som varit inne på dessa frågor. Jag avser därför inte att upprepavad som redan har sagts. Den strama budget som presenterar i åretsstatsverksproposition har på det hela taget inte mött några starkareinvändningar från vårt håU. Det finns emellertid en minuspost ifinansministerns budgetförslag, som jag tänker uppehåUa mig vid, nämUgenturistutgifterna. Turistbalansens underskott beräknas uppgåtill 2 mUjarder kronor. Trenden i fråga om turistnettot, som finansministerntrots underskott ändå vUl kalla det för, har haft en kraftig negativ utvecklinggenom åren. Är 1968 var underskottet I 054 mUjoner kronor, I 229miljoner kronor, är 1970 1 725 mUjoner kronor, och beräknas som redanframhållits underskottet uppgå tUl 2 mUjarder kronor. Det är klart att denna utveckUng måste sesmed oro från samhäUsekonomisk synpunkt och från valutasynpunkt. Den utgör självfaUeten allvarlig belastning på vår valutareserv. Vissa förespråkare har förordat enlösning genom införandet av en särskUd turistskatt, som man skulle ta ut av aUasom reser på semester utomlands. Finansministern har varit ganska kallsinnigmot en sådan skatt. Personligen delar jag hans betänkligheter på den punkten.KontroUen skulle bli svår att genomföra, och rent principieUt kan man ävendiskutera rättvisan i en sådan åtgärd. Läget har väl nu förändrats dithän attnya socialgrupper har fått råd och lägenhet att se sig om i världen. Bara förett tiotal år sedan var det en möjlighet förbehållen endast privUegieradegrupper i vårt samhälle. Rent personligen tycker jag då att det kanske nu intevore riktigt att komma med en extra skattebelastning på det området. Likväl tror jag att underskottet i turistbalansen tUlhörde samhäUsekonomiska problem som måste bringas i ett bättre jämviktsläge. Detär några synpunkter på den frågan som jag helt kort vUl uppehålla mig vid i denhär remissdebatten. Jag tror att ett jämviktsläge inte bör skapas genom nyaskatter och pålagor utan genom försök att få motsvarande turistströmmar tillvårt eget land.Jag tror att vi hittUls gjort aUdeles för Utet för att få människor iMeUaneuropa att intressera sig för som turistland. AUdeles specielltvUl jag som norrlänning dra en lans för . har enligt mitt sättatt se stora förutsättningar att bli ett Eldorado, som nedstressade européergärna skuUe söka sig tUl om vi verkligen gjorde ett aUvarUgare försök attpropagera för att Uksom sälja . Det är synd att NorrlandssonenArthur icke längre finns bland oss. Fä kunde som han ge färg ochdragningskraft åt denna landsända. har upplevt enfolkvandring som hotar att ödelägga många bygder. Det är dessa luckor jag nuskuUe vUja fylla ut, inte minst med en ström av utländska turister. Norrlandhar ju en rikt omväxlande natur, som året runt verkUgen borde passa allasmakriktningar. Våra fyra årstider med deras sceniska växlingar i naturen tordege en utländsk besökare de upplevelser som i långa stycken nästan ärensamt om att kunna bjuda. Men eiUigt min mening har vi gjort alltför Utet föratt locka hit turister från utlandet. De slumrande bygderna i odlingslandskapet,skogarna, forsarna, älvdalarna, fjäUvärlden och midnattssolen är attribut som,rätt presenterade, skulle vända turistströmmen tUl vårt land och ge oss ettvärdefuUt tUlskott i turistbalansen. Jag är inte främmande för att en sådan aktivitet frånsvensk sida skuUe leda fram tiU att åtminstone både danskar och tyskar skullekunna bli semestrande sommartorpare i , , , Jämtlandm. Det vore ett vida bättre öde för dessa landsdelar än attkulturlandskapet och odUngslandskapet på många håU buskas igen tUl ingen glädjeför någon. Men då vi bör göra någonting på detta område, menar jag attstaten och de norrländska länens turistorganisationer i samverkan bör kunnagöra något påtagUgt. Mitt förslag är att vi skuUe öppna turistbyråer i de storastäderna i och därmed också öppna vägen tUl och Norrlandför människor som har ett Uvsrum och som i stäUetskulle kunna erbjudas kvadratmU som strövområden med frisk luft och vatten somju finns i . EnUgt min meiung borde staten svara förturistbyråverksamheten och turistorganisationerna i länen för det lokalamottagandet. Såvitt jag vet pågår en statUg turistutredning, och jag skulle medvad jag här sagt bara vUja vidarebefordra dessa synpunkter tUl utredaren, somjag vet tUlhör denna kammare. En allsidig presentation av de norrländska landskapen inomen vittförgrenad turistbyråverksamhet i de folkrika länderna i skulleSäkerUgen ge ett positivt gensvar. Men jag skulle ändå vUja varna för att maninte skickar ner några gamla och sura gubbar att förestå dessa byråer. EnstatUg satsning på turismen i borde kunna vävas in också i ettregionalpoUtiskt handUngsprogram som lär vara att vänta från regeringen. DetskuUe bli ett värdefullt tUlskott för Uksom för vår krympandevalutareserv. Jag har med vad jag här anfört, herr talman, helt kortvelat belysa en specialfråga som gäUer vår budget. Jag skulle tiU sist bara vUja säga att vi understundommöter uttrycket "det fattiga ". Det är helt missvisande.Norrland är en rik landsändamed hänsyn tUl våra naturtUlgångar. Vi har malmen, skogen och vattenkraftensåsom värdefuUa tUlgängar för ett lands ekonomi. Men människorna kommer vikanske att sakna, om inte den regionala obalansen ändras. Detta kan vi klaragenom en aktiv lokaliseringspolitik och en aktiv turistpropaganda. I socialdemokratins program och handlande harnäringspoUtiken alltid spelat en central roU. Men det är som om de borgerligapartierna bUvit medvetna om detta först efter den socialdemokratiskapartikongressen 1967. Efter denna partikongress blev begreppet "aktivnäringspoUtik" en central fråga i den poUtiska debatten. EnUgt vad som fastställdes i proposition nr 121 är 1969 ombildandet av Statsföretag är näringspolitikens främsta uppgift att skapaförutsättningar för full sysselsättning och snabb ekonomisk tUlväxt genom attfrämja näringslivets struktureUa omvandling i former som tUlgodoser individenskrav på trygghet och som medverkar tUl ökad utjämning av inkomster,förmögenheter och inflytande. För att vi skaU nå de angivna målen måste oUka åtgärdervidtas inom ramen för en samordnad näringspoUtik. Som verktyg för denna politikhar, utöver de mer traditioneUa finans och skattepoUtiska medlen etc, efterhand tUlkommit bl. a. den moderna arbetsmarknadspolitiken, den aktivaregionalpolitiken. Investeringsbanken, Statsföretag och företagsdemokratidelegationerna. Även om det förekommer viss överlappning i användandet avdessa instrument, 'vUket aldrig helt torde kunna undvikas och en absolutdifferentiering torde inte heller vara eftersträvansvärd är avsikten att vartoch ett av instrumenten i princip skaU användas för oUka huvuduppgifter.Organisationerna skall ha oUka delmål eller verksamhets-imiktningar inom ramenför en fastställd näringspolitik. För att vi skall få instrumenten att samspela stäUs storakrav dels på vad man kan kaUa en operativ precisering av orgaiusationernasdelmål, dels på en samordning av deras aktiviteter för att nå näringspoUtikensmål i enUghet med de angivna värderingarna. Vid Statsföretags tUlkomst fanns inte konkret utformademål för detta företags verksamhet. Såsom angavs i propositionen ansågs detnödvändigt att först komma fram tUl en organisatorisk samordning av destatsägda bolagen. En målsättning i vad man kaUar operativa termer skuUedärefter utarbetas i samverkan meUan departement och dotterföretag. Det fanns,, goda skäl för denna instäUning. När vi i den förberedandeutredningen för Statsföretag gick igenom vart och ett av de statsägda företagenkunde vi inte finna ett särskUt skäl för att de kommit i statens ägo. Det fannsflera oUka skäl. var det fråga om företag som staten hade fått ta över ien krissituation för företagen. Motivet var av social natur.Trots att det inte har funnits detaljerade målsättningar, angavs det ipropositionen genereUt att Statsföretag skulle eftersträva, för det första attnå en allt större arbetstUlfredsstäUelse för de anstäUda i företagsgruppen, fördet andra att medverka i regionalpolitiken och på andra områden av betydelseför samhäUets utveckling och för det tredje attmedverka i strukturomdaningen av svenskt näringsliv i enUghet med denäringspolitiska värderingarna. Dethar angivits att förutsättningarna för att Statsföretag skulle kunna fuUföljadessa huvuduppgifter var att de statsägda företagen har en inneboendeexpansionskraft, vUket i sin tur förutsätter en lönsam verksamhet. Lönsamhetenär självfallet inte något mål för en verksamhet, men lönsamheten kan vara en förutsättningoch ibland självfallet även ha en restriktiv inverkan på handlandet inte bara iregionalpolitiken utan också i andra sammanhang. Båda dessa aspekter haremellertid beaktats. Motivenför att Statsföretag skall "under krav på lönsamhet uppnå största möjligaexpansion" angavs i propositionen vara följande: Detär endast ett lönsamt expanderande företag som i längden har möjlighet att ge den trygghet för arbetet och i arbetet, som är en av förutsättningarna för en förbättrad arbetsmUjö och en aktiv företagsde mokrati. Det är endast ett lönsamt expanderande företag somav egen kraft kan medverka i regionalpoUtiken. Det är främst genom nya projekteller utvidgning av redan etablerad produktion, som möjligheter skapas för enny verksamhet, vUken kan lokaUseras i enlighet med de näringspolitiskavärderingarna på det regionalpoUtiska området. Det är endast ett lönsamt, expanderande ochförhållandevis stort företag, som av egen kraft kan medverka istmkturomdaningen av svenskt näringsUv. GenerelltgäUer således att Statsföretags aktiviteter enligt vad har faststäUtutgår från ett lönsamhetskrav. Det bör emeUertid understrykas att detta kravinte är absolut. Statsföretag skaU nämUgen utöver vad som angivits ävenfullgöra andra uppgifter, som ägaren ålägger företagen. Om dessa uppgifter intefyller lönsamhetskraven, skall ersättnmg utgå. Statsföretag skall ha skyldighetatt mge offert på sådana uppdrag som ägaren - dvs. regeringen och i sista handriksdagen anger. Dessa uppdrag kan t. ex. vara av sysselsättnings- ellerförsvarsberedskaps-karaktär. De kan ingå som ett led i regionalpolitiken. DeskaU behandlas från fall tUl faU. EiUigtde generella målen skaU Statsföretag eftersträva att skapa en förbättradarbetsmiljö och en fördjupad företagsdemokrati och även vidta andra åtgärderför att på så sätt skapa större arbetstUlfredsstäUelse för de anstäUda. Trotsden korta tid som Statsföretag varit verksamt har åtgärder vidtagits för attpåbörja denna utveckling. Samarbete har etablerats meUan Statsföretag ochföretagsdemokratidelegationen. Försöksverksamheten skaU utvidgas och håUeräven på att utbredas tUl allt fler företag. I de flesta statsägda företagsstyrelser är de anstäUdas organisationer representerade. DärtiU har i vissa företaginförts direktrepresentation i styrelsen för de anställda. Någotsom också bör uppmärksammas i detta sammanhang är tUlkomsten av StatsföretagensförhandUngsdelegation, SFO. Vadsom uppnåtts är dock självfallet inte tUlräckUgt, utan åtgärder måste vidtasför att snabbare nå fram tiU önskat resultat. StatsföretagskaU medverka i regionalpoUtiken. RegionalpoUtisk verksamhet är dock inteStatsföretags huvuduppgift och heUer inte att ingripa i privatägdaföretag som råkat i ekonomiska svårigheter. För dessa uppgifter finns andranäringspoUtiska instrument. Tvärtom har angivit att målen ochviUkoren för de statsägda företagen inte fär vara sådan att deras verksamhetinskränks tUl områden som av en eUer annan anledning är mindre attraktiva förandra typer av företag. Det är emellertid ovedersägUgt att när det gäUerdotterföretagens investeringar sä har dessa under Statsföretags förstaverksamhetsår markant präglats av satsningar på verksamhet inom stödområdet. Detre statsägda företagen skaU under de närmaste fem åreninvestera för ca I i . Statsföretag haräven ingripit för att söka rädda vissa privatägda företag som kommit isvårigheter. Under de år som Statsföretag existerat har företagetsmedverkan i stmkturomdaningen av svenskt näringsUv varit synnerligen begränsad.Statsföretag har ännu inte hunnit med att gå igenom samtliga dotterföretagsverksamhet och ännu mindre fått tid tUl en strukturering av helaföretagsgrappens aktiviteter. Att påbörja ett internt struktureringsarbete är en av demest väsentUga näraliggande uppgifterna för statsföretagsgruppen och enförutsättning för ett mer aktivt engagemang i den större uppgiften att medverkai straktureringen av svenskt näringsliv. Under Statsföretags första år har verksamheten såledesinte genomgående kunnat präglas av fullt måUnriktad handling. Det ärförklarligt om rådande omständigheter beaktas: bestod Statsföretags organisation av endast tre fyra handläggandepersoner. En hel delsynnerligen angelägna uppgifter ålades Statsföretag . Trots en litenorganisation måste vissa frågor penetreras ingående, och andra fick därförskjutas åt sidan. Ett exempel på större projekt där ställning måste tas ärinvesteringsprogrammet för NJA. Avsevärd tidunder har fått ägnas åt den interna uppbyggnaden av företaget,uppläggningen av rapporteringen från dotterföretag och ekonomiska system. Jag tror, herr talman, att det är viktigt att dettaframhålles, helt enkelt därför att det torde finnas få företag i det här landetsom så snabbt vuxit in i det aUmänna medvetandet som Statsföretag. Detta göratt många har fått intrycket att Statsföretag som organisation redan harexisterat en mycket läng tid, och detta har också medfört att det stäUs starkakrav på företaget att agera i olika sammanhang. Jag tycker att det återigen börunderstrykas att Statsföretag endast är ett av de näringspolitiska medlen. Statsföretagkan nämligen inte verka pä alla områden inom näringsUvet. På grund avekonomiska och personella resurser måste en sträng prioritering göras i intimsamverkan med de övriga näringspolitiska instmmenten. Jag viU säga till herrEricsson att vi har ett hårt arbete framför oss. Vi måste formulera deoperativa målen för dotterföretagen. Dessa mål skall självfallet i varje delöverensstämma med de näringspolitiska värderingar som regeringen har angivit. Det hade, herr talman, kanske ocksä varit lämpUgt att säganågot om Stekenjokk, eftersom den frågan varit uppe i debatten. Men då jag vetatt det kommeratt bli en interpeUationsdebatt därom, vUl jag begränsa mitt anförande tUl vadjag nu sagt. NäringspoUtiken utgör numera, och detta medaU rätt, ett mycket betydande inslag i den poUtiska debatten. Det är ju trotsallt pä näringsUvet som vårt välstånd beror. Därför är det av yttersta vikt attföretagsamheten får arbeta under så gynnsamma förhållanden som möjligt. Däromtycker jag att alla borde vara överens, vUken politisk riktning de än representerar. ochkonjunkturinstitutets höstprognos är en inte särskUt stimulerande läsning förden som tror att vårt ekonomiska välstånd är en självklarhet som vi egentligeninte behöver anstränga oss för att behålla. Det återkommandeunderskottet i bytesbalansen är ett varningstecken som vi bordefäst större avseende vid än vad som skett. räknar med enlägre årUg ökning av brattonationalprodukten än tidigare, och man anför att utrymmetför den privata konsumtionen måste bli ytterUgt litet. För oss yrkesverksamma skulle enligt huvudrapporten enkonsumtionsökning av vara önskvärd och nödvändig föratt realisera samhäUets andra angelägna syften. Man kan onekUgen dela utredningens pessimism om vårtintresse av att hålla uppe vårt personliga sparande genom att avstå från enviss konsumtion. innebar naturligtvis vissaljuspunkter i den annars måste jag konstatera ganska mörka bUden, men ävenhär råder en högst försiktig attityd beträffande möjligheterna att radikaltförbättra vär ekonomi. Vi måste alltså vidta krafttag för att förbättraproduktionstUl-växten, konkurrensförmågan och exportmöjligheterna inomnäringsUvet. Det är naturligtvis med glädje vi ser att finansministerni sin nya budget satsar på att stärka industrins slagkraft. Men det ärbeklagUgt att denna investeringsstimulans kommer så sent. För övrigt är detganska betecknande för vär regering att man sätter in åtgärder på ett alltförsent stadium. Investeringslusten hos företagen har blivit mindre på grund avminskande lönsamhet. Det är inte så många som vågar satsa stora pengarmed dyra räntor som följd, när man vet att konjunkturen håller på att gå neråt ochlönsamheten sjunker mot nollpunkten eller t. o. m. därunder. "Den hund somdrivs i vall biter inga får", heter det. Jag tycker det är tUlämpUgt idenna fråga. För övrigt behöver näringslivet inte barainvesteringsmedel utan också kortfristiga krediter. Det finns, herr talman,åtskilUga små och medelstora företag i detta land som har mycket svårtatt skaffa fram medel för exempelvis inköp av de råvaror som man kanske behöverför att klara en stor order. Det är framför allt denna starka kreditransonering somegentligen inte är en ransonering utan ett totalstopp som lett tUl attantalet konkurser beräknas ha stigit med . När staten nu äråterhållsam med sin upplåning är detta ett glädjande tecken, och det bör bidratUl att öka tUlgången på kortfristiga krediter för företagsamheten. Jag troremeUertid att herr finansministern är aUtför optimistisk när det gäller statenslånebehov; vi får väl senare se hur det blir med detta. Det centrala i dagens läge är enligt min mening att viskall satsa på ett expansivt näringsUv de flesta är säkerligen överens härom.Men det gäller också att vidta åtgärder för att förbättra lönsamheten ochdärmed öka lusten att arbeta och utveckla de enskUda företagen. Familjeföretagensbetydelse känner vi väl tiU. Hälften av våra löntagare inom handel ochindustri sysselsätts i mindre och medelstora företag. Dessa företags storavärde antingen det gäUer att överbrygga konjunktursvackor, tjänstgöra somunderleverantörer åt storföretag eUer bidra tUl ökad jämUkhet och medinflytande tror jag att de flesta av oss är vUliga att intyga. Mot bakgmnden av förra årets ganska hätska angrepp mot deenskUda företagen och deras ägare är det en lisa att studera det just idessa dagar pubUcerade betänkandet om ochmedelstora företag. I detta vet man inte hur väl man vUl de mindre företagen de tycks plötsUgt vara mycket viktigaför vår gemensamma framtid. Jag sade , herr talman, att det gäller att förbättralönsamheten i famUjeföretagen, de s. k. egenföretagen. Denna lönsamhet ärnämligen skrämmande låg. Vi måste helt enkelt göra det möjUgtatt driva företag lönsamt, vi måste ge incitament tUl nyföretagande ochexpansion som bl. a. innebär säkerhet och trygghet för våra anstäUda. Konkurrensen om resurserna är alltför hård. Detfinns inte pengar och medarbetare i tiUräcklig utsträckning för aUt som vi vUlgöra inom näringsUvet, och detta gäller också den offentliga sektorn. Därförmåste vi prioritera eUer låna det finns ingen tredje väg. Antingen får viminska samhäUets krav på pengar och arbetskraft eller också låna pengar ocharbetskraft från andra länder. Finansministern aviserar nu ett försök attstimulera industrin med ett 10-procentigt investeringsavdrag. Detta ärnaturUgtvis välkommet för de företag som är vinstgivande. På tal om vinst vore det väl nu ett lämpUgt tUlfäUe attgöra det lättare att använda investeringsfonderna för att "förmå hästenatt dricka" ett välbekant uttryck som jag hörde på Bankföreningensårsstämma för sedan. Men dessa medel vUl finansministern tydligenreservera för helt andra ändamål än vad som avsågs när systemet medinvesteringsfonder infördes. Jag känner tUl fall där framgångsrika företagare ien annars hårt trängd bransch utan motivering vägrats att ta sinainvesteringsmedel i anspråk för utbyggnad och rationaUsering, trots attföretagen på det sättet kanske skuUe ha kunnat suga upp en del arbetslösamänniskor inom samma näringsgren. Större generositet från statsmakternas sidanär det gäUer investeringsfonderna hade måhända skapat större investerings-vUjahos företagarna. Men lusten att delaljreglera näringsUvet är tydUgen aUtförstor hos regeringen. Investeringsavdrag och fondmedelsdisposition hjälperemellertid föga de företag som inga vinster har. Tror finansministern t. ex.att företag inom TEKO- och skoindustrin kan investera sig ur sin nuvarandekris? För näringsgrenar som arbetar utan vinst behövs andra åtgärder änskattelindring, eftersom de inte har någon nytta av skatteavdrag. Det är för övrigt ganska anmärkningsvärt att regeringeninte har visat något nämnvärt intresse för TEKO- och skobranscherna. Här gällerdet dock inte bara sysselsättningen för sä och så många anställda ochföretagare utan också försörjningsläget för vårt land vid en eventuell framtidaavspärrning. Det sägs att vi i en krissituation inte skulle ha skor tiU svenskafolket för mer än en mycket begränsad tid. Varför har detta inte tagits upp inågon debatt om hur hög vår självförsöriningsgrad skall vara beträffande kläderoch skor för att trygga försörjningen vid en avspärrning? Sanningen är att idessa branscher pågår en enorm kapitalförstöring genom nedskrotning avmaskiner, genom sönderslagning av en hel produktionsapparat. Följden blir att vivid en eventuell avspärring inte kan improvisera för en tUlräcklig produktion ifolkhushållet. Då får vi måhända gä barfota. har ju aviserat vissa lättnader ikreditrestriktionerna för exportindustrin. Sådana är i dagens läge en absolutnödvändighet och bör följas av lättnader för näringslivet i övrigt, mendet förutsätter en mycket snäv utgiftspoUtik från stat och kommun under dennärmaste framtiden. Jag vUl i det avseendet säga att herr finansministern iårets budget har vågat göra ställningstaganden som vi inom näringslivet måsterespektera. Det finns emeUertid, herr talman, också undantag. Jag villi det sammanhanget nämna vår manueUt arbetande glasindustri, som huvudsakligenär förlagd tUl . Den utgör vid sidan av sko- och TEKO-industrierna ettstort problem , och detta problem har accentuerats för attnu ha blivit verkligt besvärUgt. De för den småländska landsbygden så typiskaoch livsviktiga glasbmken läggs ned ett efter ett. Det innebär för de i sin yrkesutövninghögt kvalificerade och meriterade anstäUda och deras anhöriga synnerligen svåraprövningar. Att få ett nytt, lämpligt arbete är inte bara svårt utannästan omöjligt, eftersom man blir hänvisad till en annan bransch,och det resulterar också rätt ofta i långa resor. Det vore ett hårt slag motden småländska befolkningen, mot den småländska landsbygden och mot förtroendetför regionpoUtiken om glasindustrin skulle tiUåtas förtvina. Många frågar sig ängsligt ; Är denna utveckUngnödvändig? Finns det inget hopp om bättre tider, finns det ingaförutsättningar? Svaret är; Det finns verkligen både hopp och godaförutsättningar. Redan nu är den manueUa glasindustrin en i hög gradexporterande industri. av årsomsättningen går på export. Exportenmotsvarar ett saluvärde av 50 mUjoner kronor. Men det är ändålitet. Vi vet att det finns stora, ännu ganska oprövade exportmarknader och attde som redan prövats och utnyttjas har betydligt mera att ge. Inte minst gällerdet sistnämnda . En intensifierad, rätt upplagd marknadsbearbetningdär skulle utan tvivel ge en god utdelning och verksamt bidra tUl attstabiUsera branschen. Problemet är emeUertid att kostnaderna för en effektivmarknadsföring i andra länder Ugger så högt att den manuellt arbetandeglasindustrin med sina relativt små enheter inte kan klara av dem utan enordentlig starthjälp. Staten har också - det viU jag här deklarera-uppmärksammat problemet och vidtagit vissa positiva åtgärder, för övrigt efter beslut i ;bl. a. utgår ett exportstöd pä . Men om godaresultat skaU uppnås är den summan aUtför Uten. Därför har också branschenbegärt drygt så mycket framåt.