prot · FU09144 · 1971-12-31 00:00:00 — Som en kuriositet kan nämnas att man enhgt en historiskåterbhck som finns återgiven i utredningen, tryckt 1969, från början hadeuppfattningen att bedömningen av ersättningen då man måste ingripa för attfrånta en enskUd medborgare egendom skulle vara generös, just på grand av attdet var ett tvångsingrepp men också med utgångspunkt från den ganska märkhgameningen att det inte drabbade någon fattig då man gav generös ersättning! menar jag inte, herr talman, att vi skall återgå tiUdetta bedömningssätt. Vårt samhälle har undergått mycket storaförändringar som det måste tas hänsyn till, och dessutom kan vi inte säga atten överdriven generös ersättning inte längre skulle drabba någon fattig. Denekonomiska situationen för kommunerna är ofta mycket pressad och tiUåter intenågon generositet då det gäller att utge s, k, allmänna medel. Jag har den uppfattningen att den lag om exproprierlng somför närvarande gäller I långa stycken varit bra ur den synpunkten att den inteutsatt någon för oskäUg eller obllUg behandhng, om man bortser från detaUvarliga ingrepp som ett tvångsförvärv i sig självt Innebär, Lagen har syftattiU att ta fram det pris som gäUer för orten. Detta är en ambition som måsteanses vara mycket tiUfredsställande ur många synpunkter, för den som hyllarprincipen om en rättvis behandhng av medborgarna, I den mån man tiUämpatexproptiationsförfarandet har man funnit dels att en expropriation bhr mycketdyr, dels att den kan ta mycket . Här har man aUtså något som kanreformeras. Dessa konsekvenser har gjort att kommunerna föredragit att uppträdasom köpare. Det har också inneburit att man tvingats till en förutseendemarkpoUtik, Den kommunala förköpsrätten har gjort det lättare för kommunernaatt bedriva sådan förutseende markpoUtik, Många frågor som behandlas i denna kammare är tekniska,och det är säUan vi som får tillfälle att tala om Ideologiskaskihaktigheter, Alla samhällen har varit under utveckling ochrörelse. Få samhällen har varit opåverkade av strömningar i tiden. Det för migmest Intressanta och det som kanske också är lättast att studera är individensmöjhgheter tih svängrum och hans beroende av och uppknytning tlU statsmakten.En metod för sådant studium är att ta reda på äganderättens betydelse i deskilda samhällena. Ett enskilt ägande ger nämligen rörelsefrihet, och det är enförutsättning som vi alla vill försöka att vidareutveckla. Uppfattningen att äganderätten var en i princip okränkbarrätt växte sig stark , Under intryck av bl, a, naturrättsUgtfärgade idéer hävdades att ägandet grundade sig på en högre rättsordning somstod utanför och ovanför lagstiftningen. Det var därför lagstiftningens Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen uppgiftatt se tlU att denna rättighet respekterades. Liksom erkändesemellertid att den enskildes rätt måste vika då ett aUmänt behov gjorde sigstarkt gällande. 1826 uttalade exempelvis lagkommittén i sittförslag tlU aUmän clvlllag: " huru helig enskildes äganderätt än är, måsteden hkväl vika för det aUmännas bästa." Den natunättsUga uppfattningen om äganderättens innebördtorde nu vara övergiven. Äganderätten betraktas inte som ett statiskt begrepp,utan dess innehåll regleras genom gällande lagstiftning. Det kompUcerade ochmoderna samhäUet har nödvändiggjort att samhället ges vissa styrmedel, och vimotionärer invänder inte härvidlag. Det beslut som den socialistiskariksdagsmajoriteten sannolikt går att fatta är ett stort steg isociahstisk riktning - det kollektiva svängrummet ökas på bekostnad av deenskilda människorna. Vi motionärer från de tre icke-sociaUstiska partierna kanunder inga omständigheter biträda ett förslag med sådant innehåU. Vi menar attäganderätten utvecklar ett ansvar hos människorna och gör dem intresserade ochengagerade i de beslut som fattas. Ägandet bör av den anledningen spridas föratt få aUt fler att känna samhörighet. Äganderätten är dessutom enförutsättning för fri företagsamhet och ett väl fungerande näringshv. Marken -som det här närmast gäUer är ju en produktionsfaktor Uka väl som många andra. För företagsamheten måste det vara av stor vikt attkopphngen mellan mark och ägande vilar på en så stabU grund som möjhgt. Detnaturhga hotet bör för den konkurrensutsatta företagsamheten inte vara det attpå grund av kommunala beslut förlora rätten till sin mark, utan hotet att kommai sämre läge i förhållande till konkunenterna. När jag uppehåUer mig vidföretagen och deras roU är det av den anledningen att dessa utgör en avhörnstenarna i vårt samhäUe, En god tillgång tiU i förväg planerad Industrimarkförenad med intresse för utvecklande av företagsamhet är naturliga begrepp iett nutida samhälle. Herr talman, det finns skäl för oss motionärer att intebiträda regeringens förslag: 1, Eftersom expropriation är en form av tvångsförvärv,där samhället som den starkare parten begagnar sin makt mot den enskilde, VI kan Inte acceptera ersättningsreglerna. Vi finner det orimligt att den part som tvingas att avstå sin egendom inte erhåller fuU ersättning för densamma. Värderingsreglerna vid tätbebyggelseexpropriatlon bUr sådana att 10 till fastighetsvärden bhr avgörande för värderingen, såvida den enskilde inte förmår visa att ett aktueUare högre värde saknar samband med förväntningar om ändrad fastighetsanvändning och planering. De låga ersättningsvärdena i kombination med tvångsförvärv är inte antagbara, 2, De långvariga expropriationstiUstånden innebär iaUmänhet bygg nadsförbud. ehmhieras möjhgheterna att utnyttja fastigheten som kreditobjekt, vilket kan få allvarliga konsekvenser för en rörelse. Så länge uppskovet varar förbhr kommunen i praktiken den enda tänkbara köparen. Att domstolsprövningen uppskjuts är oacceptabelt, och det försätter den enskilde i ett trängt läge som kan komma att utnyttjas på ett oförsvarhgt sätt. Givetvis måste det finnas en gräns förhur länge en kommun skall få hgga på ett expropriationsärende, 3, Vi borgerhgamotionärer har vidare reagerat över att viktiga delar av lagstiftningsförslagetinte är remissbehandlade. För egen del vill jag säga att jag finner det högstanmärkningsvärt att bl, a, ersättningsreglerna inte är remissbehandlade. Mendet är möjhgt att den poUtiska sanningen är den att en remissbehandhng skuUegivit en förödande kritik I detta avseende, 4, Vid behandhngenhär i kammaren kan åtminstone inte vi motionärer frångå attersättningsreglernas utformning strider mot artikel 1 i tihäggsprotokoUet 1952tiU den europeiska konventionen om de mänskUga rättigheterna. a. i sitt remissyttrande tiU expropriationsutredningens betänkandeatt enUgt nämnda artikel ingen person får berövas sin egendom annat än under deförutsättningar som anges i folkrättens allmänna grundsatser. Förutsättningenför expropriation är där att den drabbade får fuU ersättning, HärtiU viU jagfoga att ersättningsreglerna enUgt föreUggande förslag i än högre grad stridermot dessa bestämmelser. Vi motionärer har vänt oss mot det sätt på vilketregeringspartiet kopplar spekulation med markpriser. För att förhindra attmarkpriserna höjs måste spekulationen stoppas! Jag tycker själv mycket illa ommarkspekulation. Ett studium av fackorganet ger vid handenatt råmarkskostnadema påverkar hyran med . En höjning avråmarkskonstnaden med 100, ger en höjning avtotalhyran med 1, . Markkostnaden utgör således en mycketUten del av totala kostnaderna vid fastighetsbildnuig. En större bov i dramatär kapitalkostnaderna, som påverkar hyran med upp tUl . Låt mig instämma i vad som sagts idebatten beträffande det tvivelaktiga 1 att sätta ett samband meUanriksplanering och expropriatlonsbehov. Dels kan man vägra den detaljplaneringsom fordras för industrUokahsering, dels regleras den miljöstörandeindustrin genom miljöskyddslagen. Härutöver finns naturvårdslagen att tillgåsom möjUggör ett längre gående landskapsskydd, Rlksplanerlngen kan såledesgenomföras utan nya expropriationslagar. Med stöd av vad jag här har sagt önskar jagstödja motionen 1509 av i m, fl. Med hänsyn tih motionensinnehåU ber jag därför att i första hand få yrka bifall tiU reservation 1 b. Omdenna inte skulle vinna kammarens bifaU, kommer jag i andra hand att rösta förreservation 1 a. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen FruHAMBRAEUS (c): Jag har dristat mig väcka motionen 1498 i anledning avKungl, Maj;ts proposition nr 118 och skuUe vilja säga några ord i detsammanhanget. Byggnadslagstiftning är ett krångUgt kapitel. Så krångUgtatt en vanUg människa, som helt enkelt hade glatt sig åt att få bygga sig etteget hus och söker byggnadslov, snart kan finna sig insnärjd i en snårskog avbestämmelser som lägger obegriphga hinder i vägen för hennes oskyldiga planer. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen VI tänker oss att en människa får en Idé, som hon tyckerär strålande: Hon kan få köpa en tomtbit av några goda vänner, som har enmindre bondgård utanför en tätort. Tänk om hon skulle bygga sig ett eget hemdär! Hon kan garantera att hon mänskUgt att döma inte stör eUerhindrar någon genom detta. Men samhället anser att hennes UUa hus skuUe göraområdet tlU tätbebyggelse. Kanske Inte på en gång men kundebefaras att så skulle bU fallet. Gemensamma anläggningar skulle aUtsåerfordras. Väg och elektricitet och telefon finns ju redan förstås. Meneftersom samhället inte kan ordna vatten och avlopp, "fritidsanordningar,mköpsmöjUgheter och andra för ett fullständigt samhällsUv önskvärdainrättningar" - citat ur betänkande nr 26, s, 6 så anser inte kommunenatt tätbebyggelse får uppstå här. Dessutom finns det andra områden av kommunensom i första hand bör bebyggas. Man försöker få henne att köpa en villa på detvälplanerade området på intill tätorten i stället. Där finns 25 exaktidentiska hus tiU salu. Men kanske den här byggnadslovssökanden inte alls harnågra extra krav på samhäUets service. Människan kanske värderar skogsbackenhögre än närhet till inköpsmöjUgheter, Hon ser inga fritidsproblem framför sig.Fritiden har hon tänkt ägna åt att greja med huset och sköta köksträdgårdentillsammans med famihen. Bilen och cykeln räknar hon med skall ta henne ochfamihen in tiU jobbet och tätortens aUa inrättningar . De sanitärafrågorna kanske hon har tänkt ordna genom, ett Multrum, en fantastisk och bilhganordning, där toalett-och hushållsavfall förmultnar på naturhgt sätt utansanitära olägenheter och resulterar i två hinkar luktfri mayord , somhon har tänkt lägga kring äppleträden och på rosenrabatten. Vattenfrågan harhon tänkt lösa genom att koppla på grannens vattenledning. Han har en underbar,frisk källa i berget ovanför som ger självtryck. Ungdomarna I famUjen harförklarat sig vilUga att gräva vattenlednlngsdiket. LiUfUckan skall få ha sina kaniner och sin kattunge, ochmeUanfUckan har fått löfte om att få ha en ponny I grannens staU. Grabben skahbygga sig ett eget hus, där han kan öva trumpet utan att störa någon och därhan kan vara i fred med sina kompisar. Låter det inte ganska trevhgt och ofarligt församhäUet det hela? Men byggnadslov får hon ahtså inte på grund av §§ 5 och 6 ibyggnadslagen. "Utveckhngen av standard- och miljökraven fårnaturUgt uttryck i nya typer av gemensamma anläggningar", sägercivilutskottet på s. 6 i sitt betänkande nr 26. Vem är det som bestämmer vilken sorts standard vi vill ha?Är det säkert att våra s. k. välplanerade bostadsområden ger den enda, godaboendemUjön, även om de förses med sandlåda och klätterställning? Blir de inteUtet tråkiga? Får människor utlopp för sin viha att skapa där? Vad är det förett samhäUe vi i bästa välmening håUer på och reglerar fram? Jag har för dagen Inget yrkande. HenWINBERG (m): När hen talmannens klubba snart om någon timme faUerför beslut och därmed de ärenden om vilka vi nu överlägger är avgjorda, kommer under förutsättning att kammaren bifaUer civUutskottets hemstäUan ibetänkande nr 27 - det aUmännas expropriationsrätt att ha vidgats på ettbetänkhgt sätt. Jag hävdar, trots vad statsrådet har anförttidigare under debatten , att detta är betänkhgt inte minst ur allmännarättssäkerhetssynpunkter. Efter det beslutet finns det inte många hinder kvarför ett mycket vidsträckt användande av expropriatlonsinstltutet från t. ex.kommunernas sida. Vi har då fått vad man kan kalla ett kommunalt markmonopol.Vi har då också kommit långt från de krav rättsfilosofen en gångstäUde, nämligen att expropriation inte fick äga rumnnat än för allmänt väl ochmot fuU ersättning från det aUmänna. Det finns all anledning att stryka under den fråga som enav lagrådets ledamöter har ställt, och jag gör det särskilt gärna, eftersomstatsrådet under debatten har efterlyst dokumentationfrån vår sida när vi kritiserar förslaget, nämhgen om det ur rättssäkerhetssynpunktär försvarbart att på det sätt som föreslås riva ner nästan alla kvarvarandeskrank som har omgärdat expropriationsrätten. En av de mer markerade skUlnaderna meUan den samhällssynsom regeringspartiet omfattar och den som vi företräder i moderatasamhngspartiet gäller bl. a. den rättsfigur som kan sägas vara objektet för denexpropriationsrättsUga lagstiftningen, nämligen den enskilda äganderätten. För den socialistiska åskådningen är en inskränkning avden enskildes möjUgheter att äga och förvalta fast egendom någonting som I enmängd varierande situationer ter sig aktueUt. Vi ser frågan på ett något annatsätt. som vi slår fast att det allmänna under vissa bestämda, klartangivna förutsättningar skaU ha möjUghet att också tvångsvis t. ex. genomexpropriation - förvärva egendom, vlU vi så långt som möjhgt undvika ingreppfrån det aUmänna i den enskildes ägande. En riktpunkt för vårt arbete, jagnämner detta därför att det är grunden för den kritik vi riktar mot lagförslaget,är att sprida ägandet I samhället och som en del av det också ägandet av fastegendom tiU så många människor som möjUgt. Påståendet i proposition nr 122, att det skulle vara heltotidsenUgt och för en modern syn främmande att betrakta expropriation som ettextraordinärt Ingrepp I den enskilda äganderätten har tidigare diskuterats . När stat och kommun genom tvångsregler förvärvar fast egendom från denenskilde medborgaren kan jag inte anse det vara ett normalt och ordinärtförfarande, låt vara att det under vissa vlUkor måste accepteras. Men jaghävdar bestämt att det endast bör vara under speciella omständigheter när andramöjhgheter inte står till buds som det skaU användas. Förutsättningarna skaUvara klart angivna. Jag ser expropriation just som ett extraordinärtförfarande. har emeUertid , om jag nu uppfattathonom rätt, hävdat att också han anser att expropriation är ett extraordinärt Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen 5* protokoU 1971. Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen förfarande.Men så står det inte i propositionen. Men propositionen har rätt så UU vida attexpropriation med de nya reglerna kan bli ett högst ordinärt förfarande: enfastighetsägare löper i fortsättningen praktiskt taget alltid risken att genomett tvångsförfarande från samhällets sida berövas sin fastighet. Det har också riktats kritik mot det här lagförslagetdärför att det i väsentliga delar inte har remissbehandlats. när vi skahta stäUning, saknar vi i vissa delar den belysning av förslagets konsekvensersom remissinstansernas yttranden är avsedda att ge. Det kan naturhgtvis och iviss mån med rätta sägas att departementet har tillgång tiU den expertis sombehövs och får information från ohka håh. Men det skiher sig i alla faU frånett sedvanhgt remissförfarande genom att ledamöter inte får någonredovisning av vUka uppfattningar och åsikter som förmedlats tlU departementet. Efter de här mera allmänna synpunkterna vlUjag ta upp två frågor i propositionen. Den första gäUer den ändradefördelningen av bevisbördan i expropriationsmålen. Genom uttalandet av lagrådet och av andra lagutskottet Isamband med de ändringar som skedde 1949 i expropriationslagstiftningen har itveksamma fall, då ungefär Uka starka skäl har talat för ett högre belopp somför ett lägre belopp, det högre ansetts böra dömas ut. Det har ålegatexproprianden att motbevisa ett av expropriaten gjort påstående om ett vissthögre värde. säger propositionen att uttalanden inte längrebör vara vägledande utan att vid bevisvärderingen i expropriationsmål bör gällasamma principer som i skadeståndsrättsUga mål. Det antyds att då fullständigutredning saknas, får domstolen göra en skäUghetsuppskatt-ning, närmast då medtillämpning av bestämmelserna i 35 kap, 5 § . En tiUämpning avden här principen ställer naturhgtvis i jämförelse med nuläget expropriateni ett underläge och gynnar i motsvarande grad exproprianden. Det kan inteuteslutas att i en del faU exproprianden underlåter - kanske t, o, m, saknarförmåga att komma med fuUständig utredning. Den underlåtenheten står han nuinte längre risken för. Ätt genereUt göra parterna I bevisbördehänseende hkstäUdaär att i hög grad försvåra för fastighetsägaren-expropriaten att få ut denersättning han är berättigad tih, Exproprianden har ju i regel och man kanskekan säga stöne erfarenhet av processer i expropria-tlonsfrågor;han har stöne resurser för att göra en ordenthg utredning, han har valt tidenför igångsättandet av tvångsförfarandet. Det finns anledning att här erinra omvad två domstolar med stor erfarenhet av expropriationsmål, ochexpropriatlonsdomstolen i , har sagt i sina remissyttranden, nämligenatt den bevisbörderegel som har tillämpats har gett ett i stort setthygghgt resultat. Det verkar också som om propositionsförfattaren svårigheter när det i propositionen sägs att den exproprierandehar större möjUgheter att förfoga över utredningsmaterial än expropriaten. Men1 nästa mening viftas det i aUa fall bort med att expropriaten nog kan få frammaterial, eftersom han ju i underrätt får utredningskostnaderna ersatta.Ja, herr talman, det vore väl ganska märkhgt om den som utsätts för etttvångsförfarande från det ahmännas sida själv skuUe stå för sina kostnader 1den process som då uppstår och som han så länge den hgger I första Instans intehar gjort någonting för att Initiera, Men inte ändrar det hans underläge Iförhållanden till stat eller kommun, som han ju som regel har till motpart. Eftersom nuvarande regler tycks fungera på ett acceptabeltsätt, hade det väl i aht faU funnits anledrung att inte röra vidbevisbördereglerna nu utan att vänta med det till den mer fuUständiga reformenav expropriationslagstiftningen som ju har aviserats och där väl också,föreställer jag mig, reglerna om förfarandet i expropriationsmål skall överses. Den andra frågan? Herr talman, som jag viU ta upp, gäUerde värderingsregler som föreslås för att förebygga oförtjänt värdestegring närdet är fråga om expropriation för tätbebyggelseändamål. Det är svårare än ehestatt här avgöra vad som har orsakat viss värdestegring, står det Ipropositionen, och det kan vara riktigt. Grundtanken i förslaget är attsamhället Inte skah behöva betala ersättning för marken med belopp somInnefattar sådan värdestegring som beror på samhällets egna insatser. Jag harheller ingen Invändning mot detta konstaterande. Men det kan kanske rent principiellt ändå finnas anledningatt erinra om att frågan om den oförtiänta markvärdestegringen också har enmotpol, den fråga som gäUer oförskyUd markvärdeminskning. Jag tillåter mig,herr talman, att citera vad en tidigare ledamot av , professorn irättshistoria , framhöU : "Det måstesägas att om oförtjänt markvärdestegring skall indras tiU det aUmänna, dåsamhäUet åstadkommit denna, så säger både logiken och rättvisan att ävenoförskylld markvärdeminskning, som åstadkommes genom samhällets ingrepp, skahersättas. På denna punkt torde emellertid de socialistiska teoretikerna ickevara Uka vilUga tiU reformer," Det finns säkerhgen egnahemsägare i våraglesbygder, kanske särskilt i Nonlandslänens inland, som anser att de tlUfogatsoförskylld värdeminskning när arbetsmarknadsförhållandena tvingat dem att sähasina fastigheter tiU lågt pris och flytta tiU våra tätorter. För att bemästra det det vlU jag gärna understryka svåraproblemet att skiha värdestegring som bör ersättas från sådan som inte börersättas, att skiha oförtjänt markvärdestegring från den som inte är oförtjänt,föreslås i propositionen att man sätter en gräns iförfluten tid före ansökan om expropriation enUgt huvudregeln - ochatt den värdestegring som kan ha skett efter den tidpunkten Inte skaU ersättasdärför att den antas bero på exproprlations-ändamålet. Det är huvudregeln.Endast om det bUr utrett att värdestegringen beror på annat än förväntningar omändring i markens tiUåtna användningssätt skall värdestegringen ersättas. Deflesta markvärdeökningar som bhr aktueUa här beror enhgt propositionen påsådana förväntningar, och därför ställer man nu upp denna presumtlonsregel. I den här delen är förslaget inte remissbehandlat, och detförsvårar, som jag sade tidigare, möjhgheter att bedöma det. Propositionenger inte heller alldeles klart uttryck för hur värderingen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen Ändringar i byggnads- och expropriationslagstiftningen skall ske.Kanske kan man anta att det bhr tre ohka moment. För det första skah värdet vidpresumtlonstldpunkten, det s. k. presumtions-värdet, fastställas. EnUgtpropositionen skall vanUga regler vld fastställande av löseskilUng då gälla.Det kan I många faU innebära att de ändrade allmänna bevisbördereglerna, somjag tidigare talat om, bhr aktuella. För det andra skall det aktuella värdetutredas. Det skall, såvitt jag förstår, ske på samma sätt. För det tredje kannästa steg för expropriaten då bh att visa att den värdestegring som kan haskett är ersättningsgiU. Lyckas han inte med dettakommer lösesklUlngen att fastställas tiU presumtionsvärdet. Men om expropriaten har en annan uppfattning änexproprianden om presumtionsvärdet han anser troligen då att det är högre kan han få mycket stora svårigheter att lägga fram utredning om detmarknadsvärde fastigheten hade som hgger itiden. Fastighetsägaren hade vid presumtlonstldpunkten Ingen anledning attskaffa sig material för framtida bevisning om då gällande marknadsvärde. Genom övergångsbestämmelser gäller nu den I JuU 1971 sompresumtionstidpunkt framåt, och det skulle ge anledning förpresumtiva expropriater och för aU del även för presumtiva exproprl-ander attganska snart säkra bevisning beträffande marknadsvärdet för fastigheter där mankan anta att expropriation för tätbebyggelseändamål kan bh aktueU inomtioårsperioden. Men ju längre presumtionstiden bhr och särskilt närden så att säga får fuU verkan, desto svårare bUr det att visa marknadsvärdetvid presumtlonstldpunkten och det är en svårighet som måste just med degenereUa bevisbörderegler som föreslås ändrade - bU klart till nackdel förexpropriaten. Propositionen nämner tre faU av ersättningsgiUvärdestegring nämUgen värdeökrung på grund avrationaUsering, på grund av stegring av priserna på fastighetens produktereller tjänster och pä grund av stigande kostnader vid nyproduktion av Ukvärdigaobjekt. Det finns anledning att här stäha frågan om denna uppräkning är attanse som uttömmande eller om den endast är exempUflerande, Men oavsett vilka åtgärder det är som kan brytapresumtlonen betyder den att värdestegring I princip äroförtjänt och som sådan icke ersättningsgiU, Detta Innebär att enfastighetsägare riskerar underersättning under vissa omständigheter. Låt oss här se på tre tänkbara faU, I ett första kan viutgå från att det 1 själva verket förehgger ett förväntnings värde som inteskah ersättas. Genom presumtionsregeln behöver exproprianden då inte föra någonbevisning för att nå ett materieUt riktigt resultat. Jag har ingen anmärkning idet fallet, 1 ett andra faU kan vi anta värdestegringen beror på annat änförväntningar om ändring I markens användningssätt och alltså skall ersättas.Här lyckas expropriaten, antar vi, genom utredning bryta presumtionen, och mannår också här ett materieUt riktigt resultat.