prot · FU0960 · 1971-12-31 00:00:00 — Och han menadealt del naturligtvis är beklagligt och all vi skall försöka göra någonting åtdetla. Men poängen med della exempel var ju alt det rörde sig om en familj medgoda inkomsler inle om en familj med särskUt låga inkomsler. Och del nya sominträffat är jusl alt familjer med hyggliga inkomsler inkomster övergenomsnittet - måste begära socialhjälp. Det är därför som de generellafamiljepolitiska åtgärderna har fåll en förnyad aktualitet. Har inte herrKarlsson upptäckt det? Jag beklagar om inte della framgick av mitl anförande del var i varje fall avsikien. SlutUgen är det klart att manalltid spetsar öronen när en förelrädare för regeringspartiet säger att vi ärUka goda kålsupare och att vi aUa har del i ansvaret. Det är ju inte de vanligatongångarna från det håUet. Det vanliga är att man säger, att del som sker isamhället i stort sett är regeringens förtjänst. Säger man alt vi är Uka goda kålsuparebrakar det gälla ett område som är fuUt med problem då skall oppositionenvara med och dela på ansvaret. Detta får väl fattas som betyg åtfru . FruMARKLUND (vpk) kort genmäle; I sitt genmäle tUl mig upprepade i de ofta använda orden att vi måste prioritera, ochdet är väl oundvikligtatt vi mäste göra del nu Uka väl som i andra debatter när vi behandlar dessafrågor. Och sedan sade hen all han för sin del skulle välja enpriorilering av helt annat slag än den som vpk har vall med sitt yrkande omindexreglering. Men han sade inte vad han skulle prioritera, vUken form avekonomiskt stöd tUl barnfamiljerna han skuUe föredra. Och det är ju just detsom är problemet. De uiredningar som pågår arbelar länge; behållesde gamla formerna av stöd. Vad vi vUl förhindra med vårt krav på indexregleringär att det sker en fortsatt försämring av den nu viktigaste stödformen förbarnfamiljerna. Sedan har det sagts att man inte skall företa nägraåigärder medan en ulredning arbetar med dessa frågor. Det tyckerjag emellerlidinle häller, eftersom vi har kunnai höja barnbidraget medan utredningenarbetar. Då skall vi väl också kunna göra barnbidraget värdebeständigl iavvaktan på uiredningens betänkande, för att sedan diskutera och eventuelltvälja andra stödformer. Ännu sä länge finns detta stöd, och man kan väl utgåfrån att familjepolitiska kommittén i enlighet med sina direktiv ochutgångspunkterna för kommitténs arbete kommer att bibehålla barnbidraget somden viktigaste ekonomiska stödformen för barnfamiljerna. Vi vUl därför attdetla stöd skall bevara sitt värde. HerrKARLSSON i (s) kort genmäle: TiU fm viU jag säga att om honönskar ha exempel pä vad jag avsäg, så menade jag att det vore bättre att höjabostadsbidragen UU barnfamiljerna. Då har man möjlighel alt ge dem som aUrabäsl behöver det, i stället för att företa en generell indexjustering. Sedan tUlhör det ocksä ovanUgheterna att ändrari gäUande regler så länge en utredning pägär. Att beslutar att höjaett bidrag är en sak; det har ingenting med utredningens arbete att göra. Menom skuUe bifalla det förslag som reservalion innehåUer,så riskerar vi att hamna på en annan linje. TiU viU jag sedan säga att jag betackar migför att bli betygsatt av honom. Vad jag sade hade ingenting med statsrådet fruOdhnoff att göra. Och jag vill poängtera för bäde i ochherr att ni får skriva vilka önskelistor ni vUl; ni kan ändå aldrig frigöraer från den reeUa verkligheten. Del är del som jag har velat betona. Vad sedan beträffar den där familjen i och att jaghade missat poängen i det sammanhanget så var det väl så att drogfram det exemplet som en stor poäng när det gäller att visa hur misslyckadfamiljepoUtiken på barnsidan är. Men är då beredd att höjaskatterna tUlräckligt för att ge barnfamUjerna bättre stöd? Det måste nämligenbU resultatet, om ni menar allvar med att ni vUl besluta om höjningar i detlafaU, Sedan, i , har vi socialdemokraterinte varil rädda för att diskutera samhäUets baksida. VUken rörelse är det somhar dragit upp dessa frågor, om inte arbetarrörelsen? Och vi har ofta fått göradet åtminstone i tidigare skeden i kamp med en ovillig bonderörelse, sominte gäma vUle syssla med de sakerna. Det är arbetarrörelsen som har varit pådrivande när det varit fräga om att åstadkomma förbättrade den 14 aprU 1971 socialaförhåUanden i värl land. Det trorjag inte all kan komma ifrän.Socialdemokratin har verkligen varil lyhörd i del fallel. Så ytterligare nägra ord om koncentrationen ochlokaliseringspolitiken. Jag är glad över den lokaliseringspolitik som innebäratt man nu lokaliserar ul statliga förelag lUl olika delar av värt land, idetta fall tUl andra slörre tätorter. Och vUl jag ställa en fräga till herrGustavsson i , eftersom han åberopade vUUghet att drivadecentraliseringspolitik: Hur gär det med era egna organisalioner; är de ocksåberedda att följa med? Det är ju en av huvudpunkterna i della fall att del intebara är staten som skall lokalisera ut företag, utan att även den privataföretagsamheten och bonderörelsen skall medverka UU att minska den nuvarandekoncentrationen. () kort genmäle: Jag beklagar all jag har litet svårt althänga med i svängarna när socialutskottets ordförande går upp i varv. Förststiger i upp och säger all när talar då är delfolkpariistisk barnvänlighetsdemagogi, I näsla anförande är han oerhörtindignerad och säger alt inte skall sälla betyg på honom; del belackarhan sig för. Men vem var det som salle betyg pä vem? Del framgår nog avprotokollet. Jag har inget behov av alt sätta betyg på tillät mig att i all stUlsamhel säga all man kanske inte skall kasla stennär man sitter i glashus belräffande demagogi. Men vem som är skolmästaren härär det nog inget tvivel om. Sedan sade : Det finns problem även förbarnfamiljer med goda inkomster - det tycks han nu medge. Och sä frågar han: dä beredda att ta de ekonomiska konsekvenserna av detta? Ja, självfallet! , närriksdagen antog skatlepaketet hade och en annanprioritering, och där fanns både den ena och den andra sidan med. Varje gångsom i har föreslagit nägra ulgifler har vi också varilberedda att medverka att skaffa inkomster tUl dem. Det har faktisktfinansministern numera erkänt. Del tyckerjag att även kunde göra. HerrGUSTAVSSON i (c) korl genmäle: Jag har i milt tidigare anförande sagt attsocialdemokraterna är ovUUga att diskutera orsakema tUl de problem vi har isamhäUel . Under 1950-talel och har det varil samma förhäUande.Jag har mött mänga socialdemokrater i olika deballer och ständigt fått höra: Sehur mänga proceni vi har ökat vår nationalinkomst! Men man har glömt bortmänga saker i sammanhanget, och ser vi följderna. Vi är inte rädda för att diskutera samhällets baksida,säger i ; del är arbetarrörelsen som drivit påutvecklingen . Men jag kommer tillbaka tUl frågan omlokaliseringspolitiken. Vem är det, , som har drivit den hårdastunder de ? Jag är medveten om att socialdemokraterna i vissasammanhang varit med, och har inställningen blivit en annanpä grund av den opinion som kommii tUl utiryck ule i landet. Menlokaliseringspolitik är ju inle bara all flytta företag, ulan det är att skapaförutsättningar för en positiv ulveckling i landets olika delar, och då ärkommunikationerna, bostadsfrågan och skattefrågan avgörande för UtveckUngen. Det är intressant att notera alt socialdemokraterna i allasädana här debatter lUl slul kommer in pä jordbrukets organisalioner. sade: Hur har ni det med era egna företag i ? Ja,har ju silt kansli här i . Men fär skiljamellan centerorganisationen och jordbrukets föreningsrörelse som ärsjälvsländiga organisalioner. Jag hoppas att del kommer all göras en översynoch att det även där skall finnas möjligheler lUl förflyttningar. Men, GöranKarlsson, av den samlade föreningsrörelsens anställda är det en mycket Uten delsom är placerad i , Det är bara all konstatera. i (s) kort genmäle: Ja, fattas bara annat! Ni kan väl inte flyttamejerierna och slakterierna och aUtsammans ! Del ligger ju isakens natur all det största antalet anslällda inom bondekooperalionen finnsute i landet. Det skuUe vara häpnadsväckande annars. Det är inte meningen alt vi skaU föra enlokaliseringspolitisk debatt här, och jag skaU följaktligen fatta mig kort päden punklen. Jag medger gärna att har varit verksamt för all fäen ökad lokalisering lUl slånd, och det har vi också varit frånregeringspartiets sida. Jag vUl bara betona att när den började förverkligas,sä var det socialdemokratin som fick bära den stora tunga bördan. Sedan ettpar ord tUl ! Del är gott och väl att ni inomfolkpartiet vUl finansiera de reformer ni föreslår. Men om jag inle minns felvar del i stort sett bara cigarrettrökarna som skuUe betala alla de reformer nivUle genomföra. Jag undrar om del kan vara rätta vägen att genom punktskatterläla vissa grupper svara för finansieringen av de reformer man föreslår. HerrCARLSHAMRE (m): Jag hade ursprungligen begärl ordel först ianslulning tUl punkten 6 i utskottets betänkande, vilken handlar ombostadstUlägg till barnfamiljerna. Men när nu statsrådet har lagitinitiativ lill någonling som, åtminstone tUl en början, hknade en principdebattom hela familjepoliliken viU jag gärna vara med, trots att jag inte företrädernägon reservalion eller har nägol annat yrkande än om bifall Ullutskottsmajoritelens hemstäUan under denna punkt. Det finns en miljon barnfamiljer i . Idessa familjer lever tre och en halv tUl fyra miljoner människor, aUtså ungefärhalva folket. Jag är rätt säker pä all inte sä fä av dessa människor med visstintresse kommer alt försöka bUda sig en uppfattning om vad som sagts iriksdagen . Jag tror emellertid att de förstrött kommer att gä förbieventueUa referat av den senaste halvtimmens replikväxling om hur det var förri världen, om vem som viU det ena och det andra och om var den 14 aprU 1971 jordbrukelsorganisationer lämpligen bör lokaliseras. Men det finns en substans i dennafråga som intresserar väldigt många. Låt mig bara säga lUl utskottets värderadeordförande att när han gör gällande att borgerliga partier först på senare lidhar intresserat sig för socialpolitik i aUmänhel och uppenbarligenfamiljepoUtik i synnerhet, så har han väl historiskt sett i någon mån - meninte helt - rätt i del. Jag skuUe vilja rekommendera i Huskvarnaett historiskt studium - det är sä populärt numera. Läs vid lUlfälle när tidenräcker tUl motionen nr 1 tUl riksdag! Det är en intressant läsning. Det som frapperar mig är emeUertid att om att vi som företräder oppositionen har ändrat ton och mening, så har nogherr och hans meningsfränder också gjort det. Hans svar på kritiken:"Kom ihåg att vad vi än beslutar sä niåste kosinaderna härför bäras avskattebetalarna! " kunde han ord för ord ha hämtat ur vilketmtinanfö-rande som helst av nägon borgerlig riksdagsledamot pä 1920- och1930-talen. Tiderna förändras, , och vi med dem. Det är kanskebäst så! Fm Odhnoff började med en, såvitt jag förstår,fullständigt korrekt beskrivning av vad som skett pä familjepolitikens områdede . Hon gjorde också den, såvitt jag förslär, fullständigtkorrekta sammanfattningen att det faktiskt är åtskUUgt som har skett. Det haråtgjorts rätt mycket trots pågående utredningar och andra komplikationer, ochdet har satsats rält mycket pengar. Jag har inte några siffror i huvudet, menbara på tvä poster de för tvä är sedan införda bostadstUläggen och densenaste höjningen av barnbidragen - har vi satsat i nyapengar. Det har även gjorts andra satsningar bidragsförskotten och en deldärtUl. Men jag tror att vi är överens om alldeles oavsett vad vi kan ha haftför varierande uppfattningar om prioriteringar , attstatsfinanser och samhällsekonomi - sådant som läget, välkänt för oss alla, äri dag sannolikt inte hade medgett några nämnvärt slörre nya satsningar underden tiden. Sedan kan vi hur mycket vi viU säga all vi har varitberedda att medverka lUl finansieringen av det vi har föreslagit. Men så därväldigt mycket mer i pengar mätt vUl jag inte tro att det har varit möjligt attsatsa. Frågan är dä om vi möjligen har satsat fel det vi har satsat. Helt kanvi väl inte visa ifrån oss den frägan. Jag vUl gärna bekänna, herr talman, att det kännsbelydligl tyngre och svårare att syssla med familjepolitik än det gjordet. ex. när familjepolitiska kommittén, som jag har nöjet tUlhöra, började sinverksamhel . Det är som om det vore en mycket större och mycketsvårare materia att handskas med än den gängen. Jag avslöjar inga hemligheter om jag säger, att kommitténunder första delen av sitt arbete var tämligen enig i en väsentlig fräga detframgår av kommitténs första betänkande nämligen att här måste göras endifferentiering och att det måste satsas framför aUt pä de mest stödbehövandefamiljerna. Det var lätt att definiera dem. Det var i första hand familjernamed de låga inkomsterna och de många barnen. Det var ocksä den gängen relativt lättatt isolera den gruppen. Fortfarandeutan alt göra anspråk på nägon exakt aktueU sifferkun- skåp kanman väl säga att vi ganska klart kunde urskUja en gmpppå så där en kvarts miljon famUjer ungefär 100 000 ofullständiga familjer,aUtså familjer med en försörjare, och 100 000150 000 fullständiga familjer -som befann sig i ell svårare ekonomiskl läge än de övriga 750 000 familjerna.Familjerna i den gruppen hade de mycket låga inkomslerna och i mänga fall detstörre anlalel barn, åtminstone alltid flera än elt. Utifrån den iakttagelsen var det också ganska lätt allsäga att vi måsle inrikia förbättringarna av familjestödel i försia hand pädenna grupp. Det var tekniskt inte särskUt svärl att göra det. Sä småningomframgick ur dessa överväganden elt syslem med vilkel jag inte är helt nöjd det har jag deklareral nämligen del nuvarande systemei medbostadstiUägg tUl barnfamiljer, som dock hade den egenskapen att det styrdestödel dit där det bäsl behövdes. uppbär 425 000 familjer bostadstiUägg, åtminstonelill nägon del. Det är aUlsä flera än de 250 000 familjerna, men samiidigi kanvi däri har rätt konstatera att gruppen av särskillstödbehövande har vuxil i siorlek och all det inle längre är lika lält altkomma underfund med var den finns. Och den är inte lika lätt att hjälpa, ensförutsatt att man har pengar tUl hjälpen, som det föreföU att vara bara förnägra är sedan. Man kan kalla det för slagord, men det som har döpts tillden nya fattigdomen är en realitet. För mig är del en trivialitet, herrRomanus, att även familjer med två inkomsttagare och goda, kanske tUl och medmycket goda, inkomsler dagligdags konstaterar alt det är svårt att få pengarnaatt räcka tUl, Det gör alla med ytterligt fä undantag. Vi i denna kammarebrakar dä och dä betecknas såsom höglönetagare, och vi hör i varie fall intetiU de dåligt släUda. Men jag undrar hur mänga riksdagsledamöler som intedagligdags är beredda att vitsorda att det är svårt att fä pengarna att räckatUl. Jag är i varje fall beredd alt göra del när som helsl. Del är rätttrivialt. Men även i en annan mening är della en verklighet. De.reellt slödbehövandes antal har otvivelaktigt vuxil och sprängt ramen för delvi för nägra är sedan kallade låginkomslgrupperna. Vi har ell statligt ochkommunall bostadstUlägg, speciellt syflande lill att stödja dessa familjer.Gränsen för oreduceral sådant tillägg gär efter det senaste ändringsförslagetvid familjeinkomst och tillägget försvinner i praktikenhelt och håUel vid en inkomsl som är ca högre. - räcker inte det om man vill dragränsen för dem som har del besvärligt. Lål vara all ell i huvudsak oreduceralbostadstUlägg räcker upp tUl den gräns som vi brukar beteckna somlåglönegränsen, var den nu går - den är rätt diffus. Men ovanpå de grapperna iinkomstskalan har vi de familjer som tjänar 2 000 ä . Ochdel är en stor grapp! Del är oslridigt att ett näslan för växandeantal av dessa familjer på goda grunder och med aUdeles korrekt tUlämpning avde normer och regler som flnns tiUerkänns behovsprövad, kontant kommunalsocialhjälp därför alt det inte gär ihop. Vi vetocksä att del som skUjer familjerna i den gruppen som trots 3* protokoU 1971. inkomsternärmasl ovanför den egentliga låglönenivän inte fär det att gä ihop - frånandra inkomsttagare i samma läge, som kanske klarar sig riktigt hyggligt,väsentligen är tre företeelser. Oftastfinns del bara en inkomsttagare i familjen. Det finns mer än elt barn - rikligt stora familjer ärsällsynta , men det finns i varje fall mer än ett barn. Man har enhyra som är orimligt hög i förhällande tUl inkomsten. Det är dessa tre kriterier som konstituerar behovet avsocialhjälp. Det finns omkring 60 000 barnfamiljer som uppbär socialhjälpsom tUlskott tUl det genereUa stödet och antalet växer snabbt. Socialhjälpen denna på mänga sätt primitiva hjälpform har kommit att spela en kanske väl slor roU i vår socialpoUtiska debatt iSverige . Ekonorruskt, sett ur hela samhäUets synpunkt, spelar dennäst intill ingen roU alls. Av bortåt 30 000 miljoner som samhäUet totalt stat och kommuner satsar för sociala ändamål är inte mer än ungefär enprocent, , socialhjälp. Jag tror ändå att man inte nog kan uppmärksammasocialhjälpens utveckling ur en annan synvinkel än den strikt ekonomiska somi och för sig kan vara viktig nog för kommunerna, som skall belala nämligenatt vi bör se socialhjälpen och dess utveckling som en larmsignal. När behovetav sådan hjälp stiger och siiger snabbt och särskUt när de hjälpsökande äratt finna i inkomstgrapper som vi normalt betraktar som visserligen inte pånågot sätt särskUt gynnade, men ändå inte som de sämst ställda, är det enlarmsignal om att någonting har gätt snett i vårt välfärdssystem i övrigt.Normalt skall den posten inte behöva växa, men gör den det - och den växersnabbt. Vi vet att det i våra storstadsområden finns nybyggdabostadskvarter slora nya bostadsområden där en tredjedel och i något av migkänt fall hälften av aUa boende uppbär socialhjälp som bidrag tUl hyran. Märkväl: Detta är inle de människor som vi ser omskrivna i tidningar i samband medmisshandelsmäl och annat elände, det s, k. kUentelet, de s, k. socialfallen, deulanförstående och avsigkomna, som får så mänga nedsättande benänmingar. Det ärinte de. Huvuddelen utgörs av de alldeles vanliga familjerna, som arbetar ochsliter och gör sin insals i elt heltidsjobb, har fuU inkomst för det men ändåinte kan fä ekonomin all gä ihop. Del är detta som är problemet. Och en del avproblemet är familjepolitisk, eftersom sä mänga av dem är barnfamiljer. För litet över två är sedan "sjösatte" vireformen med bostadstUlägg tUl barnfamiljer. Första året visade det sig attöver gick åt för att betala denna reform, Eflersom jag intehar några siffror med mig mäste jag hänvisa tUl "närmevärden" låtmig säga att jämfört med del tidigare familjebostadsbidragssystemet lUlfördesbarnfamiljerna bortåt en kvarts miljon kronor i friska pengar. Det rörde sig omstorleksordningen . När på en gäng matade in bortåt en kvarts miljonkronor i friska pengar i barnfamiljernas budget, borde man ha kunnat avläsa enminskning i behovet av socialhjälp bostadskostnader. Del finns ingenundersökning på detta ännu, men jag har tagit stickprov och frågat mig för.Överallt har jag fått samma svar: Man kan inle avläsa den minsta dämpning iökningstakten när det gäller det behovet. Ökningen av familjernas behov avsocialhjälp till bostadskostnader fortsätter oförminskat trots kvarlsmiljonen.Vad kan del bero pä? Jag har kunnat hitta tre möjliga förklaringar kanskefinns del flera. En är naturligtvis att vi skulle ha råkat konstruera en reformsom är alldeles felaktig, som inte träffar rätta människor med räll belopp. Delär mycket litet sannolikt. Reformen är faktiskt sä gjord att den slyr pengarnadil där behovet rimligen är störst UU de låga inkomsterna och de slörrefamiljerna. Man kan ocksä tänka sig att del fanns ett tidigareotUlfredsställl behov: kommunerna har inle klarat att tUlgodose hela det behovav stöd som i och för sig var dokumenterat. Man har gått sä längl man orkadeoch man har kaUat den bit man orkade med för stöd UU hyran. När sen del siödetkommer frän annat häll, säger man: Ja, men del är fortfarande inte uppe där detborde vara. Vi fär fortsätta all betala ut vår del också. kan vi kaUa dennågonling annat eUer fortsätta att kalla den detsamma. Vad man kallarsocialhjälpen spelar sä liten roU, Det är en möjlig förklaring, och jag troratt den rymmer en del. Det finns en Iredje möjlighel. Ett par hundra miljonerkronor räcker kanske bara nätt och jämnt lUl att noUsläUa bostadskostnadernaell år. Förklaringen kan vara att stegringen av kostnaderna för nyproduktion avbostäder är så stor och så snabb - t, ex. att de tvåhundra miljonernai stort sett bara räcker UU att kapa den nya toppen. Det är möjligt att det ärså, och det bör vi ta reda på. När man säger att det blivit svårare än sedanatt handskas med detta, är det just därför att den isolerbara gruppen av demsom vi kunde iaktta hade grundade anspråk på ett förstärkt stöd har vuxit ochdessutom blivit svårare att definiera. Det är möjligt att siffran 400 000 425000 familjer, dvs. de som uppfyUer krilerierna för bostadstUlägg, ärkonekt när det gäUer dem som har det sämst. Den kanske Ugger ändå högre. Vad gör vi dä? Jag har varil mycket överlygad om överlygelsen har inte släppt ännu - all del är alldeles nödvändigi alldifferentiera familjestödel, göra del seleklivt och sälla in stötarna därpengarna kan göra bäst nylta och där de bäsl behövs. Det är mänga som tidigarehar varil hell "frälsta" för tanken pä ell så Ukformigl, sä generelllutformat slöd som möjligl, men som har tänkt om. För något är sedanträffade jag socialministern i den senaste labourminislären i , en mansom i stort sett ägnal sitt liv ät att slåss för en socialpolitik - inle minslen familjepolilik av den modeU som uppenbarligen bl. a. och enligt vilken så slor del av stödel som möjligt skaU fördelas eflergenerella grunder och Uka alla. Efler någol års försök som socialministersammanfattade han sina erfarenheter med orden; får aldrig råd altavskaffa fattigdomen förrän vi vägar peka ut den. Jag tror att det liggernågonting i det. Om man inle skall anse sig ha rält att ge ett rejäll stöd tUlden som verkligen behöver siödet utan att söka alibi i all ge samma slöd ocksätUl den som inle behöver det, eller i varje faU inle behöver det lika väl, dätror jag aldrig alt vi får råd alt avskaffa vare sig den gamla eller den nyafattigdomen. säger ulskollels ordförande all hellre än allindexreglera barnbidragen, så läl oss salsa pengarna i sysiemel förbostadstiUägg, Vi är överens, i och jag, om all vi ivarje fall inte skall indexreglera barnbidragen. Vi är ocksäöverens om all man heUre skall använda pengarna där de pä elt differentieratsäll gör bäsl nylta. Del är väl helt klarl att en höjning av barnbidragel medlät oss säga en hundralapp om ärel i väldigi få fall förändrar familjernassituation. Man kan tala om gottköpspengar eller vad man vUl, men del är aUdelesklarl alt för en tväbarnsfamilj som är i en mycket svär ekonomisk situation ochfär ytterligare är del skönt när pengarna kommer. Men delförändrar i stort inte familjens ekonomiska situation. För den som är i enmycket god ekonomisk situation och tjänar 50 000 - om årel ärdet kanske ocksä kul när pengarna kommer, men del förändrar forlfarande inlevederbörandes ekonomiska siiualion, Däremol kosiar del slalen 180 miljoner kronor.Samma belopp inmatat i bosladslilläggssyslemel skulle för de värsl ulsallafamiljerna kunna ge elt slöd som närmar sig samma belopp eUer i varjefall per kvartal som vi lalade . Dä märks del också i familjernasekonomi. Det är emellertid en hake med della, iHuskvarna, och del är att bosladsliUäggssyslemel är sä utformat all delfakiiski inte tål hur mycket pengar som helsl. Del går inle att bygga ul dethur längt som helst. Del är nog möjligl all komma en bit ytterligare 180miljoner kronor tror jag att del skulle kunna svälja, kanske 360 miljonerkronor ocksä, vad vel jag. Men bl, a, de marginal- och Iröskeleffekter som ivissa inkomstlagen är närmast groleska och en del andra olägenheler gör all delsystemet inte läl alt bli en huvuddel i del familjepolitiska stödsystemet. Vifär söka oss fram ocksä pä andra vägar.