prot · FU09145 · 1971-12-31 00:00:00 — Fårjag därför sluta med att framföra mina förhoppningar om utveckhngen iÖstbengalen . Jag hoppas självfaUet, som jag antarhela den svenska , att det blir ett snabbt slut på striderna iÖstbengalen och ett upprättande av en ny nation - Bangla Desh - och att enrättsuppgörelse som kan följa med quislingar och eventuellt tillfångatagnavästpakistanska soldater skall ske i civiliserade former. Jag hoppas på ettindiskt tiUbakadragande enligt överenskommelser med den provisoriska BanglaDeshregeringen, hoppas att den del av nationalförsamlingen som valdes idecember 1970 nu kommer att sammankaUas för att bilda den permanenta regeringenför Bangla Desh, hoppas på ett frisläppande av politiska fångar som förts tillVästpakistan och främst pä att Mujibur får komma tillbaka tUl ett frittÖstbengalen, hoppas på snabba diplomatiska erkännanden av den nya staten när deviUkor uppfyllts som vi brukar uppställa för erkännanden. Bangla Desh bör såtydhgt och tidigt som möjligt känna omvärldens stöd. Vi bör självfaUet också som framför allt harslagit fast i den här diskussionen, gå in i en massiv biståndsaktiontillsammans med andra länder för att bygga upp det land som så svårt harhärjats 1971. Ang. kriget mellan och HerrMÖLLER i (fp): Kritiken i fråga om FN-resolutionen kvarstårpå grund av alla konsekvenser som ett tillbakadragande av trupperna skullefått. Det är en sak som har sagt emot oss.I sitt senaste inlägg sade han att eld-upphör och ett tUlbakadragande avtrupperna efter en Ang. katastrofhjälp i FN.s regim. sådan härFN-resolution skulle skapat en annorlunda situation än förut. Det kan jag intese. Militärt hade situationen varit densamma om de indiska trupperna drogstillbaka efter en FN-resolution som om de aldrig hade gått in i området; devästpakistanska soldaternas kontroU i Bangla Desh hade bestått. Jag tycker ändå att en del positiva drag kvarstår efterdebatten. Hjälp skall kunna ges även då ett visst krigstillstånd råder. HerrWickman var inte helt nöjd med FN-resolutionen, och att man röstade för denberodde på att ju vänder sig mot krig. Då är det klart att enresolution som bara hade gäUt eld-upphör, parat med mycket starka poUtiskagarantier och krav, hade också kunnat rösta för. Eftersom sagt att man skaU öka den politiska tonvikten och eftersom deti slutet av svaret bara talas om eld-upphör, kan jag bara konstatera att dethär går åt rätt håll. Jag hoppas att det kommer att gå ganska fort hela vägenfram: tiU en jämbördig ställning för kravet på fred och kravet på en pohtisktgodtagbar lösning. Överläggningen var härmed slutad. §8 Ang. katastrofhjälp i FN:sregim. Herr utrikesministern erhöU ordet för att besvaraherr i (fp) framstäUda interpeUation, nr 220,och anförde: i har riktat ett antaldetaljerade tekniska frågor till mig avseende olika aspekter av katastrofhjälpi FNs regi. Jag vUl först understryka att regeringen tUlmäteransträngningarna att hjälpa katastrofdrabbade människor och länder liksom FN sroll därvidlag största vikt. har därför tillsammans med andra statertagit initiativ för att förbättra FN :s möjligheter att verka ikatastrofsituationer. har drivit dessa frågor aktivt i alla berördaFN-organ. Den svenska återuppbyggnadsinsatsen i var i sitt slagden första i FNs regi. Regeringen avser att fortsätta att verka för att FN gestillräckUga administrativa och finansiella resurser så att man i samverkan medde stora frivUliga hjälporganisationerna kan göra snabba och effektivahjälpinsatser i katastrofsituationer. har frågat mig om jag anser attrekommendationen från ekonomiska och sociala rådet om att ett litet permanentFN-kontor bildas för planering och samordning av katastrofinsatserna ärtOlräckUg. Regeringens uppfattning är att ett litet kontor kan bli otUlräckUgt.Sverige har därför under den fortsatta behandlingen av frågan igeneralförsamlingen arbetat för att FNs samordnare av katastrofinsatserskaU få och detta är aUtså en resolutionstext adekvata administrativaresurser. Det svenska ändringsförslaget har godtagits av generalförsamhngenstredje, sociala utskott. har vidare frågat om jag anser att börbidra tiU den fond för första insatser i katastroffall somECOSOC-rekommendationen omnämner.Även här har en lösning så tiU vida nåtts som sociala utskottet föreslår att200 000 doUar skall stäUas tiU FNs generalsekreterares förfogande. Dessa medelskall tas från FNs reguljära budget. Detta är i överensstämmelse med densvenska uppfattningen att man i möjligaste mån bör undvika att upprätta en radspecialfonder baserade på frivUUga bidrag. Enligt min mening är emellertid detangivna beloppet för lågt, och regeringen avser att verka för att det skallhöjas. Om detta inte visar sig möjligt, kan regeringen få anledning att prövafrågan om ett direkt svenskt bidrag till generalsekreteraren. Jag vill vidarenämna att FNs utveckUngsprogram, UNDP, har möjlighet att lämna viss nödhjälptUl katastrofdrabbade länder. tredje fråga avser möjligheten att få mycketstora bidrag till en FN-fond, om det bestämmes att pengar eUer utfästelser frånenskUda stater får tas i anspråk för visst projekt först efter godkännande avvederbörande givarland. Erfarenheterna tyder på att det är svårt att på förhandmobUisera intresse för att få bidrag till katastrofhjälp. Däremot har det visatsig att hjälpviljan ofta är stor när ett konkret katastroffall inträffar. Jagtror att dessa svårigheter skulle bestå även med den konstruktion som föreslåsav , har slutligen frågat mig om jag anser attSverige bör överväga att i sin u-hjälp införa en ny projekttyp, nämligen hjälptill särskilt ofta katastrofdrabbade länder för dels uppbyggandet avvarnings-system mot naturkatastrofer, dels planeringsförberedelser gällande mottagandeav hjälp. 1 den utsträckning som prioriterar sådana insatser börSverige verka för att de kommer tUl stånd. Detta kan ske inom ramen för FNsutvecklingsprogram, där som bekant är den näst största bidragsgivaren,men också bUateralt inom ramen för de svenska samarbetsprogrammen med oUkamottagarländer. Jag kan även nämna att lämnat bidrag tiU den verksamhetsom Röda kors-föreningarnas förbund i bedriver för att hjälpa denationeUa Röda korsen att bygga upp en katastrof organisation. Beslut om ettnytt bidrag för ändamålet fattades för övrigt i dagens konselj. Ang. katastrofhjälp i FN.-s regi m. m. HerrMÖLLER i (fp): Jag tackar utrikesministern för svaret, dels föratt det kom innan slutade trots att interpellationen framstäUdesför endast , dels och naturUgtvis framför aUt för innehåUet. Jordbävningar, vulkanutbrott, orkaner, inbördesstrider ochandra krigiska förveckhngar drabbar ständigt världen. Jag har här med mig FNsgeneralsekreterares rapport där naturkatastroferna under 1960-taletsammanställts på en karta. Bara de fall är med där en större önskan ominternationeU hjälp framfördes och blev registrerad hos det Internationellaröda korset, men ändå bhr det ett hundratal faU inprickade över kartan . Då är inte krigskatastrofer medräknade utan endast störrenaturkatastrofer. Som ett pärlband ligger de flesta markeringarna iMeUanamerika, i och på . Det är där vi har desärskilt katastrofutsatta länderna, vilkas situation kräver speciellaförberedande Ang. katastrofhjälp i FN.-s regi m. m. insatserbeträffande varningssystem, förplanering av hjälpinsatser osv. Men det är på två punkter jag är oense medutrikesministern. Den ena är när han i början av sitt svar säger att det är ettantal detaljerade tekniska frågor jag ställt. Men när t. o. m. ekonomiska ochsociala rådet i juh föreslog att ett "litet" permanent medungefär fem anstäUda skulle skapas och när beloppen i fonden om ens några tycktes bli löjligt små, då är det givetvis inte tekniska frågor. Det helagäller om vi här i världen över huvud taget skall få en organisation ochresurser som på något sätt kan möta den oerhörda utmaning som katastrofernasrad utgör för mänskhgheten. Detta kan därför inte upplevas som en fråga omtekniska detaljer utan som en fråga om humaniteten skaU få ett minimum avnödvändiga instrument nu när , efter FNs skapande, ensådan här fond kommer tUl. Jag vUl gratulera till framgången att generalförsamlingenstredje utskott nyhgen ändrat "litet" permanent kontor tUl"adekvat" permanent kontor och utgår självfallet från att Sverigefortsätter ansträngningarna att ge det uttrycket en så fyllig substans sommöjligt när administrationen byggs upp. Bidraget till för attbygga upp nationeUa varningssystem välkomnas, Ukaså viljan att prövamotsvarande hjälp via FN eller bilateralt. Det senare är något för SIDA att ta fasta på. Här gällerdet radaranläggningar och alla slags andra varningssystem men också problemethur varningarna sedan skall nå ut till folket. Finns det radioapparater som kanvarna i varje by? VUka evakueringsmöjUgheter existerar? Finns ett första lagerav material när katastrofen inträffat? Orkanen i Östbengalenvisade hur mycket som kUckade på de här punkterna och hur mycket som iframtiden kan göras. Att detta också är god utvecklingsekonomi är självklart.Ett lands ansträngningar till ekonomisk och social utveckling får inte slåsöver ända av en katastrof, vars verkningar hade kunnat undvikas eUer mUdras. Till slut vill jag ta upp den andra punkten, fondbeloppetsom ställs till förfogande. Jag delar självfalTet utrikesministerns uppfattningatt beloppet är för lågt och noterar tacksamt ansträngningarna att höja deteUer annars pröva ett direkt svenskt bidrag. Men låt oss inte stänga dörren till den möjUghet herrWickman är minst sagt tveksam inför, nämligen att stater skuUe kunna inbjudasatt bidra till en FN-fond, där en stat har rätt att säga nej beträffandeutbetalning av just sina medel till ett visst projekt, som den inte önskarbidra till. Detta är den enda möjlighet som står öppen att i förväg samlabidrag av nämnvärd omfattning, när vi vet att stater inte in vill gestora bidrag till en aUmän internationeU katastroffond. 1 § 96 i dokumentetinför ekonomiska och sociala rådet är denna möjlighet nämnd. Jag konstaterar i varje faU att utrikesministern inte heltstängt dörren för den lösningen, även om han nu inte särskilt mycket tror påden. Men vi måste på något sätt komma ur nuvarande läge som innebär att förstnär en katastrof har inträffat och dess följder registrerats, vilket tar tid,börjar ohka länder att aktivera sig och ett visst insamlande av medel sker. Dettasenare tar också tid. Det är de första veckornas insatser som ofta äravgörande. Då kan Röda korset och andra hjälporganisationer inte klara aUt,utan en något så när stor fond upprättad i förväg med pengar från stater, ärvad som behövs. Med denna vädjan och denna kommentar tackar jag ännu engång utrikesministern för svaret. Överläggningen var härmed slutad. Ang. begärd utredning om sänkt pensionsålder för arbetareinom gruvindustrin begärd utredning om sänkt pensionsålder för arbetare inom gruvindustrin Herr socialministern erhöllordet för att besvara i (vpk) den 14 oktoberframstäUda interpeUation, nr 134, och anförde: i har i eninterpeUation ställt vissa frågor tiU mig angående handläggningen av enhemställan års riksdag om utredning av frågan om pension tiUarbetstagare med arbete underjord i gruva. På grundval av motioner aktuaUserades vid riksdagfrågan om tidigare pensionering av arbetstagare med arbete under jord i gruva.Andra lagutskottet ansåg i sitt utlåtande nr 66 att frågan borde tas upp tillprövning. Utskottet förklarade sig inte berett att närmare ange hur fråganlämpligen borde lösas men pekade bl. a. på möjligheten att lösa fråganavtalsvägen. I enhghet med utskottets förslag hemstäUde hos Kungl.Maj .t om utredning av frågan. Utredningsuppdraget anförtroddes åtpensionsförsäkringskommittén som i samband därmed förstärktes medrepresentanter för LO och SAF. Denna kommitté anmälde senare att det den 9 juni1969 hade träffats ett avtal meUan Svenska arbetsgivareföreningens allmännagrupp, och , åena sidan, samt , å den andra, som innehöUen pensionsplan för arbetare i egentUgt gruvarbete under jord. att ytterligare åtgärder i anledning av riksdagenshemstäUan inte var påkallade. Jag gör i detta avseende samma bedömning somkommittén. HerrHAGBERG (vpk): Jag får tacka statsrådet för svaret på minkoUega interpeUation angående begärd utredning om sänkt pensionsålderför arbetare inom gruvindustrin. På grund av sjukdom har detfaUit på min lott att motta svaret på interpeUationen, och jag är övertygad omatt min partikamrat skuUe ha uttalat samma missnöje översvarets innehäU som jag finner skäl att göra. Det framgår inte riktigt klart huruvidapensionsförsäkringskommitténs ställningstagande att inte efterkomma riksdagensbegäran om utredning skett i samförstånd med departementschefen. Det var dettasom fråga nr 1 i interpeUationen gäUde. Ang. begärd utredning om sänkt pensionsålder för arbetareinom gruvindustrin säger sig göra samma bedömning, vilket enUgtmin mening inte är riktigt samma sak. Har begärt en utredning skaUdenna begäran enligt min mening också efterkommas. Märk väl att iriksdagsutskottets utlåtande hänvisades till tidigare överenskommelseom gruvarbetarnas pensionering. Oaktat detta fattade utskottet sitt beslut omen hemställan hos regeringen om utredning. Detta berodde på det heltotillfredsställande innehållet avtal. hänvisar också till detta iinterpellationen, och det borde tiUkomma att göra en bedömninghuruvida överenskommelse var av sådan innebörd att en utredning voreobehövhg. Kommittén och även herr statsrådet har satt sig över riksdagensbeslut, och jag beklagar detta. Jag skaU strax påvisa att den överenskommelse somträffades verkhgen har sina brister. Den kan inte anses ha löst denfråga som är så angelägen att lösa, nämligen en tidigare pensionering avarbetare under jord i gruva som var uttryckt beslut. Men först någraord om behovet av en tidigare pensionering. Att kravet på en pension vid för gruvarbetare ärberättigat var kanske stäUt utom allt tvivel. Den som större delen av sitt Uvhar vistats i gruvarbete kan, när han blir , inte känna sig särskUt pigg.Bara detta att vistas under jord utan någon som helst kontakt med sol och ljusär en orsak att få bristen kompenserad. Men inte nog med detta. Man skulle ju kunna tro att närman har en sådan här arbetsplats skulle inte arbetstakten vara så högtuppdriven. Arbetstakten i gruvorna är emellertid minst hka uppdriven som påandra arbetsplatser, om inte mer. En gruvarbetare får handskas med tungamaskiner och vibrerande maskiner. Han får ryggskador, han får reumatiska sjukdomar det hör till vanhgheterna. OtaUga är de gruvarbetare som har shtit ut sig iförtid. Den luft som en gruvarbetare andas in är inte heUer precisden bästa. är något mycket besvärande. Visserhgen finns det dammskydd, mennär arbetstakten är så högt uppdriven som den är i många fall går skydden inteatt använda. Gruvarbetarna inbjudes till att riskera sin hälsa. Dieselgaserna känner vi också tiU; gruvarbetarna harbittert klagat över dem. Vid gruvkonflikten i malmfälten var den frågan en avde mest centrala och angelägna när det gäller arbetsmiljön. Vid ett samtal somjag hade med en gruvarbetare i Grängesbergsgruvomaberättade han, att trots den uppmärksamhet som dessa hälsorisker fått planerargruvledningen där att sätta in dieseltruckar. Som jag ser det är detta enoerhörd nonchalans mot gruvarbetarna. Gruvarbetet bedrivs också på aUt djupare nivåer för varjeår och med en aUt större maskinutrustning. Dessa maskiner orsakar ännu merolje-och dieselgaser, damm och ett fruktansvärt buUer. Ävenså kvarstår de storanivåskUlnadema mellan huvudnivån, där hissen stannar, och arbetsplatsen dit manskall ta sig på stegar eller genom långa branta nedgångar, ofta bärande på tungmateriel. Arbetstakten är högt uppdriven i gruvorna, och det hårdajobbet måste utföras på hälsovådliga arbetsplatser, där det upptäcksnya fall av siUkos förutom de misstänkta fall som redan finns. gruvarbetarnahar också fått ett nytt gissel, nämUgen den radongas som har konstaterats igruvorna. I sådana gruvor där det finns stora mängder radongas har dessa imånga faU förorsakat lungcancer. Det har också visat sig att det inte är sålätt att eUminera de gaserna som man först trodde. Med den arbetsmiljö och den arbetstakt som gruvarbetarnahar är en lägre pensionsålder berättigad. anses av gruvarbetarna självavara den riktiga pensionsgränsen. Det faktum att två stora fackUga avdelningari har tagit initiativ till en pensionering vid - och fått .stöd av 2 571 namnunderskrifter vittnar om vilken stark opinion som finns fören tidigare pensionering. Det bör också påminnas om att Gruvs extrakongress1970 uttalade sig för som pensionsgräns. Klart är också attarbetarna är missnöjda med den uppgörelse som gäller. Den uppgörelse somträffades 1969 var heller ingenting att skryta med. Den gäUde då bara vissaunderjordsarbeten men kompletterades med att gälla allaunderjordsarbeten. Uppgörelsen har många brister. Sålunda får man först vid 28års ålder börja tUlgodoräkna sig pensionsgrundande tjänstetid. Detta måste sessom en mycket stor brist, då många börjar sitt underjordsarbete myckettidigare. Man skaU också komma ihåg att många redan har förstört sin hälsa före28 års ålder. Men för att få full pension skall en underjordsarbetande gruvarbetareha jobbat i gruvan i - aUtså efter . Det jobb som han gjorttidigare räknas inte. Vid full pension får han avgenomsnittet på underjordsarbetet . Det är sannerUgen ingen lön attleva på! Men avtalet innehåUer också en morot. Om man jobbarytterUgare får man tiU i pension. Detta lockbete kan intevara mänskUgt riktigt för en utsliten gruvarbetare som inte kan leva på 50,6procent av genomsnittet föregående år; då skaU han drivas att arbeta i två årtill. Att pensionsförsäkringskommittén kan anse sitt uppdragslutfört efter en sådan uppgörelse kan jag inte förstå. En utrednings uppgiftär väl att redovisa sitt resultat, inte ett förhandUngsresultat meUan tvåparter, som detta är, där arbetsköparen är den som sitter inne medmakten. Kommitténs .uppgift borde mänskligt sett vara att utarbeta vilken åldersom med hänsyn tiU gruvarbetarens bästa är den mest lämpliga.Pensionsförsäkringskommitténs ställningstagande visar bara att den stäUt sig påarbetsköparens sida, och att också socialministern gjort det gör ju inte sakenbättre. Jag vill tiU sist, fru talman, fråga socialministern: här gör samma bedömning som pensionsförsäkringskommittén, innebärdet då att socialministern finner det nuvarande avtalet för gruvarbetarnaspension tUlfredsstäUande? Ang. begärd utredning om sänktpensionsålder för arbetare inom gruvindustrin Som jag framhåUit i mitt interpellationssvarförstärktes pensionsförsäkringskommittén med representanter förarbetsmarknadens parter i samband med att kommittén fick ta över riksdagensframstäUning rörande frågan om gruvarbetarnas pension. Detta var naturUgt, inteminst Ang. begärd utredning om sänkt pensionsålder för arbetareinom gruvindustrin med tankepå att andra lagutskottet anvisat avtalsvägen som en av de vägar på vilken mankunde söka en lösning. De nya ledamöterna blev förutvarande andre ordföranden iLandsorganisationen och direktören i . Sedan den överenskommelse vi nudiskuterar hade träffats anmälde kommittén att den fann ytterUgare åtgärder medanledning av skrivelse icke påkaUade. TiU yttermera visso begärdeVilhelmsson och i anslutning därtUl att bli befriade frånkommittéuppdraget, uppenbarUgen därför att de inte ansåg någon ytterligareutredning av frågan behövlig sedan uppgörelsen hade träffats. bör observera att interpeUanten, herrHermansson i , som inte är i tiUfälle att närvara här , hadedeltagit i förhandUngarna och såvitt jag vet själv var med och undertecknadeuppgörelsen . Sedan är det en helt annan sak om . är missnöjda med den träffade uppgörelsen. Då är det -låt mig betona det - en fråga som i första hand bör lösas på det fackhgaplanet. har framhåUit de påfrestningar somgruvarbetarna under jord är utsatta för. Jag råkar vara född och uppvuxen i engruvbygd i Bergslagen och är inte helt främmande för de ofta mycket hårdavillkor som gruvarbetet innesluter. Men man skall hålla i minnet att det ocksåfinns andra arbetsområden med stora påfrestningar i både fysiskt och psykiskthänseende. Att lagstiftningsvägen söka dra gränser här skapar utan tvivelmycket svårlösta problem och tvistigheter. Jag har stor förståelse förgruvarbetets påfrestning. skall komma i håg - det är hansäkert medveten om; han kommer själv från en järnverksbygd - att det finnsmånga andra arbeten där påfrestningarna är , mycket stora. Till en början vill jag beklaga att IvarHermansson i inte har möjlighet att vara här och delta i den härdebatten. Jag tror att mycket då skuUe ha bhvit enklare. Det gäller bl. a.frågan om vart utredningen tog vägen. Som socialministern påpekade var herrHermansson med och träffade den här uppgörelsen, och jag vill säga, att ingensom var med i den delegationen skulle ha kunnat ställa frågan på det sätt somden ställs i interpellationen. Det har påtalats att gruvarbetarnas krav om en sänktpensionsålder har ytterhgare understrukits av den aktion som har gjorts vid destora Norrbottenavdelningarna, och det är riktigt. Men då skaU man också ha iminnet att när man gjorde den aktionen, som mycket riktigt stöds av 2 500 man,har man vidgat kravet på en sänkt pensionsålder att omfatta också andra änunderjordsarbetarna. Jag skaU inte kommentera det nya kravet utan jag skallförsöka att tala Utet grand om underjordsarbetarnas situation. Jag vet eftermånga inlägg som gjorts tidigare i debatter i ärendet, att vi är överens om attunderjordsarbetarna har en situation som verkhgen kräver insatser också när detgäUer att förbättra pensionerna både vad beträffar tidigare pensionsålder ochen bättre ekonomisk uppgörelse, därför att gruvarbetet ärfortfarande trots mekaniseringen ett fysiskt väldigt tungt arbete. De övrigafaktorerna med spränggaser, damm och mörker och fukt har inte förändrats, ochdet är också riktigt att det har tiUkommit ett nytt bekymmer, vars omfattningjag inte vet, nämligen radongasen, som ju har väckt berättigad uppmärksamhet. Att sedan de här gruvförekomsterna ofta ligger i områdendär också kUmatet utgör en påfrestning och att många av dem ligger ute iobygder där samhällsservicen sannerhgen lämnar mycket övrigt att önska gör juheUer inte den här bilden särskilt mycket bättre. Vad är det då för en grupp av människor som vi talar om?Ja, de direkt underjordsarbetande människorna uppgår till ungefär 5 000arbetare spridda över stora delar av det här landet. Det är en kår som utantvekan kan sägas mycket starkt bidrar tiU folkhushållet. Jag är av den bestämda uppfattningen att gruvarbetarnaspensionsålder bland andra berättigade krav verkhgen måste åtgärdas. Om detsedan skall ske genom en lagstiftning eller om det skaU avtalsvägen ärför mig inte den stora frågan. Men jag skulle gärna vilja uppehålla mig Utet vid vad jagtycker är väsenthgt, oavsett vilken väg man väljer. När vi talar om gruvarbeteär det ganska vanhgt att vi tänker på , Grängesbergsbolaget ochBoUden-bolaget. Det är de stora företagen. Men av de underjordsarbetaresom är verksamma arbetar i smågruvor, och jag vUl verkhgen understrykaatt det är smågruvor. De gruvorna kan inte ekonomiskt klara den påfrestningekonomiskt som det skuUe innebära att sänka pensionsåldern i enUghet med de härkraven. Det är det som har gjort att ocksåGruvindustriarbetarförbundet har fått träffa den uppgörelse som var möjlig attgenomföra för hela branschen som sådan. Man kan klaga över pensionsuppgörelsensinnebörd, men bör då beakta de skilda ekonomiska förutsättningarna. Det finns- det erkänner jag villigt väldigt mycket där som behöver förbättras. Om man skaU klara det här för de små gruvorna och om manöver huvud taget skall kunna genomföra den här berättigade reformen, är detalltså til syvende og sidst fråga om ekonomi.